OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eduard Masjuan i Bracons

Eduard Masjuan i Bracons és un investigador i doctor en història econòmica per la Universitat Autònoma de Barcelona (1998), autor de diversos llibres i múltiples articles científics en revistes especialitzades nacionals i internacionals sobre història de l'urbanisme, demografia històrica i història de la cultura obrera autodidacta.
Masjuan ha treballat en un projecte de recuperació de la memòria històrica de l'infrahabitatge durant la postguerra, a les dècades dels quaranta i cinquanta, que fou encarregat per l'Ajuntament de Sabadell, i que descriu com els emigrants d'aleshores van haver de viure en coves quan no es van construir habitatges de protecció social. El projecte ha permès l'arranjament de cinc dels 182 habitacles que el consistori tenia registrats en la dècada del 1950.

## Obres destacades

* Urbanismo y ecología en Cataluña (Nossa y Jara Editores, 1992)
* La ecología humana en el anarquismo ibérico: urbanismo "orgánico", neomalthusianismo y naturismo social (Icaria Editorial, 2000)
* Medis obrers i innovació cultural a Sabadell (1900-1939): l'altra aventura de la ciutat industrial (Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 2006)
* Un héroe trágico del anarquismo español: Mateo Morral, 1879-1906 (Icaria Editorial, 2009)
* Jaume Viladoms i Valls 1913-1976: record homenatge al mestre i lluitador (coord. Fundació Jaume Viladoms, 2011)

## Referències

* ↑ Cornet i Beltran, Marc «Sabadell, epicentre polític. Eduard Masjuan defensa que la Setmana Tràgica a la ciutat va ser tan o més important que la de Barcelona». El Punt, 03-12-2009, pàg. 40.
* ↑ «Masjuan Bracons, Eduard». Traficantes de Sueños. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ Agulló, Emili «Sabadell recorda la generació que va haver de viure en coves». El Punt (ed. Vallès Occidental), 21-09-2010, pàg. 2.
* ↑ Agulló, Emili «Relat sobre la vida dels immigrants en coves». El Punt (ed. Barcelona), 27-09-2010, pàg. 6.
* ↑ Agulló, Emili «Sabadell enllesteix la recuperació de la memòria de les coves del Ripoll». El Punt (ed. Vallès Occidental), 24-07-2010, pàg. 3.
* ↑ Cleminson, Richard. Anarquismo y sexualidad en España, 1900-1939 (en castellà). 1. ed. Cádiz: UCA, Universidad de Cádiz, 2008, p. 35-37. ISBN 978-84-9828-160-6.
* ↑ «Reseña de Un héroe trágico del anarquismo español: Mateo Morral, 1879-1906 de Eduard Masjuan». [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Jaume Viladoms i Valls, 1936-1976». Vilaweb, 23-04-2011. [Consulta: 18 agost 2019].
# Duc de crinera

El duc de crinera (Jubula lettii) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae) i única espècie del gènere Jubula. Habita la selva humida africana, a Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, sud de la República Centreafricana, Camerun, Guinea Equatorial, el Gabon, República del Congo i nord, sud i est de la República Democràtica del Congo. El seu estat de conservació na ha estat evaluat degut a les dades insuficients

## Referències

* ↑ «Duc de crinera». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 263. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Maned Owl. Jubula lettii» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 17 febrer 2023].
# Duc del desert

El duc del desert (Bubo ascalaphus) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita zones obertes i deserts d'Àfrica septentrional i Orient Pròxim fins a l'oest d'Iraq. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Duc del desert». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* ↑ Fitxa del duc del desert a Birdguides Arxivat 2012-01-20 a Wayback Machine. Rev. 21/04/2012
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 264. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Pharaoh Eagle-owl. Bubo ascalaphus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2019. [Consulta: 17 febrer 2023].
# Eeltsje Hiddes Halbertsma

Eeltsje Hiddes Halbertsma (Grou, província de Frísia 1797-1858) Metge i poeta, germà dels escriptors Joast (1789), Tsjalling (1792) i Binnert (1795) fou membre de la Frysk Genoatskap van Geschied Oudheid en Taalkunde el 1827 i de la Selskip foar Fryske Tael-en-Skrftekenisse. És autor de l'escrit filosòfic De lapekver Gabe Servar (1822) i conjuntament amb Rinse Posthumus Onze reis naar salgerterland (1836). També compongué l'himne nacional frisó De âlde Friezen.
# Efai

L'Efai (o Effiat) és una llengua que es parla a l'estat d'Akwa Ibom al sud-est de Nigèria i al Camerun.
Segons l'ethnologue.com hi ha 6.220 parlants d'efai (2000) a Nigèria i un total de 7210 parlants d'efai a tots els països. A Akwa Ibom, es parla a la LGA d'Ibom.
El 94% dels parlants d'efai són cristians (el 6% evangelistes).

## Referències

* 1 2 efai a joshuaproject.net
* ↑ efai a l'ethnologue.com
# East Greenwich

East Greenwich és una població dels Estats Units a l'estat de Rhode Island. Segons el cens del 2000 tenia 12.948 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Greenwich tenia 12.948 habitants, 4.960 habitatges, i 3.541 famílies. La densitat de població era de 301,5 habitants per km².
Dels 4.960 habitatges en un 36,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,5% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 28,6% no eren unitats familiars. En el 24,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 4,6% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 27,7% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 70.063 $ i la renda mediana per família de 90.221 $. Els homes tenien una renda mediana de 71.578 $ mentre que les dones 40.934 $. La renda per capita de la població era de 38.593 $. Aproximadament el 2,5% de les famílies i el 4,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Greenwich». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Greenwich». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.

## Enllaços externs

* East Greenwich - Lloc web oficial
# El famoso Bernardo

El famós Bernardo és una obra perduda de Miguel de Cervantes, mencionada per ell en a l'abril del 1616, a la seva dedicatòria al Comte de Lemos de Los trabajos de Persiles y Sigismunda.
No es coneixen gairebé dades d'aquesta obra més enllà del seu títol. Es creu que podria ser una biografia novel·lada sobre Bernardo del Carpio, heroi medieval, però no es pot assegurar amb propietat. L'hispanista Daniel Eisenberg, en una ponència davant l'Associació Internacional d'Hispanistes el 1983, va proposar que només podria ser una al·lusió a l'heroi castellà medieval Bernardo del Carpio. Atès que Cervantes creia que Espanya necessitava millors llibres de cavalleries, amb herois nacionals en comptes d'estrangers, i que n'havia començat un, és lògic que aquesta obra perduda fora la seva contribució al gènere.

## Referències

* ↑ La ponència fou el segon capítol del seu llibre La interpretación cervantina del 'Quijote', Madrid, Compañía Literaria,1965, ISBN 8482130234, http://www.cervantesvirtual.com/obra-visor-din/la-interpretacin-cervantina-del-quijote-0/html/ffcf2960-82b1-11df-acc7-002185ce6064_79.html#I_5_, consultat 6-3-2015.
# El fantasma de Canterville (pel·lícula de 1986)

El fantasma de Canterville (títol original: The Canterville Ghost) és un telefilm britànic-estatunidenc de terror, fantasia i comèdia de 1986 dirigit per Paul Bogart i basat en el relat de 1887 " El fantasma de Canterville " d'Oscar Wilde. Va ser rodat al castell d'Eastnor a Anglaterra i és protagonitzat per John Gielgud, Ted Wass, Andrea Marcovicci i Alyssa Milano. Està doblat al català.

## Argument

Una noia es fa amiga d'un fantasma anglès que intenta espantar la seva família de tornada a Amèrica.

## Repartiment

* John Gielgud com Sir Simon de Canterville
* Ted Wass com Harry Canterville
* Andrea Marcovicci com Lucy Swackhammer Canterville
* Alyssa Milano com Jennifer Canterville
* Harold Innocent com Hummle Umney
* Lila Kaye com Mrs. Umney
* George Baker com oncle Hesketh
* Bill Wallis com Fenton Cook

## Producció

Gielgud va dir a un entrevistador que va deixar la seva jubilació per ocupar el paper, perquè "[li va treure] de la ment fer-se gran". Milano, en una de les seves primeres pel·lícules de televisió, va dir en una entrevista posterior que Gielgud la va ajudar a superar les seves lluites amb la dislèxia durant la producció.
Part del rodatge va tenir lloc a l'escola All Hallows de Somerset.

## Recepció

La pel·lícula no va aconseguir gaires elogis ni atenció, i la revista Variety va assenyalar a la seva ressenya: "Milano, com la filla catalitzadora Jennifer, s'adapta al fantasmal Sir Simon sense escrúpols; això, per descomptat, és el veritable encant de la història, però Milano no presenta prou presència com per igualar la gràcia de l'encantador Gielgud".

## Referències

* ↑ «El fantasma de Canterville». esadir.cat. [Consulta: 26 juny 2024].
* ↑ "People In The News", The Daily News (Kentucky), April 14, 1986. p. 12
* ↑ «Us Weekly reports Alyssa Milano was spotted sipping champagne at Mansion in Miami Beach». Abstracts.net. Arxivat de l'original el 2012-02-25. [Consulta: 20 juny 2013].
* ↑ Variety magazine. September 26, 1986.
# El Quer

«El Quer» té aquests significats:
* El Quer (Cercs), masia del Berguedà
* El Quer (Serrateix), masia del Berguedà
* El Quer (Susqueda), masia de la Selva
* El Quer (Gurb), masia d'Osona
# El Quer (Cercs)

El Quer és una masia del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa, dos pisos i sotateulada. Edificat en alçada, presenta una façana principal orientada a llevant que és una ampliació del cos central primitiu. Aquesta façana és formada per un doble nivell de galeria oberta amb arcades de mig punt fetes amb maó vist. La distribució de les obertures és regular en el pla de façana de les bandes de llevant i migdia. Teulada a doble pendent amb carener perpendicular a la façana principal. Carreus treballats i de mida mitjana, units de forma irregular amb morter a la major part de la construcció. La façana ampliada és amb aparell de carreus treballats. Les obertures estan emmarcades amb llindes de pedra polida. Té elements de forja a les baranes dels balcons i galeries.

## Història

La nova casa d'El Quer, tot i tenir restes properes més antigues està construïda a començaments del present segle xx. En l'actualitat s'utilitza com a casa de segona residència i es troba en procés d'agençament.

## Referències

* 1 2 «El Quer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Eleccions al Parlament del Regne Unit de 1950

Les eleccions al Parlament del Regne Unit de 1950 es van celebrar el 23 de febrer de 1950. Va guanyar el Partit Laborista, però va perdre molts escons i mantingué una minsa diferència amb el Partit Conservador, raó per la qual el 1951 es tornaren a convocar eleccions.

## Resultats

| Partit | Líder | Vot popular | % | Escons | Canvi (de 1950) |
| Partit Laborista | Clement Attlee | 13.266.176 | 46,1% | 315 | -78 |
| Partit Conservador | Winston Churchill | 11.507.061 | 40,0% | 282 | +85 |
| Nacional Liberal | David Renton | 985.343 | 3,4% | 16 | +5 |
| Partit Liberal | Clement Davies | 2.621.487 | 9,1% | 9 | -3 |
| Nacionalistes | James McSparran | 65.211 | 0,3% | 2 | |
| Independent liberal | John MacLeod | 15.066 | 0,1% | 1 | |
| Sinn Féin | Jack Beattie | 23.122 | 0,1% | | |
| Plaid Cymru | Gwynfor Evans | 17.580 | 0,1% | | |
| Comunistes | Harry Pollitt | 91.765 | 0,2% | | -2 |
| Partit Nacional Escocès | Robert McIntyre | 0.708 | 0,1% | 0 | |
| Moviment Republicà Gal·lès | Ithel Davies | 613 | 0,01% | | |

## Referències

* F. W. S. Craig, British Electoral Facts: 1832-1987
* Resultats electorals al Regne Unit: 1885-1979Arxivat 2012-01-30 a Wayback Machine.
# Emili Foxonet

Emili Foxonet (El Soler, 1890 — Perpinyà, 1972) va ser un militar i poeta nord-català.

## Biografia

Foxonet era un militar, oficial d'artilleria, que en jubilar-se es dedicà intensament a la poesia i, en general, a la cultura catalanes. Ocupà el càrrec de tresorer al Grup Rossellonès d'Estudis Catalans, primer, i a l'Institut Rossellonès d'Estudis Catalans, després; a aquesta darrera institució també feu de director-gerent de la seva Revista Catalana, d'aparició trimestral. Obtingué el mestratge en Gai Saber, i fou autor de poesia clàssica amb un vessant preciosista. Va ser també síndic de la mantinença catalana del felibrige i mantenedor de la secció catalana de l'Académie des Jeux Floraux. Publicà a la revista del GREC Sant Joan i Barres. Als Jeux Floraux de Tolosa de Llenguadoc del 1965 fou guardonat amb el "Narcís" amb el poema Arbre. Als Jocs Florals de la Llengua Catalana de Caracas del 1966 va guanyar el premi "Rosselló" per Oda al Rosselló.

## Obres

* Assaig sobre la versificació catalana clàssica i moderna Perpinyà: Impremta Catalana, 1970
* Gramàtica catalana Perpignan: Institut Rossellonès d'Estudis Catalans, 1969

### Reculls poètics

* Renaixement català: Somnieigs poètics Perpinyà: G.R.E.C., 1964
* Esfullament d'ànima, tannkes Barcelona: Rafael Dalmau, 1966
* Itinerari espiritual Barcelona: Dalmau, 1968
* Últims cants, poemes en prosa Perpinyà: Impr. Catalana, 1971

## Bibliografia

* Marc Calvet, i altres Pyrénées-Orientales, Roussillon París: Christine Bonneton, 2000 ISBN 9782862532523

## Enllaços externs

* 9 poemes de Foxonet a l'Atles literari de les terres de Girona Arxivat 2009-10-22 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Académie des Jeux Floraux - 1965». Arxivat de l'original el 2013-11-11. [Consulta: 3 novembre 2010].
* ↑ «Orfeó Català - Mèxic - Octubre 1966».
# Emilio Blanco Cabezón

Emilio Blanco Cabezón (Avilés, 9 de gener de 1965) és un exfutbolista asturià, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Comença a destacar a les files de l'Sporting de Gijón, amb qui debuta a la màxima categoria a la temporada 82/83, tot jugant un encontre. Durant els següents anys aniria sumant aparicions esporàdiques a l'equip sportinguista, fins que a la 86/87 es consolida al primer planter, tot i disputar només nou partits.
A la 87/88 es fa amb la titularitat, amb 36 partits i un gol, condició que hi mantindria durant les dues temporades posteriors, fins que la temporada 90/91 torna a la suplència, jugant 11 partits. L'estiu de 1991 marxa al Real Burgos. Al quadre castellà hi milita dues temporades a primera divisió, en les quals tot i gaudir de minuts no arriba a fer-se un lloc a l'onze inicial.
El 1993 el Burgos baixa a Segona Divisió. El migcampista asturià acompanyaria un any l'equip a la categoria d'argent. En total, suma 167 partits i 13 gols a la primera divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Elvira Cuyàs i Voltà

Elvira Cuyàs i Voltà (20 de febrer de 1892 - Barcelona, octubre 1973) va ser una propietària catalana.
Va néixer el 20 de febrer de 1892. Filla de Jaume Cuyàs i Galceran i d'Elvira Voltà i Carreras. Pertanyia a una família terratinent benestant vinculada a Montcada i Reixac, documentada des del segle XVIII al coll de Montcada, on tenien la casa pairal i amb terres als actuals barris de Can Cuiàs i Mas Rampinyo i la urbanització Santelvira.
Posteriorment, Elvira Cuyàs va esdevenir-ne propietària. En l'àmbit personal, es va casar amb Leopold Mercader i Mallol, amb qui va tenir una filla, Elvira. Va morir a Barcelona l'octubre de 1973, als 81 anys. Va ser enterrada al cementiri de Montjuïc.
Després de la seva mort, en un dels seus terrenys al barri de Mas Rampinyo, s'hi va ubicar una escola que porta el seu nom. Les obres del centre van adjudicar-se el 1977 i va començar a funcionar el curs de 1978-1979. Per acord del Ple Municipal, es va donar el seu nom a l'equipament el 1978 en agraïment a les facilitats que va donar la família per a la compra del terreny.

## Referències

* ↑ «Índex de defuncions 1971-1975. Ajuntament de Barcelona.». FamilySearch. [Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ «esquela de Jaume Cuyás Galceran». La Vanguardia, 31-05-1934, pàg. 2.
* ↑ «Can Cuyàs». Inventari del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental de Montcada i Reixac. Ajuntament de Montcada i Reixac, 1999. Arxivat de l'original el 15 d’octubre 2017. [Consulta: 19 febrer 2023].
* 1 2 3 Alquézar, Sílvia «L’escola Elvira Cuyàs celebra els 40 anys de vida com a eix vertebrador del barri». La Veu de Montcada i Reixac.
* 1 2 «Història». Escola Elvira Cuyàs. [Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ «RESOLUCION de la Dirección General de Carreteras y Caminos Vecinales por la que se adjudican por el sistema de concurso las obras comprendidas en el expediente número 8-B-340—11.72/65, Barcelona». Boletín Oficial del Estado, 16-09-1965.
* ↑ «Elvira Cuyás Voltá». Hoja del Lunes, 01-10-1973, pàg. 16.
* ↑ «Resolución de la Junta de Construcciones, Instalaciones y Equipo Escolar por la que se hace pública la adjudicación de la obra que se indica». Boletín Oficial del Estado, 03-12-1977, pàg. 26677.
* ↑ «25è aniversari del SLC de Montcada i Reixac. Lectures dels col·laboradors». Consorci per a la Normalització Lingüística. [Consulta: 19 febrer 2023].
# Enkhengal

Enkhengal va ser el nom d'un rei que va governar a Lagaix cap al 2570 aC fins potser el 2520 aC, que podria ser la mateixa persona que el rei Mesalim de Kix, que se sap que va governar a Lagaix, o un ensi designat per ell. Va ser el fundador de la primera dinastia de Lagaix.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del antiguo oriente: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1975, p. 65. ISBN 8432301183.
# Carmen Grande Pardo

Carmen Grande Pardo (Tres Cantos, 19 de gener de 1997) és una jugadora de bàsquet espanyola.
Es formà al Club de Baloncesto Tres Cantos, posteriorment jugà al Tuenti Móvil Estudiantes (2013-14) i al Rivas Ecópolis (2014-15), on debutà a la Lliga Femenina. El 2015 completà la seva formació competint a la NCAA, primer al Ball State Cardinals (2015-18), destacant com una de les màximes assistents de la competició, i després a l'Ohio State Buckeyes (2018-19). Retorna a la competició estatal la temporada 2020-21 jugant al Movistar Estudiantes (2020-21) i després amb el Baxi Ferrol (2021-22). La temporada 2022-23 jugà al Casademont Zaragoza amb el qual aconseguí la Copa de la Reina (2023), primer títol de l'entitat. L'any següent fitxà pel Cadí La Seu, amb el qual ha guanyat una Lliga catalana (2023).

## Referències

* ↑ «Carmen Grande, nueva base del Cadí La Seu» (en castellà). Mundo Deportivo, 09-06-2023. [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ Rey, Patricia. «La tricantina Carmen Grande triunfa en el basket americano» (en castellà). Cadena Ser, 24-01-2017. Arxivat de l'original el 2017-01-31. [Consulta: 4 octubre 2023].
* ↑ «Carmen Grande, en su despedida del Casademont: "Gracias de todo corazón, ha sido un placer"» (en castellà). El Periódico de Aragón, 10-05-2023. [Consulta: 4 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Carmen Grande Pardo - Competiciones FEB
# Terrerola de Somàlia

La terrerola de Somàlia (Alaudala somalica) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

Habita deserts i planures àrides del nord de Somàlia i sud Etiòpia.

## Referències

* ↑ «Terrerola de Somàlia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Arvicanthis abyssinicus

Arvicanthis abysinnicus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 1.600 i 3.800 msnm a Eritrea i Etiòpia. Els seus hàbitats naturals són els herbassars i els camps de conreu. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, abyssinicus, significa ‘abissini’ en llatí.

## Referències

* ↑ Lavréntenxo, L. Arvicanthis abyssinicus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 22 agost 2017.
# Eleccions legislatives luxemburgueses de 1964

Les eleccions legislatives luxemburgueses de 1964 se celebraren el 7 de juny de 1964, per a renovar els 56 membres de la Cambra de Diputats de Luxemburg. Va vèncer el Partit Popular Social Cristià del Pierre Werner, qui fou nomenat primer ministre

## Resultats

← Eleccions legislatives luxemburgueses, 1964 → :
| Partit | Partit | % | Diferència | Escons | Diferència |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | 33,3 | -3,6 | 22 | +1 |
| | Partit Socialista dels Treballadors (LSAP) | 37,7 | +2,8 | 21 | +4 |
| | Partit Democràtic (DP) | 10,6 | -7,6 | 6 | -5 |
| | Partit Comunista de Luxemburg (KPL) | 12,5 | +3,4 | 5 | +2 |
| | Moviment Independent Popular | 5,9 | | 2 | |
| | Altres | 0,40 | -0,6 | 0 | |
| Total | Total | | | 56 | — |
| Font: Centre Informatique de l'État ||||||

## Enllaços externs

* Resultats electorals de Luxemburg de l'arxiu electoral d'Adam Carr
# Sarah Winnemucca

Sarah Winnemucca, també coneguda com a Tocmetoni o Shell Flower (nord-oest de Nevada, 1844-Henrys Lake, Idaho, 1891) fou una dirigent paiute. Era filla del cap paviotso Truckee, i amb 14 anys parlava cinc idiomes. Passà bona part de la seva vida en contacte amb els colonitzadors blancs. Durant la Guerra Bannock del 1878 va ajudar els blancs com a intèrpret, i fou traslladada a la reserva Yakama. El 1880 i 1883 visità Washington amb el seu pare i el 1883 publicà Life Among the Piutes: Their Wrongs and Claims, mercè al qual fou lectora un temps a la Universitat de San Francisco. S'oposà a la Llei Dawes del 1887 i va obrir una escola amb el seu marit, el blanc Lewis Hopkins.
# Barranc de les Culties

El Barranc de les Culties, és un dels barrancs del terme de la Torre de Cabdella, dins de l'antic terme de Mont-ros.
Es forma al barranc d'Enrou, a les Solanes, al nord-oest d'Antist. Des d'aquell lloc davalla cap a llevant i aviat rep per l'esquerra el barranc d'Eixert. Cap a la meitat del seu recorregut arriba al Salt de Llop, passat el qual rep per la dreta el barranc del Pico de Milà. Aflueix en el Flamisell davant, a ponent, de la Central hidroelèctrica de la Plana.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya