OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Càlcul de superposició

El càlcul de superposició és un càlcul per a Demostració automàtica de teoremes de la lògica equacional de primer ordre. Es va desenvolupar a la dècada de 1990 i combina els conceptes de la resolució de primer ordre amb la manipulació d'igualtats basades en sequencies ordenades com es desenvolupa en el context de la terminació de Knuth-Bendix. Pot ser vist com una generalització de qualsevol resolució (a la lògica equacional) o terminació constant (a la lògica clausal completa). Com la majoria dels càlculs de primer ordre, la superposició tracta de mostrar la insatisfacibilitat d'un conjunt de clàusules de primer ordre, és a dir, que realitza proves de refutació.

## Bibliografia

* Rewrite-Based Equational Theorem Proving with Selection and Simplification, Leo Bachmair and Harald Ganzinger, Journal of Logic and Computation 3(4), 1994.
* Paramodulation-Based Theorem Proving, Robert Nieuwenhuis and Alberto Rubio, Handbook of Automated Reasoning I(7), Elsevier Science and MIT Press, 2001.
# Núvol G

El Núvol G és un núvol interestel·lar ubicat al costat del Núvol Interestel·lar Local. No se sap si el sistema solar està incrustat al núvol interestel·lar local o a la regió on interaccionen els dos núvols, tot i que actualment el sistema solar s'està movent cap al núvol G. El núvol G conté les estrelles Alfa del Centaure (un sistema de tres estrelles que inclou Pròxima del Centaure) i Altair (i possiblement d'altres).

## Referències

* ↑ «Our Local Galactic Neighborhood». Interstellar.jpl.nasa.gov. Arxivat de l'original el 21 de novembre 2013. [Consulta: 7 octubre 2015].
* ↑ Paul Gilster. «Into the Interstellar Void». Centauri-dreams.org, 01-09-2010.
* ↑ «The Interstellar Medium». Arxivat de l'original el 19 abril 2012.
* ↑ Seth Redfield. «Physical Properties of the Local Interstellar Medium». Igpp.ucla.edu, 2009.
* ↑ Frisch., Priscilla «Local Interstellar Matter: The Apex Cloud». The Astrophysical Journal, 593, 2, 03-02-2003, pàg. 868. arXiv: astro-ph/0302037. Bibcode: 2003ApJ...593..868F. DOI: 10.1086/376684.
* ↑ «Short Sharp Science: Spacecraft probes gas cloud swaddling the solar system». Newscientist.com, 02-02-2012. Arxivat de l'original el 18 de novembre 2012. [Consulta: 15 d’octubre 2019].
# Vendramino Bariviera

Vendramino "Mino" Bariviera (Roma, 28 d'octubre de 1937 – Conegliano, 23 de novembre de 2001) va ser un ciclista que va combinar la carretera amb la pista. Era germà del jugador de bàsquet Renzo Bariviera.
Com a ciclista amateur va prendre part en els Jocs Olímpics de Roma, el 1960, en què abandonà en la cursa en ruta. Fou professional entre el 1961 i el 1967 i en el seu palmarès destaquen sis etapes al Giro d'Itàlia, tres d'elles en l'edició de 1963.
Una vegada retirat va exercir de director esportiu en diferents equips ciclistes.

## Palmarès

* 1958
** 1r al Giro del Piave
** 1r a la Coppa Mengoli
** Vencedor d'una etapa a la Ruta d'Or
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau
* 1959
** 1r al Trofeu Minardi
** 1r al Trofeu Piva
* 1960
** 1r al Giro de Romanya amateur
** 1r a La Popolarissima
* 1962
** 1r a la Milà-Vignola
** 1r a la Verona-San Pellegrino
* 1963
** 1r al Gran Premi de la Indústria i el Comerç de Prato
** Vencedor de 3 etapes al Giro d'Itàlia
* 1964
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1966
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia

### Resultats al Tour de França

* 1963: Abandona (8a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1961. Fora de control (7 etapa)
* 1962. Abandona (7a etapa)
* 1963. 53è de la classificació general. Vencedor de 3 etapes
* 1964. 61è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1965. 43è de la classificació general
* 1966. 53è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1967. Abandona (8a etapa)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Mino Bariviera». [Consulta: 5 desembre 2022].
* 1 2 «BARIVIERA Vendramino». [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Vendramino BARIVIERA» (en italià). [Consulta: 5 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
# Presentació al temple (Vouet)

Presentació al temple és un quadre de Simon Vouet pintat el 1640. S'hi representa l'escena evangèlica de la presentació de Jesús al Temple, una de les més representades a la història de l'art. La Mare de Déu presenta el seu fill a Simeó. Al costat, Josep porta una petita gàbia amb el sacrifici de dues tórtores. L'obra fou encarregada originalment pel cardenal-duc de Richelieu. Actualment, la pintura principal és al Museu de Belles Arts de Lió, mentre que el panell superior L'apoteosi de Sant Lluís es troba al Museu de Belles Arts de Rouen.

## Referències

* ↑ VV. AA.. Mitología clásica e iconografía cristiana. R. Areces, 2010. ISBN 978-84-8004-942-9.
* ↑ Kazerouni, Guillaume. «The Presentation in the Temple». Museu del Louvre. Arxivat de l'original el 29 de setembre 2018. [Consulta: 29 setembre 2018].
# Quadrangle Aphrodite Terra

El quadrangle Aphrodite Terra és un dels quadrangles definits per la cartografia de Venus aprovats per la Unió Astronòmica Internacional.
En els mapes a escala 1 / 10.000.000 (identificat amb el codi I-2476) inclou la porció de la superfície de Venus situada en latitud d'entre 0° a 57° S, i longitud entre 60º a 180° E.
Deu el seu nom a l'Aphrodite Terra.

## Referències

* ↑ USGS Astrogeology: Gazetteer of Planetary Nomenclature « Quadrangles de Venus a escala 1 / 5.000.000 »
* 1 2 Aphrodite Terra, I-2476
# José Mardones Llorente

* Aquest article tracta sobre el futbolista. Si cerqueu el cantant d'òpera, vegeu «José Mardones».
José Mardones Llorente (Vitòria, Àlaba ; 4 de febrer de 1914 - ibídem; 6 de maig de 1969) va ser un futbolista espanyol que jugava com a defensa.

## Clubs

| Club | Any |
| Deportivo Alavés | 1931-1933 |
| Reial Madrid CF | 1935-1943 |
| CE Sabadell | 1943-1944 |

## Referències

* ↑ José Mardones
# De Administrando Imperio

De Administrando Imperio és un llibre que va escriure Constantí VII Porfirogènit per assessorar el seu fill i successor en política. L'obra es divideix en quatre parts: la primera inclou consells sobre la situació de conflicte amb els escites, l'amenaça més important per a l'Imperi Romà d'Orient en el seu temps; la segona conté sentències generals sobre la diplomàcia; la tercera destaca el caràcter plurinacional de l'imperi amb descripcions de cada poble i l'última resumeix fets històrics de la regió amb una precisió notable.
La redacció del llibre es va dur a terme en diferents èpoques entre el 948 i el 952 en grec medieval. Se'n conserven diferents manuscrits amb força coherència interna i un alt grau de completesa.
Destaca l'aproximació etnogràfica a diferents pobles, com ara els sarraïns, els llombards, els vènets, els serbis, els croats, els magiars, els turcs, els armenis, els georgians, els pobladors de la Rus de Kíev i els petxenegs.

## Referències

* ↑ G. Ostrogorski, History of the Byzantine State (New Brunswick, Nova Jersey: Rutgers University Press, 1995
# Oreonectes macrolepis

Oreonectes macrolepis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Cos recobert completament per escates (llevat de l'àrea entre les aletes pectorals i les pèlviques) i de 7,6 cm de llargària màxima.
* 12-13 radis tous a l'aleta dorsal i 8 a l'anal.
* Línia lateral amb 5-12 porus.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical, el qual viu a la conca del riu Perla (Guangxi, la Xina).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1868. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Heteropygii, Cyprinidae, Gonorhynchidae, Hyodontidae, Osteoglossidae, Clupeidae,... Halosauridae, in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 7. i-xx + 1-512. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 agost 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Huang, A.-M., L.-N. Du, Chen X.-Y. and J.-X. Yang, 2009. Oreonectes macrolepis, a new nemacheiline loach of genus Oreonectes (Balitoridae) from Guangxi, China. Zool. Res. 30(4):445-448.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ FishWise (anglès)

## Bibliografia

* Tang, L., Y. Zhao i C. Zhang, 2012. A new blind loach, Oreonectes elongatus sp. nov. (Cypriniformes: Balitoridae) from Guangxi, China. Environ. Biol. Fish.: prepublicació electrònica. Publicació final pendent.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB (txec)
* ION (anglès)
# Valielles

Valielles de Busa o simplement Valielles és un territori del terme municipal de Montmajor que forma un enclavament dins dels municipis de Guixers i Navès. Alhora també forma un enclavament de la comarca del Berguedà dins de la del Solsonès, i de la província de Barcelona dins de la de Lleida.
Amb una extensió d'3,20 km², està delimitat per la serra de Valielles i la serra dels Bastets al nord, i la serra de Busa al sud. A la banda oriental hi trobem el torrent de l'Aigua d'Ora. Tocant l'enclavament i ja dins del municipi de Navès, trobem el monestir de Sant Pere de Graudescales.
Conté la masia de Valielles de Busa i l'església de Sant Andreu de Valielles, agregada a la parròquia de Sisquer.
Valielles de Busa va ser una antiga quadra que formà part del terme de Catllarí, el qual a mitjan segle xix formà part de l'antic municipi d'Aguilar, l'Hospital i Catllarí.

## Vegeu també

* Comesposades
* Catllarí
* Llista d'enclavaments a Catalunya

## Referències

* ↑ Situació de Valielles a Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Valielles a la GEC

## Enllaços externs

* Pàgina del municipi de Montmajor
* Mapa escala 1/5000 a la Cartoteca de Catalunya
# Proasellus henseni

Proasellus henseni és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

És una espècie demersal, la qual viu a l'aigua dolça d'indrets càrstics.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica del Nord: Algèria.

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Magniez, G. i Henry, J.-P., 2001. Explorations Biologiques et Speleologiques Neerlandaises en Algerie 8: Crustacea, Isopoda, Aselloidea; Description de cinq Proasellus stygobies. Mémoires de Biospéologie 28: 191-199.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ SeaLifeBase (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* ION (anglès)
# Josep Verdaguer i Portet

Josep Verdaguer i Portet (Tavèrnoles, Osona, 19 de novembre de 1920 - Vic, Osona, 9 de setembre de 1995) va ser un músic tradicional conegut amb el sobrenom de Roviretes o Pep Roviretes.
Flabiolaire i cantant de corrandes nascut al mas Roviretes de Savassona, al cor de les Guilleries. Iniciat en l'ofici de pagès i al treball al bosc, tal com el seu pare, començà ben aviat a tocar, i amb tretze anys ho va fer al santuari de la Mare de Déu del Coll d'Osor. S'hi aficionà veient de petit com tocava el seu pare. Entre els anys 1937 i el 1945, entre la guerra civil i un llarg servei militar, va haver de restringir molt aquesta afició. En una primera etapa com a flabiolaire, comença a actuar en balls de poble, a Cantonigròs, Rupit, Montdois, Tavertet, Susqueda, Querós, Sant Andreu de Bancells, Sant Miquel de Cladells, Joanetes, Espinelves, Viladrau, Sant Sadurní d'Osormort, Vilanova de Sau, Tavèrnoles, Savassona, Folgueroles, Sant Hilari Sacalm, Sant Julià de Vilatorta, Calldetenes, entre molts altres indrets. També durant aquesta primera època toca a diversos indrets acompanyant les trobades de gegants. Així, a Manlleu, a Vic, Centelles i Roda de Ter. Els indrets d'actuació acompanyant les corrandes de Pasqua eren Sant Bartomeu del Grau, Tavertet, Savassona, Sant Sadurní d'Osormort i Granollers de la Plana. També anava a tocar a la Missa del Gall, amb cançons de Nadal i durant l'adoració del moltó al poble de Tavertet. A partir de 1960, però, gairebé va abandonar aquesta activitat i no la va reprendre fins que, el 1982, seguint el prec dels organitzadors de Trobades de músics tradicionals, que saben de la seva existència a partir d'un treball de camp del Grup de Recerca Folklòrica d'Osona (GRFO), reprengué aquest art, i des de llavors participà en trobades de flabiolaires, com la d'Arbúcies, aplecs i festes de la comarca, a la Trobada d'Acordionistes del Pirineu i en molts altres festivals. Hi ha treballs sobre el seu repertori i estil de tocar molt ben documentats fets pel Grup de Recerca d'Osona. Té editats: Ball de flabiol (1987, LP amb Carles Mas) i Música de tradició oral a Catalunya (Volum 1: 1991; Volum 2: 1992, dos discs compactes publicats pel Centre de Documentació i Recerca de la Cultura Tradicional i Popular de la Generalitat de Catalunya).

## Referències

* 1 2 Ventura i Barnet, Jesús. «Josep Verdaguer i Portet». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 1r maig 2019].
* ↑ Roviró, Xavier; Roviró, Ignasi; Ayats, Jaume «Josep Verdaguer Roviretes: dues èpoques, un flabiolaire». Revista d'Etnologia de Catalunya, Núm. 3, 1993, pàg. 40-49. ISSN: 1132-6581 [Consulta: 1r maig 2019].
* ↑ Roviró, Xavier «El flabiolaire Josep Verdaguer i Portet, Roviretes». Caramella: Revista de música i cultura popular, Núm. 1, 1999, pàg. 39-42 [Consulta: 1r maig 2019].
# Geografia del Turkmenistan

El Turkmenistan és un país de l'Àsia central, enclavat en la seva major part a la depressió del Turan (situada entre la mar Càspia i el mar d'Aral), i ocupat gairebé íntegrament pel desert de Karakum i l'altiplà de Karabil. Al sud s'eleven els massissos del Gran Balján (1880 m), el Petit Balján (1006 m), i la serralada de Kopet Dag, que el separen de l'Iran. Pel NE i I penetren els vorells rocosos de l'altiplà d'Ustyurt, que comparteix amb el Kazakhstan i l'Uzbekistan. La seva capital és la ciutat d'Aškhabad.
Els rius principals són l'Amu Daria, l'Atrak i el Murgab. Quant a la costa turkmena que posseeix sobre el mar Caspi, és plana en la seva meitat meridional i escarpada al centre i sud. En la part septentrional hi ha la badia de Krasnovodsk, la península del mateix nom i el golf de Kara Bogaz Gol, ocupat per un gran pantà d'aigua salada. Entre aquest golf i la mar Càspia es troba el petit llac Sarygamysh, pertanyent al Turkmenistan i a l'Uzbekistan.
El clima és subtropical desèrtic, amb poca pluja. Els vents són càlids i secs, i la major quantitat de precipitacions ocorren entre gener i maig. La pluviositat anual al Turkmenistan és inferior als 200 mm. Existeixen petites zones de bosc a les terres altes del SOTA i ES.

## Clima

El Turkmenistan té un clima desèrtic fred que està continental sever. Els estius són llargs (de maig a setembre), calents i secs, mentre que els hiverns són generalment temperats i secs, encara que a vegades freds i humits al nord. La major part de la precipitació cau entre gener i maig; precipitació lleugera a tot el país, amb mitjanes anuals que van dels 300 mm² al Kopet Dag a 80 mm al nord-oest. La capital, Ashgabat, prop de la frontera iraniana al centre-sud de Turkmenistan, té mitjanes de 225 mm de pluja a l'any. Les temperatures mitjanes anuals oscil·len des dels màxims de 16,8 °C a Ashgabat a mínimes de -5,5 °C a Daşoguz, a la frontera de l'Uzbekistan al nord-centre del Turkmenistan. Els vents gairebé constants són el nord, nord-est, o de l'oest.

## Límits

* Nord: Kazakhstan i Uzbekistan.
* Sud: Iran i Afganistan.
* Est: Uzbekistan i Afganistan.
* Oest: Mar Caspi.

## Dades bàsiques

* Extensió: 488.000 km²
* Altitud màxima: Gora Ayribaba (3.139 metres).
* Altitud mínima: llac Sarygamysh, a la depressió d'Akjagaýa al nord-oest del país (-81 metres).
* Climes principals: desèrtic, d'alta muntanya i semiàrid.

## Referències

* 1 2 «Geografia del Turkmenistan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Natural conditions in Turkmenistan
# Josep Verdaguer i Coma

Josep Verdaguer i Coma (Sant Andreu de Palomar, Barcelona, 11 de maig de 1923 - 13 de març de 2008) fou un pintor català. Estudià a una escola laica d'una barriada obrera; als 15 anys va pintar el primer quadre i als 17 ja treballava reproduint obres dels grans mestres de la pintura. El 1941 va ingressar a l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Jordi i el 1947 va exposar, per primera vegada, la seva obra a la Galeria Condal de Barcelona. D'aleshores ençà va exposar al Canadà, Estats Units, Suïssa, Itàlia, Mèxic o Suècia.
Des del 1956 ha fet murals a l'església de la parròquia de Sant Andreu de Palomar, i el llibre de poemes Recull (1987). També va dur a terme les pintures murals de diverses esglésies de la Vall de Cardós: Santa Eugènia d'Ainet de Cardós, Sant Andreu de Cassibrós, Sant Jaume d'Estaon, Sant Pere de Lladrós i altres llocs propers: Santa Anna de Llavorsí i Sant Esteve de Montesclado. Ha rebut la Medalla d'Or del Districte de Sant Andreu el 1973, l'homenatge que el mateix districte li va oferir el 1985 i l'homenatge que el 2001 han impulsat el Grup de Pintors de Sant Andreu i el Consell del Districte, amb l'adhesió de diverses entitats.
La seva pintura vol ser testimoni del seu entorn, no busca temes espectaculars sinó els modestos, els suburbis, els barracons de platja i els jardins humils. La seva pintura destaca per la veracitat i l'autenticitat, per un admirable registre dels efectes lumínics i pel càlid sentit humà dels paisatges. De la seva obra sobre Barcelona, Sempronio va escriure que reflectia una Barcelona contemplada amb ulls d'enamorat. El 2001 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Tota l'obra del pintor Josep Verdaguer». La Vanguardia, 16-05-2013 [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «Josep Verdaguer i Coma». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007, p. 231. ISBN 84-95554-27-5.
* edició de Xavier Basiana, Nau Ivanow; coordinació de Ferran Ripoll. Josep Verdaguer, pintor de Sant Andreu : homenatge. 1a edició. Barcelona: Xavier Basiana i Vers, 2002. ISBN 9788492264667.
# De Adelaarshorst

De Adelaarshorst (neerlandès: El niu de l'àliga ) és un estadi polivalent a Deventer, Països Baixos. Actualment s'utilitza principalment per a partits de futbol i és l'estadi local dels Go Ahead Eagles. L'estadi té capacitat per a 10.400 persones i es va construir l'any 1920.
L'estadi va acollir un partit de classificació per a la Copa del Món de la FIFA de 1974 entre els Països Baixos i Islàndia (que nominalment estaven acollint el partit). Els neerlandesos van guanyar el partit per 8-1.

## Referències

* ↑ «Adelaarshorst mooist gelegen stadion van Nederland». YouTube. [Consulta: 15 juny 2023].
# Valdeverdeja

Valdeverdeja és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa.

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22 gener 2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Proasellus hurki

Proasellus hurki és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

És una espècie demersal, la qual viu a l'aigua dolça.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica del Nord: Algèria.

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Magniez, G. i Henry, J.-P., 2001. Explorations Biologiques et Speleologiques Neerlandaises en Algerie 8: Crustacea, Isopoda, Aselloidea; Description de cinq Proasellus stygobies. Mémoires de Biospéologie 28: 191-199.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ SeaLifeBase (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* ION (anglès)
# Puebla de Pedraza

Puebla de Pedraza és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 78 | 95 | 96 | 91 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Gneu Octavi Rufus (qüestor 107 aC)

Gneu Octavi Rufus (llatí: Gnaeus Octavius Rufus) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Octàvia, una antiga família romana d'origen plebeu.
Va ser qüestor l'any 107 aC i el van enviar a Àfrica amb el pagament de les tropes de Gai Màrius, Després va retornar a Roma acompanyant als ambaixadors que el rei Boccus I de Mauritània havia enviat al Senat. El cognomen que ofereixen la majoria de manuscrits de Sal·lusti és Ruso, però aquesta forma no existeix dins de la gens Octàvia, i probablement s'hauria de llegir Rufo (en nominatiu Rufus).
Hi ha autors que l'identifiquen amb el Gneu Octavi que va ser cònsol l'any 87 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 9.
# DeWitt Motor Company

DeWitt Motor Company va ser una marca d'automòbils que va operar en una fàbrica a North Manchester, Indiana des del 1908 fins al 1910.
Al llarg de la seva curta història, DeWitt Motor Company va produir dos models de vehicles: un automòbil i un camió lleuger, ambdós de dues places. Tots dos eren vehicles de roda alta que s'assemblaven molt als buggies característics de l'època, i que funcionaven amb un motor simple de 2 cilindres.
Quan es van començar a fabricar hi havia la idea que els cotxes de DeWitt Motor Company representaven el futur immediat de la industria automobilística. La capacitat de la companyia es va estimar en una producció diària de quatre vehicles. Amb poc temps, però, el públic va començar a mirar amb reticències els vehicles de rodes altes i el somni de la companyia es va esvair.
El 5 de maig de 1910, un incendi va destruir completament l'edifici de la fàbrica de DeWitt. La fàbrica no va ser mai reconstruïda, en part perquè els cotxes de roda alta ja estaven perdent popularitat.
La companyia va néixer i va rebre el nom de Virgil DeWitt, un immigrant suec als Estats Units.

## Referències

* ↑ «DeWitt Motor Vehicle Co. Factory, North Manchester». [Consulta: 28 gener 2018].
* 1 2 «NORTH MANCHESTER HISTORICAL SOCI». [Consulta: 28 gener 2018].
* 1 2 «Dewitt Motor Company» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-09-27. [Consulta: 28 gener 2018].
# Orcínia

Orcínia (en llatí Orcynia) era un lloc de Capadòcia on a la primavera de l'any 320 aC el diàdoc Èumenes de Càrdia va patir una derrota contra Antígon el borni, per la traïció d'un dels seus oficials.
Èumenes es va retirar però no va ometre penjar al traïdor, al que va perseguir quan intentava arribar a les forces enemigues. Després de la batalla va tornar al lloc on s'havia celebrat la batalla sense que els oponents el veiessin, i hi va acampar. Va manar que es recollissin els morts als que va incinerar amb els pals de les portes dels llogarets de la zona. Els cossos dels oficials i soldats comuns van ser cremats sobre piles separades i va aixecar els túmuls funeraris. Només quan va acabar es va retirar. El mateix Antígon es va mostrar admirat de la seva sang freda, i això va fer molt popular al general entre els macedonis.

## Referències

* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Èumenes, IX, 3-5