OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Loge-aux-Chèvres

La Loge-aux-Chèvres és un municipi francès, al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 78 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Loge-aux-Chèvres era de 78 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 8 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 47 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família, 12 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 47 habitatges eren cases. Dels 31 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 7 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Loge-aux-Chèvres el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 57 persones, 46 eren actives i 11 eren inactives. De les 46 persones actives 43 estaven ocupades (22 homes i 21 dones) i 3 estaven aturades (3 dones i 3 dones). De les 11 persones inactives 6 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 2 d'empreses de construcció i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un paleta i 1 fusteria.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Loge-aux-Chèvres a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Loge-aux-Chèvres a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Hàgia Rumeli

Hàgia Rumeli (grec Αγιά Ρουμέλη, normalment transcrit Agia Roumeli) és un petit poble a la costa del sud-oest de l'illa grega de Creta, situat a pocs quilòmetres de la sortida sud de la Gorja de Samarià. Per a la majoria de visitants de la Gorja aquest és el lloc per agafar el ferri de tornada. El poble té alguns hotels modestos i algunes tavernes que s'omplen de vida durant la temporada turística. Hàgia Rumeli té una llarga platja i un petit moll on para el ferri que fa el trajecte des de i cap a Khora Sfakion via Lutró. No hi ha accessos per carretera, només camins estrets per on passa un burro (que és l'únic mitjà per transportar els accidentats a la Gorja).
A prop, terra endins hi ha les restes de l'antiga Tarrha.

## Referències

* ↑ Web sobre Hàgia Rumeli
* ↑ Hàgia Rumeli a explorecrete.com
# Pleuropogon

Pleuropogon és un gènere de plantes de la família de les Poàcies, ordre Poals, subclasse Commelinidae, classe Liliopsida, divisió dels magnoliofitins. És originària d'Amèrica del Nord. Són herbes que creixen en zones humides, de vegades fins i tot fins al punt d'estar parcialment submergits.

## Taxonomia

* Pleuropogon hooverianus (L.D.Benson) J.T.Howell
* Pleuropogon oregonus Chase
* Pleuropogon sabinii R. Br.

## Referències

* ↑ Brown, Robert 1823. Chloris Melvilliana pages 31–32, plate D
* ↑ But, P. P. H. 1994. New combinations in Pleuropogon (Poaceae). Novon 4(1): 16–17
* ↑ Jepson Manual Treatment
* ↑ USDA Plants Profile Genus treatment Arxivat 2011-06-11 a Wayback Machine.
# LNG

LNG té els següents significats:
* Gas natural liquat (del seu nom en anglès Liquefied Natural Gas), gas natural processat a forma líquida per al seu transport
* Levonorgestrel, progestagen utilitzat en diversos mètodes anticonceptius
* Lng també és l'abreviatura de la leningradita, mineral de la classe dels fosfats
* lng també és el codi ISO 639-3 del longobard, llengua morta parlada pels antics longobards de la península Itàlica
* lng. també és l'abreviatura de llengua, forma de comunicació pròpia d'una comunitat humana
# Cotorra cap de pruna

La cotorra cap de pruna (Psittacula cyanocephala) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita boscos, matolls i terres de conreu al nord-est del Pakistan, el Nepal, l'Índia, Bangladesh i Sri Lanka.
# La Loma

La Loma és una comarca de la província de Jaén, situada en el centre geogràfic de la província. La seva capital històrica és Úbeda, compta amb terres de gran fertilitat, pel que l'activitat econòmica principal de la comarca és la derivada de l'agricultura i, en concret, del cultiu d'olivera encara que el turisme cultural, és important a Úbeda i Baeza, les dues ciutats renaixentistes, catalogades com a Patrimoni Cultural de la Humanitat per la UNESCO. La comarca de la Loma té una població de 76.961 habitants (INE, 2006) té una superfície de 1.037,4 km², i una densitat de població de 74,2 hab/km².

## Geografia

La Loma també és comarca natural a manera d'altiplà interfluvial, en estar perfectament delimitada per les valls de dues grans rius: al nord el Guadalimar i al sud el Guadalquivir. Al seu torn podem distingir La Loma Oriental, (Baeza i el seu entorn de pobles) i La Loma Occidental, (Úbeda i el seu entorn). Limita, al sud, amb la comarca de Sierra Mágina, a l'est, amb la comarca de Las Villas i de Sierra de Cazorla, al nord, amb El Condado, i a l'oest amb la comarca de Sierra Morena i la Comarca Metropolitana de Jaén. Tradicionalment i pels vincles culturals i de dependència, s'ha considerat que forma juntament amb la comarca de Las Villas la comarca de La Loma i las Villas. No obstant això a partir del 27 de març de 2003 d'acord amb el catàleg elaborat per la Conselleria de Turisme i Esport de la Junta d'Andalusia, es modifiquen les comarques de Jaén quedant així La Loma i Las Villas com a comarques indepedents. El gruix del territori, és rica campinya olivarera que alterna amb petites àrees dedicades a cultius herbacis i amb les vegues dels rius Guadalquivir i Guadalimar, en les quals destaquen molt especialment els cultius industrials de regadiu.

## Referències

* ↑ Mapa de comarques d'Andalusia Arxivat 2008-12-30 a Wayback Machine.. Llistat comarcal definit per la Conselleria de Turisme i Esport de la Junta d'Andalusia
# I si no, ens enfadarem

I si no, ens enfadarem (títol original: ...Altrimenti ci arrabbiamo!) és una pel·lícula italo-espanyola dirigida per Marcello Fondato i estrenada el 1974. Ha estat doblada al català.

## Argument

Havent guanyat una carrera de stock car, Toto i Ben s'emporten un magnífic Buggy. Però, poc després, uns malfactors destrueixen el cotxe. Toto i Ben reten visita al cap de la banda per reclamar una reparació, aquest envia els seus homes als quals Ben no fa més que una queixalada. El cap decideix finalment cridar a un assassí a sou per eliminar els dos còmplices.

## Repartiment

* Terence Hill: Kid
* Bud Spencer: Ben
* John Sharp: el Boss
* Donald Pleasence: El Doctor
* Paty Shepard: Liza
* Deogracias Huerta: Attila
* Manuel de Blas: Paganini
* Luis Barbero: Jeremias
* Emilio Laguna: el conductor

## Al voltant de la pel·lícula

En aquesta pel·lícula, la primera escena de baralla no arriba fins al minut 41. Excepcionalment, en aquesta nova reunió del duo Hill-Spencer, l'actor-acròbata Riccardo Pizzuti no apareix.

## Referències

* ↑ esadir.cat. I si no, ens enfadarem. esadir.cat.
* ↑ «Altrimenti ci arrabiamo». The New York Times.
# Zeravshanita

La zeravshanita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom de la serralada Zeravshan, ja que el material tipus va ser trobat en la morrena de la glacera Dara-i-Pioz, en la unió de les serralades Zeravshan, Turkestan i Alay, al Tadjikistan.

## Característiques

La zeravshanita és un silicat de fórmula química Na₂Cs₄Zr₃Si$_{18}$O$_{45}$·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2003. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la zeravshanita pertany a «09.EA: Fil·losilicats, amb xarxes senzilles de tetraèdres amb 4-, 5-, (6-), i 8-enllaços» juntament amb els següents minerals: cuprorivaïta, gil·lespita, effenbergerita, wesselsita, ekanita, apofil·lita-(KF), apofil·lita-(KOH), apofil·lita-(NaF), magadiïta, dalyita, davanita, sazhinita-(Ce), sazhinita-(La), okenita, nekoïta, cavansita, pentagonita, penkvilksita, tumchaïta, nabesita, ajoïta, bussyita-(Ce) i plumbofil·lita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta en la morrena de la glacera Dara-i-Pioz, en la unió de les serralades Zeravshan, Turkestan i Alay, al Tadjikistan. Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Zeravshanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 agost 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 31 agost 2017].
# Contra Sainte-Beuve

Contra Sainte-Beuve. Records d'una matinada (francès: Contre Sainte-Beuve. Souvenirs d'une matinée), és un projecte narratiu i assagístic, que Marcel Proust va redactar entre l'hivern de 1908 i la tardor de 1909, i que va restar inèdit en vida de l'autor. Està consagrat a autors que admirava, tot fent-ne una crítica. Entre els escriptors del volum, figuren Gérard de Nerval, Baudelaire, Honoré de Balzac i Flaubert. Tot analitzant l'obra d'aquests escriptors, Proust ataca el crític de mitjans del segle xix Charles Augustin Sainte-Beuve (Boulogne-sur-Mer, 23 de desembre de 1804 - París, 13 d'octubre de 1869), juntament amb el seu mètode crític, segons el qual l'obra d'un escriptor és en primer lloc reflex de la seva vida i, per tant, l'obra literària es pot explicar a partir de la biografia de qui l'ha produïda. Els fonaments crítics d'aquest mètode són la suposada possibilitat de trobar la intenció poètica de l'autor (intencionisme) i una reducció a les seves qualitats personals (biografisme), ideologia crítica que Proust no considerava correcta. Marcel Proust exigia una crítica formalista, una anàlisi estilística, desproveïda d'elements que fossin exteriors a l'obra. "L'home que fa versos i el que conversa en un saló no són la mateixa persona." Encara que Sainte-Beuve es trobés entre els primers que valoraren el talent de Flaubert, Proust li retreia d'haver passat per alt, o fins i tot condemnat, poetes de la importància de Nerval o Baudelaire.
Mitjançant la crítica al mètode de Sainte-Beuve, la mateixa poètica de Proust esdevé explícita per via negativa. Es pot considerar la seva novel·la A la recerca del temps perdut (À la recherche du temps perdu) com la realització sistemàtica i desenvolupada de les idees poètiques que havia expressat en aquests assaigs. El mètode positivista de Sainte-Beuve va rebre crítiques posteriors per part de l'escola formalista russa, Ernst Robert Curtius o Leo Spitzer.

## Edicions

* 1954: A càrrec de Bernard de Fallois.
* 1971: A càrrec de Pierre Clarac.
* 1997: A càrrec de Mariolina Bongiovanni Bertini (Gegen Sainte-Beuve, traducció a l'alemany de Helmut Scheffel).

### Edició en català

* 2005: Edició a càrrec Antoni Marí i Manel Pla; traducció de Manel Pla.

## Vegeu també

* La mort de l'autor, de Roland Barthes.

## Referències

* ↑ Marí - Pla, 2005, pàg. 11 (pròleg).
* 1 2 3 Marí - Pla, 2005, pàg. 19 (pròleg).
* ↑ Marí - Pla, 2005, pàg. 22 (pròleg).

## Bibliografia

* Proust, Marcel; Marí, Antoni (edició i pròleg); Pla, Manel (traducció, edició i pròleg). Contra Sainte-Beuve. Records d'una matinada. Barcelona: Tusquets editors, octubre 2005 (L'Ull de Vidre nº 20). ISBN 8788483104330.
# Canal Jones

El canal Jones (Jones Channel en anglés) és un canal gelat d'uns 15 km de llarg i entre 2 i 4 km d'ample. Es troba entre l'illa Blaiklock i el sud de la península Arrowsmith, a la Costa Loubet, i connecta el fiord Bigourdan i el fiord Bourgeois, enfront de la costa oest de la Terra de Graham. Fins a 2003 estava ocupat per la plataforma de gel Jones.
Rep el seu nom en honor de Harold D. Jones, un mecànic d'aeronaus del Falkland Islands Dependencies Survey de l'Illa Stonington entre 1947 i 1949. Va ser membre de l'equip de la FIDS que va descobrir, cartografiar i creuar en trineu el canal en novembre de 1949, quan es va descobrir que estava bloquejat per una plataforma de gel que sobresortia tres metres sobre el nivell del mar. Va ser fotografiat des de l'aire en 1957 per la Falkland Islands and Dependencies Aerial Survey Expedition.

## Referències

* 1 2 «Antarctica Detail». geonames.usgs.gov. [Consulta: 4 gener 2019].
* 1 2 «Jones Channel». data.aad.gov.au. [Consulta: 4 gener 2019].
* ↑ «Jones Channel». data.aad.gov.au. [Consulta: 4 gener 2019].
# Petromocho

El Petromocho va ser el nom atribuït a un escàndol polític ocorregut al Principat d'Astúries en 1993. Un fals intermediari francès, Jean-Maurice Lauze (la documentació del qual estava suposadament verificada per un notari suís, Roland Rochat), va començar a negociar amb el Govern asturià del socialista Juan Luis Rodríguez-Vigil l'octubre de 1992, assegurant haver estat enviat de part del Banc Internacional Saudita. La seva proposta era la de realitzar una inversió de fins a 100.000 milions de pessetes en un projecte per a construir una refineria de petroli al port de El Musel, a Gijón. La negociació va arribar a durar fins a set mesos, i el projecte estava en camí de rebre una subvenció estatal de 1.000 milions de pessetes. El projecte va ser anunciat en maig de 1993, i fou presentat com una de les majors inversions industrials mai realitzades en Espanya. La construcció començaria en 1994 i es completaria en 1998. La refineria, amb una capacitat de producció de 180.000 barrils al dia, crearia fins a 4.000 llocs de treball.
Tot just una setmana després (i a tan sols dues de les eleccions generals espanyoles de 1993) el diari gijonès El Comercio, després d'una investigació realitzada per tres dels seus redactors, va destapar el frau. El Banc Internacional Saudita va confirmar que no tenia cap coneixement del projecte anunciat, i va saltar l'escàndol: la ingenuïtat del govern asturià semblava haver arribat a l'instant de deixar-se enganyar per un simple intermediari durant mesos. El Govern asturià, amb el president Rodríguez-Vigil i el conseller d'Indústria Víctor Zapico al capdavant, es va mostrar públicament confós pels fets i va reconèixer que no sabia en absolut l'objectiu del muntatge, encara que va assegurar que Lauzet no va percebre cap quantitat econòmica durant les negociacions. A més, el portaveu del Govern va arribar a suggerir en públic la possibilitat que tot fos un pla per a desacreditar al PSOE.
En qualsevol cas, Rodríguez-Vigil es va veure obligat a dimitir en els dies següents, citant raons de «dignitat política». La presidència va ser assumida per Antonio Trevín Lombán. Mentre, Lauze va mantenir la seva declaració d'innocència, tot i que el juliol de 1994 fou condemnat a un any de presó i 250.000 pessetes de multa per falsedat en document oficial i mercantil.

## Referències

* ↑ El síndrome del Petromocho a El País, 7 de novembre de 1994
* ↑ Un año de prisión para el promotor del 'petromocho' por falsedad continuada a El País, 30 de juliol de 1994

## Enllaços externs

* “El Petromocho”, un episodio de la biografía política de Javier Fernández, que no figura en su Web electoral Arxivat 2010-12-22 a Wayback Machine. a elcomentario.tv
# Laura de Còrdova

Laura de Còrdova (Còrdova, ? - Còrdova, 864) va ser una dona cristiana que va viure al califat de Còrdova durant el segle IX, i que és venerada com a santa pel cristianisme.
Va néixer a Còrdova, en una família noble. Es va fer monja a Cuteclara després de la mort del seu marit, funcionari de l'emirat independent cordovès. Va arribar a ser-ne abadessa. Va proclamar en públic la seva fe cristiana i l'emir Muhammad I la va fer apressar i fuetejar. En veure que no renegava del cristianisme fou portada a ser torturada i finalment escaldada i submergida en una caldera de plom bullint. La seva festivitat és el 19 d'octubre; forma part dels Màrtirs de Còrdova.
És l'epònim de l'Estadi de Santa Laura de Santiago de Xile, i de les obres de salitre de Humberstone del nord de Xile.
Thomas Love Peacock va escriure una balada sobre Santa Laura a la seva obra Gryll Grange.

## Referències

* ↑ Fagnant-MacArthur, Patrice. The Catholic Baby Name Book (en anglès). Ave Maria Press, 2013-03-06. ISBN 978-1-59471-382-8.
* ↑ «Laura». A: Commire, Anne. Women in World History: A Biographical Encyclopedia. Waterford, Connecticut: Yorkin Publications, 2002. ISBN 0-7876-4074-3. Arxivat 2016-02-20 a Wayback Machine.
# Cotorra alexandrina

La cotorra alexandrina (Psittacula eupatria) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita zones boscoses, manglars i terres de conreu d'Àsia meridional, des de l'est de l'Afganistan i Pakistan, cap a l'est, a través de l'Índia, fins a Indoxina i les illes Andaman. Utilitzat con ocell de gàbia, ha fugit del captiveri i s'ha citat vivint en llibertat a molts indrets, com ara els Països Catalans.

## Referències

* ↑ Fitxa de la cotorra alexandrina al SIOC Rev. 21/05/2012
# Iana

«Iana» té aquests significats:
* Iana (riu), riu de la república de Sakhà, a Rússia
* Iana (Magadan), possiólok de l'óblast de Magadan, a Rússia
# Contra el mètode

Contra el mètode (títol original en anglés: Against Method: Outline of an Anarchist Theory of Knowledge) és una publicació de Paul Feyerabend del 1970. L'obra és, com diu el subtítol, un esquema d'una teoria anarquista del coneixement; en aquesta obra, el mot anarquisme es refereix a l'anarquisme epistemològic. L'autor planteja que la integració de recursos irracionals en la recerca, deixant de banda el mètode científic, elimina obstacles al coneixement.

## Contingut

Feyerabend divideix la seua argumentació en una crítica abstracta i una sèrie de casos històrics d'estudi.
La crítica abstracta és una reducció a l'absurd del monisme metodològic: la creença que una única metodologia pot produir progrés científic. Feyerabend identifica quatre característiques d'aquest monisme: el principi de falsació, una demanda de major contingut empíric, la prohibició d'hipòtesi ad hoc i la condició de consistència. Demostra que aquestes característiques impliquen que la ciència no pot progressar, cosa que els defensors del mètode científic van veure absurda.
Els casos històrics d'estudi també es presenten com una reducció. Feyerabend pren la premissa que l'avanç de Galileu quan postula una cosmologia heliocèntrica fou un exemple de progrés científic. Demostra, llavors, que Galileu no s'adscrigué a les condicions del monisme metodològic.
Feyerabend resumeix les seues reduccions amb la frase "tot val" ("anything goes"). Aquesta és l'única metodologia transcendental que pot oferir, que no inhibisca el progrés de la ciència.

## Referències

* ↑ Feyerabend, Paul K. «Against method: outline of an anarchistic theory of knowledge» (en anglès). University of Minnesota's Digital Conservancy, 1970.
* ↑ Paul Feyerabend. Contra el método. Barcelona: Ediciones Folio, 2002. ISBN 84-413-1860-3.
* 1 2 Feyerabend, Against Method, 4th ed., p. 7.
* ↑ Lloyd, Elisabeth. "Feyerabend, Mill, and Pluralism", Philosophy of Science 64, p. S397.
* ↑ Feyerabend, Against Method, 4th ed., p. 8.
* ↑ Feyerabend, Against Method, 4th ed., p. 45.
* ↑ Feyerabend, Against Method, 4th ed., p. 27.
* ↑ Feyerabend, Against Method, 4th ed., p. 17.
* ↑ Lloyd, "Feyerabend, Mill, and Pluralism", p. S397.
* ↑ Feyerabend, Against Method, 4th ed., p. 116.

## Bibliografia addicional

* Discussió del llibre en John Preston, "Paul Feyerabend", The Stanford Encyclopedia of Philosophy (Winter 2009 Edition), Edward N. Zalta (ed.): {{format ref}} http://plato.stanford.edu/archives/win2009/entries/feyerabend/.
* Paul Tibbetts, Tomas Kulka, J N Hattiangadi, "Feyerabend's 'Against Method': The Casi for Methodological Pluralism", Philosophy of the Social Sciences 7:3 (1977), 265-275. DOI 10.1177/004839317700700306.
# Cantó de L'Isle-Jourdain

* Per a altres significats, vegeu «cantó de L’Isle-Jourdain (Gèrs)».
L'Isle-Jourdain és un cantó francès al districte de Montmorillon del departament de la Viena. Agrupa deu comuns i el cap és L'Isle-Jourdain. El cantó fou creat el 1790.

## Organització

Des de la reorganització cantonal del 2015 en formen part els següents comuns:
* Adriers
* Asnieras de Blor
* L'Isle-Jourdain
* Luchapt
* Milhac
* Moussac
* Moterra de Blorda
* Nérignac
* Queaux
* Le Vigeant
Anteriorment a aquesta reorganització, junt als deu anteriors, també en formaven part els comuns de Beaupuy, Castillon-Savès, Giscaro i Razengues.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1951-1964 | M. Pissard | Divers droite |
| 1964-1970 | Paul Guilbard | UDR |
| 1970-1994 | André Rideau | PCF |
| 1994- | Jean-Claude Cubaud | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 8.097 | 7.573 | 6.783 | 6.214 | 5.490 | 5.328 | 5.098 |
| A partir de 1990: població sense dobles comptes |||||||

## Notes

* ↑ Prudhomme, Louis Marie. Louis Marie Prudhomme. Dictionnaire géographique et méthodique de la République française en 120 départements, volume 1. París: Louis Marie Prudhomme, 1798, p. 310.
* ↑ Décret n° 2014 -254 du 26 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département du Gers..
# Pintor de Pronomos

Pintor de Pronomos és el nom convencional utilitzat per a identificar un pintor de ceràmica àtica de figures roges, actiu durant els primers anys del segle iv abans de la nostra era, la producció del qual s'inspira en l'obra del Pintor del Dinos.
La seua obra més famosa és el gran crater de volutes que es troba ara a Nàpols, que representa una evocació del món teatral caracteritzat per un fort realisme. Ha pres el nom del flautista Pronomos, assegut al bell mig de la composició representant els actors mentre estudien les actituds i postures teatrals. John Beazley atribueix al Pintor de Pronomos altres dos craters de campana i un gran lècit també caracteritzat per evocacions del món dionisíac.

## Referències

* ↑ «Treccani» (en italià). [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ Beazley, 1942, p. 849.
# LL-12

Aquesta autopista es va construir al mateix temps de l'AP-2, té al principi la connexió amb Lleida, a mig camí té una sortida parcial amb la C-13 (variant sur), i al final, abans de la barrera de peatge, hi ha l'inici de l'Eix de l'Ebre que connecta amb Tortosa i Amposta (C-12). Té una curiositat que aquesta via no té cap senyalització que marqui el nom de la via en ser al principi només accés de l'autopista i no com a via titular. És administrada pel Ministeri de Foment.

## Referències

* ↑ «CATÁLOGO PROVINCIAL DE LAS CARRETERAS DE LA RCE (1) SITUACIÓN A 31-XII-2015» (PDF) (en castellà). Ministeri de Foment d'Espanya, 31-12-2015. Arxivat de l'original el 2017-04-15. [Consulta: 14 abril 2017].

## Vegeu també

* Llista d'autopistes i autovies de Catalunya