OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Melovoi Brod

Melovoi Brod - Меловой Брод (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2016 tenia 37 habitants. Pertany al districte (raion) de Gubkin.

## Referències

* ↑ «Генеральный план Губкинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Kladovoye» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-10. [Consulta: 10 març 2022].
# Melpignano

Melpignano és un municipi situat al territori de la província de Lecce, a la regió de la Pulla, (Itàlia).

## Galeria de fotos

* Plaça de Sant Jordi (San Giorgio)
* Església de Sant Jordi
* Església dels agustinians
* Menhir Minonna
* Portics de la plaça de S.Giorgio
# Ministeri de l'Interior de Lituània

El Ministeri de l'Interior de Lituània (en lituà: Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija) és un dels 14 ministeris del Govern de Lituània. Té la seu a la capital, Vílnius. Les seves operacions estan autoritzades per la Constitució de la República de Lituània, els decrets emesos pel President i el Primer Ministre, i les lleis aprovades pel Seimas (Parlament). S'encarrega de la supervisió de la seguretat pública, protecció de fronteres, control de la migració, resposta d'emergència, administració pública i la governalitat així com l'administració pública local i regional i les seves iniciatives de desenvolupament. Des del 13 de desembre de 2016 el seu ministre és Eimutis Misiūnas en qualitat d'independent.

## Llista de ministres

| | Nom i cognom | Període |
| 1 | Marijonas Misiukonis | 17-03-1990 – 13-01-1992 |
| 2 | Petras Valiukas | 13-01-1992 – 2-12-1992 |
| 3 | Romasis Vaitiekūnas | 12-12-1992 – 23-02-1996 |
| 4 | Virgilijus Vladislovas Bulovas | 23-02-1996 – 4-12-1996 |
| 5 | Vidmantas Žiemelis | 4-12-1996 – 1-06-1999 |
| 6 | Stasys Šedbaras | 22-05-1998 – 1-06-1999 |
| 7 | Česlovas Blažys | 1-06-1999 – 27-10-2000 |
| 8 | Vytautas Markevičius | 27-10-2000 – 4-7-2001 |
| 9 | Juozas Bernatonis | 14-07-2001 – 13-05-2003 |
| 10 | Virgilijus Vladislovas Bulovas | 13-05-2003 – 29-11-2004 |
| 11 | Gintaras Jonas Furmanavičius | 29-11-2004 – 6-07-2006 |
| 12 | Raimondas Šukys | 6-07-2006 – 17-12-2007 |
| 13 | Regimantas Čiupaila | 17-12-2007 – 28-11-2008 |
| 14 | Raimundas Palaitis | 28-11-2008 – 25-03-2012 |
| 15 | Artūras Melianas | 16-04-2012 – 13-12-2012 |
| 16 | Dailis Alfonsas Barakauskas | 13-12-2012 – 30-10-2014 |
| 17 | Saulius Skvernelis | 5-11-2014 – 13-4-2016 |
| 18 | Tomas Žilinskas | 14-4-2016 – 13-12-2016 |
| 19 | Eimutis Misiūnas | 13-12-2016 – actualitat |

## Vegeu també

* Govern de Lituània

## Referències

* ↑ «Lietuvos Respublikos - Vidaus Reikalų Ministerija» (en lituà). [Consulta: 6 desembre 2013].
# Miquel Bestard Cabot

Miquel Bestard Cabot (Bunyola, 9 de novembre de 1942) és un dirigent esportiu mallorquí. Fou president de la Federació de Futbol de les Illes Balears (FFIB) des de 2003 fins a 2022. També fou vicepresident de la Reial Federació Espanyola de Futbol (RFEF) des de 2018 fins a 2022.
Bestard ha estat vinculat al món del futbol des de la seva infantesa, primer com a futbolista i després entrenador en els clubs del seu poble (Atlètic de Bunyola, primer, i Joventut Bunyola, després). Posteriorment va donar el salt a la Federació de Futbol de les Illes Balears, com a seleccionador balear infantil i posteriorment seleccions d'altres categories. El 1997 fou nomenat president del Comitè Balear d'Entrenadors fins al 2003, any en què va assolir la presidència de la FFIB. Durant el seu mandat al capdavant de l'ens federatiu la institució va viure un creixement important, passant de 14.000 federats (2003) a 28.000 (2012) i es va inaugurar la nova seu federativa a les instal·lacions de l'antic Camp de Son Malferit (2015). Va anunciar la seva retirada el 2 de juliol de 2022, després de gairebé vint anys presidint l'ens federatiu. És pare del director de cinema Toni Bestard.

## Reconeixements

* Medalla d'or de la Reial Federació Espanyola de Futbol (RFEF).
* Insígnia d'or i brillants de l'Atlètic Balears (2011).
* Distinció Cornelius Atticus del Govern de les Illes Balears (2012).
* Insígnia d'or de l'Ajuntament de Bunyola i bateig del camp municipal amb el seu nom (2013).
* Insígnia d'or del Palma Futsal (2016).

## Referències

* ↑ «La asamblea proclamará hoy a Bestard como nuevo presidente» (en castellà), 22-10-2004.
* ↑ «Rubiales elige a Bestard para ser vicepresidente en la Federación Española» (en castellà). Diario de Mallorca, 23-05-2018.
* 1 2 «D. Miquel Bestard Cabot» (en castellà). Real Federación Española de Fútbol (RFEF).
* ↑ «La Federación de Futbol abre las puertas de su nueva sede en Son Malferit» (en castellà). Última Hora, 23-04-2015.
* ↑ «Miquel Bestard renuncia a su cargo como presidente de la Federación Balear de Fútbol» (en castellà). Diario de Mallorca, 02-07-2022.
* ↑ «Miquel Bestard dimite como presidente de la Federación de Fútbol» (en castellà). Última Hora, 02-07-2022.
* ↑ «Medalla d'or de l'Atl. Balears a Miquel Bestard». Federació de Futbol de les Illes Balears (FFIB), 11-12-2011.
* ↑ «Miquel Bestard és Cornelius Atticus 2012». Diari de Balears, 11-02-2013.
* ↑ «Entrega del premio Cornelius Atticus a Miquel Bestard» (en castellà). Última Hora, 25-03-2013.
* ↑ «Bunyola se rinde a Miquel Bestard» (en castellà). Diario de Mallorca, 22-09-2013.
* ↑ «El Palma Futsal entregará la insignia de oro a Miquel Bestard» (en castellà). Palma Futsal, 15-02-2016.
# Ministeri d'Afers Exteriors de Moçambic

El Ministeri d'Afers Exteriors i Cooperació (portuguès Ministerio dos Negócios Estrangeiros e Cooperação) de Moçambic és un càrrec ministerial en el govern de Moçambic encarregat de la política exterior d'aquest país.

## Llista de ministres

* 1975–1987: Joaquim Chissano
* 1987–1994: Pascoal Mocumbi
* 1994–2005: Leonardo Simão
* 2005–2008: Alcinda Abreu
* 2008–2017: Oldemiro Balói
* 2017–2020: José Condungua Pacheco
* 2020-: Verónica Macamo

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2021-08-06 a Wayback Machine.
* Llista de Ministres d'Afers Exteriors de Moçambic a rulers.org
# Miquel Mayol i Raynal

Miquel Mayol i Raynal (Perpinyà, 11 d'agost del 1941) és un advocat i un dels polítics catalanistes més coneguts a la Catalunya del Nord.

## Biografia

Va estudiar dret a París, Montpeller i Alger abans de ser advocat a Nantes i a Perpinyà. El 1968, any del seu retorn a la capital rossellonesa, es va adherir al Grup Cultural de la Joventut Catalana i al Partit Socialista Unificat. El 1970 va fundar el Comitè Rossellonès d'Estudis i d'Animació, que el 1972 es va convertir després en l'Esquerra Catalana dels Treballadors (ECT), primera expressió política moderna de l'esquerra catalanista a la Catalunya del Nord. El 1999, va integrar-se a Esquerra Republicana de Catalunya.
Arran de les eleccions europees, aquell mateix any, aquesta formació política va obtenir un diputat en coalició amb Eusko Alkartasuna. El juny de 2001 fou Miquel Mayol qui ocupà aquest càrrec. El 2004 fou substituït per l'eivissenc Bernat Joan i Marí. En la seva etapa com a eurodiputat va criticar que no es pogués fer servir el català i va defensar el dret a una possible ampliació interna de la UE.
Miquel Mayol ha participat activament a la majoria d'iniciatives en defensa de la llengua i la cultura catalanes a Catalunya del Nord, com per exemple la Universitat Catalana d'Estiu, la Bressola, l'Escola Popular Catalana o la realització de la Porta dels Països Catalans.
L'any 2014 fou guardonat amb el Premi Joan Blanca de la vila de Perpinyà que reconeix el compromís en defensa de la cultura i de la identitat catalanes.

## Referències

* 1 2 «Qui ha estat Eurodiputat». Diari Ara, 15-05-2014 [Consulta: 16 maig 2014].

## Enllaços externs

* Miquel Mayol
# Miquel Monserrat Parets

Miquel Monserrat Parets, (11 de juliol 1899, Llucmajor, Mallorca - 4 de gener de 1937, Manacor, Mallorca), fou un destacat polític socialista i sindicalista mallorquí.
Miquel Monserrat, germà del també polític socialista Joan Monserrat Parets, fou gerent de la societat de consum i defensa obrera "La Nueva Vida" de Llucmajor i de la cooperativa de sabaters "La Hormiga". Fou president de l'Agrupacio Socialista de Llucmajor i primer tinent de batle de l'Ajuntament de Llucmajor durant quasi tota la Segona República. Defensà la reforma agrària impulsada pel Govern republicà. Fou destituït i empresonat a conseqüència de la revolució d'octubre de 1934. Després del cop d'estat de juliol de 1936 fou novament empresonat al castell de Bellver on fou torturat. El 4 de gener de 1937, quan tenia 37 anys, juntament amb el seu germà Joan Monserrat i altres presos, foren traslladats per ser afusellats i enterrats al cementiri de son Coletes a Manacor. Fins a l'11 de maig de 2023 no es pogué confirmar que els cossos exhumats uns mesos abans en aquest cementiri eren els dels germans Monserrat. El seu fill, Miquel Monserrat Puigserver fou elegit regidor de l'Ajuntament de Llucmajor pel Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) en el primer govern democràtic després de la dictadura franquista.

## Referències

* 1 2 3 Garí, B. La Guerra Civil a Porreres. Desfilades de dia, afusellaments de nit. Palma: Documenta Balear, Octubre 2007, p. 297 (La Guerra Civil a Mallorca. Poble a poble).
* ↑ Capellà, Ll. Diccionari vermell. Moll, 1989, p. 115. ISBN 8427306032.
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 11. Palma: Promomallorca, p. 118. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Localitzades a Son Coletes les restes dels germans Monserrat Parets». dBalears, 11-05-2023. [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ EFE. «Identifican en Son Coletes los restos los hermanos Monserrat Parets» (en castellà), 11-05-2023. [Consulta: 11 maig 2023].
# Miramar Rangers AFC

El Miramar Rangers AFC és un club de futbol de Wellington, al suburbi de Miramar, (Nova Zelanda).

## Palmarès

* Lliga Nacional de Futbol de Nova Zelanda:
** 2002, 2003
* Copa Chatham:
** 1966, 1992, 2004, 2010
* Central Premier League:
** 1997, 2006, 2008, 2011, 2013, 2014

## Referències

* ↑ RSSSF.com - New Zealand - List of Champions - National Champions since 1970
* ↑ «Finals results, with links to year by year competition details». RSSSF, 2010.
# My Heart Belongs to Daddy

"My Heart Belongs to Daddy" (El meu cor pertany al meu papa) és una cançó escrita per Cole Porter, per l'espectacle musical de l'any 1938 Leave It to Me! que es va estrenar el 9 de novembre de 1938. La versió més coneguda internacionalment és la de Marilyn Monroe però la va estrenar Mary Martin en el paper de Dolly Winslow, l'amistançada d'un ambaixador vell, Alonzo P. Goodhue. Mary Martin representa que està a una estació de tren de Sibèria vestida només amb un abric de pell i interpreta un striptease mentre canta la cançó.
Mary Martin tornà a cantar aquesta cançó l'any 1940 en la pel·lícula Love Thy Neighbor però interpretada d'una manera més convencional en el vestir. Al Regne Unit la cançó va ser un hit interpretada per Pat Kirkwood essent la primera estrella en temps de guerra,
Rimar amb "daddy" resulta difícil en anglès però Porter ho va aconseguir bé:
If I invite A boy some night. To dine on my fine Finnan haddie, I just adore. His asking for more, But my heart belongs to daddy.

## Enregistraments notables

* Larry Clinton amb la cantant Bea Wain va ser la versió de més èxit.
* Valaida Snow - (1939)
* Eartha Kitt - That Bad Eartha (1953)
* Kitty Kallen - Little Things Mean A Lot (1954)
* Anita O'Day - Cool Heat (1959)
* Della Reese - Della Della Cha Cha Cha (1960)
* Marilyn Monroe - Let's Make Love (1960)
* Oscar Peterson - Night Train (1962)
* Herb Alpert and the Tijuana Brass - Herb Alpert's Ninth (1967)
* Violetta Villas - Violetta Villas sings (1970)
* Ella Fitzgerald - Ella Loves Cole (1972)
* Anna Nicole Smith - My Heart Belongs To Daddy (1997)
* Dee Dee Bridgewater - Dear Ella (1997)
* Paul Motian - On Broadway Vol.1 (2003)

## Notes

* ↑ «Mary Martin is Broadway's newest song star». LIFE, Dec 19, 1938, p. 29.
* ↑ «Actress Pat Kirkwood dies at 86», 26-12-2007. [Consulta: 19 maig 2010].
* ↑ Pamela Phillips Oland. The art of writing great lyrics, 2001-06-01, p. 50. ISBN 9781581150933.
* ↑ Marc Shell. Stutter, 2005-06-15, p. 292. ISBN 9780674019379.
# Hypsugo lophurus

Hypsugo lophurus és una espècie de ratpenat que viu a Myanmar i Tailàndia.

## Referències

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Hypsugo lophurus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
* Distribució mundial d'aquesta espècie. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Cavaller verd

El Cavaller verd és un personatge del poema artúric del segle XIV Sir Galvany i el Cavaller verd, així com de l'obra relacionada The Greene Knight, de finals del segle xvi. En el primer llibre la seva veritable identitat correspon a la de Bercilak d'Hautdesert, mentre que a The Greene Knight és en realitat un tal Bredbeddle. També apareix com un dels millors campions del rei Artús en la balada fragmentària i més tardana (segle xvii) King Arthur and King Cornwall, on és anomenat de nou Bredbeddle.
El seu significat principal com a personatge de la literatura artúrica és el d'un jutge, verificador de la vàlua real dels cavallers, i com a tal els altres personatges el consideren alhora com a benèvol i aterridor. Al Sir Galvany, Bercilak es transformat en Cavaller verd per la Fada Morgana, gran enemiga del Rei Artús, per a posar a prova la seva cort. A The Greene Knight és transformat per una altra dona però amb el mateix propòsit. En ambdues històries, el misteriós cavaller envia la seva dona per a seduir Galvany com una prova més.
Al Sir Galvany, el Cavaller es anomenat "Verd" perquè tant la seva pell com la seva vestimenta són verdes. El significat d'aquest fet ha desconcertat els estudiosos des del descobriment del poema, i han proposat diverses interpretacions. Sovint se l'identifica amb "l'Home verd", un "home-vegetal" present en l'art medieval com a record d'una figura de la mitologia celta. També se l'ha interpretat com un símbol cristià o, al contrari, com al propi diable. L'erudit medievalista C. S. Lewis va dir que el personatge era "tan viu i concret com qualsevol imatge en la literatura" J. R. R. Tolkien el va considerar el "personatge més difícil d'interpretar" en la introducció de la seva edició del Sir Galvany i el Cavaller verd.

## Referències

* ↑ Hahn, Thomas. "The Greene Knight". In Sir Gawain: Eleven Romances and Tales, p. 314. Western Michigan University Medieval Institute Publications. (2000) ISBN 1-879288-59-1
* ↑ Hahn, Thomas. "King Arthur and King Cornwall". In Sir Gawain: Eleven Romances and Tales, p. 427. Western Michigan University Medieval Institute Publications. (2000) ISBN 1-879288-59-1
* 1 2 Besserman, Lawrence. "The Idea of the Green Knight." ELH, Vol. 53, No. 2. (Summer, 1986), pp. 219-239. The Johns Hopkins University Press.
# Isabel Olmos Sánchez

Isabel Olmos Sánchez, també coneguda com Isa Olmos, (Torrent, 11 de setembre de 1976) és una periodista valenciana, sotsdirectora de Levante-EMV des de l'any 2014.
Comença a treballar al Gabinet de Premsa de l'Ajuntament de Godella. L'any 1999 s'incorpora com a col·laboradora al diari Levante, a la corresponsalia de Torrent i l'Horta. Allí treballa com a redactora fins a 2008. Posteriorment, fou directora d'informatius de Levante TV (2008-2014) i presentadora del programa de debat polític setmanal Raonem. i des de juny de 2014, sotsdirectora del periòdic.

## Referències

* 1 2 3 Boscà, Vicent; Ciges, Teresa. «Isabel Olmos: «Cada vegada més ràpidament es va assumint la presència de dones en llocs de responsabilitat»». num. 438. Saó, 06-07-2018. [Consulta: 10 juny 2022].
* ↑ «TERCERA PERSONA - Isabel Olmos» (en castellà). Tercera persona del singular. [Consulta: 10 juny 2022].
* ↑ redacción. «"Raonem" vuelve a ser el hecho más comentado» (en castellà), 17-05-2012. [Consulta: 10 juny 2022].
* ↑ «Isabel Olmos, nueva subdirectora de Levante-EMV». Levante-EMV, 01-06-2014. [Consulta: 10 juny 2022].
# Issogne

Issogne (arpità Issogne) és un municipi italià, situat a la regió de Vall d'Aosta. L'any 2007 tenia 1.388 habitants. Limita amb els municipis d'Arnad, Champdepraz, Champorcher, Pontboset i Verrès.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Luciano Giovanni Morelli | Llista cívica |
# Iñaki Pikabea Burunza

Iñaki Pikabea Burunza (Errenteria, 5 d'agost de 1947) és un activista polític basc, exmembre de l'organització armada ETA i exparlamentari basc per la coalició abertzale Herri Batasuna a les eleccions al Parlament Basc de 1980 i 1984.
El 19 de febrer de 1979 va ser detingut per la policia acusat de pertànyer a un comando d'ETA-militar. Quan estava en presó preventiva a l'espera de judici va ser inclòs per la coalició abertzale Herri Batasuna en les seves llistes electorals de cara a les primeres eleccions autonòmiques que es van celebrar al País Basc. Va ser escollit parlamentari basc per la província de Guipúscoa. Va ser parlamentari entre 1980 i 1984 encara que mai va arribar a participar en cap sessió del Parlament. El juliol de 1981 va ser sentenciat a 33 anys de presó per ser membre d'ETA-militar i per haver participat l'any 1977 en l'assassinat del regidor irunès Julio Martínez Ezquerro.
El 7 de juliol de 1985 va protagonitzar una sonada fugida de la presó de Martutene de Sant Sebastià juntament amb el també etarra i escriptor Joseba Sarrionaindia. Ambdós van escapar amagats en un altaveu després d'un concert del cantant Imanol Larzabal a la presó. La fugida va inspirar la famosa cançó «Sarri, Sarri» del grup basc Kortatu. Pikabea es va reintegrar a ETA després de la seva fuga, però va ser detingut dos anys més tard, a l'octubre de 1987 en una operació policial a França contra la direcció militar d'ETA. Va ser extradit a Espanya i va seguir complint la seva condemna.
El març de l'any 2000 va sortir de la presó en llibertat condicional.
# Instrument financer

Instrument financer és un concepte comptable definit per la Norma Internacional de Comptabilitat 32 de la següent manera:
| « | NIC 32: Un instrument financer és tot contracte que dona lloc a un actiu financer en una entitat i, simultàniament, en una altra entitat, dona lloc o bé a un passiu financer o bé a un instrument de patrimoni. | » |

## Referències

* ↑ NIC 32: Norma Internacional de Comptabilitat nº 32

## Bibliografia

* Lloc oficial de la UE sobre las NIC / IFRS
* Plan Contable 2007 / Instrumentos financieros Arxivat 2010-08-16 a Wayback Machine.
* Enciclopedia financiera / Instrumentos financieros

## Vegeu també

* International Financial Reporting Standards
# Jak X: Combat Racing

Jak X: Combat Racing (publicat com Jak X a Austràlia, Espanya, Sud Àfrica i al Regne Unit) és el quart joc de la Jak and Daxter. Es tracta d'un videojoc de curses, creat per Naughty Dog i publicat per Sony Computer Entertainment el 2005 per a la PlayStation 2. Jak X segueix el model de la mecànica de la conducció de Jak 3. Es condueix un cotxe armat, amb nitrogen, armes d'atac i de defensa.

## Referències

* ↑ «Naughty Dog - 30 Year Timeline». Ziff Davis. Arxivat de l'original el 13/8/2015. [Consulta: 26 setembre 2015].
# Jak and Daxter: The Precursor Legacy

Jak and Daxter: The Precursor Legacy és un videojoc desenvolupat per Naughty Dog i publicat per Sony Computer Entertainment America i és el primer videojoc de la saga Jak and Daxter.

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial Nord Americana (anglès)
* Pàgina oficial europea Arxivat 2016-10-30 a Wayback Machine. (anglès)
* Pàgina de Naughty Dog sobre Jak and Daxter Arxivat 2019-06-22 a Wayback Machine. (anglès)
* Jak and Daxter: The Precursor Legacy (PS2) a GameSpot (anglès)
* Postmortem en Gamasutra (anglès)
# James Comey

James Brien "Jim" Comey, Jr. (Yonkers, 14 de desembre de 1960) és un advocat estatunidenc. Fou director de l'Agència Federal d'Investigacions (FBI).
Comey va ser el Fiscal federal pel Districte Sud de Nova York des de gener de 2002 fins a desembre de 2003, i posteriorment, Fiscal General Adjunt dels Estats Units, des de desembre de 2003 fins a agost de 2005. Com a Fiscal General Adjunt, Comey va ser el segon funcionari de més alt rang del Departament de Justícia dels Estats Units (DOJ), on dirigia les operacions quotidianes.
Comey va nomenar a Patrick Fitzgerald com a assessor especial per encapçalar la investigació del jurat en l'assumpte de Plame (Plame affair) després que el fiscal general John Ashcroft fos recusat.
L'agost de 2005, Comey va deixar el DOJ i es va convertir en el Conseller General Sènior del Vicepresident Lockheed Martin, amb seu a Bethesda, Maryland. El 2010, es va convertir en el Conseller General de Bridgewater Associates, amb seu a Westport, Connecticut. A principis del 2013, va deixar Bridgewater per convertir-se en un investigador sènior de recerca i soci de Hertog en la Llei de Seguretat Nacional a l'Escola de lleis de Columbia, a la ciutat de Nova York. Va servir en el Consell d'administració d'HSBC Holdings fins a juliol de 2013.
Al setembre de 2013, Comey va ser nomenat Director de l'FBI pel president Barack Obama. En aquest càrrec, va ser el responsable de supervisar la recerca del FBI de l'escàndol dels correus electrònics d'Hillary Clinton. La seva funció en les Eleccions presidencials dels Estats Units de 2016, particularment respecte a les seves comunicacions públiques, va ser molt polèmica, i ha estat citat com un factor decisiu en la pèrdua de les eleccions per part Hillary Clinton davant Donald Trump.
El dia 9 de maig de 2017 la Casa Blanca va anunciar que l'havia acomiadat del seu càrrec de Director del FBI, quedant Andrew G. McCabe com a director en funcions.

## Referències

* ↑ «Former US Deputy Attorney General joins HSBC Board». HSBC Holdings plc., 30-01-2013. Arxivat de l'original el 7 d’abril 2013. [Consulta: 26 agost 2016].
* ↑ «Himes Congratulates Westport's James Comey as New FBI Director». Congressman Jim Himes website, 31-07-2013. Arxivat de l'original el 19 d'agost de 2016. [Consulta: 25 juliol 2016].

## Vegeu també

* Federal Bureau of Investigation
* Bureaupedia

## Enllaços externs

* Web FBI (anglès)