OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Johnius novaeguineae

Johnius novaeguineae és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: Nova Guinea i el nord d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Nichols, J. T., 1950. A new Collichthys, with remarks on this genus of fishes. American Museum Novitates Núm. 1445: 1-3.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Sasaki, K., 2001. Sciaenidae. Croakers (drums). p.3117-3174. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Volum 5. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). Roma, FAO. pp. 2791-3380.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. II Scorpaenidae to Callionymidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea.
* ↑ Sasaki, K., 1999. Johnius (Johnieops) philippinus, a new sciaenid from the Philippines, with a synopsis of species included in the subgenus Johnieops. Ichthyol. Res. 46(3):271-279.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Josep Garcia i Fortuny

Josep Garcia i Fortuny (Salomó, 30 d'agost de 1945) és un cuiner, investigador i escriptor de la gastronomia a Catalunya.
Ha publicat articles científics i de divulgació. El 1992, després de quatre anys d'investigació va veure la llum Todo el bacalao a su alcance. El 1994 va publicar un receptari propi, La cuina del bacallà a Catalunya. El 2013 publicà en versió digital l'obra Cuina i Cuiners a la Corona d'Aragó i Catalunya. Un capítol oblidat de la nostra història.

## Referències

* ↑ «Presentació del llibre 'Cuina i Cuiners a la Corona d'Aragó i Catalunya'». Museu d'Història de Catalunya, 09-12-2015. [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ Garcia Fortuny, Josep. Todo el bacalao a su alcance (en castellà). Barcelona: Editorial: ALTA FULLA, 1992, p. 336. ISBN 84-7900-081-3.
* ↑ Garcia i Fortuny, Josep. La cuina del bacallà a Catalunya. Barcelona: Editorial: LA MAGRANA 2000, 1995, p. 180. ISBN 9788474107760.
* ↑ Garcia i Fortuny, Josep. Cuina i Cuiners a la Corona d`Aragó i Catalunya - Volum I - "Èpoques pretèrites". Barcelona: Editorial COOKING BOOKS, 2014, p. 254. ISBN 978-84-920959-2-6.
* ↑ Garcia i Fortuny, Josep. Cuina i Cuiners a la Corona d`Aragó i Catalunya - Volum II - "Els temps recents". Barcelona: Editorial COOKING BOOKS, 2014, p. 254. ISBN 978-84-920959-5-7.
# Daniel Quillen

Daniel Gray Quillen (Orange, 21 de juny de 1940-30 d'abril de 2011) Va ser un matemàtic nord-americà i un medallista Fields. És conegut per ser un dels "primers arquitectes" de la K-teoria algebraica.
Va estudiar a la Universitat Harvard on es va llicenciar, 1961, i on va obtenir el doctorat. Ha estat professor a diverses universitats, destacant la seva estada a Oxford entre 1984 i 2006, any el que es va retirar.

## Referències

* ↑ Daniel Quillen (entry posted on Sunday, May 1, 2011)
* ↑ «Daniel Quillen». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Necròpolis dolmènica de Dougga

La necròpolis dolmènica de Dougga és un cementiri númida al jaciment arqueològic de Dougga a Tunísia, al nord-oest de la vila. Està formada per tombes de tipus dolmènic, de tombes de volta i de basses o circulars. Les tombes dolmèniques són una mena de caixa oberta per un costat i formada per tres lloses col·locades planes sobre les quals reposa una llosa de cobertura sovint de gran mesura; generalment són tombes col·lectives i mercès al costat obert es podien reutilitzar; el costat obert es tancava després de l'enterrament amb un muret de pedres fàcil de desmuntar. S'hi han trobat alguns esquelets humans i restes de ceràmica. Estan datades a patir del segon mil·lenni abans de Crist, i encara estaven en ús al segle i després de Crist; hi ha algun altre tipus de tomba, les tombes de volta i les de bassa; el que inicialment es va identificar com dues torres de la muralla númida són en realitat dues tombes de volta rectangulars; de tomba de bassa només se n'ha trobat una, de forma circular amb unes lloses laterals al centre i cobertes per una llosa monolítica al damunt; el monument és enigmàtic i se'l considera una tomba pel context en què es va trobar, al costat d'altres tombes.
# Universitat de Tampere

La Universitat de Tampere és una universitat situada a Tampere, Finlàndia. Té aproximadament uns 15.400 alumnes i 2.100 empleats. Va ser fundada l'any 1925 a Hèlsinki per ser una escola cívica, encara que a partir de l'any 1930 era més coneguda com una escola de ciències socials. L'any 1960 la institució es va traslladar a Tampere, i l'any 1966 va ser nomenada oficialment Universitat de Tampere.
La universitat està actualment dividida en sis facultats:
* Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials
* Facultat d'Educació
* Facultat d'Humanitats
* Facultat de Ciències de la Informació
* Facultat de Medicina (parcialment situat al complex hospitalari de TAYS)
* Facultat de Ciències Socials

## Enllaços externs

* Universitat de Tampere (anglès) Web oficial
# Porúbka (Žilina)

* No s'ha de confondre amb Porúbka (Košice).
Porúbka és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1362.
# Pseudopoecilia

Pseudopoecilia és un gènere de peixos de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Pseudopoecilia austrocolumbiana (Radda, 1987)
* Pseudopoecilia festae (Boulenger, 1898)
* Pseudopoecilia fria (Eigenmann & Henn, 1914)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Joan Gil Miralles

Joan Gil Miralles (Reus, el Baix Camp, 1823 - ibidem, 1896) va ser un pianista i compositor català.
Sense més instrucció que les primeres lletres i algunes nocions de solfeig, el seu pare, cafeter, el va fer treballar al seu establiment des de molt jove. però el cafè del seu pare tenia un piano, i Joan va començar a tocar, fins al punt que van canviar el nom de l'establiment i li van posar cafè de la Música, local on uns anys després es gestaria el Centre de Lectura. Als 17 anys marxà a Barcelona, on seguí tocant a cafès i altres establiments amb gran èxit. Marxà a Madrid, on va estudiar música i perfeccionà la seva tècnica durant uns anys, sense fer audicions públiques fins que actuà formant duo amb L.M. Gottschalk al Teatro del Príncipe. Com a solista va tocar a Saragossa, Barcelona, Girona, Tarragona, Reus i a l'estranger. Molt ben considerat a Madrid, era membre del tribunal de qualificació del Real Conservatorio d'aquella ciutat. Va dirigir l'orquestra del monestir d'El Escorial entre 1886 i 1889, on hi estrenà la Missa de Rèquiem de Josep de Letamendi el 1888. Va escriure també algunes obres per a piano.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 323-324.

## Enllaços externs

* «Joan Gil Miralles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Giacomo Galanda

Giacomo Galanda (nascut el 30 de gener de 1975 a Udine, Itàlia), és un jugador italià de bàsquet. Amb 2,10 m d'alçada, juga en la posició de pivot per a l'equip italià Pistoia Basket 2000.

## Equips

* 1993-1997 Scaligera Verona
* 1997-1998 Fortitudo Bologna
* 1998-1999 Pallacanestro Varese
* 1999-2003 Fortitudo Bologna
* 2003-2005 Mens Sana Siena
* 2005-2006 Olimpia Milano
* 2006-2011 Pallacanestro Varese
* 2011-**** Pistoia Basket 2000

## Palmarès

* Guanyador de la LEGA tres vegades: 1 Varese (1999), 1 Fortitudo Bologna (2000) i 1 Mens Sana Siena (2004).
* Copa d'Itàlia: 1 Fortitudo Bologna (1998)
* Supercopa d'Itàlia: 2 Fortitudo Bologna (1998) i 1 Mens Sana Siena (2004).

## Enllaços externs

* Fitxa de Galanda a LEGA DUE Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
# Damdinsürengiin Oyuuntülkhüür

    En aquest nom mongol, el nom és «Oyuuntülkhüür» i «Damdinsürengiin» és un patronímic, no pas un cognom.
Damdinsürengiin Oyuuntülkhüür (mongol: Дамдинсүрэнгийн Оюунтүлхүүр) (Ulaanbaatar, 10 de novembre de 1975) (més coneguda pel seu nom artístic Oyunaa) és una cantant i compositora mongola que resideix al Japó.
Oyunaa va guanyar el Gran Premi al Festival Mundial de Música Infantil de Tòquio el 1989 amb la seva cançó «Mother's Lullaby». La cançó es va traduir posteriorment al japonès i es va llançar com el primer senzill al Japó el maig del 1990. Fins ara s'han publicat 5 discos i 11 senzills al Japó. El 31 de desembre de 1990 es va convertir en lal participant més jove de la història del llavors programa de cap d'any Koohaku Uta-gassen, que incloïa les millors cançons de l'any a NHK.
Es va graduar al Departament de Piano de l'Escola Superior de Música i Dansa el 1992, al Departament de Música de l'Escola Secundària de Dooho el 1994 i al Departament de Piano de l'Escola de Música de Nagoya el 1998.
El 1996, Oyunaa va tornar a Ulan Bator per tocar un concert benèfic al Palau Cultural Central, recaptant més de 70.000 dòlars per a nens sense llar, monoparentals, famílies amb pocs ingressos, i víctimes d'incendis i inundacions recents.
El 2005 va rebre un màster a l'Institut d'Investigacions Ambientals de la Universitat de Nagoya.
Ajuda els nens a través de la seva Fundació Oyuntulkhuur de 1997.

## Discografia
### En mongol
#### Senzills

* Хайрын эгшиг (El so de l'amor) (2014)

#### Àlbums

* Зүүдний учрал (Una trobada de somni) (2006)

### En japonès
#### Senzills

* 天の子守歌 (Cançó de bressol de la mare) (1990)
* Yes, Happy (1990)
* 花 (Flors) (1991)
* 初恋 (Primer amor) (1992)
* エージンハイル　(L'amor de la mare) (1992)
* 星空はメリーゴーランド　(Circ amb cel estrellat) (1993)
* 遠くへ行きたい (En la distància) (1994)
* 共に生きて (Convivim junts) (1995)
* だけどI LOVE YOU (Però t'estimo) (2000)
* ヒロシマの折鶴〜Paper Cranes〜 (Estel d'Hiroshima) (20019)
* わすれもの (Alguna cosa oblidada) (2010)

#### Àlbums

* オユンナ　(Oyunaa)（1990）
* オユンナII黄砂　(Oyunaa 2. Sorra daurada) (1992)
* 共に生きて　(Convivim junts) (1996)
* 生命あるものはみな-Human Being- (Tot és viu) (1998)
* Wish〜ねがい〜　(Desig) (2006)

## Referències

* ↑ Carole Pegg, Mongolian Music, Dance, & Oral Narrative, 2001. «Another female vocalist, Oyunaa (D. Oyuntulhuur), has lived in Japan since she won the Grand Prix at the World Children's Music Festival in Tokyo in 1989. In 1996, she played a benefit concert at the Cultural Palace in Ulaanbaatar, raising more than $70,000 for homeless children, single parents, low-income families, and those who suffered in the spring fires and recent floods (Bileg 1996)».

## Enllaços externs

* «Ээжийн Бүүвэй (Cançó de bressol de la mare)». YouTube.
# Un paó en dificultats

Un paó en dificultats (títol original en alemant, Der Pfau) és un llargmetratge belga de 2023 dirigit per Lutz Heineking júnior i protagonitzat per Lavinia Wilson, Serkan Kaya, Tom Schilling, David Kross, Jürgen Vogel, Svenja Jung i Annette Frier. El guió de Sönke Andresen, Christoph Mathieu i Lutz Heineking júnior està basat en la novel·la homònima del 2016 d'Isabel Bogdan. Es va estrenar als cinemes d'Alemanya i Àustria el 16 de març de 2023. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Producció

El rodatge va tenir lloc del 28 de febrer al 25 de març de 2022 i es va gravar a Bèlgica, Alemanya i la Gran Bretanya. Els llocs de rodatge inclouen Huy (Valònia), als MMC Studios Cologne i a les Terres altes d'Escòcia.
Les escenes exteriors al voltant de la casa i el jardí es van rodar a Bèlgica, i les fotos del paisatge es van rodar durant dos dies a Escòcia. Les fotografies interiors es van rodar durant 13 dies a l'estudi de Colònia.
La pel·lícula va ser produïda per MMC Studios Cologne i eitelsonnenschein GmbH en coproducció amb Tobis Film i la belga Frakas Productions. La producció va comptar amb el suport de Film- und Medienstiftung NRW, Deutscher Filmförderfonds, així com Wallimage i Tax Shelter du Gouvernement Federal Belge.
El director Lutz Heineking Jr., que abans havia treballat com a productor i director de televisió, va debutar al cinema amb aquesta pel·lícula.
A Alemanya, uns 125.000 espectadors van veure la pel·lícula; va aconseguir l'últim lloc entre les 100 pel·lícules més vistes el 2023.

## Referències

* ↑ «Un paó en dificultats». FilminCAT. [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ «Kritik zu Der Pfau | epd Film» (en alemany). [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ «Der Pfau | Film-Rezensionen.de» (en alemany), 04-03-2023. [Consulta: 19 abril 2024].
* 1 2 3 «Der Pfau | filmportal.de». [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ «Der Pfau» (en alemany). [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ «The Peacock». Goita què fan, ara!. [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ «Der Pfau». crew united.
* ↑ Zeitung, Westdeutsche. «Kino: Ein Pfau mit viel Geld gewürzt» (en alemany), 26-02-2023. [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ «DER PFAU» (en alemany). [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ Stephan Eppinger. «Ein Pfau mit viel Geld gewürzt».
* ↑ Anke Sterneborg. «Kritik zu Der Pfau».
* ↑ «Die erfolgreichsten Filme in Deutschland 2023».
# Porétxie (Makàrov)

* Per a altres significats, vegeu «Porétxie».
Porétxie (en rus: Поречье) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2013 tenia 397 habitants. Pertany al districte de Makàrov.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19. [Consulta: 21 novembre 2019].
# Giacomo Gastaldi

Giacomo Gastaldi (Villafranca Piemonte, Piemont, c. 1500 - Venècia, octubre de 1566) va ser un cartògraf italià del segle xvi. Gastaldi (a vegades conegut com a Jacopo o Iacob) va començar la seva carrera com a enginyer, al servei de la República de Venècia, fins a la quarta dècada del segle xvi. Al voltant de 1544 va posar la seva atenció exclusivament en la cartografia, i la seva obra representa un punt d'inflexió important en el desenvolupament cartogràfic.
Segons Philip Burden, l'edició Castaldi de 1548 de la Geografia de Ptolemeu "va ser l'atles més complet produït entre la Geographia de Martin Waldseemüller de 1513 i el Theatrum d'Abraham Ortelius de 1570," ja que inclou mapes regionals de les Amèriques. Tanmateix l'atenció detallada de Gastaldi pel nou món no va ser l'única contribució al desenvolupament de l'edició de mapes. També es va reduir la mida del volum, sent aquest el primer atles de "butxaca", i es va introduir una nova tècnica carteogràfica com és el gravat en coure, amb la qual cosa el gravador podia donar un nivell més elevat de finor i detall als mapes. Fins aquell moment la majoria de mapes es feien impresos a partir de gravats de fusta.
Gastaldi va ser descrit per un contemporani com el 'cosmògraf piamonteses més excel·lent'. Com a cartògraf, Gastaldi va treballar per a diverses editorials, com la de Nicolo Bascarini i Pedrezano Giovanbattista. Però també de tant en tant accepta encàrrecs privats, com per exemple, el Consell dels Deu de Venècia, que el va convidar a pintar mapes al fresc d'Àsia i Àfrica a les parets d'una habitació del Palau Ducal.

## Referències

* 1 2 3 Tooley, R.V, and Charles Bricker, Landmarks of Mapmaking, (Elsevier-Sequoia, Amsterdam, 1968).
* 1 2 Nordenskiöld, Adolf Erik, Facsimile-Atlas to the Early History of Cartography, (Dover Publications, New York, Reprint 1973), p. 40.
* ↑ Moreland, Carl & David Bannister, Antique Maps - A Collector's Guide, (Phaidon-Christie's, Oxford, 1983), p. 66.
* ↑ Burden, Philip D, The Mapping of North America: A list of printed maps 1511-1670, (Raleigh, England, 1996), p. 16. Vegeu també: Nordenskiöld, Adolf Erik, Facsimile-Atlas to the Early History of Cartography, (Dover Publications, New York, Reprint 1973), p. 28.
* ↑ Burden, Philip D. The Mapping of North America: A list of printed maps 1511-1670, (Raleigh, England, 1996), p. 16. See also Moreland, Carl & David Bannister, Antique Maps - A Collector's Guide, (Phaidon-Christie's, Oxford, 1983), p. 66.
* ↑ Tooley, R.V, and Charles Bricker, Landmarks of Mapmaking, (Elsevier-Sequoia, Amsterdam, 1968); Adolf Erik Nordenskiöld, Facsimile-Atlas to the Early History of Cartography, (Dover Publications, New York, Reprint 1973), p. 40.
# Jean-Marie Halsdorf

Jean-Marie Halsdorf (Ciutat de Luxemburg, 14 d'agost de 1964) és un polític luxemburguès, membre del CSV i que va ser Ministre de Defensa de Luxemburg.
Va assistir a l'escola primària a Echternach i va ampliar estudis a la universitat a Estrasburg, França doctorant-se a Farmàcia. El 1988 va ser escollit membre per a l'ajuntament de Pétange i l'any 2000 es va convertir en el seu alcalde.
El 1994 va ser elegit membre de la Cambra de Diputats, i el 2004 va ser nomenat ministre d'Interior i Planificació del gabinet Juncker-Asselborn I va ser Ministre de Defensa per al següent gabinet Juncker-Asselborn II. En el moment, de la seva elecció com a ministre el 2004, va renunciar com a alcalde de Pétange.

## Honors

* Oficial de l'Orde del Mèrit del Gran Ducat de Luxemburg (Promoció 1999)
* Oficial de l'Orde de la Corona de Roure (Promoción 2004).
* Oficial de la Legió d'Honor (Promoció 2012).

## Referències

* ↑ «Jean-Marie Halsdorf» (en anglès). [Consulta: 10 novembre 2015].
* ↑ Memorial B n° 58 vun 1999 mat der Lëscht vun de Leit déi 1999 eng national Auszeechnung kritt hunn Op der Säit 1149 vun deem Memorial steet 'Promotion 1999' während op der Säit 1150 'Promotion 1998' steet. 1999 ass wuel richteg wëll de Memorial op den 1. Dezember 1999 datéiert ass.
* ↑ Compte rendu des séances publiques n° 17 session 2003-2004
* ↑ Jean-Marie Halsdorf reçoit les insignes de l'officier de l'ordre national de la Légion d'honneur
# Dame-Marie (Eure)

Dame-Marie és un municipi francès situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 85 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Dame-Marie era de 85 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 48 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família, 13 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 48 habitatges eren cases. Dels 34 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 5 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Dame-Marie el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 12 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 12 | 5 a 9 | 12 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 54 persones, 42 eren actives i 12 eren inactives. De les 42 persones actives 40 estaven ocupades (25 homes i 15 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 12 persones inactives 3 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 6 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de transport, 1 d'una empresa immobiliària i 3 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Dame-Marie hi havia 13 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.048 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Dame-Marie a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Dame-Marie a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Porúbka (Košice)

* Per a altres significats, vegeu «Porúbka».
Porúbka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1411.
# Puig de l'Escatiró

El Puig de l'Escatiró és una muntanya de la comuna de Montferrer, a la comarca nord-catalana del Vallespir. És en el sector nord-est del terme de Montferrer, al nord del Roc del Corb, al nord-oest de Can Pei i al nord del Veïnat d'en Galangau. És la muntanya el vessant oriental de la qual forma el costat occidental de les Gorges de la Fou.

## Referències

* ↑ El Puig de l'Escatiró en els ortofotomapes de l'IGN
# Gasela de Thomson

La gasela de Thomson (Eudorcas thomsonii) és una de les gaseles més conegudes. Rep el nom de l'explorador Joseph Thomson. Actualment n'hi ha unes 500.000 a l'Àfrica i a l'est del continent és el tipus de gasela més comuna.
Fa de 51 a 67 cm de llargada i pesa de 13 a 24 kg (les femelles) i de 17a 29 kg (els mascles). El color del pelatge és marró clar i les parts de sota blanques amb una banda negra. Les seves banyes són llargues i amb una lleugera curvatura.
Les gaseles de Thomson viuen a les sabanes africanes i en terrenys herbosos, particularment al Serengeti de Kenya i Tanzània, també es poden trobar a Etiòpia, Somàlia i el Sudan. La major part de l'aigua que necessiten prové de la vegetació que mengen.
Aquestes gaseles s'ajunten amb altres ungulats com les zebres i normalment viuen i migren en ramats de centenars a milers de gaseles. Aquesta gasela és la presa principal del guepard.
En llibertat, aquestes gaseles viuen de 10 a 15 anys, malgrat que són presa de molts animals com felins hiena i babuïns, la gran velocitat que poden atènyer les permet escapar en carreres llargues de la velocitat, rècord, del guepard. La meitat de les gaseles Thomson que neixen moriran abans d'arribar a adultes.

## Referències

* 1 2 http://www.awf.org/content/wildlife/detail/thomsonsgazelle
* ↑ Antelope Specialist Group 1996. Gazella thomsonii. 2008 Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Consultat el 30 juliol 2007.
* ↑ http://www.youtube.com/watch?v=Bdm_4lSG1JU
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :