OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aubencheul-aux-Bois

Aubencheul-aux-Bois és un municipi francès del departament de l'Aisne, a la regió dels Alts de França. Forma part de la Communauté de communes du Pays du Vermandois.

## Geografia

Aubencheul-aux-Bois està a 16 quilòmetres al sud-est de Cambrai, la ciutat més propera.

## Història

Aubencheul-aux-Boix fou el cap d'una petita abadia fundada el segle xi. Fou part del Cambrésis. El 1584 la vil·la fou devastada pel duc de Parma i el 1636 pels espanyols. Vers el 1663 es torna a poblar. El 15 de juliol de 1735 va patir una tempesta de vent que va durar cinc dies. El 1827 un incendi va destruir 63 cases. El poble va tornar a ser destruït a la Primera Guerra Mundial.

## Administració

L'alcalde actual és Francis Passet.

## Demografia

* 1962: 328 habitants.
* 1975: 309 habitants.
* 1990: 275 habitants.
* 1999: 272 habitants.
* 2007: 305 habitants.
* 2008: 307 habitants.

## Llocs i monuments

* Església reconstruïda després de la Primera Guera Mundial, en estil neo-romànic, sobretot en maons.

## Notes

* ↑ « PDF Recensement de la population de l'Aisne au 1er janvier 2008». [Consulta: 31 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Aubencheul-aux-Bois a la web de l'Institut géographique national
* Aubencheul-aux-Bois a la web de l'Insee Arxivat 2012-10-21 a Wayback Machine.
# Bandera de Bretanya

La bandera de Bretanya, anomenada Gwenn-ha-du, literalment "blanc i negre" en bretó. També és utilitzada (encara que no de manera oficial) al departament francès de Loire-Atlantique.
Les dimensions de la bandera no estan fixades, i van de 9:14 cm a 8:12 m. La bandera no és únicament utilitzada per associacions culturals i autonomistes sinó per tothom en general. Durant molts anys, l'administració considerà la bandera un símbol separatista, però aquesta actitud ha canviat i actualment la bandera ja no inclou connotacions polítiques i apareix a tot arreu, fins i tot en edificis públics juntament amb les altres banderes oficials. És molt utilitzada a tota Bretanya i es troba en nombrosos ajuntaments bretons. Degut a la manca de legislació sobre les banderes regionals a França, la bandera també oneja en vaixells. El disseny dels erminis pot variar però la més freqüent és la mostrada a la imatge superior.
Alguns bretons diuen que és l'única bandera al món blanca i negra, tot i que, de fet, també n'hi ha d'altres com la del Cantó de Fribourg, la de Ceuta, la de Cornualla i la de Lisboa entre d'altres. El que sí que és cert és que segurament és l'única bandera del món que a les desfilades es porta sobre el cap.
La bandera va ser creada el 1923 per Morvan Marchal. Es va inspirar en les banderes dels Estats Units i de Grècia, ja que aquests dos països eren vistos llavors respectivament com a símbols de llibertat i democràcia.
Les nou barres horitzontals representen les diòcesis tradicionals de Bretanya en les quals històricament el ducat va ser dividit. Les cinc barres negres representen les comunitats on es parla francès i gal·ló (Dol, Nantes, Rennes, Saint-Malo i Saint-Brieuc). Les quatre barres blanques representen al seu temps les diòcesis on es parla bretó (Trégor, Léon, Cornouaille i Gwened. L'ermini fa referència al Ducat de Bretanya.

## Altres banderes blanques i negres

* Bandera del cantó suís de Friburg
* Bandera de sant Piran o de Cornualla
* Bandera de Ceuta
* Bandera de Lisboa
* Bandera de Fígols
* Bandera de Súria
* Bandera de Vilamacolum
* Bandera de Vilanova d'Escornalbou

## Enllaços externs

* (anglès) Bannieloù Breizh, heràldica de Bretanya
# Bandera de Brandenburg

La bandera de Brandenburg està formada per dues franges horitzontals, sent vermella la superior i blanca la inferior. Al centre s'hi inscriu l'escut d'armes format per una àliga vermella sobre camp blanc amb el bec, les potes i els trèvols daurats. La ràtio és 3:5. El disseny fou adoptat el 20 de gener de 1991 i recollit a l'article 4 de la constitució de l'estat de Brandenburg

## Història

El Marcgraviat de Brandenburg, conegut també com a Marca de Brandenburg (en alemany: Mark Brandenburg) fou un dels principals principats del Sacre Imperi Romanogermànic fins al 1806. L'àliga vermella fou ja adoptada pel comte (en alemany: Markgraf) Geró, anomenat el Gran, a la meitat del segle x. I els colors passaren a utilitzar-se per identificar la província de Brandenburg dins el regne de Prússia primer i de l'estat lliure de Prússia després.
Del 1945 al 1952 utilitzà un bandera formada per tres franges horitzontals vermella, blanca i vermella, sent la central la meitat d'ample que les altres dues. Els colors són els procedents de l'escut d'armes. En el moment que la República Democràtica Alemanya abolí els estats la bandera es deixà d'utilitzar.

## Referències

* ↑ «Flag Legislation (Brandenburg, Germany)» (en anglès). Flags of the World. [Consulta: 2 juny 2016].
* ↑ «Verfassung des Landes Brandenburg» (en alemany). 20 agost 1992. Land Brandenburg. Arxivat de l'original el 29 de setembre 2007. [Consulta: 2 juny 2016].
# Bandera de San José (Uruguai)

La bandera de San José és, al costat de l'escut d'armes, un dels símbols oficials del departament de San José, una subdivisió administrativa de la República Oriental de l'Uruguai. Consta de dues meitats horitzontals: la superior vermella i la inferior blava. Entremig de les franges apareix el Sol de Maig envoltat de 40 estrelles blanques.
La bandera va ser creada per l'artista Claudio Trinajtich, guanyador d'un concurs sorgit de la iniciativa de l'edil Oscar Sánchez Fabre. Va ser oficialitzada el 20 de setembre de 1999, segons la Resolució 2.803/99 de la Junta Departamental de San José.
Els colors corresponen als de la bandera d'Artigas, també present en l'escut departamental. El blau simbolitza la República, mentre que el vermell representa la sang vessada en defensa de la llibertat. El Sol de Maig és "el que dona vida" (vegeu bandera de l'Uruguai). Les quaranta estrelles representen les 40 famílies provinents de la Maragatería (Espanya), fundadores de la capital departamental. El format de la bandera és 2:3, i es troba en tots els edificis governamentals del departament.

## Referències

* ↑ http://www.juntasanjose.gub.uy/decretos/Decreto%202.852.pdf Arxivat 2006-10-02 a Wayback Machine.
* 1 2 Informació sobre la Bandera Departamental de San José Arxivat 2010-06-04 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Intendència Municipal de San José (IMSJ) (castellà)
# Bandera de Saint Vincent i les Grenadines

La bandera de Saint Vincent i les Grenadines fou adoptada oficialment el 21 d'octubre de 1985. Es compon de tres franges verticals blava, groga i verda que representen respectivament el cel i l'oceà, les platges i la vegetació del país. Al centre tres diamants verds formen una V de Vincent i alhora fan referència al sobrenom del país, les gemmes de les Antilles.
# Aurelio Rodríguez-Vicente Carretero

Aurelio Rodríguez-Vicente Carretero fou un escultor castellà, nascut a Medina de Rioseco (província de Valladolid) el 1863, i mort a Madrid el 1917.
Va iniciar el 1878 els seus estudis a la Reial Acadèmia de Belles Arts de la Puríssima Concepció de Valladolid i a continuació va ingressar a l'Acadèmia de San Fernando a Madrid. Anteriorment al seu trasllat a Madrid li va ser concedida una beca de l'Ajuntament de Valladolid per prosseguir els seus estudis a la ciutat de Roma. El 1887 rebé la Segona Medalla en l'Exposició Nacional de Belles Arts.
Aconseguí menció honorífica a l'Exposició Nacional de 1895, tercera medalla en les de 1897 (amb Laments, actualment al Museu del Prado) i 1904 i segona medalla en les de 1901 i 1906
Va viure durant un temps a l'Argentina, encara que el 1893 tornà a Madrid, ciutat on va morir.
Entre les seves obres destaquen les realitzades per a la ciutat de Valladolid: el monument al Comte Ansúrez a la Plaça Major, el monument a José Zorrilla a la plaça del mateix nom, el bust de Miguel Íscar al Parc del Campo Grande i la làpida a Emilio Ferrari, també a Valladolid.
Altres obres seves són el Monument als Herois del Moclín a la seva localitat natal, el Monument a Campoamor acabat el 1913, situat a Navia, i el Monument a Isabel la Catòlica a Medina del Campo.

## Referències

* ↑ Aurelio Rodríguez Vicente Carretero, a l'Enciclopedia Museo del Prado (castellà)
# Ballet de Déu

El ball de Déu, ballet de Déu o ballet de quatre és un ball coral tradicional de Catalunya pròpia de dies de festa, abans o després de l'ofici, que té nombroses variants i una notable antiguitat. Les parelles s'hi agrupaven de dues en dues, cosa per la qual també era conegut com a ballet de quatre, i ballaven amb aire cerimoniós i auster i al ritme d'una melodia suau i seriosa.
El ballet de Déu és una de les danses populars europees antigues a partir de les quals va evolucionar la dansa clàssica. Comparteix amb els ballets el fet d'agrupar-se en grups de dues parelles i, en les variants dels darrers temps, el d'acabar amb una corranda. En aquestes darreres versions el ballet de Déu havia perdut també el seu caràcter seriós i gairebé místic que el caracteritzava als primers anys.
Segons els llocs, com per exemple a Solsona, era ballat amb vestits negres, les dones portant caputxes també negres, escapularis al coll i rosaris a la mà, i els homes encreuant les mans sobre el pit. En alguns indrets del Berguedà i del Rosselló era el primer ball que es ballava cada diumenge al matí. Els ballarins estaven agrupats en confradies o germandats, que no actuaven al mateix temps, i que aprofitaven el ball per a passar barret per a recaptar finançament. A Cervera també va estar molt en ús. A Rocafort de Bages es ballava a les festes majors. En el ballet de Déu de Rocafort dos ballarins, administradors de la festa, llencen amb les almorratxes aigua d'olor a dues joves mentre tots dansen el punt de dansa o ball pla, el punt de perdiu o relliscat i acaben amb una corranda de contrapàs. A Berga el Ballet de Déu (anomenat aquí també Ballet de l'Adéu) és una tradició que es manté viva i molt arrelada dins el programa de la Festa dels Elois, l'últim cap de setmana de juliol. També la seva música es fa servir per el ball de gegants durant la festivitat de la Patum.

## Etimologia

La idea que el nom de ballet de Déu prové de la relació d'aquest amb la religió està molt estesa però alguns autors opinen que el nom original era ballet de deu, o de les deu, perquè molt antigament es ballava a les deu del matí, abans d'entrar a l'ofici.

## Referències

* 1 2 «Ballet de Déu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 Diccionari de la Dansa, dels Entremesos i Dels Instruments de Musica i Sonadors, pàg. 224, de Francesc Pujol i Joan Amades. Editat per l'Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Ginesta, Salvador. La comarca del Bages. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 1987, p. 194. ISBN 8472028607.
* ↑ «Del 25 al 27 de juliol, torna a Berga la festa dels Elois». Ajuntament de Berga. Arxivat de l'original el 3 d’octubre 2016. [Consulta: 24 juny 2016].

## Vegeu també

* Ballets populars europeus
* Trencadansa
# Ballets de Catalunya

Els Ballets de Catalunya és una associació cultural de Barcelona fundada l'any 1953 amb la finalitat de recuperar i difondre les danses tradicionals i populars dels Països Catalans. Per aquest motiu, l'entitat participa en festes de carrer de moltes poblacions, on duu uns espectacles creats amb fidelitat i rigor històric, a partir del patrimoni cultural i la tradició. El 1958 l'associació va impulsar la creació d'una colla castellera, anomenada Cos de Castellers de Ballets de Catalunya que fou l'embrió dels actuals Castellers de Barcelona.
L'esbart és format per sis seccions. El cos de dansa porta a les places, carrers i escenaris un ampli repertori d'espectacles amb gran cura de les coreografies, dels acompanyaments musicals i de les interpretacions dels balls. Generalment, acaben les actuacions convidant el públic a participar en un ball popular conjunt. En les seccions infantil i juvenil, el jovent rep formació sobre el patrimoni tradicional; la secció infantil agafa nens de sis a deu anys, i la juvenil, d'onze a catorze. A partir de quinze anys, els dansaires ja formen part del cos de dansa.
Per als pares dels joves que volen conèixer les danses i tenir un espai de trobada entre generacions, l'esbart compta amb la secció Balls de Plaça. També hi ha la secció Antics Dansaires, creada l'any 2003 amb motiu del cinquantè aniversari, on s'apleguen antics balladors. Les representacions dels espectacles de Ballets de Catalunya porten l'acompanyament musical del grup De Soca-rel, format el 1990 dins l'esbart, però que també fa concerts pel seu compte i ha enregistrat tres CD. L'entitat també disposa d'un cos de bastoners que pot actuar tot sol o dins espectacles conjunts.
Cada any, per popularitzar els balls tradicionals i alhora atreure nous membres, l'esbart celebra tres festes al carrer d'Enric Granados: la de la castanyada per Tots Sants, la del dissabte de carnestoltes i la Festa de Primavera, el primer o segon dissabte de juny.
El 2013, els Ballets de Catalunya van rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* ↑ http://www.balletsdecatalunya.cat/on-som/ Ballets de Catalunya. "On Som"
* 1 2 3 4 5 «Ballets de Catalunya». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Vegeu també

* Cos de Castellers de Ballets de Catalunya

## Enllaços externs

* Web oficial
# Tipperary

Tipperary (en irlandès Tiobraid Árann) és una ciutat pertanyent al comtat homònim en la república d'Irlanda. Té una població de 5.000 habitants al seu entorn urbà. Sovint se la considera com la capital del comtat, però mai no ha estat així. Tipperary del nord i Tipperary del sud, tenen els seus centres administratius a Nenagh i Clonmel respectivament. Tanmateix, té una gran àrea de captació agrícola a l'oest del seu comtat i a l'est amb el comtat de Limerick. Històricament va ser una ciutat mercat amb una certa importància. Encara el 2007 disposa d'una àmplia indústria de fabricació de mantega i processament de llet.

## Situació

La ciutat està situada a la carretera N24 entre Limerick i Waterford. Una estació de ferrocarril segueix una línia de la mateixa ruta i compta amb dos serveis diaris a través de Waterford Cahir, Clonmel i Carrick-on-Suir. Dos trens diaris van també a Limerick Junction que compta amb nombrosos serveis a les ciutats de Cork, Dublín i Limerick. No hi ha servei de trens des de o fins a Tipperary els diumenges. L'estació de tren de Tipperary va obrir el 9 de maig de 1848.

## Referències

* ↑ «Tipperary station» ( PDF). Railscot - Irish Railways.

## Enllaços externs

* Tipperary railway station
* Tipperary Town
* Tipperary Institute Arxivat 2001-02-23 a Wayback Machine.
# Atalaya del Cañavate

Atalaya del Cañavate és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Cañada Juncosa, Tébar i El Cañavate

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Matilde Flores Valles | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Adolfo Montoya Perez | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Pojarramet

Pojarramet (francès Poucharramet és un municipi francès, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 6 juliol 2010].
# Mackayita

La mackayita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor de John William Mackay (1831-1902), financer irlandès-nord-americà i operador de mines del filó de Comstock, a Nevada, qui va dotar l'Escola de Mines de la Universitat de Nevada.

## Característiques

La mackayita és un òxid de fórmula química Fe$^{3+}$(Te$^{4+}$₂O₅)(OH). Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1944. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mackayita pertany a «04.JL - Tel·lurits amb anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: rodalquilarita, mroseïta, pingguïta, tlapallita i girdita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Mohawk, situada al districte miner de Goldfield, al comtat d'Esmeralda (Nevada, Estats Units). També ha estat descrita en altres indrets dels Estats Units, així com a Mèxic, Xile i Finlàndia.

## Referències

* ↑ «Mackayite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 desembre 2021].
# Martí Maria Boneo i Villalonga

Martín María Boneo i Vilallonga de Bordils (Mallorca, 25 de juliol de 1784 - 1852) fou un militar i polític mallorquí. El 1798 es va allistar a la Guàrdia Marina de l'Armada espanyola, on assolí el grau d'alferes de navili, però a la mort sense fills el 1808 del seu oncle Joan Baptista de Bordils i de Tamarit va heretar les seves propietats. Aleshores es llicencià del servei actiu i tornà a Mallorca. El 1834 fou escollit regidor de l'ajuntament de Palma i diputat per Inca (Mallorca) a les eleccions convocades després de l'aprovació de l'Estatut Reial de 1834 en substitució de Pere Canals i Mayol. El 1835 esdevingué soci de la Societat Econòmica d'Amics del País de Mallorca. El 1850 tornà a ser escollit regidor interí de Palma i fou nomenat cavaller de l'Orde de Santiago.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Mallorca, Inca, Son Bordils y el vino». Arxivat de l'original el 2012-06-20. [Consulta: 24 març 2012].
# Paret amb esquena d'ase

Una paret amb esquena d'ase presenta la part superior en forma d'angle agut o esquena d'ase. La zona del coronament esta encimentada per donar-li més consistència amb ciment o argamassa.
Delimita una tanca dedicada al conreu d'ametlers i herbàcies i, a la vegada, evita que des d'un camí es pugui accedir a l'interior. Esta feta de pedra viva i tapiot.

## Referències

* ↑ La pedra en sec, eines i tècniques tradicionals a les illes mediterrànies (en català).
# Pierre Ndaye Mulamba

Pierre Ndaye Mulamba, anomenat Mutumbula o Volvo, (4 de novembre, 1948 - 26 gener 2019) fou un futbolista de la República Democràtica del Congo.
Jugava de centrecampista. Té el rècord de gols marcats en una fase final d'una Copa d'Àfrica de Nacions amb 9 gols el 1974 a Egipte, on la seva selecció es proclamà campiona. També participà amb Zaire a la fase final de la Copa del Món d'Alemanya 74. Pel que fa a clubs, defensà els colors de l'AS Vita Club de Kinshasa amb el qual guanyà la Lliga de Campions de la CAF el 1973.

## Referències

* ↑ Harding, Andrew «Africa's abandoned football legend». BBC Online. BBC, 05-06-2010 [Consulta: 6 juny 2010].
* ↑ Maradas, Emmanuel. «Interview with Ndaye Mulamba». African Soccer Magazine, 1998. Arxivat de l'original el 7 setembre 2009. [Consulta: 6 juny 2010].
* ↑ Pierre Ndaye Mulamba a National-Football-Teams.com (anglès)

## Enllaços externs

* Film sobre el jugador Arxivat 2011-07-16 a Wayback Machine.
# Physalaemus randi

Physalaemus randi és una espècie de granota que viu a l'Equador.

## Referències

* Coloma, L.A. & Ron, S. 2004. Physalaemus randi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 de gener de 2008.
# Physalaemus riograndensis

Physalaemus riograndensis és una espècie de granota que viu a l'Argentina, el Brasil, el Paraguai i l'Uruguai.

## Referències

* Silvano, D., Scott, N., Aquino, L., Kwet, A., Baldo, D. & Langone, J. 2004. Physalaemus riograndensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 de gener de 2008.
# Petrovce (Banská Bystrica)

* Per a altres significats, vegeu «Petrovce».
Petrovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1427.
# Petrovce (Košice)

* Per a altres significats, vegeu «Petrovce».
Petrovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1571.
# Petrov

Petrov - Петров (rus) - és un khútor, un poble, de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a 11 km a l'est de Ponejukai i a 60 km al nord-oest de Maikop, la capital de la república.
Pertany al municipi de Gabukai.
# Plaça dels Bous

La Plaça dels Bous o del Bestiar és una plaça situada al nucli urbà d'Hostalric (Selva), entre el carrer del Raval i el Carrer Major, que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La plaça es troba flanquejada per l'Avinguda Coronel Estrada i un passeig amb arbres que forma part de la mateixa plaça, des del qual es pot contemplar La Tordera. A l'Avinguda Corononel Estrada, hi ha la casa Can Silvestre Humet, que esdevé un marc per la plaça, juntament amb altres cases com Can Elias, que es troba adossada a la muralla del Castell d'Hostalric i Can Plans, dues cases que marquen l'inici del Carrer Major, que formen part d'un altre costat del marc de la plaça. El passeig ja esmentat també és un altre costat del marc de la plaça. Finalment hi ha Can Calls, que es troba davant per davant de Can Elias i la Casa del Carrer Raval, 2, a l'altre costat de la plaça, just a l'inici del carrer del Raval.
El terra de la plaça està empedrat, i segueix un tractament unitari que consisteix en un reticulat que forma trams quadrats iguals, dins els quals s'han disposat les pedres planes irregulars, separades per línies en quatre trams en forma de triangle equilàter, que és el resultat de dividir l'espai quadrat, en quatre espais iguals a partir d'una línia que parteix de cada un dels angles del quadrat. Actualment la Plaça dels Bous és un pàrquing.

## Història

Aquesta plaça es troba just on acaba el nucli emmurallat del poble. En aquesta plaça, al lloc on comença el carrer Major hi havia el Portal de Girona. Entre els segles XVII i XVIII sorgiren dos nous carrers fora del recinte emmurallat: el Raval i el Ravalet, de manera que entre el carrer Raval i el Major aparegué aquesta plaça que, per trobar-se enmig de la població es convertí en un important punt de referència.
El nom li ve donat per les fires de bestiar que s'hi celebraven. Amb tot, el nom de la plaça ha anat variant. Fins al 9 de setembre del 1928 es van alternant els noms de Plaça dels Bous i Plaça del Bestiar, ja que a partir de la data esmentada passa a dir-se Plaza del General Primo de Rivera. Amb la Segona República l'any 1931 la plaça pren els noms de Prat de la Riba i després Plaça Pi i Margall, nom que conservarà fins al 1939. Als anys quaranta se l'anomenava Plaza de la miranda del Tordera. El 1969 es recuperà el nom de Plaça dels Bous o del Bestiar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Plaça dels Bous». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 novembre 2014].