OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El falsificador de passaports

El falsificador de passaports (originalment en alemany, Der Passfälscher) és una pel·lícula dramàtica dirigida per Maggie Peren que es va estrenar al Festival de Cinema de Berlín el febrer de 2022 i es va estrenar als cinemes alemanys l'octubre de 2022. És una pel·lícula biogràfica sobre Cioma Schönhaus, que va sobreviure a la Segona Guerra Mundial, entre altres coses, expedint passaports. La versió doblada al català es va estrenar el 13 de gener de 2023.

## Sinopsi

Berlín, 1942. Cioma Schönhaus és un jove jueu de 21 anys que s'ha proposat que ningú, ni tan sols els nazis, li treguin l'entusiasme per la vida. Per escapar de la deportació, Cioma fa servir la identitat d'un oficial de la marina i descobreix, així, que té un talent ocult per falsificar passaports, documents i la seva pròpia identitat.

## Referències

* 1 2 El falsificador de passaports a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «El falsificador de passaports». ésAdir. [Consulta: 22 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
* El falsificador de passaports a Goita què fan, ara!
# El fantasma de Canterville (sèrie de televisió)

El fantasma de Canterville (títol original en anglès, The Canterville Ghost) és una sèrie de televisió de la BBC i la BYUtv del 2021 basada en el conte El fantasma de Canterville d'Oscar Wilde. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

El fantasma Sir Simon de Canterville no està gaire satisfet quan una família estatunidenca s'instal·la a la gran finca anglesa de la seva família després que el multimilionari tecnològic Hiram Otis l'hagi comprat. Hiram no té ni idea que Simon ronda per aquests terrenys durant cinc segles ni que la seva família està a punt d'enfrontar-se a l'enemistat de l'aristocràcia local. Aquest relat modern del conte clàssic se centra en tres famílies: els aristocràtics Canterville, els romanís Lovell i els nord-americans Otis.

## Repartiment

* Caroline Catz com a Lucy Otis
* Fred Fergus com el vescomte Ralph Stilton
* Tom Graves com a Theodore Otis
* Joe Graves com a Franklin Otis
* Haydn Gwynne com a Lady Deborah de Canterville
* Anthony Head com a Sir Simon de Canterville
* Jack Bardoe com l'honorable Cecil Canterville
* James Lance com a Hiram Otis
* Carolyn Pickles com a Sra. Umney
* Jeff Rawle com el duc George 'Bluey' Stilton
* Charlotte Robinson com a Charity Lovell
* Harriette Robinson com a Patience Lovell
* Harry Taurasi com a Django Lovell
* Laurel Waghorn com Virginia Otis

## Episodis

| Núm. | Títol | Data d'emissió original |
| 1 | "Primavera/Estiu" | 31 d'octubre de 2021 (2021-10-31) |
| 2 | "Estiu/Tardor" | 7 de novembre de 2021 (2021-11-07) |
| 3 | "Tardor/Hivern" | 14 de novembre de 2021 (2021-11-14) |
| 4 | "Hivern" | 21 de novembre de 2021 (2021-11-21) |

## Referències

* ↑ «Oscar Wilde's 'The Canterville Ghost' is being adapted by BBC as mini-series». British Period Dramas, 08-09-2021. [Consulta: 2 novembre 2021].
* ↑ «The Canterville Ghost: BYUtv Drops Teaser for Contemporary Adaptation of Classic Story – The British TV Place». The British TV Place – Telly that bridges the Pond. [Consulta: 2 novembre 2021].
* ↑ «El fantasma de Canterville». Goita què fan, ara!. [Consulta: 24 agost 2023].
# El fantasma de l'Òpera al Royal Albert Hall

El fantasma de l'Òpera al Royal Albert Hall (originalment en anglès, The Phantom of the Opera at the Royal Albert Hall) és una adaptació cinematogràfica de 2011 del musical de 1986 d'Andrew Lloyd Webber El fantasma de l'Òpera, que al seu torn es basava en la novel·la francesa de 1910 El fantasma de l'Òpera de Gaston Leroux.
Per celebrar el 25è aniversari del musical, es van rodar tres actuacions especials l'1 d'octubre de 2011 a les 19.30 i el 2 d'octubre a les 13.30 i les 19.00 hores al Royal Albert Hall, la tercera de les quals es va projectar en directe a tot el món. Per a més llançaments, es van editar conjuntament les imatges de les tres actuacions.
L'1 de gener de 2021 va estrenar-se la versió amb els subtítols en català a TV3.

## Repartiment

* Ramin Karimloo com el Fantasma
* Sierra Boggess com a Christine Daaé
* Hadley Fraser com Raoul, vescomte de Chagny
* Wendy Ferguson com Carlotta Giudicelli
* Liz Robertson com a Madame Giry
* Daisy Maywood com a Meg Giry
* Barry James com el senyor Richard Firmin
* Gareth Snook com el senyor Gilles André
* Wynne Evans com a Ubaldo Piangi
* Nick Holder com a Joseph Buquet
* Earl Carpenter com a subhastador

## Referències

* ↑ «The Phantom of the Opera at the Royal Albert Hall», 01-07-2011.
* ↑ «TV3 enceta l'any amb l'emissió del musical "El fantasma de l'òpera al Royal Albert Hall"». CCMA, 30-12-2020. [Consulta: 24 desembre 2022].
# El fantasma de Gaudí

El fantasma de Gaudí, (traduït en català com Els fantasmes de Gaudí) és un còmic realitzat pel guionista El Torres i pel dibuixant Jesús Alonso Iglesias. Va ser publicat per l'editorial Dibbuks el 2015. L'obra va guanyar en la categoria de Millor obra d'autor espanyol al 34è Saló del Còmic de Barcelona.

## Sinopsi

L'Antonia, una senzilla caixera de supermercat, salva un home gran de ser atropellat. Aquest simple acte desencadenarà una sèrie de terribles esdeveniments. En els principals edificis construïts per Antoni Gaudí a la ciutat de Barcelona apareixen cadàvers amb unes mutilacions esfereïdores. La polícia es troba en un carreró sense sortida, i l'Antonia assegura una vegada i una altra que ha vist el fantasma d'en Gaudí.

## Referències

* ↑ «'El fantasma de Gaudí', thriller modernista en Barcelona» (en castellà). Papel en blanco, 15-07-2015. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ «Los premios del Salón del Cómic ya tienen finalistas. Entre los nominados a mejor obra de autor español figuran premios nacionales como Paco Roca, Zapico, Díaz Canales y Santiago García». El Periódico [Barcelona], 8 [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ Gomez, Victor. «'El fantasma de Gaudí' planea sobre un inquietante thriller» (en castellà). RTVE.es, 07-09-2016. [Consulta: 2 maig 2015].
# El Putxet (Marqueixanes)

El Putxet, o Puget, és un turó de 326,2 m alt del terme comunal de Marqueixanes, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És a la zona central - oriental del terme, a llevant del poble de Marqueixanes.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «82 - Marqueixanes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Marqueixanes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Putxet en els ortofotomapes de l'IGN
# El Quart Estat

El quart estat és un quadre del pintor piemontès Giuseppe Pellizza da Volpedo, acabat l'any 1901, que inicialment havia rebut el títol d'El camí dels treballadors.
L'obra, la més coneguda de l'autor, va ser pintada entre el 1898 i el 1901 i, posteriorment, va ser exposada a la Quadriennale de Torí (1902), on va ser poc acollida per la crítica i no va trobar comprador. L'any 1920 va ser adquirida per l'ajuntament de Milà i dipositada en el castell Sforzesco fins a mitjans dels anys cinquanta. Actualment forma part del fons del Museu del Novecento, ubicat a la capital llombarda.
Trobem dues obres del mateix Pellizza que són uns clars antecedents d'El quart estat: Ambaixadors de la fam (1891-92, col·lecció particular) i Fiumana (1896, Pinacoteca de Brera, Milà).
Ha estat reproduït en nombroses ocasions, sobretot atenent al seu contingut simbòlic, de revolta de les classes populars. L'any 1976 Bernardo Bertolucci utilitza el quadre en els crèdits inicials de la seva pel·lícula Novecento.
La referència al títol definitiu de la pintura s'ha de buscar en la Revolució francesa, on amb el nom de quart estat es va començar a anomenar la classe més pobre de la societat (descamisats urbans i pagesos sense terra), que se situava per sota de la burgesia, el tercer estat, que juntament amb el clergat i la noblesa formaven els tres estaments tradicionals de l'antic règim. No en va aquest quadre és considerat un reflex de les inquietuds socials i humanistes de l'artista, que era pròxim als ambients socialistes italians.

## Referències

* ↑ http://www.museodelnovecento.org/
# El Putxet i el Farró

El Putxet i el Farró, també escrit de manera no normativa el Putget i el Farró, és un barri del districte de Sarrià - Sant Gervasi de la ciutat de Barcelona. Està format per dos nuclis o barris, el Putxet, al nord, i el Farró, al sud. Aquesta agrupació d'aquests dos barris va ser creada l'any 2007 a partir de la nova distribució de barris que va aprovar l'Ajuntament de Barcelona.
És delimitat per l'Avinguda de la República Argentina, la Plaça de Lesseps, l'Avinguda de la Riera de Cassoles, la Via Augusta, el Carrer de Balmes (la Plaça Molina) i el Passeig de Sant Gervasi. Actualment una bona part de la seva superfície està ocupada pel Parc del Putxet. Un altre parc del barri són els Jardins de Portolà. Ambdós dels sectors que formen el barri estan habitats majoritàriament per població de classe mitjana acomodada, perquè en el passat va ser una zona d'estiueig de la burgesia. També s'hi han instal·lat molts veïns del barri de Gràcia. El Putxet és una petita muntanya que s'estén entre Sarrià - Sant Gervasi i Vallcarca i els Penitents, on hi havia hagut una capella al segle xvii, però no fou fins al 1870 que s'hi van començar a construir torres per a la burgesia barcelonina que es traslladava de la Barcelona vella. Aquest barri integrava, juntament amb la Bonanova i Lledó, l'antic terme municipal de Sant Gervasi el 1879. Als inicis fou un nucli principalment d'estiueig, però amb l'arribada del ferrocarril de Sarrià a Barcelona, el metro i tramvies (com el que passava per l'eix del carrer Saragossa), es convertí en un lloc de residència habitual.
L'altre sector, per sota de la Ronda del General Mitre, és el Farró, que s'estén al voltant dels carrers de Saragossa i de Vallirana. El nucli rep el seu nom de Silvestre Farró, que a principis del segle xix hi construí les primeres cases. En aquest sector destacaven les cases baixes amb patis interiors i els passatges de cases adossades, com ara el de Sant Felip o el de Mulet, normalment construïdes al voltant de torres d'estil colonial o modernista construïdes per la classe benestant barcelonina amb finalitat d'estiueig (n'hi ha que han estat substituïdes per pisos, però encara en queden algunes).

## Referències

* 1 2 Plànol de Barcelona al web de l'ajuntament
* ↑ Institut d'Estudis Catalans «El Putxet (Barcelona)». Oficina d'Onomàstica, 22-06-2009.

## Enllaços externs

* El Putget i Farró, al web del districte Arxivat 2011-10-23 a Wayback Machine.
# Eleccions al Parlament del Regne Unit de 1959

Les eleccions al Parlament del Regne Unit de 1959 es van celebrar el 8 d'octubre de 1959. Va guanyar per majoria absoluta el Partit Conservador de Harold Macmillan.

## Resultats

| Partit | Líder | Vot popular | % | Escons | Canvi (de 1959) |
| Partit Conservador | Harold Macmillan | 13,750,875 | 49,4% | 365 | +20 |
| Partit Laborista | Hugh Gaitskell | 12.216.172 | 43,8% | 258 | -19 |
| Partit Liberal | Jo Grimond | 1.640.760 | 5,9% | 6 | +3 |
| Plaid Cymru | Gwynfor Evans | 77.571 | 0,2% | | |
| Sinn Féin | Pádraig Mac Lógáin | 63.415 | 0,2% | | -2 |
| Comunistes | John Gollan | 30.896 | 0,2% | | |
| Partit Nacional Escocès | James Halliday | 21.738 | 0,1% | 0 | |
| Conservador independent | | 14.118 | 0,01% | 1 | |

## Referències

* F. W. S. Craig, British Electoral Facts: 1832-1987
* Resultats electorals al Regne Unit: 1885-1979Arxivat 2012-01-30 a Wayback Machine.
# Els Colls

«Els Colls» té aquests significats:
# Eleccions prefecturals de Tòquio de 1899

Les eleccions prefecturals de Tòquio de 1899 (1899年東京府会議員選挙, 1899-nen Tōkyō-fu kai Giin Senkyo) es van celebrar el 25 de setembre de 1899 per tal d'elegir el 51 membres de l'assemblea legislativa de la prefectura de Tòquio. Aquestes foren les primeres eleccions a la recentment creada assemblea prefectural. La votació es feia mitjançant el sistema de vot únic no transferible i amb sufragi censatari masculí.
Tot i que les candidatures independents foren les que més escons obtingueren, el triomf en vots l'aconseguí el Partit Constitucional (PC) de tendència liberal moderada i format per Shigenobu Ōkuma; el Partit Constitucional Original (PCO), escissió del primer i de tendència liberal radical va quedar en un segon lloc.

## Resultats

| Partit | Partit | Vots | % | Escons | +/– |
| | Partit Constitucional | 7.889 | 35,41 | 17 | Nou |
| | Partit Constitucional Original | 5.622 | 25,24 | 12 | Nou |
| | Candidats independents | 5.923 | 25,59 | 22 | Nou |
| | Altres candidatures | 2.842 | 12,76 | 0 | Nou |
| Total | Total | 22.276 | 100 | 51 | Nou |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 22.276 | n/a | | |
| Vots nuls | Vots nuls | n/a | n/a | | |
| Participació | Participació | n/a | n/a | | |
| Cens | Cens | n/a | | | |
| Font: ||||||

## Referències

* ↑ http://www.fl.reitaku-u.ac.jp/~rsakurai/fuken/tokyofusi.pdf
* ↑ http://www.fl.reitaku-u.ac.jp/~rsakurai/fuken/tokyofugu.pdf
# El renard, el llop i el cavall

El renard, el llop i el cavall és una faula de Jean de La Fontaine publicada el 1694, si bé es va fer una primera lectura pública a l'admissió de Nicolas Boileau-Despreaux a l'Acadèmia Francesa, on l'autor va haver de recitar-la dues vegades per demanda dels assistents.

## Argument

Un renard va dirigir-se un dia al llop i li digué que havia aparegut una nova bèstia desconeguda als seus dominis, gran i forta. El llop li va pregar que la descrivís però la guineu va afirmar que només veient-la ho entendria. Van apropar-se tots dos al riu, on un cavall bevia aigua i se'ls mirava amb desconfiança. La guineu li va preguntar com es deia i quin tipus d'animal era i el cavall va dir-los que miressin sota les seves potes, ja que allà tenia gravat el nom. El renard va excusar-se, dient que ell era inculte i no sabia pas llegir, mentre que el llop era més intel·ligent que ningú al bosc. El llop, afalagat, va afirmar que podia llegir en qualsevol llengua i es va apropar a les peülles del cavall. Aquest aleshores li va clavar una coça que li va fer perdre quatre dents abans de fugir corrent.

## Anàlisi

La faula recull la caracterització típica dels animals en aquesta classe d'història. La guineu apareix com l'essència de l'enginy però també de la malícia, i usa aquests dots per a atacar un enemic usant la seva vanitat com a esquer. Per això no dubta a fingir-se més ximple del que és, en una estratègia adaptativa, per tal d'aconseguir el seu propòsit. El cavall, herbívor i potencial presa dels altres dos, usa les mateixes dots però com a defensa. El llop, en canvi, apareix com a predador sense intel·ligència, ja que cau al parany i rep un cop ben fort com a càstig. Aquest càstig de la supèrbia és una constant dels contes populars. A la faula s'oposa la cultura (el saber llegir) amb la saviesa o el caràcter espavilat, més útils per a la vida quotidiana. Un altre vici que es pot criticar és el de la curiositat, ja que el llop accedeix a apropar-se al cavall perquè no li és suficient la constatació de la seva existència i vol controlar-lo.
La història està inspirada en una narració de Mathurin Régnier, qui al seu torn la va prendre dels renaixentistes italians, entre ells Stefano Guazzo. Conté els elements propis del classicisme francès en la seva factura: composició en vers amb una estricta rima, inspiració en el món grecollatí (en aquest cas les faules de Fedre i Isop que són els que caracteritzen a la guineu com a arquetip de l'enginy), el diàleg moderat i l'explicació racional dels esdeveniments (per exemple es narra sense escarafalls la pèrdua de les dents o no es mostra la reacció emocional dels animals) i la funció moralitzant de l'art. Alterna narració i diàleg com en altres faules de La Fontaine, que descriuen petites escenes que actuen com a episodis independents.

## Referències

* ↑ Lloc d'anàlisi sobre les faules
# El relat de Morgan

El relat de Morgan (Morgan's Run, 2000) és una novel·la escrita per l'escriptora i neurofisiòloga australiana Colleen McCullough.
El personatge central és Richard Morgan, un artesà discret, seriós i treballador, fill d'un taberner de Bristol. Per culpa d'una condemna injusta, fruit del pèssim sistema judicial anglès del segle xviii, Morgan és lliurat com a convicte a la Primera Flota, que es va fer a la mar el maig de 1787 amb un carregament de reclusos (582 homes i 193 dones), per dur a terme un experiment de ciència penal, amb rumb a l'Illa Norfolk, a l'oceà Pacífic d'Austràlia.
Richard Morgan destaca de la resta de reclusos no solament per la seva força i determinació, sinó també per la seva intel·ligència i la voluntat d'ajudar els altres en les condicions més terribles i inhumanes.
La història està basada en fets reals, recollits del testimoni de centenars de persones encara vives, entre elles descendents directes de Richard Morgan.
# Eissodun

Eissodun (en francès Issoudun-Létrieix) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa, al districte de Lo Buçon i cantó de Charnalhas.
La seva població al cens de 1999 era de 277 habitants. Està integrada a la Communauté de communes de Chénérailles.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 452 | 387 | 341 | 287 | 277 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Madame Dominique Latour | UMP |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net].
# Eitel Cantoni

Eitel Danilo Cantoni va ser un pilot de curses automobilístiques uruguaià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Eitel Cantoni va néixer el 4 d'octubre del 1904 a Montevideo, Uruguai i va morir el 6 de juny del 1997 també a Montevideo.

## A la F1

Va debutar a la tercera temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1952, disputant el 19 de juliol el GP de Gran Bretanya, que era la cinquena prova del campionat.
Eitel Cantoni va arribar a participar en tres curses puntuables pel campionat de la F1, totes tres pertanyents a la temporada 1952, fent com a millor posició un onzè lloc.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1952 | Escuderia Bandeirantes | Maserati A6GCM | Maserati | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR Ret | ALE Ret | HOL | ITA 11 | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Enosis Neon Trast

El Enosis Neon Trast (grec: Ένωσις Νέων Τραστ, Jove Unió Trast) fou un club de futbol xipriota de la ciutat de Nicòsia.

## Història

Fundat el 1924, fou membre fundador de l'Associació Xipriota de Futbol i de la primera lliga i Copa xipriota de futbol el 1934/35. El Trast AC fou el primer campió d'ambdues competicions. Les dues següents temporades també guanyà la copa del país. L'any 1938 desaparegué per problemes financers.

## Palmarès

* Lliga xipriota de futbol (1): 1935
* Copa xipriota de futbol (3): 1934/35, 1935/36, 1937/38
# El Desvilar de Sant Bertomeu Sesgorgues

El Desvilar de Sant Bertomeu Sesgorgues és una masia de Tavertet (Osona) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, la qual es troba orientada a migdia. Presenta un portal d'arc de mig punt adovellat a la planta baixa, al primer pis una finestra al centre, amb un petit escut per sobre, i una altra finestra a la dreta, i al segon pis dos finestres més, una gran allindada al centre i altre petita d'arc de mig punt a la dreta. A la part esquerra de la façana hi ha adossat un cos de porxos, amb corrals a la planta i galeries al primer i segon pis, les quals són sostingudes per un pilar de pedra central i baranes de fusta. A tramuntana hi ha una finestra conopial i un portal motllurat. La casa està envoltada per construccions agrícoles. Es construïda en pedra.
La masoveria és de planta rectangular amb coberta a doble vessant i el carener perpendicular a la façana la qual es troba orientada a migdia. L'edifici està assentat sobre la roca viva. A la façana principal hi ha el portal que té a la llinda la data 1798 i un relleu decoratiu; a la dreta hi ha altre portal d'arc de mig punt adovellat i al primer pis hi ha una finestra i un balconet. A tramuntana no hi ha cap obertura i a la resta de murs hi ha poques finestres. Davant de la casa es conserven els cairons de l'antiga lliça. Està construïda amb pedra unida amb morter. Ha tingut diverses fases constructives i actualment es fa servir com a habitatge.

## Història

Antic mas, que guarda documentació des del segle xi (1072) on parla de la parròquia de Sant Bartomeu Sesgorgues. Els Desvilar posseïren terres en alou fiscal, inicialment, es considerava demarcació del Castell de Cabrera fins que es constituí com a quadra autònoma almenys des del segle xiii. Abans del despoblament del segle xiv i XV, la parròquia constava de prop de quinze masos entre els quals hi figura Desvilar. En el fogatge de 1553, aquest mas no hi consta, la qual cosa fa suposar que degué quedar despoblat amb la pesta. Al segle xvii, a jutjar per les dades constructives, devia tornar estar habitat i reformat i ampliat. Al segle xix, els propietaris de Desvilar varen cedir uns terrenys en erigir-se la rectoria de Sant Bartomeu Sesgorgues.

## Referències

* 1 2 3 «El Desvilar de Sant Bertomeu Sesgorgues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Enric Argullol i Murgadas

Enric Argullol i Murgadas (Barcelona, 1946) és un jurista català que fou el primer rector de la Universitat Pompeu Fabra.
El 2016 se li concedí la Creu de Sant Jordi per la seva trajectòria en l'àmbit del dret i especialment per la tasca com a primer rector de la Universitat Pompeu Fabra, de la qual ha estat catedràtic de Dret Administratiu. Durant el seu mandat va apostar per un model d'universitat pública, de qualitat i oberta al món. Expert en organització administrativa, comunitats autònomes, urbanisme i dret d'aigües, va ser membre de la Comissió Jurídica Assessora de la Generalitat de Catalunya, fins al 2017, quan va presentar la seva renúncia. Va ser membre de la Comissió de Traspassos de Serveis de l'Estat-Generalitat (1980 i 1981) i del Consell Consultiu de la Generalitat de Catalunya (1981-1987). S'ha implicat en la consolidació de les institucions catalanes.

## Referències

* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 27 personalitats i 13 entitats». Gencat, 12-04-2016 [Consulta: 13 abril 2016]. Arxivat 17 de juny 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-06-17. [Consulta: 13 abril 2016].

## Enllaços externs

* Comissió jurídica assessora del Govern Arxivat 2018-01-02 a Wayback Machine.
* Curriculum a la UPF Arxivat 2016-06-01 a Wayback Machine.
* Portal de Producció Científica de la UPF