OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramon Casanova i de Mir

Ramon Casanova i de Mir (Vic, 1811 – Barcelona, 1875) fou un agrònom català.

## Bibliografia

* Abonos y roturación de cosechas. Memòria llegida a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona el 8 de gener de 1834. [Manuscrit conservat a l'Arxiu de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.]
* Formación del granizo y los medios inventados para resguardar de ellos los campos. Memòria llegida a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona el 3 de juny de 1835. [Manuscrit conservat a l'Arxiu de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.]
* Sobre varias enfermedades de los animales domésticos. Memòria llegida a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona el 7 de desembre de 1836. [Manuscrit conservat a l'Arxiu de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.]
* Sobre las especies y cultivo del moral. Memòria llegida a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona el 7 de novembre de 1838. [Manuscrit conservat a l'Arxiu de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.]
* Examen y censura de algunas doctrinas emitidas en el Manual de Agricultura de don A. Oliván. Memòria llegida a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona el 29 de maig de 1850. [Manuscrit conservat a l'Arxiu de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.]
* Cartilla de Agricultura. Figueres: Gregorio Matas de Bodallés, 1852.
* «Libre introducción de cereales extranjeros». Revista de Agricultura Práctica. Vol. VII (1858), p. 281-283.
* «Formación de la estadística agrícola y pecuaria». Revista de Agricultura Práctica. Vol. VII (1858), p. 9-15, i vol. VIII (1859), p. 5-6.
* «Memoria acerca del cultivo de la morera». Memorias de la Academia de Ciencias y Artes de Barcelona. Vol. I, p. 79-92.
* BERNAT, Pasqual. Científics d'Osona. Diccionari històric i biobibliogràfic dels científics nascuts o vinculats a Osona. Vic, Patronat d'Estudis Osonencs, 2010, Osona a la Butxaca, 28
# Ratpenat de Príncipe

El ratpenat de Príncipe (Pseudoromicia principis) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic de l'illa de Príncipe (São Tomé i Príncipe). Té el pelatge suau i espès. Els avantbraços fan 30,5-32,3 mm i el crani fa 12,3-12,9 cm en la seva major dimensió. El seu nom específic, principis, significa 'de Príncipe' en llatí. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat, tot i que els seus descriptors creuen que mereix la qualificació d'espècie amb «dades insuficients».

## Referències

* ↑ Juste et al., 2023, p. 6.
* ↑ Juste et al., 2023, p. 9.

## Bibliografia

* Juste, J.; Torrent, L.; Méndez-Rodríguez, A.; Howard, K.; García-Mudarra, J. L.; Nogueras, J.; Ibáñez, C. «A new Pipistrelle bat from the oceanic Island of Príncipe (Western Central Africa)» (en anglès). Journal of Mammalogy, gyac110, 2023. DOI: 10.1093/jmammal/gyac110.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Ratpenat de Nicholls

El ratpenat de Nicholls (Ardops nichollsi) viu a Dominica, Guadeloupe, Martinica, Montserrat, les Antilles Holandeses, Saint Lucia i Saint Vincent i les Grenadines.

## Subespècies

* Ardops nichollsi annectens
* Ardops nichollsi koopmani
* Ardops nichollsi luciae
* Ardops nichollsi montserratensis
* Ardops nichollsi nichollsi

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Renyers

La Casa dels Renyers (Régnier) o primera casa d'Hainaut fou una nissaga de la noblesa lotaríngia propera dels carolingis (emparentada per l'enllaç entre el primer renyer, Gislebert de Maasgau, i Emengarda, filla de l'emperador Lotari I. El fill de Gislebert, Renyer I fou el primer comte d'Hainaut i conseller del rei de Lotaríngia Zuentibold; va tenir dos fills, Gislebert, duc de Lotaríngia, i Renyer II, comte d'Hainaut. Gislebert va morir durant una revolta però Renyer fou l'ancestre d'una línia de comtes d'Hainaut.
Renyer III es va revoltar diverses vegades contra els reis de Germània, i va ser exiliat a Bohèmia mentre la seva família es va refugiar a la cort del rei de França; un cadet va fundar la casa de Montfort-l'Amaury, però els dos fills més grans de Renyer III, van poder recuperar els feus del seu pare: Renyer IV va governar Hainaut i el seu germà Lambert Lovaina.
La branca major es va extingir el 1093 amb Roger d'Hainaut, bisbe de Châlons sur Marne.
La branca de Lovaina va rebre el ducat de Baixa Lotaríngia que va esdevenir el ducat el Brabant. Aquesta branca es va extingir al Brabant el 1406. Una branca cadet dels ducs de Brabant va subsistir en els landgravis i després grans ducs de Hessen, considerats els darrers descendents dels Renyers.
# Refugi antiaeri de l'Aranyó

El Refugi antiaeri de l'Aranyó és una obra d'Hostafrancs, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de les restes d'un refugi antiaeri construït durant la guerra civil, que formava part d'un camp d'aviació fals que servia d'esquer als atacants. Únicament es conserven dos accessos que es comuniquen entre ells per sota terra. S'hi accedeix mitjançant unes escales, que condueixen a la part inferior del refugi, excavat a la roca i cobert amb volta de canó construïda amb tova. Al davant d'aquests refugis s'hi pot observar les restes de les estances utilitzades per l'exèrcit.

## Referències

* ↑ «Refugi antiaeri de l'Aranyó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Republicanisme federal

El republicanisme federal és una ideologia del republicanisme espanyol que entén la República com a associacions locals de ciutadans i promou la democràcia participativa als afers públics. Una part important és el concepte del federalisme, buscant-se la descentralització o distribució i les unitats d'administració i gestió més petites, per així evitar governs centrals forts amb una alta concentració de poder. Va ser l'avantsala del cantonalisme de 1873.
Francesc Pi i Margall i el Partit Republicà Democràtic Federal són els referents d'aquesta tendència important en l'Espanya del segle xix.

## Relacions amb l'anarquisme

Alguns autors anarquistes es veien propers al republicanisme federal. Així Benjamin Tucker va escriure els anarquistes són senzillament demòcrates jeffersonians fins a les últimes conseqüències i sense tenir-hi por. Ells creuen que el millor govern és aquell que governa menys i el que governa així no ho fa pas, en referència a les cites de Thomas Jefferson i Henry David Thoreau. Mikhail Bakunin i Pierre-Joseph Proudhon van manifestar les seves simpaties a l'ideal de la democràcia jeffersoniana i va proclamar que era prop de la idea anarquista. Enrique Flores Magón va tractar de guanyar-se a l'opinió pública mexicana al·legant Thomas Jefferson va ser un anarquista del seu temps.
Els anarquistes reclamaren Pi i Margall com a seu, ja que alguns especulaven amb la possibilitat que el terme federalisme l'hagués tret de l'obra Principi de la federació de Proudhon, encara que alguns experts sostenen que les idees de Pi i Margall ja s'anunciaven en els seus primers escrits abans de l'obra de Proudhon.

## Referències

* 1 2 Biografia de Francesc Pi i Margall Arxivat 2009-04-17 a Wayback Machine. a asturiasrepublicana.com.
* ↑ Socialismo de Estado y anarquismo en qué coinciden y en qué difieren Arxivat 2009-04-11 a Wayback Machine. (castellà).
* ↑ Influencias anarquistas en la Revolución Mexicana Arxivat 2007-04-09 a Wayback Machine. (castellà)

## Vegeu també

* Radicalisme
* Republicanisme
# Republica Mioritică România

Republica Mioritică România és un disc d'Ada Milea del 1999, publicat per la casa discogràfica Intercont Music. Tant la música com els textos de les cançons són d'Ada Milea (tret de quan s'indica altrament), que és l'única instrumentista del disc amb la guitarra, només recolzada per les veus de Rareş Budileanu i Răzvan Exarhu que adminiculen els arguments de la cantaire durant determinats moments del disc.
Les cançons barrades al dessota d'aquesta secció s'acollen sota una mena de subtítols secundaris que assenyalen capítols temàtics:
* Les dues primeres sota l'epígraf Cuvânt înainte ("Paraula del passat").
* De la tercera fins a la sisena sota l'epígraf Trei îndemnuri la muncă pentru poporul român.
* La setena sota l'epígraf Anotimpurile ("Les estacions de l'any").
* De la vuitena fins a l'onzena sota Primele triste.
* De la dotzena fins a la vint-i-setena sota Secundicele.
* De la vint-i-vuitena fins a la trentena sota Terţele.
* De la trentaunena fins a la trentasisena sota Ultimele triste.

## Pistes

* "Perspectivă" / "Statul" / "Curcubeu de gaze" - ("Perspectiva" / "L'estat" / "Arc de Sant Martí de gasos")
* "Altfel" - ("Altrament")
* "Popor mândru-ntre popoare"
* "Înveşmântaţi în fabrici şi uzine"
* "Drum bun" - ("Bon viatge")
* "Adio, plec din poporul meu" - (Adéu, me'n vaig del meu poble")
* "Iarna" - ("Hivern")
* "Şir de oameni vineţi"
* "Graniţa-n raniţă"
* "Primul război necesar" - ("Primera guerra necessària")
* "Fără păreri" - ("Sense opinions")
* "Mioriţa vizuală"
* "Doina" - ("Cançó")
* "Peste vite"
* "Mioriţa şchiopătândă"
* "Oaia mică" - ("Ovella petita")
* "Bucată de carne" - ("Bocí de carn")
* "Doină de iarbă ré" - ("Cançó de la mala herba")
* "Magyar song"
* "Topoare la popoare"
* "Plăcuţele inconştiente"
* "Ruginesc albinele"
* "Romanţă" - ("Romanç")
* "Mână până-n Rio"
* "Leagăn dulce de oţel" - ("Dolç bressol d'acer")
* "Ghicitoare" - ("Endevinalla")
* "Tango"
* "Greierele şi furnica" - ("La cigala i la formiga"), inspirat a partir d'un text de Marin Sorescu
* "Visul", pouat en un text de prosa breu de Daniil Kharms
* "Maskin l-a omorât pe Koskin", pouat en un text de prosa breu de Daniil Kharms
* "Era oamenilor vineţi"
* "Foamea"
* "Graniţa-n raniţă"
* "Ceaţă de ciment" - ("Boira de ciment")
* "Ultimul război" - ("La darrera guerra")
* "Ultimul război" - ("La darrera guerra")
# Reggiolo

Reggiolo (Guastallese: Rasöl) és una ciutat de la província de Reggio Emilia, Emília-Romanya, Itàlia. A 31 de desembre de 2016, Reggiolo tenia una població estimada de 9.192 habitants. Carlo Ancelotti, el famós entrenador de futbol, és natural de la ciutat, i aquí es va celebrar el funeral del corredor de Fórmula 1 Lorenzo Bandini.

## Pobles bessons

Reggiolo està agermanat amb:
* Niardo, Italy, since 2012

## Referències

* ↑ "Mass Held For Bandini", The New York Times, May 12, 1967, Page 56.
# Retrat femení (Nin i Tudó)

Retrat femení és una pintura sobre tela feta per Josep Nin i Tudó durant l'últim quart segle xix i que es troba conservada actualment a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, amb el número de registre 743 d'ençà que va ingressar el 1884, provinent la col·lecció privada de Víctor Balaguer i Cirera.

## Descripció

Retrat de perfil d'una dona amb el cabell recollit, vestit fosc amb el coll de puntes blanc i les solapes negres, sobre fons blanc-gris (el gris, prop del vestit). El rostre presenta gran ulls que miren l'espectador, pòmuls amples i rosats, cabells arrissats que surten als costats de les orelles, celles gruixudes i coll curt i ample.

## Bibliografia

* Trullén, Josep Maria (dir.). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les col·leccions del museu. 2001. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom Biblioteca Museu V.Balaguer, 2001. B-10-437/2001. ISBN 84-931438-3-9.

## Enllaços externs

* Web oficial del museu
# Resolució 1217 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1217 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 22 de desembre de 1998. Després de reafirmar totes les resolucions passades sobre la situació a Xipre, el Consell va ampliar el mandat de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) durant sis mesos més fins al 30 de juny de 1999.
El Govern de Xipre va tornar a acceptar la presència contínua de la UNFICYP a l'illa. La situació al llarg de la línia d'alto el foc s'havia mantingut tranquil·la, a part de violacions menors, tot i que hi havia restriccions a la llibertat de moviment de la UNFICYP.
El mandat de la UNFICYP es va ampliar fins al 30 de juny de 1999 i es va recordar a les autoritats de Xipre i Xipre del Nord que havien de garantir la seguretat del personal de la UNFICYP i posar fi a la violència contra ella. Es va instar a les autoritats militars d'ambdues parts a abstenir-se d'accions que podrien agreujar les tensions. També era preocupat per l'enfortiment de les armes militars al sud de Xipre i la manca de progrés en la disminució del nombre de tropes estrangeres. En aquest sentit, el Consell va instar a la República de Xipre a retallar les despeses de defensa i retirar tropes estrangeres, amb una visió general de la desmilitarització de tota l'illa.
El Consell de Seguretat va acollir amb beneplàcit la intenció de la UNFICYP d'aplicar el seu mandat humanitari. També va ser ben acollit l'establiment d'una Subdirecció d'Afers Civils i la represa de la tasca del Comitè de Persones Desaparegudes.
Finalment, es va demanar al secretari general Kofi Annan que informe al Consell el 10 de juny de 1999 sobre l'aplicació de la resolució actual. La Resolució 1218 es va aprovar el mateix dia que es debatia el procés de pau a l'illa.

## Referències

* ↑ «Security Council extends UNFICYP mandate for further six months until 30 June 1999 by Resolution 1217 (1998)». United Nations, 22-12-1998.
* ↑ Hakki, Murat Metin. The Cyprus issue: a documentary history, 1878–2007. I. B. Tauris, 2007, p. 380–381. ISBN 978-1-84511-392-6.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Conflicte de Xipre
* Línia Verda (Xipre)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1219 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1219 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 31 de desembre de 1998 després de reafirmar la resolució 696 (1991) i totes les resolucions posteriors sobre Angola, en especial la 1202 (1998) i la 1213 (1998) el Consell va condemnar l'absència d'accions per determinar el destí de la tripulació i els passatgers a bord del Vol 806 de les Nacions Unides que es va estavellar el 26 de desembre de 1998.
El Consell de Seguretat va expressar la seva gran preocupació per l'estavellament del vol 806 de les Nacions Unides i la desaparició d'altres aeronaus sobre territoris angolesos controlats per UNITA. Va deplorar la falta de cooperació per aclarir les circumstàncies de l'incident i permetre una missió de recerca i rescat de les Nacions Unides. El Consell va exigir que Jonas Savimbi, el líder d'UNITA, respongués immediatament als recursos de les Nacions Unides per buscar i rescatar els possibles supervivents del vol 806. El vol portava 14 persones a bord i es va estavellar a 16 milles de Huambo.
La resolució va continuar expressant una nova preocupació per la creixent quantitat d'avions que van desaparèixer sobre el territori d'UNITA i va condemnar la manca de cooperació per determinar el destí de les tripulacions i passatgers implicats en aquests incidents. UNITA, en particular, havia de facilitar les investigacions sobre les desaparicions; si no es complís la resolució actual abans de l'11 de gener de 1999, es prendrien noves mesures.
Finalment, es va recordar a tots els països que compleixen la implementació de les sancions contra UNITA imposades en les resolucions 864 (1993), 1127 (1997) i la 1173 (1998)

## Vegeu també

* Guerra Civil angolesa
* Protocol de Lusaka
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 – 2000)

## Referències

* ↑ «Security Council demands UNITA leader respond immediately to UN appeals to search and rescue possible survivors of Flight 806». United Nations, 31-12-1998.
* ↑ «UN plane crashes». BBC News, 27-12-1998.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Ricardo Enrique Bochini

Ricardo Enrique Bochini (Zárate, Argentina, el 25 de gener de 1954), conegut com a el bocha, és un exfutbolista professional argentí que va desenvolupar tota la seua carrera a l'Independiente, on és considerat un dels jugadors més emblemàtics. És un dels one-club men més coneguts. Va ser l'ídol futbolístic de Maradona durant la seua infància.
Amb Independiente va guanyar quatre lligues argentines i amb la selecció nacional va aixecar la Copa del món de 1986.

## Referències

* 1 2 «Ricardo Bochini's long wait to become Argentina's legend of la pausa» (en anglès). The Guardian, 23-01-2014. [Consulta: 8 febrer 2014].
* ↑ «El club del amor eterno» (en castellà). Diari Marca, 18-12-2012. [Consulta: 8 febrer 2014].
# Resolució 1710 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1710 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 29 de setembre de 2006. Després de reafirmar totes les resolucions sobre la situació entre Eritrea i Etiòpia, particularment les resolucions 1320 (2000), 1430 (2003), 1640 (2005) i 1681 (2006), el Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a Etiòpia i a Eritrea (UNMEE) quatre mesos fins al 31 de gener de 2007.
El secretari general de les Nacions Unides, Kofi Annan, havia instat prèviament al Consell de Seguretat a prorrogar la missió.

## Resolució
### Observacions

El Consell de Seguretat va reafirmar el seu suport al procés de pau entre els dos països i la plena implementació de l'acord d'Alger i la decisió de la Comissió de Fronteres Eritrea-Etiòpia (EEBC) que era important per a una pau duradora a la regió.
Va reafirmar la integritat i el respecte de la Zona de Seguretat Temporal (TSZ) i va felicitar a la UNMUEE per operar en circumstàncies difícils.

### Actes

El mandat de la UNMEE es va ampliar quatre mesos. El Consell va exigir que Eritrea complís la Resolució 1640 mitjançant l'aixecament de les restriccions sobre el moviment i les operacions de la UNMEE, mentre que Etiòpia havua d'acceptar la decisió de la Comissió de Fronteres Etiòpia-Eritrea sobre la frontera recíproca. A més, tant Etiòpia com Eritrea havien d'exercir la màxima restricció i abstenir-se de les amenaces i l'ús de la força.
Mentrestant, el Consell va convidar a totes les parts a cooperar plenament amb l'EEBC en el procés de demarcació i proporcionar a la UNMEE la necessària assistència, suport, protecció i accés necessaris. Si Etiòpia i Eritrea no havien complert les demandes del Consell abans del 31 de gener de 2007, la UNMEE es transformaria o reconfiguraria si calgués; en aquest sentit, la situació es revisaria el 30 de novembre de 2006 per tal de preparar-se per possibles canvis.
Es va demanar a la comunitat internacional que continués donant suport a la UNMEE i les contribucions al fons fiduciari establert a la Resolució 1177 (1998).

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of peacekeeping mission in Ethiopia-Eritrea until January 2007». United Nations, 29-09-2006.
* ↑ «UN Secretary-General Advises UN Troops to Extend Mission in Ethiopia, Eritrea». GlobalSecurity.org, 28-09-2006.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1701 a la 1800 (2006 - 2008)
* Badme
* Guerra entre Eritrea i Etiòpia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Ritinis

Ritinis (també conegut com a "rinitys" o "ripka") és un esport nacional lituà similar a l'hoquei sobre herba. Es juga en dos equips de set jugadors, inclosos els porters, els que utilitzen estic per empènyer el disc (ritinis) cap a l'àrea oponent per un punt, o a l'arc oponent per tres punts. L'equip guanyador és el que obté més punts.

## Història

Es diu que l'antiguitat d'aquest joc és tan gran que Vitautas (Gran Duc de Lituània) ja ho jugava, estant un dels jocs més populars de l'antiguitat lituana.

## Referències

* ↑ Edgaras Diržius, «Vienintelė tikrai lietuviška sporto šaka» (en lituà). Olimpiados. Arxivat de l'original el 2008-02-08. [Consulta: 1r octubre 2013].

## Bibliografia

* Ritinis ir mažasis ritinis mokykloje: mokomoji knyga (sud. Rūta Mažeikienė, Andrius Kaveckas). – Kaunas: Lietuvos kūno kultūros akademija, 2006. – 54 p. – ISBN 9955-622-20-2 (lituà)

## Enllaços externs

* Lietuvos ritinio sporto federacija (Federació lituana de ritinis)
# Robert Woodruff Anderson

Robert Woodruff Anderson, conegut com a Robert Anderson (Manhattan, Nova York, el 28 d'abril de 1917 − Nova York, 9 de febrer de 2009) va ser un guionista i dramaturg estatunidenc.
Va obtenir el seu primer èxit amb la peça teatral Tea and Sympathy (1953) i que adaptarà per al cinema l'any 1956. Va estar casat amb l'actriu Teresa Wright.

## Obra dramàtica

* Tea and Sympathy (1953). Traduïda al català per Jordi Arbonès amb el títol Te i simpatia.
* All Summer Long (1955)
* Silent Night, Lonely Night (1960)
* You Know I Can't Hear You When the Water's Running (1967)
* I Never Sang for My Father (1968)
* Absolute Strangers (1991)
* The Last Act Is a Solo (1991)

## Guions de cinema

* Until They Sail (1957)
* Història d'una monja (1959)
* El Iang-tsé en flames (1966)
* I Never Sang for My Father (1970)

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1960: Oscar al millor guió adaptat per Història d'una monja
* 1967: Globus d'Or al millor guió per El Iang-tsé en flames
* 1971: Oscar al millor guió adaptat per I Never Sang for My Father
# Resolució 664 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 664 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 18 d'agost de 1990, reafirmant resolucions 660 (1990), 661 (1990) i 662 (1990) el Consell va recordar les obligacions de l'Iraq de conformitat amb el dret internacional i actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va exigir que l'Iraq autoritzi i faciliti la sortida de nacionals de països tercers des de l'Iraq i Kuwait, demanant accés consular i diplomàtic als ciutadans de tercers estats.
El Consell demanà que l'Iraq no presenti cap acció que posi en perill la seguretat dels nacionals, reafirmant que l'annexió de Kuwait és il·legal, per la qual cosa exigeix que l'Iraq rescindeixi les seves ordres de tancar la missió consular i diplomàtica a Kuwait i l'eliminació de la immunitat diplomàtica del seu personal. Milers d'estrangers estaven a l'Iraq i Kuwait en el moment de la invasió iraquiana, i el Consell va denunciar la decisió de l'Iraq d'utilitzar els estrangers com a "escuts humans" en llocs estratègics.
La resolució 664 va demanar finalment al secretari general Javier Pérez de Cuéllar que informés sobre el compliment de la resolució actual al més aviat possible.

## Referències

* ↑ «The Gulf crisis, international law, and American foreign policy.». Montana Business Quarterly, Autumn 1991.
* ↑ Hume, Cameron R. The United Nations, Iran, and Iraq: how peacemaking changed. Indiana University Press, 1994, p. 195. ISBN 978-0-253-32874-8.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 601 a la 700 (1987 - 1991)
* Guerra del Golf

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org