OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barnaül

* Aquest article tracta sobre la capital del krai de l'Altai. Vegeu-ne altres significats a «Barnaül (desambiguació)».
Barnaül (en rus Барнаул) és una ciutat i la capital del krai de l'Altai, a Rússia. Segons el cens de 2021 compta amb una població de 698.603 habitants.
Barnaül és una de les ciutats més antigues de Sibèria.
Afavorida per la seva proximitat a les riqueses mineres de les muntanyes Altai (coure i plata)i estar a la riba del gran riu navegable Obi,la ciutat va ser fundada per l'acabalada família Demidov el 1730.
En el segle xx, després de la construcció del ferrocarril Turkestan-Sibèria, va esdevenir un important centre comercial i cultural actualment compta amb cinc universitat i és un important centre científic.
Durant la segona guerra mundial molts ciutadans de Barnaül van morir al front de guerra a la vegada que al ciutat es beneficiava de la recolocació de la indústria soviètica en localitats allunyades dels escenaris principals dels combats.

## Referències

* ↑ «Barnaul (Urban District, Russia)». citypopulation.de. [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ Pullè, Giorgio «Le città della Russia». Bollettino della Società Geografica Italiana, 1936, pàg. 523-540..
* ↑ Rowell, Margery «LINNAEUS AND BOTANISTS IN EIGHTEENTH‐CENTURY RUSSIA» (en anglès). TAXON, 29, 1, 01-02-1980, pàg. 15–26. DOI: 10.2307/1219592. ISSN: 0040-0262.
* ↑ Walker, Robert E. Cartridges and Firearm Identification (en anglès). CRC Press, 2012-11-26, p. 152. ISBN 978-1-4665-0206-2.

## Enllaços externs

* Barnaul.org - Official city site
* Altravel.ru - Barnaul Travel Bureau Arxivat 2007-07-15 a Wayback Machine.
* Barnaul Satellite Photo
* Barnaul Weather
# Becard crestat

El becard crestat (Pachyramphus validus) és un ocell de la família dels titírids (Tityridae). Es troba als següents països de l'Amèrica del Sud: Perú, Brasil, Bolívia, Paraguai, Uruguai i Argentina. Els seus hàbitats són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, bé com els boscos tropicals i subtropicals de frondoses secs. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «becard crestat». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 454. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Crested Becard. Pachyramphus validus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 29 agost 2022].
# Becard de Lesson

El becard de Lesson (Pachyramphus minor) és un ocell de la família dels titírids (Tityridae). Es troba als següents països de la conca amazònica: Colòmbia, Veneçuela, Bolívia, Perú, Equador, Brasil, Surinam, Guyana i Guaiana Francesa. Els seus hàbitats són els pantans i boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
El nom comú homenatja el naturalista francès René Primevère Lesson (1794-1849).

## Referències

* 1 2 Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «becard de Lesson». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 454. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Pink-throated Becard. Pachyramphus minor» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Batalla de Los Arcos

La batalla de Los Arcos fou un dels combats de la Primera Guerra Carlina.

## Antecedents

La rebel·lió va esclatar després de la convocatòria de les Corts el 20 de juny de 1833 quan el pretendent don Carles, refugiat a Portugal es va negar a jurar lleialtat a Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies i l'1 d'octubre, recolzat per Miquel I de Portugal va reclamar el seu dret al tron.
A la pràctica la rebel·lió, que no van tenir el suport de l'exèrcit va començar el dia 2 a Talavera de la Reina quan els voluntaris reialistes locals van proclamar a Carles rei d'Espanya iniciant una sèrie d'insurreccions de guerrillers, ex militars i voluntaris, assumint en molts casos el control del govern municipal, en general amb poc èxit, excepte al País Basc, Navarra i Logronyo, però sense arribar a controlar més que per poc temps les ciutats d'aquests territoris, i la guerra començà el 6 d'octubre quan el general Santos Ladron de Cegama va prendre Logronyo, passant a Navarra per unir-se amb els revoltats mentre una columna comandada per Manuel Lorenzo sortia en la seva persecució.

## Batalla

L'11 d'octubre els dos exèrcits es trobaren a Los Arcos, i després de capturar el pont els liberals van tallar la possibilitat que fossin flanquejats, i els carlins es van replegar al poble, i finalment van fugir en desordre mentre Santos Ladron de Cegama i uns pocs homes carregava sobre els liberals sent capturat.

## Conseqüències

Santos Ladron de Cegama fou afusellat a Pamplona als pocs dies, sent substituït al comandament carlí per Francisco Iturralde, però la presència carlina quedà afeblida amb la campanya del liberal Pedro Sarsfield i la derrota de la columna carlina que intentava prendre Santander a la batalla de Vargas.
A Catalunya, la rebel·lió de Josep Galceran a Prats de Lluçanès el 5 d'octubre va ser sufocada pel capità general Llauder. A Morella, Rafael Ram de Viu Pueyo va proclamar rei a Carles V el 13 de novembre, però fou capturat i executat pels liberals després de la batalla de Calanda.
Tomás de Zumalacárregui va assumir el lideratge de la direcció dels contingents navarresos el 15 de novembre, i de les tres províncies basques tres setmanes després, reactivant la rebel·lió al nord, organitzant l'exèrcit carlí, unint els batallons d'Àlaba i Navarra i malgrat la manca de munició, els va fer entrar en combat.

## Referències

* ↑ anònim, 1846, p. 274.
* ↑ anònim, 1846, p. 276.
* ↑ anònim, 1846, p. 277.
* ↑ anònim, 1846, p. 278.
* ↑ anònim, 1846, p. 279.
* ↑ anònim, 1846, p. 280.
* ↑ Diario de las sesiones de Cortes (en castellà). Cortes de España, 1836, p. 12.
* ↑ Calbo y Rochina de Castro i Cabrera y Griñó, 1843, p. 11.
* ↑ «Nazar eta Asarta (1833-XII-29)» (en basc). Museo Zumalakarregi Museoa. [Consulta: 19 setembre 2015].

## Bibliografia

* Calbo y Rochina de Castro, Damaso; Cabrera y Griñó, Ramón. Historia de Cabrera y de la guerra civil en Aragon, Valencia y Murcia (en castellà), 1843.
* anònim. Historla de la Guerra Civil en el norte y Cataluña (en castellà). Sociedad tipográfica de Hortelano y Cía., 1846.
# Betaproteobacteris

Els Betaproteobacteris (Betaproteobacteria) és una classe de Proteobacteris. Els Betaproteobacteris són com tots els Proteobacteris, gram-negatius.
Els Betaproteobacteria consten de diversos grups de bacteris aeròbics o facultatius, tots ells cotenen gèneres quimiolitotròfics (per exemple el gènere Nitrosomonas) i alguns fototròfs (membres dels gèneres Rhodocyclus i Rubrivivax). Els Betaproteobacteria tenen un paper en la fixació del nitrogen produint nitrit que les plantes aprofiten. Molts d'ells es troben en les aigües i el sòl. Les espècies patògenes són la família Neisseriaceae (gonorrea i meningitis) i espècies dins el gènere Burkholderia.
Els ordres i les famílies inclouen:
* Burkholderiales
** Alcaligenaceae
** Burkholderiaceae
** Comamonadaceae
** Oxalobacteraceae
* Neisseriales
** Neisseriaceae
* Hydrogenophilales
** Hydrogenophilaceae
* Methylophilales
** Methylophilaceae
* Nitrosomonadales
** Gallionellaceae
** Nitrosomonadaceae
** Spirillaceae
* Rhodocyclales
** Rhodocyclaceae

## Vegeu també

* Alcaligenes
* Gammaproteobacteris

## Referències

* ↑ «www.ncbi.nlm.nih.gov». [Consulta: 19 març 2009].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-10-06. [Consulta: 3 juliol 2011].

## Enllaços externs

* MeshName Betaproteobacteria
# Barraca del camí del Corral del Fortuny VI

La Barraca del camí del Corral del Fortuny VI és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt de dues barraques geminades aixecades sobre un rocall i orientades SSE. A la dreta hi ha el cos principal, de planta ovalada sense raconeres a l'entrada i cap element funcional a l'interior. El portal rematat amb llinda i arc de descàrrega, la cornisa forma al damunt del portal un cert ràfec. El cos situat a l'esquerra és de planta rectangular amb les cantoneres arrodonides i el portal també és amb llinda i un cert arc de descàrrega, a l'interior només hi ha una fornícula. A l'exterior, i en l'espai comprès entre les dues construccions, hi ha una menjadora. A la part posterior de la construcció hi ha una escaleta per a accedir a la coberta, prop del primer graó hi ha un cocó o armariet.
La llargada total del conjunt és d'uns 11'25m. Ambdós cossos estan coberts amb falses cúpules que clouen amb unes sèries de lloses col·locades en angle (naviculars) amb unes alçades màximes entre 2m i 2'32m. A la dreta de la construcció hi ha un paravents, tapat de bardisses que forma un recer. Al davant de la menjadora hi ha un muret que fa a la vegada de paravents per a l'animal.

## Referències

* 1 2 «Barraca del camí del Corral del Fortuny VI». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].
# Barraca del camí del Corral del Fortuny X

La Barraca del camí del Corral del Fortuny X és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una gran construcció de planta rectangular de gairebé 10m de llargada exterior, és exempta amb la cornisa horitzontal al rastell i coberta amb terra. El portal, orientat a l'est, està rematat amb una llinda.
Interiorment està dividida en dos compartiments. El primer té la particularitat de tenir el sòl empedrat, així com el llindar exterior i l'interior. La primera estança és irregular però força arrodonida i mesura 2'63m de fondària i 2'47m d'amplada. La falsa cúpula té una alçada de 3'06m. Presenta dues fornícules i una menjadora. El portal d'accés a la segona estança també està capçat amb llinda. Aquesta estança és rectangular i mesura 2'75m de fondària, 2'62m d'amplada i també està coberta per una falsa cúpula fins a una alçada màxima de 3'95m i tapada amb una llosa. Aquesta estança no disposa de cap element funcional i el seu sòl no està empedrat.

## Referències

* 1 2 «Barraca del camí del Corral del Fortuny X». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].
# Ben Sahar

Ben Sahar (hebreu: בן שהר) (Holon, 1989) és un jugador de futbol polonès-israelià que juga com a davanter a l'AJ Auxerre a França.
Sahar és considerat un dels majors talents futbolístics d'Israel. És conegut en el país jueu com a "Ha'Yeled" o "The Kid" a causa de la seva curta edat. Va cridar l'atenció dels cercatalents del Chelsea FC en una trobada sub-16 que enfrontava Israel contra Irlanda. Des de llavors va ser un fix en les categories inferiors de la selecció fins a debutar amb la selecció amb tan sols 17 anys. Abans de fitxar pel Chelsea, Sahar va jugar en el Hapoel Tel Aviv on va tardar una mica més del previst en debutar amb el primer equip atès que el seu traspàs es va retardar. Va ser l'exjugador (participant en el Mundial de 1970 amb Israel) i ara entrenador Itzhak Shum qui li va donar l'oportunitat al jove Sahar.
Va fitxar pel Chelsea FC el maig del 2006 procedent del Hapoel Tel Aviv FC per £320,000, passant prèviament dos mesos de prova a Stamford Bridge.
José Mourinho el va convocar per primera vegada un 6 de gener de 2007, en un partit de la FA Cup davant el Macclesfield Town, va debutar en aquell mateix partit substituint Salomon Kalou en el minut 76. Una setmana després, el 13 de gener, debutà a la Premier League davant del Wigan Athletic substituint Arjen Robben en el minut 82.
El juny del 2008 va ser cedit al Portsmouth FC, on va estar només un semestre, fins que el 2 de gener de 2009 és cedit al De Graafschap d'Països Baixos. Retornà al Chelsea el juny de 2009. Aquell mateix mes va ser contractat pel RCD Espanyol, qui va pagar al club anglès 1 milió d'euros.

## Carrera amb la selecció nacional

El 7 d'octubre de 2006, Ben Sahar va debutar amb èxit en la sub-21 en el playoff de classificació per a l'europeu de 2007. Davant hi havia França, però Israel va arrancar un valuós 1-1, amb gol de Sahar. En la tornada Israel va vèncer el combinat francès per 1-0 i va aconseguir tan sonada classificació.
L'evolució de Ben Sahar semblava no tenir límits, i el seu debut amb la selecció absoluta no es va fer esperar. El 7 de febrer de 2007 amb 17 anys va esdevenir el futbolista més jove en debutar amb la selecció absoluta israeliana en un amistós davant Ucraïna. El seu debut en competició oficial va ser un mes i mig després, en l'encontre de classificació per a l'Eurocopa de 2008 en un transcendental partit davant Anglaterra, on Israel va empatar a 0. Sahar va sortir al terreny de joc al minut 69 i va disposar d'una bona ocasió per a marcar. Els triomfs d'aquest precoç jugador va continuar 4 dies més tard el partit classificatori entre Israel i Estònia, en què Sahar es va convertir també en el jugador més jove en fer un gol amb la selecció absoluta israeliana. A més ho va fer per partida doble, i ja acumula 2 gols en 3 internacionalitats.
Ben Sahar és considerat com el jugador en qui recauran gran part de les esperances d'Israel en molts anys, gran part d'aquesta responsabilitat la comparteix amb el seu company de selecció Toto Tamuz.

## Enllaços externs

* (anglès) Perfil i estadístiques de Ben Sahar
# Biblioteca Digital d'Història de l'Art Hispànic

La Biblioteca Digital d'Història de l'Art Hispànic és un projecte dirigit pel Departament d'Història de l'Art i Musicologia de la Universitat Autònoma de Barcelona, coordinat i realitzat per la Biblioteca d'Humanitats. Va començar l'any 2009 i es du a terme gràcies als ajuts concedits pel Ministeri de Cultura. El director del projecte és Bonaventura Bassegoda i Hugas, catedràtic d'Història de l'Art de la Universitat Autònoma de Barcelona. L'especialització temàtica de la BDHAH és la literatura artística de la darreria del segle xix i principis del xx, amb documents editats a Catalunya, però també a la resta de l'Estat espanyol, principalment a Madrid.

## Referències

* 1 2 «Història de l'art. Biblioteques digitals». Biblioteques UV. [Consulta: 14 juny 2021].
* ↑ Escañuela, Ana; Verneda, Meritxell «Biblioteca Digital d'Història de l'Art Hispànic». Biblioteca Informacions, 40, 01-10-2011, pàg. 7-9. ISSN: 1130-9318.
* ↑ Escañuela, Ana; Verneda, Meritxell «BDHAH Biblioteca Digital d'Història de l'Art Hispànic». Jornada Compartint coneixements a les biblioteques de la UAB, 2011.
* ↑ Verneda, Meritxell «Novetats de la Biblioteca Digital d'Història de l'Art Hispànic (BDHAH) dins el Dipòsit Digital de Documents (DDD)». Biblioteca Informacions, 41, 01-12-2012, pàg. 13-15 [Consulta: 12 juny 2014].
* ↑ «Diccionari d'historiadors de l'art català». Institut d'Estudis Catalans, 25-06-2014. [Consulta: 25 juny 2014].
* ↑ «Bonaventura Bassegoda i Hugas al DDD», 25-06-2014. [Consulta: 25 juny 2014].
* ↑ Verneda, Meritxell «L'art gràfic a Barcelona. El llibre il·lustrat 1800-1843» (Tesi doctoral-Universitat Autònoma de Barcelona). Barcelona, 14-06-2012.

## Bibliografia

* Blas Benito, Javier. Bibliografía del arte gráfico : grabado, litografía, serigrafía, historia, técnicas artísticas. Madrid: Real Academia de Bellas Artes de San Fernándo, 1994, p. 402. ISBN 8487181244.
* Blas Benito, Javier (coord.). Diccionario del dibujo y la estampa : vocabulario y tesauro sobre las artes del dibujo, grabado, litografía y serigrafía. Madrid: Calcografía Nacional, 1996, p. 212. ISBN 8487181384.
* Escolar Sobrino, Hipólito (dir.). Historia ilustrada del libro español. Madrid: Fundación Germán Sánchez Ruipérez : Pirámide, 1993-1996, p. 3 vol.. ISBN 8486168775 (v. 1); 8486168910 (v. 2); 8489384061 (v. 3).
* Llanas, Manuel. L'Edició a Catalunya. El segle XIX. Barcelona: Gremi d'Editors de Catalunya, 2004, p. 381. ISBN 8493230073.
* Llanas, Manuel. El Llibre i l'edició a Catalunya : apunts i esbossos. Barcelona: Gremi d'Editors de Catalunya, 2001, p. 94. ISBN 8493230006.

## Enllaços externs

* Biblioteca Digital d'Història de l'Art Hispànic
* Dipòsit Digital de Documents de la UAB-BDHAH
# Batarà pissarrós de Sooretama

El batarà pissarrós de Sooretama (Thamnophilus ambiguus) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial del sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Batarà pissarrós de Sooretama». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Bomba nuclear B61

La bomba nuclear B61 és la principal bomba termonuclear de gravetat de l'arsenal dels Estats Units d'Amèrica després del final de la guerra freda (Enduring Stockpile). És una arma nuclear estratègica i tàctica de rendiment baix a mitjà amb un disseny d'implosió de radiació en dues etapes.
El B61 té un disseny de rendiment variable ("dial-a-yield" en argot militar informal) amb un rendiment de 0,3 a 340 quilotones en els seus diferents mods. És una arma Full Fuzing Option (FUFO), el que significa que està equipada amb tota la gamma d'opcions de fusió i lliurament, inclosa la fusió d'aire i terra, la caiguda lliure, la caiguda lliure retardada i el lliurament a disposició. Té una carcassa aerodinàmica capaç de suportar el vol supersònic i és 3,56 m de llarg, amb un diàmetre d'uns 33 cm. El pes bàsic és d'uns 320 kg, encara que els pesos de les armes individuals poden variar segons la versió i la configuració de l'espoleta i el retard. A partir del 2020, està passant per una 12a modificació. Segons la Federació de Científics Americans el 2012, els aproximadament 400 B61-12 costaran 28 milions de dòlars cadascun.

## Referències

* ↑ Sublette, Carey. «The B61 Bomb». Nuclear Weapon Archive, 09-01-2007. Arxivat de l'original el 27 febrer 2009. [Consulta: 9 juny 2012].

## Vegeu també

* Munició d'atac directe conjunt
* Bomba nuclear B83
# Bouets i vaqueta del Raval

Els bouets i la vaqueta són quatre peces del bestiari festiu barceloní que formen part de la comparsa del Raval.
L'origen d'aquestes figures el situem en les referències que en fa Joan Amades al Costumari Català, on diu que a mitjan segle xix s'organitzaven correbous al barri per la festivitat de la Mare de Déu del Carme i hi participaven unes peces de cartró amb banyes, abillades amb unes faldilles vermelles que tapaven el portador.
Durant molts anys no en trobem cap més referència, fins que el 1996 l'associació de veïns i comerciants la Taula del Raval decideix de recuperar-les i d'incorporar-les a la imatgeria festiva del barri.
Els tres bouets i la vaqueta actuals, de cartró pedra, són obra del taller barceloní El Ingenio i es van presentar al barri el 16 de juliol de 1997, dins la festa major. D'aleshores ençà, no han deixat de participar-hi, juntament amb els gegants, gegantons i capgrossos del Raval.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Bouets i vaqueta del Raval». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Bolxaia Kiréievka

Bolxaia Kiréievka (en rus: Большая Киреевка) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 32 habitants. Pertany al districte rural de Terbuní.

## Referències

* ↑ «Комсомольская правда». «В Липецкой области в селе сгорело 103 дома». Николай Боков, 30 июля 2010. Проверено 01-08-2010
# Bolxaia Privàlovka

Bolxaia Privàlovka (en rus: Большая Приваловка) és un poble de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 582 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Bombicoïdeus

Els bombicoïdeus (Bombycoidea) són una superfamília lepidòpters glossats del clade ditrisis. Inclou milers d'espècie, algunes tan conegudes como el cuc de seda i el borinot de la mort. Dues famílies, els satúrnids i els esfíngids contenen el 80% de les espècies de la superfamília.

## Famílies

La superfamília dels bombicoïdeus inclou 4.723 espècies repartides en 10 famílies:
* Família Anthelidae Turner, 1904
* Família Apatelodidae Neumoegen & Dyar, 1894
* Família Bombycidae Latreille, 1802
* Família Brahmaeidae Swinhoe, 1892
* Família Carthaeidae Common, 1966
* Família Endromidae Boisduval, 1828
* Família Eupterotidae Swinhoe, 1892
* Família Phiditiidae Minet, 1994
* Família Saturniidae Boisduval, 1837
* Família Sphingidae Latreille, 1802

## Referències

* ↑ van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
# Bovil·les

Bovil·les (en llatí: Bovillae en grec antic: Βοΐλλαι) va ser una antiga ciutat del Làtium situada a la Via Àpia a uns 20 km de Roma.
Es va fundar com una colònia d'Alba Longa, i els habitants van establir una relació especial amb la ciutat mare, ja que s'han trobat inscripcions de l'època imperial que diuen «Albani Longani Bovillenses». Després de la caiguda d'Alba Longa, Bovil·les va ser una ciutat independent i era una de les trenta que l'any 493 aC van formar la Lliga llatina. Dionís d'Halicarnàs i Plutarc l'esmenten com una ciutat ocupada pels volscs sota Coriolà, però no apareix a les guerres entre Roma i els volscs. Luci Anneu Flor parla de què els romans havien celebrat un triomf per la presa de Bovil·les però probablement és un error. Segurament, com altres ciutats llatines, va caure en decadència al final de la República i tot i que Sul·la hi va establir una colònia militar, Ciceró parla al seu temps d'una ciutat pobre i decadent que encara conservava els privilegis d'un municipi romà.
Prop de Bovil·les, a la Via Àpia, Publi Clodi Pulcre va morir a mans de Tit Anni Papià Miló, fet al que Ciceró dona el nom de Pugna Bovilliana. El cadàver d'August es va aturar a Bovil·les en el seu camí cap a Roma i allà el va rebre el comboi funerari de cavallers romans que el van conduir cap a la ciutat. Tiberi hi va erigir una capella o sagrarium de la Gens Júlia i va instituir un jocs circenses a la ciutat en honor d'August que es van seguir celebrant durant un temps, segons diu Tàcit.
Durant l'Imperi es va recuperar segurament pels honors dels emperadors i per la seva proximitat a la via Àpia, i es va convertir en una ciutat prospera mantenint la seva condició de municipi. No se sap quan va ser destruïda, però el seu nom, corrupte, (Bobellas), encara consta a la Taula de Peutinger. Devia ser destruïda a l'edat mitjana.
El seu emplaçament no és conegut amb certitud però molt probablement era al lloc anomenat Osteria delle Fratocchie a Roma on s'han trobat unes ruïnes d'un circ i una edificació que podria ser la capella de la gens Julia.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari llatí-català de noms propis, p. 39

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Bovillae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 5 juny 2023].
# Blanc letal

Blanc letal és la quarta novel·la detectivesca dins la sèrie Cormoran Strike, creada per l'escriptora escocesa Joanne Rowling sota el pseudònim de Robert Galbraith. Es publicà en anglès el 18 de setembre del 2018 i en català el 24 d'octubre del 2019.

## Referències

* ↑ «J.K. Rowling publicará nuevo libro el 18 septiembre, bajo su seudónimo Robert Galbraith». EuropaPress, 16-07-2018 [Consulta: 23 abril 2019].

## Enllaços externs

* Lloc web del pseudònim de l'autora (anglès)