OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roca de Rovellosa

La Roca de Rovellosa és un cim de 2013,5 metres d'altitud que està situat al límit dels termes de la Torre de Cabdella (dins de l'antic terme de Mont-ros), al Pallars Jussà i Baix Pallars, al Pallars Sobirà (dins de l'antic terme de Montcortès de Pallars). És, per tant, també partió de comarques.
La Roca de Rovellosa està situada al capdavall del Serrat de Riuferreres, al nord-est del poble de Mont-ros.
# Tarka

La tharqa (en aimara; tarqa en quítxua) és una flauta de fusta en forma de prisma rectangular, d'una sola peça amb sis orificis. tots frontals —aquest instrument no té orificis posteriors per al dit polze, de manera que els intèrprets només poden utilitzar la pressió de l'aire bufat per aconseguir els aguts— i una embocadura; la grandària va des dels 20 a gairebé els 60cm.
La tharqa és una flauta vertical que en el sector mitjà duu els sis forats per als dits. Els instruments que es construïxen amb fins turístiques, com records, solen tenir bells tallats i pintures rics en colors, i sol també veure's aquest tipus de treballs en els instruments fabricats per ser executats, encara que també és molt comú que no duguin cap adorn.
És un important instrument del carnaval bolivià, sent un dels més utilitzats en aquestes festes pel seu so voluminós i alegre. N'hi ha una versió argentina, molt semblant, anomenada anata, que sol tocar-se en la zona de Jujuy, encara que en els darreres anys, producte de la important influència cultural que exerceix Bolívia en la música andina de la zona, aquesta va perdent terreny a mans de la més estesa tharqa.
Es formen grups per a tocar tarkeadas amb instrumentes de distintes afinacions amb intervals de quartes, quintes i octaves la qual cosa confereix un so molt particular a la tarkeada, car una mateixa digitació és repetida pels normalment dos o tres grups de tharqes.
A més, cal sumar el particular estil d'interpretació que té la tharqa (la tharqa ha de "plorar" quan sona), i les xicotetes diferències d'afinació habituals entre els diferents instruments artesanals reunits en qualsevol tarkeada.
Les afinacions més usades són les de la, do i mi bemoll.
# Emilio José Álvarez Landete

Emilio José Álvarez Landete (Madrid, 18 de juliol de 1950) és un metge i polític socialista valencià, germà d'Ignaci Álvarez Landete.

## Trajectòria

Es llicencià en Medicina per la Universitat de Múrcia. Establert a Alacant, va ser elegit diputat dins les llistes del PSPV-PSOE a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983. A les eleccions del 1987 es va tornar a presentar, però no fou escollit. A les eleccions municipals espanyoles de 1999 fou elegit regidor de l'ajuntament de Castalla, on fou portaveu municipal del seu partit.

## Referències

* ↑ Les Corts Valencianes
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.27. ISBN 9788495484802.
* ↑ Corporació de Castalla en 1999
# Riotuerto

Riotuerto (Rutuertu en cántabre) és un municipi de Cantàbria, situat a la comarca de Trasmiera, a 23 kilòmetres de distància de Santander. Els rius que passen per aquest municipi són: Covadal, Revilla i Miera. Va allotjar part de la Real Fábrica de Artillería de La Cavada.

## Localitats

* Angustina.
* Barrio de Arriba.
* La Cavada (Capital).
* Monte.
* Rucandio.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2007 |
| 2.068 | 2.173 | 2.318 | 2.522 | 2.225 | 2.140 | 2.334 | 1.829 | 1.628 | 1.695 | 1.509 | 1.578 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 23 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 489 | 42,93% | 4 |
| PP | 401 | 35,21% | 4 |
| PSOE | 107 | 9,39% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PRC | 634 | 55,03% | 6 |
| PP | 377 | 32,73% | 3 |

## Referències

* ↑ Aláez Zazuerca, José Antonio. Historia de la tecnología en España (en castellà). vol.2. Valtanea, 2001, p. 482. ISBN 8492394463.
# Joint Typhoon Warning Center

El Joint Typhoon Warning Center (JTWC) (Centre de la Junta d'Avís de Tifó és una tasca feta en conjunt que implica la Marina dels Estats Units i la Força Aèria dels Estats Units localitzada al Centre de Previsions Navals Marítimes de Pearl Harbor, Hawaii. El JTWC és responsable de donar informacions sobre ciclons tropicals a l'oceà Pacífic nord-oest i sud de l'oceà Índic per als interessos del Departament de Defensa dels Estats Units, així com els interessats en Micronèsia en monitorar ciclons tropicals i també pel públic en general. Els productes de la JTWC es fan principalment per a la protecció de navilis i avions militars així com la protecció de les instal·lacions militars dels Estats Units operades conjuntament amb molts altres països del món.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2018-02-02 a Wayback Machine. (anglès)
# Emporia (Kansas)

Emporia és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 26.760 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Emporia tenia 26.760 habitants, 10.253 habitatges, i 6.039 famílies. La densitat de població era de 1.043,6 habitants/km².
Dels 10.253 habitatges en un 31,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,4% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 41,1% no eren unitats familiars. En el 31,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 19,4% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 17% de 45 a 60 i un 11% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.809$ i la renda mediana per família de 41.571$. Els homes tenien una renda mediana de 27.915$ mentre que les dones 20.946$. La renda per capita de la població era de 15.157$. Entorn del 12,4% de les famílies i el 17,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Emporia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Emporia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ballet de l'Òpera Nacional de París

El Ballet de l'Òpera Nacional de París, format en 1669 per encàrrec de Jean-Baptiste Colbert, és la companyia de dansa clàssica acadèmica més antiga que encara està en actiu. Des de 1875 té residència a l'Òpera Garnier de París. En l'actualitat la directora és l'eminent Aurélie Dupont.
Està lligat a l'escola de dansa de l'Òpera de París, que es va fundar en 1713 i que és l'escola de dansa occidental més antiga i de prestigi mundial, i al Grup de Recerca Coreogràfica de l'Òpera de París.
Entre els ballarins i les ballarines més destacats d'aquella primera època destaquen Pécourt, Blondy, Jean Dauberval, Gardel, La Fontaine, Camargo i Maria Sallé. El ballet incorporà l'acció, en la qual la pantomima té un pes important, i s'allibera de màscares i mirinyacs.. Actualment la llista en seria interminable.
El 2013 el ballet comptava amb 154 ballarins, dels quals 18 eren "estrelles" i 14 "primers ballarins", la majoria formats a l'escola de dansa de l'Òpera. Els ballarins entren als setze anys, per concurs, a l'escola i se solen retirar abans dels quaranta o màxim quaranta-dos anys. El ballet té una jerarquia particular des de les inferiors "quadrilles", passant després a "choryphées", a les tres que participen en els grans ballets de repertori i altres nous que s'hi van incorporant: "sujets", "premiers danseurs" i "étoiles".

## Referències

* ↑ Enciclopèdia, 2004, p. 1.616.

## Bibliografia

La Gran Enciclopèdia en Català. edicions 62, 2004. ISBN 84-297-5431-8.

## Enllaços externs

* Ballet de l'Òpera Nacional de París Arxivat 2011-04-15 a Wayback Machine.
# White River (Dakota del Sud)

White River (lakota: Makhízita wakpá; "riu blanc brut") és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 598 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, White River tenia 598 habitants, 219 habitatges, i 141 famílies. La densitat de població era de 452,7 habitants per km².
Dels 219 habitatges en un 35,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,6% hi vivien parelles casades, en un 17,8% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 30,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 23,1% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 18,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.500 $ i la renda mediana per família de 34.531 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 15.536 $. La renda per capita de la població era de 12.794 $. Entorn del 23,5% de les famílies i el 25,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Ullrich, Jan F. New Lakota Dictionary. 2a edició. Bloomington, IN: Lakota Language Consortium, 2014. ISBN 978-0-9761082-9-0 [Consulta: 17 gener 2015]. Arxivat 2016-10-18 a Wayback Machine.
* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- White River». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- White River». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# PVF

PVF té els següents significats:
* Fluorur de polivinil (del seu nom en anglès Polyvinyl Fluoride), polímer usat com a revestiment en avions i cèl·lules fotovoltaiques
* Parvovirus felí, virus de la família Parvoviridae responsable del tifus dels felins
# Symesita

La symesita és un mineral de la classe dels halurs que pertany al grup de la nadorita. Rep el seu nom de Robert Symes (1937-2016) del departament de mineralogia del Museu d'Història Natural de Londres, Anglaterra.

## Característiques

La symesita és un halur de fórmula química Pb$_{10}$(SO₄)O₇Cl₄·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1998. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4. És una espècie relacionada amb la mereheadita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la symesita pertany a «03.DC - Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Pb (As,Sb,Bi), sense Cu» juntament amb els següents minerals: laurionita, paralaurionita, fiedlerita, penfieldita, laurelita, bismoclita, daubreeïta, matlockita, rorisita, zavaritskita, zhangpeishanita, nadorita, perita, aravaipaïta, calcioaravaipaïta, thorikosita, mereheadita, blixita, pinalita, ecdemita, heliofil·lita, mendipita, damaraïta, onoratoïta, cotunnita, pseudocotunnita i barstowita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Torr Works de la localitat de Cranmore, al comtat de Somerset, a Anglaterra (Regne Unit). De manera errònia també van ser mencionats exemplars de la mina Kunibert, a l'estat alemany de Rin del Nord-Westfàlia, però en realitat l'únic indret on ha estat descrita és la seva localitat tipus.

## Referències

* ↑ «Symesite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 novembre 2017].
# Julián Ruiz Martorell

Julián Ruiz Martorrell (19 de gener de 1957, Conca) és bisbe de la diòcesi d'Osca i de Jaca.

## Biografia

Realitzà els estudis eclesiàstics al Seminari Metropolità de Saragossa. Estudià entre el 1983 i el 1988 a Roma. És llicenciat en teologia dogmàtica i en Sagrada Escriptura per la Pontifícia Universitat Gregoriana i pel Pontifici Institut Bíblic respectivament.

### Sacerdot

Fou ordenat sacerdot a Saragossa el 24 d'octubre del 1981 per l'arquebisbe Elías Yanes Álvarez. El seu ministeri sacerdotal l'ha realitzat primerament entre el 1981 i el 1983 a Plasencia de Jalón com a ecònom i encarregat de Bardallur. L'any 1983 és destinat a Bárboles, Pleitas i Oitura, és escollit capellà de les Religioses Battistine a Roma, càrrec que ocupa entre el 1983 i el 1988. Torna a Saragossa el 1988 per regir la parròquia de Santa Rafaela Maria fins al 1993.
A Saragossa estant, se li encarrega la direcció de l'Institut Superior de Ciències Religioses "Nostra Senyora del Pilar" fins al 2005, el 1994 és nomenat capellà de la comunitat religiosa del Col·legi Teresià del Pilar fins al 2010, des del 1998 fou el director del Centre Regional d'Estudis Teològics d'Aragó fins al 2005, del 1999 al 2005 fou el director del Centre de Saragossa de l'Institut Superior de Ciències Religioses a distància "Sant Agustí" i el 2007 és designat delegat de culte i pastoral a El Pilar fins al 2010.
A més a més, fins a la seva ordenació episcopal, ha estat professor de Sagrada Escriptura del Centre Regional d'Estudis Teològics d'Aragó, de l'Institut Superior de Ciències Religioses "Nostra Senyora del Pilar" i del Centre de Saragossa de l'Institut Superior de Ciències Religioses a distància "Sant Agustí". També ha estat des del 2004 canonge de la catedral-basílica Nostra Senyora del Pilar de Saragossa, membre del Col·legi de Consultors des del 2005.

### Bisbe

El 30 de desembre del 2010 el papa Benet XVI el nomena bisbe de la diòcesi d'Osca i de Jaca. Fou consagrat bisbe el 5 de març del 2011 a la catedral d'Osca per l'arquebisbe de Saragossa, Manuel Ureña Pastor, acompanyat del cardenal Agustín García-Gasco, arquebisbe emèrit de València, Renzo Fratini, nunci apostòlic, i uns altres 23 bisbes.
# Enid Bagnold

Enid Bagnold (Rochester, 27 d'octubre de 1889 - Rottingdean, 31 de març de 1981) va ser una novel·lista i dramaturga anglesa, coneguda especialment per la seva obra National Velvet (1935) de la qual es feu una versió cinematogràfica en el film El foc de la joventut.
Filla de l'oficial de l'exèrcit Arthur Henry Bagnold i de la seva dona Ethel (nascuda Alger), va passar la seva primera infància a Jamaica i va assistir a escoles d’Anglaterra i França.
Es va fer infermera durant la Primera Guerra Mundial però va ser acomiadada quan va escriure articles crítics amb l'administració de l'hospital. Va escriure aleshores A Diary Without Dates (1917) sobre aquesta experiència. Posteriorment va treballar de xòfer i va escriure The Happy Foreigner (1920). Dues novel·les ben diferents són The Squire (1938), que mostra l'esperança en una casa que espera el naixement d’un fill, i The Loved and Envied (1951), sobre una dona enfrontada a l'enfocament de la vellesa.
El 1920 va casar-se i va anar-se'n a viure a North End House, Rottingdean, prop de Brighton, a l'antiga casa del pintor Edward Burne-Jones, el jardí de la qual va inspirar la seva obra teatral The Chalk Garden (1955), de la qual es va fer una versió cinematogràfica el 1964. També va escriure les obres teatrals Four Plays (1970) i A Matter of Gravity (1975).
Va publicar unes memòries, Enid Bagnold’s Autobiography [from 1889] el 1969.

## Referències

* ↑ «Enid Bagnold». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «Enid Bagnold» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 29 gener 2021].
# Wolfgang Iser

Wolfgang Iser (Marienberg, 22 de juliol de 1926 - Constança, 24 de gener de 2007) va ser un crític literari alemany, un dels creadors de la teoria de la recepció. Considerava que el text no estava mai complet, sinó que pressuposava la cooperació del lector per omplir amb la informació disponible a la seva època les llacunes informatives i realitzar inferències de sentit. Cada lectura és única i actua com a traducció del text inicial.

## Referències

* ↑ Schwáb, Zoltán. "Mind the Gap: The Impact of Wolfgang Iser's Reader-Response Criticism on Biblical Studies--A Critical Assessment," Literature & Theology, Vol.17, No. 2, Literary Hermeneutics (June, 2003), 170.
* ↑ Iser, Wolfgang. "The Reading Process: a Phenomenological Approach", New Literary History, Vol. 3, No. 2, On Interpretation: I (Winter, 1972), 287.
* ↑ Iser, Wolfgang. "The Reading Process: a Phenomenological Approach", New Literary History, Vol. 3, No. 2, On Interpretation: I (Winter, 1972), 279.
* ↑ Iser, Wolfgang. "The Rudiments of a Theory of Aesthetic Response", The Act of Reading: A Theory of Aesthetic Response. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 1978, 34.
# Daniel Martín Fernández

Daniel "Dani" Martín Fernández (Gijón, 8 de juliol de 1998) és un futbolista professional asturià que juga com a porter pel CE Eldenc.

## Carrera de club

Martín va jugar amb l'Sporting de Gijón en categories juvenils. Promogut a l'Sporting de Gijón B al començament de la temporada 2016–17, va debutar com a sènior el 21 d'agost de 2016 com a titular, en una victòria a casa per 7–0 contra la UC Ceares, a la Tercera Divisió.
Martín va debutar amb el primer equip el 19 de setembre de 2017, jugant com a titular, i fent diverses parades clau, inclòs un penal, en un empat 1–1 a casa contra el CD Numancia, a la Copa del Rei (al final, derrota 1–3 a la tanda de penals). Més tard aquell més, va ampliar contracte fins al 2021 i fou definitivament promocionat al primer equip per la següent temporada.
Martín va debutar en lliga contra el RCD Mallorca, substituint el lesionat Diego Mariño en un partit en què l'Sporting fou derrotat per 1–2 al temps de descompte. Va jugar quatre partits en la temporada, i va fer bàsicament de suplent de Mariño.
El 18 de juliol de 2019, Martín va fitxar pel Reial Betis de primera divisió, amb contracte per cinc anys. Des d'aquell moment Martín fou el suplent en lliga, però titular en copa.
El 19 d'agost, va debutar a La Liga amb el Betis, després que Joel Robles fos expulsat amb targeta vermella als 8 minuts, en una derrotat per 1–2 a casa contra el Reial Valladolid.

## Referències

* ↑ «El Sporting B golea al Ceares en su estreno liguero» (en castellà). El Comercio, 21-08-2016. [Consulta: 29 agost 2017].
* ↑ «El Numancia sigue adelante pese a Dani Martín» (en castellà). Marca, 19-09-2017. [Consulta: 20 setembre 2017].
* ↑ «El Sporting 'ata' a Dani Martín hasta 2021» (en castellà). Cadena SER, 27-09-2017. Arxivat de l'original el 8 d'agost 2018. [Consulta: 8 agost 2018].
* ↑ «El Real Betis incorpora a sus filas al guardameta Dani Martín» (en castellà). Real Betis, 18-07-2019. [Consulta: 21 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Dani Martín a BDFutbol
* Dani Martín a La Preferente (castellà)
* Dani Martín, Fitxa a Soccerway
# Riu Koukdjuak

El riu Koukdjuak té la seva font al desguàs del llac Nettilling i desemboca a l'oceà Àrtic, a la conca de Foxe, a l'oest de l'illa de Baffin. El seu recorregut és de 80 quilòmetres, i la superfície de la conca hidrogràfica és de 108.000 km². Pren el nom de la Gran Plana del Koukdjuak.
El primer explorador no inuit que va explorar específicament el riu fou Joseph Dewey Soper, explorador i ornitòleg de l'àrtic canadenc. El límit nord del santuari d'ocells migratoris Dewey Soper és a mig camí del riu Koukdjuak. El riu també és reconegut com a punt de pas durant les migracions del caribú àrtic i per la pesca de la truita alpina.

## Referències

* ↑ «Migratory Bird Sanctuary Regulations». canlii.org. [Consulta: 21 gener 2008].

## Bibliografia

* Kraft, Paul G. Caribou Tagging on the Koukdjuak River, Baffin Island, N.W.T. A Summary and Analysis of Tag Returns. Yellowknife: N.W.T. Wildlife Service, 1984. ISBN 0-7708-7140-2
* Kristofferson, A. H., R. D. Sopuck, and D. K. McGowan. Commercial Fishing Potential for Searun Arctic Charr, Koukdjuak River and Nettilling Lake, Northwest Territories. Canadian manuscript report of fisheries and aquatic sciences, no. 2120. Winnipeg: Fisheries and Oceans Canada, 1991.
# Parahopeïta

La parahopeïta és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la hopeïta. Rep el nom en al·lusió a la seva relació polimòrfica amb la hopeïta.

## Característiques

La parahopeïta és un fosfat de fórmula química Zn₃(PO₄)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la parahopeïta pertany a «08.C - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida petita i mitjana» juntament amb els següents minerals: fransoletita, parafransoletita, ehrleïta, faheyita, gainesita, mccril·lisita, selwynita, pahasapaïta, hopeïta, arsenohopeïta, warikahnita, fosfofil·lita, parascholzita, scholzita, keyita, pushcharovskita, prosperita i gengenbachita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Broken Hill, situada a la localitat de Kabwe, dins la Província Central (Zàmbia), on es troba associada a tarbuttita, piromorfita, limonita i hemimorfita. També ha estat descrita a la República Popular de la Xina, Austràlia, el Canadà, Anglaterra i Alemanya.

## Referències

* ↑ «Parahopeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 abril 2021].
# Temple de Júpiter (Damasc)

El temple de Júpiter de Damasc, a Síria, és una edificació construïda pels romans, començat durant el govern d'August, i acabada durant el govern de Constanci II. En el lloc, antigament, hi havia un temple arameu dedicat a Hadad; els romans l'associaven amb Júpiter, així que van reconstruir el temple en el seu nom. El temple atreia grans multituds durant els festivals i Damasc es va fer famosa per ser la ciutat de Júpiter. Teodosi I va transformar el temple en església i la va dedicar a Joan Baptista. Després que els musulmans prenguessin Damasc el 635 EC, l'església va ser compartida per les dues religions durant setanta anys, però finalment Al-Walid I la va transformar en mesquita, la mesquita dels Omeies.
Richard Pococke va publicar el 1745 un plànol del recinte del temple en la seva obra Description of the East and Some other Countries, Vol. II (Descripció de l'est i altres països, vol. II). El 1855, el reverend Josias Porter va publicar un plànol indicant 40 columnes o fragments de columnes que encara quedaven entre les cases de la zona. El 1921, Wulzinger i Watzinger van fer un plànol en què indicaven el períbols de 350 per 450 metres.
El 1979, va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco dins el conjunt "ciutat antiga de Damasc". El 20 de juny de 2013, la Unesco va incloure tots els llocs sirians en la llista del Patrimoni de la Humanitat en perill per alertar sobre els riscos a què estan exposats a causa de la Guerra Civil siriana.

## Construcció

Es creu que l'atri interior, o tèmenos, va ser acabat poc després del final del regnat d'August, el 14 EC. Estava envoltat per un altre atri o pati (períbol) que incloïa un mercat, i va ser construït en diverses etapes segons la disponibilitat de fons, i finalitzat a mitjans del primer segle. Tot seguit, es va construir la porta oriental o propileu. Al final del segon segle, durant el regnat de Septimi Sever, va ser testimoni d'importants millores amb un estil més ostentós.

## Referències

* 1 2 3 4 Burns, Ross. Damascus: a history. Routledge, 2005, p. 61-. ISBN 978-0-415-27105-9.
* 1 2 3 Finegan, Jack. The archeology of the New Testament:the Mediterranean world of the early Christian Apostles. Taylor & Francis, 1981, p. 58–60.
* ↑ «Ancient City of Damascus». World Heritage List. UNESCO.
* ↑ «Syria’s Six World Heritage sites placed on List of World Heritage in Danger». Media Services, World Heritage 37th Session. UNESCO.