OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riu de Peguera

El riu de Peguera és un riu de muntanya que transcorre íntegrament a la vall de Peguera, sent tributari per la dreta del riu Escrita. Està situat íntegrament al terme municipal d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà. La major part del seu curs es troba dintre de la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.

## Curs fluvial

L'origen del riu es troba en l'estany Gran de Peguera a 2.579 metres d'altitud, l'emissari del qual alimenta diversos estanyols fins a arribar a l'estany Tort de Peguera. El seu emissari discorre ja pel centre de la vall, travessant els estanys de Trescuro i l‘estany de Lladres, on està regulat per la Presa de la Font Grassa, on una part del seu cabal es derivat cap a la central hidroelèctrica de Lladres. A partir d'aquest punt el riu s'endinsa en un bosc de pi negre, on descendeix ràpidament i un cop passada una antiga torre de guaita coneguda com a torre dels Moros, desguassa a la dreta del riu Escrita, a l'embassament de la central hidroelèctrica d'Espot,a una altitud de 1.307 metres.

## Aprofitaments hidroelèctrics

Entre 1951 i 1953 l'empresa Hidroelèctrica de Catalunya construí la Central hidroelèctrica de Lladres, la primera central d'una cadena de salts hidroelèctrics que tindria continuació en la central hidroelèctrica de Sant Maurici i la central hidroelèctrica d'Espot. Les obres consistiren en represar l'estany Negre de Peguera i el Tort de Peguera, així com construir la Presa de la Font Grassa a l'estany de Lladres. A partir d'aquest últim llac, l'aigua es derivava mitjançant una canalització soterrada cap a les turbines de la central hidroelèctrica de Lladres, ubicada a la vall del riu Escrita i actualment en desús.

## Referències

* ↑ Gil Farrero, Judit «Natura en conflicte. La construcció del patrimoni natural a Catalunya del franquisme a la democràcia (1955-1992)» (pdf). Tesi doctoral. Centre d'Història de la Ciència. Universitat de Barcelona., 2018, pàgina 67 [Consulta: 10 d¡agost 2020].

## Bibliografia

* «Riu de Peguera» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 10 agost 2020].
# Maria Veleda

Maria Veleda (portuguès: Maria Carolina Frederico Crispim) (Setúbal i Faro, 26 de febrer de 1871 - Lisboa i Faro, 8 d'abril de 1955) pseudònim de Maria Carolina Frederico Crispim fou professora, periodista, feminista, republicanista, lliurepensadora i espiritista portuguesa. Fou pionera en la lluita per l'educació en la infantesa, pels drets de les dones i en la propagació dels ideals republicans, una important dirigent del primer moviment feminista portugués.

## Biografia

Era filla de João Diogo Frederico Crispim i de Carlota Perpétua da Cruz, "terratinents, la fortuna dels quals fou desbaratada". La família era tradicionalment catòlica.
El 1899, va prendre contacte, mitjançant la Revista Branca (1899-1900), creada per Alice Pestana, amb la problemàtica de l'educació infantil a Portugal. Treballà en el Centre Escolar Republicà Afonso Costa, i donà suport als ideals de la República i del lliurepensament (1906). Iniciada en la francmaçoneria, fou una gran propagandista de la llibertat de consciència i de l'anticlericalisme.
Cap al 1916, es va adherir a l'espiritisme i l'esoterisme filosòfic, científic i experimental. Fundà el Grupo das Sete, que més tard es transformaria en el Centre Espiritualista Llum i Amor. Va impulsar el Primer Congrés Espiritista Portugués (1925) i la fundació de la Federació Espiritista Portuguesa el 1926.
Va fundar les revistes A Asa, O Futuro, i A Vanguarda Espírita, i col·laborava amb la premsa espiritista de tot Portugal.(2)

## Honors
### Eponímia

* Escola EB 2,3 Maria Veleda, Consell de Loures, Lisboa.
* Carrer Maria Vereda, Lisboa.

## Obres

* manuela Vasconcelos. Grandes Vultos do Movimento Espírita Português.

## Referències

* ↑ glfp.pt. «Maria Veleda Grande Loja Feminina de Portugal» (en portugués). Arxivat de l'original el 7 de novembre de 2013. [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ «Federação Espírita Portuguesa | Trabalho, solidariedade e tolerância», 08-10-2013. Arxivat de l'original el 2013-10-08. [Consulta: 16 setembre 2023].
* ↑ Escuela EB23. «María Veleda» (en portugués). Arxivat de l'original el 6 de novembre de 2013. [Consulta: 9 setembre 2013].
* ↑ portugalio. «Calle Maria Vereda» (en portugués). [Consulta: 9 setembre 2013].

## Bibliografia

* joão mário Mascarenhas. 2005. Maria Veleda: uma professora feminista e livre-pensadora. Editor Biblioteca Museu República e Resistência, 71 pp. ISBN 9728695306, ISBN 9789728695309

## Vegeu també

* Història de la dona
# Fernando Baiano

João Fernando Nelo, més conegut com a Fernando Baiano (nascut a São Paulo, Brasil, el 18 de març del 1979) és un exfutbolista brasiler que jugà de davanter al Celta de Vigo i al Reial Múrcia entre altres equips. Durant la temporada 2008-09 jugà cedit a l'Al-Jazira SC. Posteriorment, rescindí el seu contracte amb el Reial Múrcia i marxà a jugar a l'Al Wahda.

## Referències

* ↑ «Baiano seals return to Europe». UEFA.com, 26-01-2005.
* ↑ «Fernando Baiano» (en castellà). Yo Jugué en el Celta, 17-04-2008. [Consulta: 13 març 2014].
* ↑ «Baiano: "No tengo ningún problema por jugar en Segunda con el Murcia"» (en castellà). Marca, 23-04-2008. [Consulta: 13 març 2014].
* ↑ «Fernando Baiano, de fichaje más caro a descartado» (en castellà). Fútbol de Segunda, 11-07-2008. [Consulta: 13 març 2014].
# Escafandre estratonàutic

L'escafandre estratonàutic fou un vestit pressuritzat dissenyat pel coronel Emilio Herrera Linares el 1935 que havia de ser utilitzat durant un vol estratosfèric mitjançant un globus aerostàtic de barqueta oberta programat per a l'any següent del seu disseny. Se'l considera un dels antecedents del vestit espacial.
Finalment i a causa de l'esclat de la Guerra Civil Espanyola, el vol mai va lloc. Herrera, que va militar en el bàndol republicà, va fugir a França el 1939, on va morir a l'exili el 1967. El vestit, fet de seda vulcanitzada, va ser tallat i usat per fer impermeables per les tropes. S'hauria tractat del primer vestit totalment pressuritzat funcional de la història, encara que mai va arribar a ser usat en condicions reals.
El vestit tenia en el seu interior una funda hermètica (provada en el bany del pis d'Herrera a Sevilla) recoberta d'una carcassa metàl·lica articulada amb plecs similars als d'un acordió. Tenia parts articulades per a les espatlles, el maluc, els colzes, els genolls i els dits. La mobilitat del vestit va ser provada a l'estació experimental de Cuatro Vientos, i segons Herrera era "satisfactòria". El vestit era alimentat amb oxigen pur. Herrera va dissenyar un micròfon especial sense carboni per a ser usat a l'interior del vestit i evitar qualsevol possibilitat d'ignició espontània. La pantalla del casc usava tres capes de vidre: una irrompible, una altra amb un filtre ultraviolat i l'exterior opaca a l'infraroig. Les tres capes tenien un tractament antibaf.
Herrera afegí un escalfador elèctric en el vestit, però durant les proves en una cambra que simulava grans altures va resultar que el vestit s'escalfava fins als 33 °C mentre que la temperatura de l'atmosfera al seu voltant baixava a -79 °C. Herrera s'adonà que el problema en un vestit pressuritzat situat en un entorn de gairebé buit era en realitat eliminar la calor sobrant produïda pel cos humà.

## Referències

* ↑ La escafandra estratonáutica fue el predecesor de los actuales trajes espaciales al web de l'Agència SINC
* 1 2 La Escafandra Estratonáutica del primer ministro de la República Española al bloc de RTVE
* ↑ alpoma. «La escafandra estratonáutica» (en castellà), 05-07-2007. [Consulta: 12 juny 2020].
* ↑ Sagemen. «El Contador de Historias: Emilio Herrera, la escafandra estratonáutica», 20-06-2014. [Consulta: 12 juny 2020].

## Vegeu també

* Cosmonauta
* Escafandre autònom
* Escafandre espacial

## Bibliografia

* Wade, Mark. Escafandra Estratonautica (en anglès), 2008 [Consulta: 23 març].

## Enllaços externs

* Escafandre estratonàutic Tecnología Obsoleta. (castellà)
# Marquesat del Verger

El Marquesat del Verger és un títol nobiliari espanyol creat el 8 d'agost de 1708 per l'arxiduc Carles d'Àustria a favor de Tomàs Burgues Safortesa i d'Olesa, regidor perpetu de Palma. Fou concedit sobre les seves propietats al Verger de Vinagrella (Llubí), que la família havia heretat d'una branca dels Olesa dits Olesa de Vinagrella, motiu pel qual també s'anomena Marquesat del Verger de Vinagrella. Tomàs Burgues Safortesa morí el 1713 i el seu fill Tomàs Quint Safortesa i Dameto l'heretà. Però després de la derrota austriacista el 1715 i l'ascens al tron de Felip V el títol fou suspès. Més tard, el 18 de juny de 1725, va ser ratificat en el Congrés de Viena, però no passà als seus hereus i descendents.
El títol va ser rehabilitat el 1911 a favor de Luis Zaforteza Villalonga com a segon titular. Es va obviar, d'aquesta manera, a Tomàs Quint Safortesa i Dameto, fill del primer titular, que en el seu moment va fer servir aquest títol com a segon marquès del Verger. El títol s'ha mantengut sempre dins la casa de Safortesa.

## Marquesos del Verger

Aquesta és la llista dels marquesos del Verger.
| | Titular | Parentiu | Període |
| Creació per l'arxiduc Carles d'Àustria ||||
| I | Tomàs Burgues Safortesa i d'Olesa | | 1708-1713 |
| II | Tomàs Quint Safortesa i Dameto | Fill de l'anterior | 1713-1753 |
| Rehabilitació per Alfons XIII |||
| II | Luis Zaforteza Villalonga | Rebesnét de l'anterior | 1911-1955 |
| III | Josep Marià Zaforteza i Sureda | Fill de l'anterior | 1958-1991 |
| IV | Lluís Zaforteza i Vilallonga | Fill de l'anterior | 1991- |

## Referències

* 1 2 3 Vidal i de Barnola, Lluís Alfonso «Títols nobiliaris de Mallorca (IV)». Paratge, 8, 1997, pàg. 33-34 [Consulta: 10 gener 2022].
* ↑ «Marquesat del Verger». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Krasnodólne

Krasnodólne (en (ucraïnès): Краснодольне) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 321 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Robert Ross (botànic)

Robert Ross un membre de la Societat Linneana de Londres (Fellow of the Linnean Society) (14 d'aqgost de 1912, a Pinner – 25 de maig de 2005) va ser un botànic anglès. Va ser mantenidor de botànica (Keeper of Botany) al museu d'Història natural de Londres (Natural History Museum).

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* Times Obituary
* ROSS, Robert’, Who Was Who, A & C Black, 1920–2008; online edn, Oxford University Press, Dec 2007 accessed 19 May 2011
# Mario Zatelli

Mario Zatelli (21 de desembre de 1912 - 7 de gener de 2004) fou un futbolista francès.

## Selecció de França

Va formar part de l'equip francès a la Copa del Món de 1938. Destacà com a jugador i entrenador de l'Olympique de Marseille.

## Referències

* ↑ Profile on French federation official site
* ↑ «France - Trainers of First and Second Division Clubs». Arxivat de l'original el 2018-10-21. [Consulta: 30 gener 2018].
# Batalla d'al-Lujj

La batalla d'al-Lujj, lliurada el 5 de febrer de 1146, va enfrontar el Regne de Castella contra els musulmans a al-Lujj, llogaret proper a Chinchilla de Monte-Aragón (segurament la moderna Lezuza o la moderna Alatoz).
La batalla la va lliurar el rei musulmà Àhmad ibn Abd-al-Màlik Sayf-ad-Dawla (anomenat pels castellans com Zafadola) contra els comtes castellans, amb el suport d'Abd-Al·lah at-Tsagrí, senyor de Conca enviats per Alfons VII de Castella a sotmetre als rebels de Bayyasa, Ubbada i Jayyan que refusaven pagar el tribut a Zafadola, vassall del rei castellà.
Quan els rebels es van veure perduts es van sotmetre a Zafadola a canvi de defensar-los contra els comtes que refusaven aturar la seva expedició, i Zafadola els va haver de combatre sent derrotat i capturat pels cristians. Conduït al campament cristià anomenat los Pardos, fou assassinat per alguns soldats, amb gran pena dels mateixos comtes i del rei castellà; junt amb ell va morir el seu aliat, el governador de València Abd-Al·lah ibn Sad ibn Mardanix, conegut després com a Sahib al-Basit (senyor o màrtir d'Albacete).

## Referències

* ↑ (anglès) E.J. Brill's first encyclopaedia of Islam Vol.9, p.250
# Faust (pel·lícula de 1926)

Faust (alemany: Faust: Eine deustche Volkssage) és una pel·lícula muda de 1926 dirigida per F. W. Murnau. Es tracta d'una adaptació cinematogràfica de l'obra homònima de Goethe. Fou una de les produccions més cares de la seva època. Els intertítols han estat traduïts al català.

## Repartiment

* Gösta Ekman: Faust
* Emil Jannings: Mephisto
* Camilla Horn: Gretchen
* Frida Richard: mare de Gretchen
* William Dieterle: Valentin, germà de Gretchen
* Yvette Guilbert: Marthe Schwerdtlein, tieta de Gretchen
* Eric Barclay: Duc de Parma
* Hanna Ralph: Duquesa de Parma
* Werner Fuetterer: arcàngel
* Darrin S. Peters: amic del dimoni (no surt als crèdits)

## Referències

* 1 2 «Faust: Eine deustche Volkssage». Filmoteca de Catalunya, 2018. [Consulta: 29 setembre 2023].
Viccionari
# Marquesà del sud

El marquesà del sud és una llengua austronèsia parlada a les illes del sud de l'arxipèlag de les Illes Marqueses, a la Polinèsia Francesa. És una llengua que forma part de la família de llengües polinèsies, dins el subgrup marquèsic, del qual n'és una de les llengües nuclears, juntament amb el marquesà del nord. Igualment, el marquesà del sud forma part del reo mā’ohi el grup de llengües parlades a la Polinèsia Francesa que reben aquesta denominació. El marquesà del sud s'originà amb les primeres onades migratòries polinèsies que ocuparen les illes Marqueses vers el 300 aC, després d'haver passat per les illes Tuamotu, Tahití i les Illes Cook.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'Ethnologue sobre el marquesà del sud (anglès)
# L'amico del giaguaro (pel·lícula)

L'amico del giaguaro (it. L'amic del jaguar) és una pel·lícula italiana del gènere comèdia dirigida per Giuseppe Bennati el 1958. Fou protagonitzada per Walter Chiari, Isabelle Corey, Carlo Romano, Tony Ucci i Elke Sommer.

## Argument

Augusto és un jove milanès criat a un orfenat i enamorat de Marisa, però no troba feina i s'incorpora a una banda de lladres, dirigits per la bella Gianna, que roba a un industrial famós. Després de col·laborar amb la banda en tota una sèrie de robatoris que surten malament, acaba treballant com a representant de l'industrial a qui va intentar robar inicialment i es pot casar amb la seva xicota.

## Repartiment

* Walter Chiari - Augusto
* Gabriella Pallotta - Marisa
* Isabelle Corey - Gianna

## Observacions

La pel·lícula, rodada als interiors dels estudis Incom, es va registrar al P.R.C. del SIAE amb el n. 2053. Va recaptar 165.000.000 de lires. L'actriu Elke Sommer hi va fer el seu debut cinematogràfic. La seqüència de ventrilòquia, interpretada per l'actor francès Jean Mollier, on intenta estafar la venda del gos "parlant" a una víctima, interpretada per Alberto Talegalli, es reprendrà amb gran èxit per la parella formada per Raffaele Pisu i Gino Bramieri al programa de televisió homònim que fou estrenat tres anys més tard. La pel·lícula va ser llançada en DVD el 2007 per Cecchi Gori i va ser emesa diverses vegades als canals de la

## Referències

* ↑ «L' AMICO DEL GIAGURO (1959)». Arxivat de l'original el 2012-10-17. [Consulta: 15 juny 2019].

## Enllaços externs

* Fitxa de L'amico del giaguaro a FilmTv.it
* Fitxa de L'amico del giaguaro a MYMovies.it
* Fitxa de L'amico del giaguaro a allmovies.com
# Rigidesa articular

La rigidesa articular o rigidesa en les articulacions (en anglès Joint stiffness) pot ser el símptoma de dolor en moure una articulació, el símptoma d'una pèrdua del rang de moviment o el signe físic d'una reducció en el rang de moviment. Els metges prefereixen emprar els dos últims termes, però generalment els pacients solen utilitzar el primer. Pot ser deguda a cada una de les parts que formen l'articulació.

## Utilització del terme

* El Dolor en el moviment és causat normalment per artrosi, sovint en graus molt lleus, i altres formes d'artritis. També pot ser causada per una lesió o ús excessiu de l'articulació i rarament per causes més complexes de dolor com una infecció o una neoplàsia. L'amplitud de moviment pot ser normal o limitada pel dolor.
* Pèrdua del moviment (símptoma): el pacient nota que l'articulació (o diverses articulacions) no es mouen amb el mateix recorregut que tenien o o que necessiten. Pèrdua de moviment és una característica de les fases més avançades d'artritis, incloent osteoartritis, artritis reumatoide i espondilitis anquilosant.
* Pèrdua del rang de moviment (signe): l'examen dels informes mèdics o professionals indica que el rang de moviment de l'articulació és inferior al normal. En un examen de rutina per part d'un ortopèdic cirurgià o reumatòleg sovint caldrà donar especial atenció a aquest fet. L'amplitud de moviment pot ser mesurada i comparada amb l'altre costat i amb els rangs normals. Aquest signe està associat amb les mateixes causes que el símptoma. En casos extrems però, quan l'articulació no es mou en absolut es diu que està anquilosada.

## Rigidesa matutina

La "rigidesa matinal” o "rigidesa matutina", és un símptoma de dolor i rigidesa en moure una articulació, típic dels matins després de la immobilització del descans nocturn, que no s'alleuja fins després d'haver utilitzat l'articulació en el seu conjunt. El símptoma de pèrdua de rang de moviment o el signe físic de reducció del rang de moviment, que es redueix després que s’ha utilitzat l’articulació, és característic de l'artritis reumatoide. El dolor en el moviment és causat generalment per l’artrosi, sovint en graus molt lleus, i altres formes d’artritis. També pot ser causada per una lesió o sobrecàrrega i rarament per causes més complexes de dolor com ara infecció o neoplàsia. El rang de moviment pot ser normal o limitat pel dolor.

## Vegeu també

* Anquilosi
* Flexibilitat (anatomia)
* Bursitis

## Referències

* ↑ Joo Hyun Kim. Dynamics and Motion Planning of Redundant Manipulators Using Optimization, with Applications to Human Motion. ProQuest, 2006, p. 52–. ISBN 978-0-542-83329-8 [Consulta: 14 febrer 2013].
* 1 2 Benjamin Frank Miller; Claire Brackman Keane. Miller-Keane. Diccionario Enciclopédico de Enfermería.. Ed. Médica Panamericana, 1996, p. 80–. ISBN 978-950-06-1483-2 [Consulta: 14 febrer 2013].
* ↑ William N. Kelley. Medicina Interna. Ed. Médica Panamericana, 1993, p. 1110–. ISBN 978-950-06-1240-1 [Consulta: 14 febrer 2013].

## Enllaços externs

* «Sociedad española de cirugía ortopédica y traumatología», 01-10-2012.
# Baranovka

Baranovka és el nom dels següents llocs:
* Baranovka (Astracan), localitat de l'óblast d'Astracan, a Rússia
* Baranovka (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Baranovka (Volsk), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Baranovka (Atkarsk), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Baranovka (Briansk), localitat de l'óblast de Briansk, a Rússia
# Ferroviário Atlético Clube (RO)

* No s'ha de confondre amb Ferroviário Atlético Clube.
El Ferroviario Atlético Clube es un club de futbol brasiler de la ciutat de Porto Velho a l'estat de Rondônia.

## Història

El club va ser fundat el 10 de juliol de 1943 per treballadors de la fàbrica Madeira-Mamoré Railroad. És el club que més títols va guanyar en l'època amateur del Campionat rondoniense amb un total de 17 campionats, guanyats els anys 1946, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1955, 1957, 1958, 1963, 1970, 1978, 1979, 1986, 1987 i 1989.

## Palmarès

* Campionat rondoniense:
** 1946, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1955, 1957, 1958, 1963, 1970, 1978, 1979, 1986, 1987, 1989
* Torneio de Integração da Amazônia:
** 1980

## Estadi

El club disputa sus partits com a local a l'Estadi Aluízio Ferreira. Té una capacitat màxima per a 7.000 espectadors.

## Referències

* ↑ «Ferroviário Atlético Clube» (en portuguès). Futebol do Norte. Arxivat de l'original el de març 11, 2011. [Consulta: Febrer 18, 2011].
* ↑ «Rondônia State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el de setembre 27, 2013. [Consulta: Febrer 18, 2011].
# Congrés de Demòcrates Avançats

El Congrés de Demòcrates Avançats (Advanced Congress of Democrats ACD) fou un partit polític que es va fundar el 8 de juny de 2006 a l'estat Edo, Nigèria. Estava formar per lleials al vicepresident Atiku Abubakar, abans al Partit Democràtic dels Pobles de Nigèria del que havia sortit. El 19 de juny de 2006 es va adoptar la bandera pel dirigent del partit, Príncep Tony Omoaghe, que en va entregar una a cada responsable de les 18 seccions del partit a l'estat. El setembre del 2006 el partit es va fusionar a l'Aliança per la Democràcia i altres partits per formar el Congrés d'Acció rebatejat el 2010 com Congrés d'Acció de Nigèria. El 2012 s'havia reactivitat com a partit separat i va presentar candidats a les eleccions de 2015 en una aliança de 16 partits oposats a Goodluck Jonathan. Com a president del partit havia estat escollit Yusuf Buba i el Secretari era Manga S. Ashafou. El seu lema "Adéu a la pobresa".

## Bandera

La bandera és vertical de quatre colors: verd, blanc, negre i vermell. Les dues bandes centrals no arriben a la part inferior on hi ha un rectangle blanc delimitat per línia vermella dins del qual les lletres ACD en verd. Sobre el rectangle descansa una corona daurada que ocupa una altura de 3/6 parts i en la part de més amplada toca just al vermell i al verd; la corona té sis puntes cadascuna amb una perla rodona de color blau a la seva punta; la part entre la corona pròpia i la zona per posa el cap ve marcada per un rectangle blanc de part a part.

## Referències

* Fitxa
* Registres 2014-2015
* Aliança de 16 partits
# Escafiopòdids

Els escafiopòdids o gripaus pota de pala (Scaphiopodidae) són una família de d'amfibis anurs natius dels Estats Units, Canadà i Mèxic. Està representat per 7 espècies repartides en 2 gèneres. Habiten en deserts, passant la major part del temps sota terra fins a l'estació plujosa. Els capgrossos en aquesta família presenten un desenvolupament particularment ràpid. Antigament eren classificats dins la família Pelobatidae.

## Taxonomia

* Scaphiopus Holbrook, 1836
** Scaphiopus couchii Baird, 1854
** Scaphiopus holbrookii (Harlan, 1835)
** Scaphiopus hurterii Strecker, 1910
* Spea Cope, 1866
** Spea bombifrons (Cope, 1863)
** Spea hammondii (Baird, 1859)
** Spea intermontana (Cope, 1883)
** Spea multiplicata (Cope, 1863)
# Maria de Courtenay

Maria de Courtenay (1204 – setembre 1228) va ser una noble romana d'Orient, emperadriu consort de Nicea entre 1219 i 1222. Filla de Pere II de Courtenay i de Violant de Flandes, governants de l'Epir.
La seva mare va ser la governant de iure de l'imperi quan el seu pare va ser fet captiu per Teodor I, el governant de l'Epir. Violant va negociar una treva amb Teodor I Làscaris, emperador de Nicea, que es va incloïa el matrimoni amb la seva filla, que seria emperadriu consort fins a la mort del seu marit el 1221. No va tenir descendència.

## Referències

* ↑ «Maria de Courtenay». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.