OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caterina Visconti

Caterina Visconti (Milà, Senyoriu de Milà, 1360 - Monza, Ducat de Milà, 1404) fou una donzella noble que va esdevenir duquessa consort del Ducat de Milà.

## Família

Fou la setena filla de Bernabé Visconti i la seva esposa, Beatriu della Scala. Fou neta per línia paterna d'Esteve Visconti i Valentina Doria, i per línia materna de Mastino II della Scala i Taddea de Carrara. Inicialment promesa amb el futur rei Ricard II d'Anglaterra, el 2 d'octubre de 1380 es casà amb Joan Galeàs Visconti. D'aquesta unió nasqueren:
* Joan Maria Visconti (1388-1412), duc de Milà
* Felip Maria Visconti (1392-1447), duc de Milà

## Vida

Caterina residí a partir del seu matrimoni al castell de Visconteo, residència en la qual es feu càrrec de l'educació de la seva fillastra Valentina Visconti. El 1385 es mantingué allunyada de la conspiració de Joan Galeàs contra Bernabé Visconti, pare de Caterina, el qual fou fet presoner.
Apartada de qualsevol acte polític i social des del naixement dels seus fills, reaparegué el 1402 per esdevenir regent del Ducat. Enmig d'enfrontaments entre faccions rivals, encapçalades per diversos mercenaris, emergí Facino Cane, el qual inculcà a Joan Maria Visconti un sentiment d'animadversió vers la mateixa Caterina, sent empresonada el 18 d'agost de 1404 al castell de Monza. Morí dos mesos més tard, el 17 d'octubre, víctima d'un possible enverinament o de la pesta que assolava Europa en aquells moments.

## Enllaços externs

* Caterina Visconti, Duchessa di Milano (italià)
# Payson (Arizona)

Payson és un poble dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2007 tenia 15.407 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Payson tenia 13.620 habitants, 5.832 habitatges, i 4.070 famílies La densitat de població era de 270,1 habitants/km².
Dels 5.832 habitatges en un 21,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,6% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 26% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,1% tenia menys de 18 anys, un 4,6% entre 18 i 24, un 15,3% entre 25 i 44, un 25,9% de 45 a 60 i un 36,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.638 $ i la renda mediana per família de 38.713 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.900 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 19.513 $. Aproximadament el 6,5% de les famílies i el 9,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Payson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Payson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cabot (Pennsilvània)

Cabot és una comunitat no incorporada del comtat de Butler, Pennsilvània, Estats Units. El seu codi zip és 16023. Es troba a una altitud de 365 metres. Fou fundada el 1806 com una comunitat rural del township de Winfield. El seu fundador fou Frederick Doerr però la vila fou anomenada en honor de Godfrey Lowell Cabot, que fundà l'Acadèmia Cabot. És una societat eminentment agrícola i fortament associada a Winfield.

## Referències

* ↑ «ePodunk». Arxivat de l'original el 2017-07-01. [Consulta: 27 desembre 2017].
# Tuhupurpuna

Tuhupurpuna fou una ciutat hitita situada al país dels kashka, no gaire lluny d'Athulissa, que el rei hitita Subiluliuma I va ocupar i seguidament va fortificar cap a l'any 1330 aC.
Segons Matthews i Glatz, podria correspondre al jaciment de Kanlıgöl, a l'oest de la ciutat turca de Korgun.

## Referències

* 1 2 Matthews i Glatz, 2009, p. 68.

## Bibliografia

* Matthews, R.; Glatz, C. «The historical geography of north-central Anatolia in the Hittite period: texts and archaeology in concert» (en anglès). Anatolian Studies, 59, 2009, pàg. 51–72. DOI: 10.1017/S0066154600000879.
# The Shadows

The Shadows va ser una banda de rock and roll anglesa activa des dels anys 60 fins als 90, antigament coneguts com a "Cliff Richard and The Shadows". Entre els seus èxits es troben singles com: "Move It" (# 2UK, #100 ARIA) de 1958, el 1975 van quedar segons en el Festival d'Eurovisió. Es van reunir de nou per a una gira el 2004. Van sorgir com a The Drifters, banda de suport de Cliff Richard.

## Membres

* Hank Marvin: veu i guitarra.
* Bruce Welch: guitarra.
* Brian Bennett: bateria.
* Jet Harris: baix.
* Tony Meehan: bateria.
* Brian Locking: baix.
* John Rostill: baix.

## Referències

* ↑ [http:// www.bbc.co.uk/radio2/soldonsong/songlibrary/indepth/moveit.shtml Sold on Song Top 100] at bbc.co.uk. Revisat el 18 de novembre de 2007.
* ↑ "The Ian" Sammy "Samwell Story" Arxivat 2007-12-12 a Wayback Machine. at iansamwell.com. Revisat el 18 de novembre de 2007.
# Payson

«Payson» té aquests significats:
* Payson (Arizona)
* Payson (Illinois)
* Payson (Utah)
# IEEE 802.11ac

IEEE 802.11ac és una modificació de l'estàndard 802.11 per WLAN desenvolupat pel grup de treball 11 del comitè d'estàndards LAN/MAN del IEEE (IEEE 802), que amplia la velocitat de transmissió en la banda ISM de 5 GHz. IEEE 802.11ac fou ratificat el desembre del 2013.
IEEE 802.11ac és una millora d'IEEE 802.11n.IEEE 802.11ac aconsegueix velocitats d'almenys 1 Gigabit per segon en multi enllaç, i de 500 megabit per segon en enllaç únic. Les eines que implementa són una major amplada de banda (160 MHz) i més canals MIMO (fins a 8), MIMO multi usuari (fins a 4 clients) i modulacions d'alta densitat (256-QAM).
La nova banda de 5 GHz li aplica la norma ETSI EN 301 893 a la CE.
La banda de 2,4 GHZ li aplica la norma ETSI EN 300 328 a la CE.

## Característiques

IEEE 802.11ac introdueix les següents noves tecnologies:
* Canals expandits fins a 160 MHz o mínim de 80 MHz.
* Més canals o streams espacials fins a 8.
* MIMO multi usuari (fins a 4 clients).
* Modulacions d'alta densitat (256-QAM).
* Beamforming o conformació de feixos.
* Múltiples antenes, rebent i transmetent simultàniament.
* Space-division multiple access (SDMA) o Accés múltiple per divisió d'espai.

## Exemple de configuracions

| Escenari comercial | Producte | Velocitat capa física | Velocitat agregada |
| Punt Accés d'una antena, Estació base d'una antena, 80 MHz | portàtil de mà | 433 Mbit/s | 433 Mbit/s |
| Punt Accés de 4 antenes, Estació base de 2 antenes, 80 MHz | Tablet, portàtil | 867 Mbit/s | 867 Mbit/s |
| Punt Accés d'una antena, Estació base d'una antena, 160 MHz | portàtil de mà | 867 Mbit/s | 867 Mbit/s |
| Punt Accés de 3 antenes, Estació base de 3 antenes, 80 MHz | portàtil, PC | 1.27 Gbit/s | 1.27 Gbit/s |
| Punt Accés de 2 antenes, Estació base de 2 antenes, 160 MHz | Tablet,portàtil | 1.69 Gbit/s | 1.69 Gbit/s |
| Punt Accés de 4 antenes, Estació base de 4 anteness, 160 MHz (MU-MIMO) | portàtil de mà | 867 Mbit/s a cada estació | 3.39 Gbit/s |
| Punt Accés de 8 antenes, 160 MHz (MU-MIMO) Un Punt Accés de 4 antenes Un Punt Accés de 2 antenes Dos Estacions base d'una antena | Digital TV, Set-top Box, Tablet, portàtil, PC, portàtil de mà | 3.39 Gbit/s per Estació de 4 antenes 1.69 Gbit/s per Estació de 2 antenes 867 Mbit/s per cada Estació d'1 antena | 6.77 Gbit/s |
| Punt Accés de 4 antenes, 4 Punts Accés de 2 antenes 160 MHz (MU-MIMO) | Digital TV, tablet, portàtil, PC | 1.69 Gbit/s a cada estació | 6.77 Gbit/s |

## Vegeu també

* Conjunt de protocols IEEE 802.11

## Referències

* ↑ «IEEE 802.11ac» (en anglès). [Consulta: 4 gener 2017].
* ↑ «IEEE 802.11ac en profunditat» (en anglès). [Consulta: 4 gener 2017].
# Callionymus scaber

Callionymus scaber és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ ITIS
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# The Sacred Flame (pel·lícula de 1929)

The Sacred Flame és una pel·lícula estatunidenca estrenada el 24 de novembre de 1929, dirigida per Archie L. Mayo i protagonitzada per Lila Lee, Conrad Nagel i Pauline Frederick. Es considera una pel·lícula perduda. La pel·lícula incloïa una cançó amb el mateix nom- Està basada en la peça teatral “The Sacred Flame” (1928) de William Somerset Maugham. Dos anys després de la seva estrena, la Warner Bros. va refer la pel·lícula en castellà i en alemany i l'any 1935 va fer una nova adaptació d'aquesta obra, dirigida per William Keighley amb el títol “The Right to Live”.

## Argument

El mateix dia que el coronel Maurice Taylor dels Royal Flying Corps es casa amb Stella Elburn, té un accident amb un aeroplà que el deixa invàlid en una cadira de rodes. El matrimoni no s'ha consumat i no ha desertat de la vida gràcies a les energies de la seva dona. Tres anys més tard, l'amor s'ha refredat. Aleshores arriba d'Amèrica del Sud Colin, el germà menor de Maurice. Aquest li demana que faci sortir la seva dona perquè es diverteixi i gradualment ells dos s'enamoren. La mare dels germans coneix la situació. També la infermera Weyland, que té cura de Maurice del que està secretament enamorada, i que odia Stella per la seva actitud davant dels sofriments del marit.
Els dos enamorats planegen fugir però en el darrer moment els falta el coratge de fer-ho. Aquella mateixa nit Maurice mor. L'infermera Wayland acusa Colin d'haver assassinat el seu germà amb una sobredosi de sedants. Aleshores, Mrs. Taylor confessa que ha estat ella qui li ha administrat la dosi letal per tal d'evitar que el seu fill sàpiga que la seva dona l'ha abandonat.(ref1)

## Repartiment

* Pauline Frederick (Mrs. Taylor, la mare)
* Conrad Nagel (Coronel Maurice Taylor)
* Lila Lee (Stella Elburn)
* Alec B. Francis (Dr. Harvester)
* William Courtenay (Major Laconda)
* Walter Byron (Colin Taylor)
* Dale Fuller (infermera Wayland)

## Equip tècnic

* Direcció: Archie Mayo
* Guió: Harvey Thew (adaptació i diàlegs), De Leon Anthony (intertítols)
* Muntatge: James Gribbon
* Fotografia: James Van Trees
* Productora: Warner Bros. Pictures, Inc.
* So: Vitaphone

## Referències

* ↑ «The Sacred Flame». Motion Picture News, 30-11-1929, pàg. 75.
* ↑ «The Films of Pauline Frederick» (en anglès). Unsung Divas of Silent Screen. [Consulta: 23 gener 2019].
* ↑ «The Sacred Flame (all dialog)». Variety, 27-11-1929, pàg. 21, 31.
* ↑ Wile, Ralph «A little from lots». The Film Daily, 08-12-1929, pàg. 12.

## Enllaços externs

* The Sacred Flame al catàleg de l'American Film Institute
# Charlie Paynter

Charlie Paynter (Swindon, 28 de juliol de 1879 - Anglaterra, 1 de desembre de 1970) va ser l'entrenador del West Ham United des de 1932 fins a 1950.
De petit es va traslladar a Plaistow amb la seva família. Va jugar als equips locals Victoria Swifts i South West Ham, i encara que era adolescent també va desenvolupar interès per la fisioteràpia. Paynter es va involucrar per primera vegada amb West Ham United el 1897 com a ajudant no remunerat. La temporada 1900–01, Paynter es va unir al club com a jugador encara que mai va arribar a jugar amb el primer equip. Va patir una lesió al genoll en un partit contra el Woolwich Arsenal que va posar fi a la seva carrera i el club el va nomenar entrenador de l'equip filial el 1902. Després va ser ascendit a entrenador del primer equip, en substitució de Syd King,
acomiadat el 1933. En el moment del seu nomenament, el club es trobava a prop del darrer lloc de la taula de Segona Divisió i en perill seriós d'un segon descens consecutiu, que es va evitar per només un punt al final de la temporada, amb el club 20è, que continua sent el seu resultat més baix de la història de la lliga. El seu estat de forma va millorar durant les temporades següents, fins a quedar tercers la 1934-35 i només es van perdre l'ascens a causa del gol average, i van acabar quarts l'any següent. La forma de l'equip va disminuir en els propers anys, tot i que en general encara va acabar amb seguretat a la meitat de la taula. No obstant això, la seva darrera temporada al capdavant, 1949-50, va veure una altra lluita de descens, després de la qual Paynter va decidir retirar-se i permetre que el seu segon entrenador, Ted Fenton, prengués el relleu.

## Estadístiques com a entrenador

| Equip | País | Des de | A | Rècord | Rècord | Rècord | Rècord | Rècord |
| Equip | País | Des de | A | G | W | L | D | % dels punts |
| West Ham United | | 1 de novembre de 1932 | 1 d'agost de 1950 | 480 | 198 | 166 | 116 | 41.25 |

## Referències

* ↑ «Charlie Paynter». Spartacus Educational.
* ↑ Powles, John. Iron in the Blood. Nottingham: Soccerdata, 2005, p. 10. ISBN 1-899468-22-6.
* ↑ «Charlie Paynter». West Ham United F.C.. [Consulta: 12 desembre 2017].
# Partit Nacional Bolxevic

El Partit Nacional Bolxevic (en rus: Национал-большевистская партия), és un partit polític rus fundat el 1993 per Eduard Limónov sota el nom de Front Nacional bolxevic, d'ideologia nacional-bolxevic, també conegut com a nazbol (contracció de nacional i bolxevic ). És un intent d'incorporar la ideologia bolxevic al nacionalisme rus. El partit va ser il·legalitzat el juny de 2005 per la Cort Suprema de Rússia a causa dels seus actes vandàlics, legalitzat dos mesos després i il·legalitzat novament el 19 d'abril de 2007.
Entre els seus postulats suposadament hi havia la creació de la reconstrucció del potencial tradicional rus i fer ressorgir la Unió Soviètica, tot i que introduint-hi matisos ultranacionalistes i conservadors.
Després d'un assalt al Ministeri de Finances, el partit va ser il·legalitzat per la Cort Suprema de Rússia.
Malgrat el seu caràcter clandestí i la seva conducta violenta, els seus militants van aconseguir presentar-se a les eleccions legislatives de Rússia de 2007 dins la coalició L'Altra Rússia, liderada per Garri Kaspàrov, tot i que no va obtenir representació parlamentària.

## Desenvolupament

El partit ha estat presidit per Eduard Limónov des de la seva fundació el 1992 com a “Front Nacional Bolxevic”, format per l'amalgama de sis grups menors. Aleksandr Dugin va ser-ne un dels membres inicials i va tenir un paper determinant en convèncer Limónov d'entrar en l'àmbit polític. El partit va atreure l'atenció pública per primera vegada quan, el 1992, dos dels seus membres van ser detinguts per posseir granades, tot i que en Limónov assegurava que va ser un muntatge. L'incident va ser aprofitat per donar publicitat a una campanya de boicot contra els béns occidentals que l'FNB duia a terme.
El setembre de 1992, l'FNB va formar, juntament amb altres grups el Front de Salvació Nacional, amb el suport del feixista belga Jean-François Thiriart. El 1994, després d'un atac militar a la Primera Guerra Txetxena, Limónov es va posicionar a favor de l'atac i va ser molt criticat per altres membres del Front de Salvació Nacional, i després d'aixó l'FNB va abandonar el Front de Salvació Nacional.

## Referències

* ↑ «URGENT: Supreme Court rules against abolishing National Bolshevik Party» (en anglès). RIA Novosti, 16-08-2005.
* ↑ Lee, Martin A. Taylor & Francis. The beast reawakens. 2a edició. Nova York: Routledge, 2000, p. 321. anglès. ISBN 0-415-92546-0. «Headed by Limónov and Dugin, the National Bolshevik Front was one of more than forty militant opposition groups that joined the NSF»
* ↑ Lee 1997, p. 314
* ↑ Lee 1997, p. 320
* ↑ Lee 1997, p. 321
* ↑ Lee 1997, pp. 328-329
# IEEE 802.11F

Inter-Access Point Protocol o IEEE 802.11F és una recomanació que descriu una extensió opcional a IEEE 802.11 que proporciona comunicacions de punt d'accés sense fil entre sistemes de diversos proveïdors. 802.11 és un conjunt d'estàndards IEEE que regeixen els mètodes de transmissió de xarxes sense fil. Actualment s'utilitzen habitualment en les seves versions 802.11a, 802.11b, 802.11g i 802.11n per proporcionar connectivitat sense fil a la llar, l'oficina i alguns establiments comercials.
L'estàndard IEEE 802.11 no especifica les comunicacions entre els punts d'accés per tal de donar suport als usuaris en itinerància d'un punt d'accés a un altre i l'equilibri de càrrega. El grup de treball 802.11 no va definir expressament aquest element per tal de proporcionar flexibilitat a l'hora de treballar amb diferents sistemes de distribució per cable i sense fil (és a dir, troncals per cable que interconnecten els punts d'accés).

## Funcionament del protocol

El protocol està dissenyat per a l'aplicació d'una associació única en tot un conjunt de serveis estès i per a l'intercanvi segur del context de seguretat de l'estació entre el punt d'accés (AP) actual i el nou AP durant el període de transferència. En funció del nivell de seguretat, les claus de sessió de comunicació entre els punts d'accés es distribueixen per un servidor RADIUS. El servidor RADIUS també proporciona un servei de mapeig entre l'adreça MAC i l'adreça IP de l'AP.

## Estat

La recomanació 802.11F va ser ratificada i publicada l'any 2003.
IEEE 802.11F era una pràctica recomanada d'ús de prova. El Comitè Executiu IEEE 802 va aprovar la seva retirada el 3 de febrer de 2006.

## Referències

* ↑ «[https://mrncciew.files.wordpress.com/2013/08/802-11f-2003.pdf 802.11FTM IEEE Trial-Use Recommended Practice for Multi-Vendor Access Point Interoperability via an Inter-Access Point Protocol Across Distribution Systems Supporting IEEE 802.11™ Operation]» (en anglès). https://mrncciew.files.wordpress.com.+[Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ «IAPP (Inter Access Point Protocol)» (en anglès). https://www.telecomtrainer.com,+18-04-2023.+[Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ «[https://web.archive.org/web/20160409040133/http://www.diva-portal.org/smash/get/diva2:677173/FULLTEXT01.pdf An Inter-Access Point Coordination Protocol for Dynamic Channel Selection in IEEE802.11 Wireless LANs]» (en anglès). https://diva-portal.org. Arxivat de l'original el 2016-04-09. [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ «Inter Access Point Protocol» (en anglès). https://www.ieee802.org.+[Consulta: 11 juliol 2023].
# Callionymus semeiophor

Callionymus semeiophor és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Indonèsia.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trachyrincus aphyodes

Trachyrincus aphyodes és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 783-801 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-oest del Pacífic.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giorna M. E., 1809. Mémoire sur des poissons d'espèces nouvelles et de genres nouveaux. Plus: Suite et conclusion du mémoire (pp. 177-180). Mem. Acad. Imp. Sci. Lit. Beaux-arts., Turin v. 9 (pt 1). 1-19, 177-180.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Tetraauricuprur

El tetraauricuprur és un mineral de la classe dels elements natius. El seu nom deriva del sistema cristal·lí tetragonal i de la seva composició química, semblant a la de l'auricuprur.

## Característiques

El tetraauricuprur és un aliatge d'or i coure, de fórmula química AuCu. Cristal·litza en el sistema tetragonal en forma de cristalls irregulars, de fins a 600 micròmetres, normalment estriats. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz el tetraauricuprur pertany a «01.AA - Metalls i aliatges intermetàl·lics de la família coure-cupalita» juntament amb els següents minerals: alumini, coure, or, plom, níquel, plata, steinhardtita, auricuprur, cuproaurur, anyuiïta, khatyrkita, novodneprita, cupalita, hunchunita, stolperita, hollisterita, icosaedrita, kryachkoïta i proxidecagonita.

## Formació i jaciments

Es troba en roques màfiques i ultramàfiques que també contenen elements del grup del platí. Sol trobar-se associat a altres minerals com: pirrotina, pirita, calcopirita, or, plata, platí, magnetita, cromita, tremolita, diòpsid, serpentina, clorita, epidota, apatita i zircó. Va ser descobert l'any 1982 a Sardala, Manasi (Xinjiang, República Popular de la Xina).

## Referències

* ↑ «Tetra-auricupride» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 gener 2016].
* 1 2 «Tetra-auricupride» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 5 gener 2016].