OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Catàleg General

El Catàleg General (el títol complet del qual és Catàleg General de Nebuloses i Cúmuls d'Estels) va ser publicat en 1864 per John Herschel. Combinat amb altres observacions, J. L. I. Dreyer va produir el Nou Catàleg General en 1880. El CG contenia 5.000 entrades, la meitat de les observacions de William Herschel, i l'altra meitat del seu fill John. Més tard, es va publicar una edició pòstuma complementària del catàleg, amb el títol Catàleg General de 10.300 Estels Dobles i Múltiples.

## Referències

* ↑ Herschel, John F. W. (John Frederick William). A general catalogue of nebulæ and clusters of stars, arranged in order of right ascension and reduced to the common epoch 1860.0 (with precessions computed for the epoch 1880.0). London, Printed by Taylor & Francis, 1864.

## Altres catàlegs astronòmics

* Catàleg Índex
* Nou Catàleg General
* Nou Catàleg General Revisat
* Catàleg Messier
* Catàleg de galàxies principals
* Uppsala General Catalogue
# Castell de Český Krumlov

El castell de Český Krumlov es una edificació residencial que es troba a la ciutat de Český Krumlov en la República Txeca. La seva construcció es remunta a l'any 1240, quan el primer castell va ser construït per la família Witigonen, la branca principal dels poderosa família Rosenberg.

## Història

Al segle xvii, els membres de la família Rosenberg havien mort i el domini de Krumau va ser atorgat a Hans Ulrich von Eggenberg per l'Emperador Ferran II; Eggenberg va ser nomenat duc de Krumau. Després de la mort del fill de Hans Ulrich, Johann Anton I von Eggenberg, el castell va ser administrat durant el període comprès entre els anys 1649 i 1664 per la seva vídua, Anna Maria.
Un dels seus dos fills, Johann Christian I von Eggenberg, va ser el responsable de les renovacions barroques i de les ampliacions del castell, incloent el teatre, ara conegut com a teatre Eggenberg. Quan la línia masculina dels Eggenberg va morir el 1717, el castell i el ducat van passar a ser possessió de la casa Schwarzenberg.
El 1947, les propietats de la família Schwarzenberg, incloent les de Český Krumlov, van ser transferits a les propietats provincials txeques i, el 1950, van passar a ser propietat de l'Estat Txecoslovac. Tota la zona va ser declarada monument nacional el 1989, i el 1992 va ser afegit al llistat del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO dins la denominació «Centre Històric de Český Krumlov».
El castell alberga el teatre del castell de Český Krumlov, que es troba al cinquè pati del complex. És un dels teatres barrocs millor conservats amb el seu edifici original, auditori, fossat de l'orquestra, escenari, tecnologia de l'escenari, maquinària, cortines de l'escenari, llibrets i vestuari, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Historia». Arxivat de l'original el 2013-03-02. [Consulta: 24 maig 2017].
* ↑ «Historic Centre of Český Krumlov». World Heritage List. UNESCO. [Consulta: 24 maig 2017].
* ↑ «Státní hrad a zámek Český Krumlov». Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 24 maig 2017].

## Enllaços externs

* Castell de Český Krumlov - Lloc web oficial
* Historia del castell Arxivat 2013-03-02 a Wayback Machine.
# Cecil Jones Attuquayefio

Cecil Jones Attuquayefio (Accra, 18 d'octubre de 1944 - Accra, 12 de maig de 2015) fou un futbolista ghanès de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Ghana. Pel que fa a clubs, destacà a Great Olympics.
Un cop retirat ha estat entrenador i director tècnic a diversos clubs i seleccions. També ha tingut diversos càrrecs a la Federació Ghanesa i ha estat Ministre d'Esports de Ghana (2007–2009).

## Referències

* ↑ http://www.supersport.com/football/ghana/news/150512/Jones_Attuquayefio_is_dead
* ↑ http://graphic.com.gh/news/general-news/43056-sir-cecil-jones-attuquayefio-has-died.html
* ↑ Cecil Jones Attuquayefio - Fussballdaten - Die Fußball-Datenbank
* ↑ Player Profile : Cecil Jones Attuquayefio
* ↑ «Geschichten aus Afrika». Arxivat de l'original el 2012-03-24. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ «Jones Attuquayefio applies for Stars job». Arxivat de l'original el 2008-04-02. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ «2004 CAF Clubs Competition Match Reports in Phobia History Forum». [Consulta: 14 març 2017].
* ↑ «CNNSI.com - Soccer - Egypt beats UAE in friendly; Hassan gets 150th cap - Saturday January 06, 2001 04:10 PM». [Consulta: 12 octubre 2007]. Arxivat 2011-06-04 a Wayback Machine.
* ↑ «Interview with Cecil Jones Attuquayefio». Arxivat de l'original el 2009-12-11. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ Hearts Honour Attuquayefio as "Coach of the Century "
* ↑ Attuquayefio slams Sports Ministry Arxivat 2008-10-08 a Wayback Machine.
# Ceri natiu

El ceri natiu, o simplement ceri, és un mineral de la classe dels elements natius

## Característiques

El ceri és l'ocurrència natural de l'element ceri. Es va trobar en una fracció de regolita lunar, amb una mida inferior a les 74 micres. Aquesta fracció consta principalment de vidre, olivina, plagioclasa, piroxè i minerals d'òxid de ferro. Altres espècies reduïdes associades inclouen molibdè, reni, iterbi i zinc. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2000. Tot i ser acceptada, el seu estatus encara és qüestionable.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta com una partícula arrodonida d'aproximadament 2,5 micres entre les mostres recollides al lloc d'alunatge del Luna 24, al Mare Crisium (La Lluna). També ha estat descrita a la Terra, concretament a Patea, al districte de South Taranaki (Nova Zelanda).

## Referències

* ↑ «Cerium» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 juny 2022].
# Cerianita-(Ce)

La cerianita-(Ce) és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la uraninita. Rep el seu nom en al·lusió a la seva composició química.

## Característiques

La cerianita-(Ce) és un òxid de fórmula química (Ce$^{4+}$,Th)O₂. Cristal·litza en el sistema isomètric. És l'anàleg de ceri de l'uraninita i la torianita. És el mineral de ceri conegut més senzill.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cerianita-(Ce) pertany a «04.DL - Minerals òxids amb proporció metall:oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitja); estructures del tipus de la fluorita» juntament amb els següents minerals: torianita, uraninita, zirkelita, calzirtita, tazheranita i hiärneïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la localitat de Lackner, al districte de Sudbury, Ontario (Canadà). Es pot trobar en altres països d'arreu del planeta però els seus jaciments són escassos. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Alforja, situada a la localitat homònima del Baix Camp.

## Referències

* ↑ «Cerianite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 abril 2017].
* ↑ Abella i Creus, Joan «Plumboagardite, green anglesite and other minerals from the Alforja mine, Alforja, Tarragona, Catalunya». Mineral Up, 2, 2018 [Consulta: 13 gener 2024].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Central Elèctrica Bassols

La Central Elèctrica Bassols és un edifici del municipi de Llanars (Ripollès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La central elèctrica Bassols està situada en el marge dret del riu Ter, en els prats que es formen entre aquest i els boscos. És un conjunt de tres edificis de la tipologia normal en aquestes edificacions, murs de pedra i grans finestres d'arcs. L'aigua la pren, part de la sobrera de la central elèctrica Brutau de Vilallonga, i part de la riera d'Abella. El salt de l'aigua és d'uns 75mts, i la potència d'uns 500Kw.

## Història

La central comença a funcionar en el 1935, essent la primera indústria que s'instal·là en el terme de Llanars. Encara substitueix com a empresa privada, sense ser absorbida per les grans indústries, com FECSA o ENHER. La gerència encara la porta la família Bassols Feliu, d'Olot.

## Referències

* 1 2 «Central Elèctrica Bassols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Cereseto

Cereseto és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Moncalvo, Ottiglio, Ozzano Monferrato, Pontestura, Ponzano Monferrato, Sala Monferrato, Serralunga di Crea i Treville.

## Galeria fotogràfica

* Castell
# Centre Meteorològic Territorial

El Centre Meteorològic Territorial és un edifici de Barcelona inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici situat al Passeig Marítim de Barcelona. Té una configuració circular de 33 metres de diàmetre per 22,30 metres d'altura, amb cinc plantes i un soterrani. S'organitza a partir d'un estret espai central que estableix dues crugies funcionals separades per un corredor de circulacions. La crugia intermèdia adopta una forma octogonal, i els setze pilars que la formen determinen la posició dels tancaments. El cilindre resultant queda tallat en dos bisells per dos dels costats, fent així una al·lusió a la traça del cinturó litoral. L'estructura és de formigó vist fins a la tercera planta; a les dues superiors queda aplacat amb pedra blanca. L'accés, a la planta baixa, es fa a través de vuit obertures equidistants. El pati central de nou metres de diàmetre proporciona il·luminació a l'interior.
Actualment, l'edifici acull la seu del Departament Meteorològic i l'autoritat Portuària, ambdós amb accés independent.

## Història

Edifici construït per als Jocs Olímpics del 1992 amb la finalitat de ser la seu del grup meteorològic que feia les projeccions del temps per a les proves olímpiques a l'exterior. Durant els Jocs també va albergar la premsa. Va ser dissenyat per l'arquitecte Álvaro Siza Vieira, guanyador del premi Pritzker, i la seva construcció va finalitzar l'any 1992.

## Referències

* 1 2 3 «Centre Meteorològic Territorial». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 abril 2021].
# Catorce (municipi)

Catorce és un municipi de l'estat de San Luis Potosí. Real de Catorce és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part sud de l'estat de San Luis Potosí. Limita al nord amb els municipis de Matehuala, al sud amb Santo Domingo, a l'oest amb Riva Palacio i a l'est amb Cedral.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Catorce Arxivat 2016-04-25 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
Viccionari
# Casa al carrer Figuerola, 17-19 (Montgat)

Casa al carrer Figuerola, 17-19 és un edifici de Montgat (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

És una casa formada per una planta baixa, un subsol, un primer pis i un terrat. Actualment són dos habitatges independents, amb entrades exteriors diferents. La construcció s'adapta a un fort desnivell del terreny. A la façana hi ha una gran quantitat d'elements decoratius de tipus neoclàssic com: balustrades, hídries, guardapols decorats, mènsules ornamentades amb volutes, motllures en forma d'òvuls, etc.
Al primer pis hi ha tres finestres i que s'obren a una gran balconada a la qual es pot accedir directament des de l'exterior amb una escala. A la planta baixa hi ha un petit pont que comunica el carrer amb l'entrada principal, perquè aquest no coincideix amb l'alçada del subsol. A la part superior hi ha una torre de planta quadrada. La construcció està pintada de blanc.

## Referències

* ↑ «DIBA - Patrimoni cultural». [Consulta: 26 abril 2020].
* 1 2 «Casa al carrer Figuerola, 17-19». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2020].
# Casa al carrer Flavià, 8 (Valls)

La Casa al carrer Flavià, 8 és una obra de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres, de quatre altures; planta baixa i tres pisos. La casa, de façana molt estreta i de gran altura, presenta notables modificacions contemporànies que han alterat la fesomia originària. Destaca, però, la llinda de fusta del portal d'accés amb la data 1731, indicació clau per a la datació del immoble.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Flavià, 8». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Centuripe

Centuripe (sicilià Centorbi) és un municipi italià, dins de la província d'Enna. L'any 2007 tenia 5.714 habitants. Limita amb els municipis d'Adrano (CT), Biancavilla (CT), Bronte (CT), Castel di Judica (CT), Catenanuova, Paternò (CT), Randazzo (CT) i Regalbuto.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Antonino Biondi | l'Ulivo |
# Chukhrovita-(Y)

La chukhrovita-(Y) és un mineral de la classe dels halurs que pertany al grup de la grup de la chukhrovita. Rep el seu nom en honor del mineralogista i geoquímic rus Fëdor Vasil'evič Čuchrov (1908-1988) amb el sufix per "-(Y)" que correspon a la terra rara dominant: l'itri.

## Característiques

La chukhrovita-(Y) és un fluorur de fórmula química Ca₃YAl₂(SO₄)F₁₃·12H₂O. Cristal·litza en el sistema isomètric. Els seus cristalls tenen diferents graus de predomini de {100} i {111}, mesuren fins a 1cm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la chukhrovita-(Y) pertany a «03.CG - Halurs complexos, aluminofluorurs amb CO₃, SO₄, PO₄» juntament amb els següents minerals: stenonita, chukhrovita-(Ce), meniaylovita, chukhrovita-(Nd), creedita, bøggildita i thermessaïta.

## Formació i jaciments

La chukhrovita-(Y) va ser descoberta en la zona d'oxidació d'un dipòsit de tungstè a Kara-Oba, al desert Betpakdala (Província de Kharagandí, Kazakhstan). També ha estat trobada a Rússia en un dipòsit de Ta-Nb a Katugin (Krai de Zabaikàlie) i en el dipòsit d'estany de Yaroslavskoye (Krai de Primórie).

## Referències

* 1 2 3 «Chukhrovite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Chukhrovite-(Y)» (en anglès). rruff. [Consulta: 5 març 2017].
# Chuka

Chuka és una pel·lícula dels Estats Units de Gordon Douglas i Richard Jessup, estrenada el 1967. Ha estat doblada al català.

## Argument

Ocupant un de fort de l'exèrcit americà, l'aventurer Chuka i soldats són assetjats per indis revoltats per la fam que els delma.

## Repartiment

* Rod Taylor: Chuka
* Ernest Borgnine: Sergent Otto Hahnsbach
* John Mills: Coronel Stuart Valois
* Luciana Paluzzi: Señora Veronica Kleitz
* James Whitmore: Lou Trent
* Angela Dorian: Señorita Helena Chavez
* Louis Hayward: Maj. Benson
* Michael Cole: Spivey
* Hugh Reilly: Capità Carrol
* Barry O'Hara: Slim
* Joseph Sirola: Jake Baldwin
* Marco Antonio: Hanu
* Gerald York: Tinent Daly
* Herlinda Del Carmen: l'indi
* Lucky Carson: el conductor

## Referències

* ↑ esadir.cat. Chuka. esadir.cat.
* ↑ «Chuka». The New York Times.
# Castell de popa

S'anomena castell de popa la part de la superestructura d'un vaixell que s'eleva sobre la coberta principal a l'extrem de popa. Les cobertes situades sobre el castell de popa constitueixen el sostre de les cabines de la popa, on solien allotjar-se els oficials militars o els civils de rang elevat. La coberta més baixa del castell (la més immediatament superior a la coberta principal) s'anomena alcàsser. La coberta següent, en general la més elevada del vaixell, sobretot en els vaixells i velers antics, s'anomena toldilla. En el cas d'haver-hi cobertes encara superiors, cas ja pràcticament inexistent a partir del segle xviii, s'anomenen alcàssers petits.

## Orígens

El castell de popa va ser inventat principalment pels antics romans amb la intenció d'aportar protecció i una millor posició de tir a arquers que poguessin ferir o matar el major nombre de combatents enemics arribat el moment de l'abordatge a un altre vaixell. El castell de popa va ser, durant, segles, l'únic castell construït a bord dels vaixells, sobretot militars. La construcció d'un castell de proa només va advenir cap als segles XIV o XV, quan van aparèixer les coques, les naus i les carraques, i això quan fossin prou grans per a poder albergar un castell a proa.

## En l'actualitat

En l'actualitat s'ha deixat d'usar el terme castell de popa per utilitzar a vegades el terme «toldilla» però sobretot, i en general, el terme «alcàsser».

## Vegeu també

* Castell (nàutica)
* Castell de Proa
# 25 TV

25 TV va ser un canal de televisió privat del Barcelonès que oferia continguts, programes i cinema eròtic en català i castellà. Segons el Baròmetre de la comunicació i la cultura, va ser la segona televisió local més vista l'any 2010.
El canal va començar a emetre el 1991 i era propietat de Luis del Olmo González, fill del popular locutor de ràdio Luis del Olmo. Entre la seva programació s'incloïa el programa d'entrevistes La Quadratura del Cercle, amb Marc Truco o els magazín Barcelonautes (amb Alícia Escribano) i Toni Rovira y tú (amb el presentador homònim).
Després de més de 30 anys d'història va deixar d'emetre la mitjanit de l'1 de setembre de 2023: a les 23:57 del 31 d'agost es va mostrar un cartell de comiat durant poc més de dos minuts per després, a escassos segons de les dotze, passar a negre.

## Referències

* ↑ «Programació». 25 TV. Arxivat de l'original el 2020-08-15. [Consulta: 8 agost 2011].
* ↑ Artigas, Lurdes. «BTV, 25 TV i Teletaxi TV, les locals més vistes». Avui/El Punt, 06-08-2011. [Consulta: 6 agost 2011].
* ↑ «Mireia Verdú ficha por la cadena barcelonesa del hijo de Luis del Olmo, 25 TV» (en castellà). El Confidencial Digital [Consulta: 1r setembre 2023].
* ↑ «25tv - Programes». Arxivat de l'original el 20 maig 2011.
* ↑ «25 TV». 25 TV, 01-09-2023. [Consulta: 1r setembre 2023].
* ↑ «Últims minuts d'emissió de 25 TV (Canal 25, TV-H) el 31-08-23». [Consulta: 1r setembre 2023].

## Enllaços externs

* 25 TV - Lloc web oficial
# Territoris indígenes cabécar

Els Territoris indígenes cabécar són els vuit territoris o reserves indígenes que té aquest poble a Costa Rica que són
* el Territori Indígena d'Ujarrás, creat per l'Estat en 1982
* el Territori Indígena Tayni, el 1984
* el Territori Indígena de Talamanca Cabécar, en 1985
* el Territori Indígena de Telire, en 1985
* el Territori Indígena Nairi Awari, en 1991
* el Territori Indígena de Bajo Chirripó en 1992
* el Territori Indígena Chirripó en 1993
* el Territori Indígena China Kichá en 2001.
Aquests territoris són els més poblats de totes les comunitats indígenes costarricenses, representant el 65% de la població de territoris indígenes. Dos d'ells tenen més de 8.000 habitants cadascun: Alto Chirripó i Bajo Chirripó, els segueixen Telire i Tayní amb 2.350 cadascuna, Talamanca Cabécar amb 1.031 i Nairi Awari amb 500. La seva població total s'estima en 12.681 segons dades de l'INEC (2013).
El cabécar és la llengua més parlada per la població, en un 80% (arriba al 96% a Chirripó). Els cabécar són la comunitat indígena costariquenya més aïllada i de més difícil accés, per la qual cosa també és una de les quals més ha preservat la seva cultura, idioma i religió.

## Referències

* 1 2 3 4 Pueblo Cabécar Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. Atlas Digital de los Pueblos Indígenas, Universitat de Costa Rica
* 1 2 «Observatorio de turismo sostenible». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 18 juny 2016].
# Abraham van Diepenbeeck

Abraham van Diepenbeeck o Abraham van Diepenbeck ('s-Hertogenbosch, batejat el 9 de maig de 1596 - Anvers, 31 de desembre de 1675) és un pintor i il·lustrador flamenc.

## Biografia

De jove Abraham van Diepenbeeck va aprendre la tècnica de la vidriera amb el seu pare, Jan Roelofszone van Diepenbeeck. Va seguir estudis clàssics i s'instal·la a Anvers entre 1621 i 1623. Va realitzar algunes vidrieres sobretot per a la catedral Sant-Jacques (les œuvres del miséricorde) i l'església dels dominicans (Vida de sant-Paul). Esdevé l'alumne de Rubens el 1623. Entre 1626 i 1627 participa en l'execució dels cartrons de la sèrie de tapisseries La glorification de la Eucharistie, comanda de la infanta Isabel al taller de Rubens.
El 1636 Van Diepenbeek adquireix la citoyenneté de Anvers. Seria admès al Gremi de Sant Lluc el 1638 i esdevingué director de l'acadèmia l'any 1641.
Després d'un viatge a Itàlia, va començar a realitzar il·lustracions. Entre aquestes es troben 59 dibuixos gravats per Cornelis Bloemaert per a il·lustrar els Tableaux du Temple des Muses de l'Abbé de Marolles. Es ret també a Anglaterra durant el regnat de Charles Ier d'Anglaterra, on realitza retrats del Duc de Newcastle i de la seva família; il·lustraria un tractat d'equitació.

## Obres

* Extase de sant Bonaventure, al Museu reial de les belles arts, a Anvers.
* Sants dominicans al peu del Crist en creu, al Museu del Louvre, a París.
* Clélie transeünt el Tibre, al Museu del Louvre, a París.
* Els quatre Metges de l'església, al Museu de les belles arts, a Bordeus.
* El enlèvement de Ganymède, al Museu de les belles arts, a Bordeus.
* Santa família, al Museu de Belles Arts de Lió.
* La mort de Achille, al Museu Magnin, a Dijon.
* La flagellation del Crist, al Museu episcopal, a Haarlem.

## Referències

* ↑ Foucart, Jacques. Éditions des musées nationaux. Le siècle de Rubens (en francès), 1977, p. 296. ISBN 2-7118-0077-6.

## Bibliografia

* Cornelis de Bie, Het Gulden Gabinet, 1662, pàg. 284 (neerlandès)
* M.L. Hairs, En el sillage de Rubens : els pintors d'història anversois al XVIIe segle, Liège, Universitat de Liège, 1977.
* David W. Steadman, Van Diepenbeeck : seventeenth century Flemish painter, Ann Arbor, Michigan, UMI Research Press, 1982.
* El segle de Rubens, catàleg d'exposició, Brussel·les, Museus reials de les belles arts de Bèlgica, 1965, pàg. 49-50.

## Enllaços externs

* Abraham van Diepenbeeck a artnet
# Acetamiprid

L'acetamiprid és un compost orgànic amb fórmula química C$_{10}$H$_{11}$ClN₄. Concretament és l'N-[(6-cloro-3-piridil)metil]-N'-ciano-N-metil-acetamidina.
És un insecticida neo-nicotenoid que es produeix sota el nom de Assail i Chipco per Aventis CropSciences. S'utilitza per al control d'insectes xucladors en els conreus. Aquest insecticida actua a través de contacte amb l'insecte.

## Mecanisme d'acció

Aquest insecticida actua sobre una proteïna receptora de la membrana posta sinapsi provocant d'aquesta manera un estat caòtic en l'àmbit del sistema nerviós central que comporta la mort de l'insecte.

## Toxicitat

La seva toxicitat és lleugerament perillosa en mamífers i no hi ha proves de neurotoxicitat o efectes carcinògens i mutagens.
* Oral: 808 mg/kg
* Dermatològica: superior a 2000 mg/kg

## Formes comercials

* Protecprid 20% Polvo soluble
* Rescate 20 Polvo soluble
* Zetamiprid 20 Polvo soluble
* Acelan 20, 200gr/L
* Aspilan 20 solucions 200gr/L
* Minalan 20, solució 200gr/L
* Acetamiprid 20% Polvo soluble

## Referències

* 1 2 «Acetamiprid» (en castellà). AFECOR, 2009. Arxivat de l'original el 2014-08-21. [Consulta: 20 agost 2014].
* ↑ «Insecticida sistémico y de contacto de aplicación foliar.» (en castellà). BASF The Chemical Company. [Consulta: 20 agost 2014].
* ↑ «DEAQ» (en castellà). DIccionari de Especialidades Agroquímicas. [Consulta: 20 agost 2014].
* ↑ «Acetamiprid» (en castellà). Guía para la protección y nutrición vegetal. [Consulta: 20 agost 2014].