OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean-Marie Gantois

Jean-Marie Gantois (Watten, 21 de juliol de 1904 - 28 de maig de 1968) fou un sacerdot i activista del Flandes francès.

## Inicis

Era fill d'una família de metges de Saint-Omer que no parlaven flamenc. Va fer estudis secundaris a Aire-sur-la-Lys i Hazebrouck. Entrà al seminari d'Annapes i fou ordenat sacerdot el 1931, alhora que estudiava lletres a la Universitat de Lilla. Allí conegué gent com Camille Looten i Jules-Auguste Lemire, que l'inclinaren vers el nacionalisme flamenc al Westhoek. Va aprendre neerlandès al seminari i el 1926 va fundar la Vlaamsch Verbond van Frankryk (Unió Flamenca de França) o VVF, fortament dretana i catòlica defensora dels drets dels flamencs, i publicava el llibre Hoe ik mijn volk en mijn taal terugvond (Com vaig retrobar el meu poble i la meva llengua). Ell va ser la força impulsora darrere de les conferències anuals i esdeveniments literaris. També va ser l'editor de les revistes publicades per la VVF entre 1929 i 1944, Le Lion de Flandre i De Torrewachter.

## Activitats durant l'ocupació

A començament de la Segona Guerra Mundial la VVF fou prohibida per les autoritats franceses. El 1940 Gantois va escriure Hitler demanant que el Flandes francès s'integrés al Tercer Reich com a "membre de la nova comunitat germànica" (la carta fou trobada a la prefectura de Lille durant l'Alliberament i mai no va ser llegida per Hitler). Després d'aquests fets, el cardenal Achille Liénart el va rellevar de les seves funcions sacramentals. El 1941 va tornar a les activitats de la VVF. Va obrir una oficina a Lilla, però Gantois, a diferència dels sectors més joves del grup, es va limitr a les activitats culturals i de defensa del Pan-neerlandesisme. I a diferència d'altres sacerdots, no va fer crides al reclutament per a lluitar contra el bolxevisme al Front Oriental.

## Després de la guerra

Després de l'Alliberament, va ser jutjat i el fiscal va demanar la pena de mort per col·laboracionisme. Com que aquesta acusació no va poder ser demostrada, finalment va ser condemnat a cinc anys per activitats separatistes i ràpidament fou posat en llibertat. A continuació, serà enviat per l'Església com a sacerdot de poble a una vila lluny de Flandes. El 1958 participà en la fundació del grup De Vlaamse Vrienden in Frankrijk. També va treballar en l'editorial de Notre Flandre, on va publicar alguns articles de caràcter panneerlandès, però no va tenir gaire ressò. El 28 de maig de 1968 el seu cos fou trobat surant al riu Aa en circumstàncies no aclarides, algun temps després de la mort de la seva mare.

## Bibliografia

* Christian-Pierre Ghillebaert, L'abbé Jean Marie Gantois. Un prêtre égaré en politique (1904-1968). Étude d'un entrepreneur nationalitaire, Villeneuve d'Ascq, ANRT, Université de Lille 3, 2009
* Emmanuel Le Roy Ladurie. «Français, quelles sont vos racines? 8. LES FLAMANDS». Lexpress.fr: L'Express. Arxivat de l'original el 22 de febrer 2011. [Consulta: 4 juliol 2009].

## Enllaços externs

* (francès) Français, quelles sont vos racines? 8. LES FLAMANDS Arxivat 2011-02-22 a Wayback Machine. a L'Express
# Neuville-en-Condroz

Neuville-en-Condroz (en való Li Nouve Veye e Condroz) és un nucli del municipi de Neupré, a la província de Lieja de la regió valona de Bèlgica.
A l'edat mitjana, Neuville era una senyoria que depenia de la cort de Hermalle-sous-Huy, dins del principat de Lieja. Un cert Renier fill de Tomas senyor de Hermall, hi construï una masia fortificada que amb els anys va transformar-se en castell, la nova villa in Condrosio, llatí per a masia nova al Condroz, que fins a la fi de l'antic règim passà a diferents nissagues nobles. Ll'administració de l'ocupant francès a la fi del segle xvii i donar-li el nom del castell de La Neuville, el sufix en-Condroz va afegir-se per a distingir-lo de Neuville-sous-Huy.
Quan va fusionar el 1977 amb Plainevaux, Rotheux-Rimière i una part d'Éhein, el territori va passar del districte de Huy al districte de Lieja. Neuville és un nucli rural, del qual l'explotació forestal i l'agricultura són les activitats principals. A la segona part del segle xx, va començar a urbanitzar-se i acollir molts emigrants de l'aglomeració liegesa. Excepte per l'eix de la Route du Condroz, va mantenir el seu caràcter rural.

## Llocs d'interès

* El Cementiri americà de les Ardenes on es reposen 5328 soldats morts a la batalla de les Ardenes
* El castell de La Neuville
* Monument militar i església de la Mare de Déus
* Portal d'una masia
* Antiga casa de la vila, biblioteca

## Enllaços externs

* «Fotos dels castell i del cementiri americà» Arxivat 2008-05-14 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Un peu d'historie sur Neuville», web del municipi de Neupré, extract de M. Dessente, "Etat des connaissances sur l'histoire de Neuville-en-Condroz -Depuis les origines jusqu'au seuil du XVIIIème siècle".
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Neuville-en-Condroz
# Vilatobà (desambiguació)

«Vilatobà» té aquests significats:
* Toponímia: Vilatobà, municipi del Solsonès
* Biografies:
** Joan Vilatobà i Fígols, fotògraf i pintor català
** Màrius Vilatobà Ros, pintor català
# Pseudanthias georgei

Pseudanthias georgei és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí de clima temperat que viu fins als 130 m de fondària.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de la costa occidental d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1871-1876. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Tome VII. Percoides I, Priacanthiformes, Serraniformes, Grammisteiformes, Percaeformes, Datniaeformes. Atlas Ichthyol. v. 7 . 1-126.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Pseudanthias georgei». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ «Pseudanthias georgei» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Heemstra, P.C. i J.E. Randall, 1999. Serranidae. p. 2442-2547. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). Roma, FAO. 2069-2790 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gasela saltadora

La gasela saltadora o springbok (Antidorcas marsupialis) és una gasela de mida mitjana i de color marró i blanc. Fa uns 80 cm d'alt. Els mascles pesen de 33 a 48 kg i les femelles entre 26 i 42 kg. Poden córrer a uns 80 a 90 km/h, amb els salts poden arribar a una alçada sobre terra de 3,5 m i una llargada de 15 m. En l'actualitat, és l'únic representant viivent del gènere Antidorcas.
El nom específic científic de marsupialis deriva d'una mena de bossa en forma de butxaca que va de la meitat de l'esquena fins a la cua.Quan el mascle vol atraure la femella o evitar els depredadors fa un trot especial i salta arquejant l'esquena i fa com un ventall i emet una essència floral de suor
La gasela saltadora habita les zones seques interiors del sud-oest i sud d'Àfrica fins al desert de Kalahari a Namíbia i Botswana.A Sud-àfrica n'hi ha uns 250,000 abans era molt comuna i feia un dels ramats naturals més densos que s'hagin pogut veure, però el seu nombre ha disminuït des del segle xix per la caça i les tanques que limiten les seves migracions.
La gasela saltadora o Springbok és el símbol nacional de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Gasela saltadora». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ http://www.zoo.org/factsheets/springbok/springbok.html Arxivat 2008-09-20 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.wackywildlifewonders.com/files/animals/springbok.html
* ↑ http://www.youtube.com/watch?v=8Ba3UxqXiXU
* ↑ «Largest Herds (Mammals)». 4to40.com. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 13 novembre 2009].
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Danses basques

Les danses basques són una part molt important de la cultura basca i del seu folklore. Cada poble i vila té els seus propis balls, que tot i que han estat estudiades per territoris no sempre implica un directe parentiu entre elles. Els primers estudis d'aquests balls es remunten a Manuel de Larramendi i la seva Coreografia o descripció general de la molt noble i lleial Província de Guipúscoa (1756), encara que es té constància d'aquests ja al segle xvi, ja que aquests acompanyaven als astolasterrak, peces de teatre popular de to humorístic.
Centrant-nos en les diferents tipologies de dansa, no es pot passar per alt tres formacions característiques de realització:
* Els balls de romiatge o plaça, basats en els balls que se celebraven en els romiatges i la participació era popular i espontània han passat a engrossir el repertori dels grups de dansa establerts, si bé és veritat que encara es realitzen en totes aquelles romeries, sobretot en els llocs rurals del país, aquest tipus de balls populars i espontanis que conviden a participar lliurement a tots els romanís i visitants.
* Les danses d'espases, les danses d'espases, que tenen un paral·lelisme evident amb les europees del mateix tipus. La seva realització, sempre lligada a la commemoració o a rendició d'honors, està lligada a la dansa ritual on el poble dona suport, amb respecte, a cada col·lectiu de ballarins.
* Les danses de fi de festa, aquest tipus de balls es realitzen per marcar la fi d'unes festes o d'un període concret, com el carnestoltes, han servit de simbòlic colofó al desenfrenament festiu, representat en el cop, estomacada i crema de la pell de vi inflat i buit. És la fi d'un cicle i el començament d'un altre. S'observen cicles complets de zones específiques al costat de danses determinades esteses per tot el territori, o esquitxades en certs enclavaments.

## Enllaços externs

* Grup de danses Itxartu Taldea d'Algorta
* Grup de danses Otxandategi de Berango
* Danses Basques, cultura del Govern Basc
* Danses de Biscaia de la mà d'Elai-Alai
* Ball de l'Era
# Nijni Baliklei

Nijni Baliklei (en rus: Нижний Балыклей) és un poble de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 96 habitants.

## Referències

* ↑ «Газ пришел в хутор Ближнемельничный». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 4 gener 2018].
# Vaikuni

Els Vaikuni o Vaykuni van ser una família de nakharark (nobles) d'Armènia amb feu hereditari al districte del Vaikunik al nord-oest de la província de l'Atsakh, proper a la part sud del llac Sevan.

## Referències

* ↑ «-Armenian Princely Families-». Arxivat de l'original el 2020-07-31. [Consulta: 4 desembre 2021].
# Premi Nacional de Lituània

El Premi Nacional de Lituània (en lituà: Nacionalinė kultūros ir meno premija), va ser establert el 1989, és un premi atorgat pels èxits a la cultura i les arts. S'ha concedit anualment en sis categories des de 2006 –entre 1989 i 2006 hi va haver nou categories–. El premi s'ofereix oficialment el 16 de febrer, quan es presenten als guardonats al Palau presidencial de Vílnius, durant la commemoració de l'aniversari de l'Declaració d'Independència de Lituània de 1918.

## Història

El premi reconeix els recents èxits significatius en els àmbits culturals i obres d'artistes o col·lectius artístics. Els premiats podran ser ciutadans de Lituània o dels membres de la Comunitat Mundial de Lituània.
Quan es va establir per primera vegada el premi, es considerava el treball realitzat durant els últims cinc anys, aquest període es va estendre a set anys a partir de 2008. Les candidatures estan obertes cada any fins al 15 de setembre i els guanyadors s'anuncien el 15 de desembre. Cada "Premi Nacional de Lituània" consta d'una placa commemorativa, un diploma i una beca monetària (circa 104 000 litas). Una única persona només pot rebre el Premi Nacional una vegada.
Els candidats per al premi són nominats per associacions professionals, abans de 2008 les propostes podien ser realitzades pel públic. La selecció es realitza per un comitè especial.
Fins a maig de 2008 hi va haver 156 guanyadors del Premi.

## Referències

* ↑ «Nacionalinė kultūros ir meno premija» (en lituà). Lietuvos rašytojų sąjunga. Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 22 setembre 2013].
* ↑ «Įteiktos nacionalinės kultūros ir meno premijos» (en lituà). bernardinai.lt, 12-02-2008 [Consulta: 22 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Lithuanian Council for Culture (anglès)
# Joan Roma i Homs

Joan Roma i Homs (Sant Quirze de Besora, 1908 - Sant Jaume de Frontanyà, 1941) va ser un polític català.
Obrer tèxtil, a les eleccions municipals del 1934 va ser escollit regidor de l'Ajuntament de Sant Quirze de Besora com a membre d'Esquerra Republicana. Arran dels fets d'octubre del 1934 va ser destituït per l'autoritat militar. De la tasca de govern de Roma cal destacar la creació d'una classe de tall, confecció i instrucció general de la dona i la catalanització de plaques i nomenclatura de carrers.
Després de la victòria del Front d'Esquerres a les eleccions del 1936 els regidors deposats van ser restituïts en els seus càrrecs. L'octubre del mateix any va ser escollit alcalde. Una de les primeres mesures preses va ser la de desmobilitzar les milícies locals i ordenar l'abandonament de la rectoria i el convent de les monges, la qual cosa provoca desavinences amb la CNT i, aquest fet, la dimissió del govern en ple amb Joan Roma al capdavant.
L'agost del 1937, però, Joan Roma va tornar a ocupar l'alcaldia i la tasca del govern es va centrar a anar a buscar a França aliments atesa la mancança que hi havia a la població i l'emissió de paper moneda. Les dificultats del moment històric el van portar, tot i això, a dimitir dos mesos després.
El 1940 va ser delatat i després de ser ferit de bala va ser empresonat a Vic d'on va aconseguir escapar-se.

## Referències

* 1 2 3 4 «Alcaldes de la Segona República d'Osona». Consell Comarcal d'Osona. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 3 març 2015].
* 1 2 3 4 «Joan Roma». Fundació Josep Irla. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 3 març 2015].
# Gerhard Zadrobilek

Gerhard Zadrobilek (Breitenfurt, 23 de juny de 1961) va ser un ciclista austríac, que fou professional entre 1982 i 1990. La seva principal victòria fou la Clàssica de Sant Sebastià de 1989.

## Palmarès

* 1981
** 1r de la Volta a Àustria i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Guillem Tell
* 1982
** 1r a la Laaber Rundkurs
* 1983
** 1r al Gran Premi del Cantó de Ginebra
* 1984
** 1r a la Chur-Arosa
* 1987
** 1r del Giro del Veneto
* 1989
** 1r a la Clàssica de Sant Sebastià

### Resultats al Tour de França

* 1987. 14è de la classificació general
* 1988. 21è de la classificació general
* 1989. 60è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1983. 62è de la classificació general
* 1985. 18è de la classificació general
* 1986. 55è de la classificació general
* 1989. 63è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1982. 69è de la classificació general
* 1989. 84è de la classificació general

## Enllaços externs

* Web personal (alemany)
* Palmarès de Gerhard Zadrobilek a sitiodeciclismo.net
# Joan Roman i Calbet

Joan Roman i Calbet (Eivissa, 13 de febrer de 1849 - Madrid, 4 de gener de 1910) fou un arqueòleg i polític eivissenc, considerat un dels iniciadors de la investigació arqueològica a les illes Pitiüses.
Estudià als escolapis de València, als jesuïtes de Montesion de Palma i al seminari d'Eivissa. En 1872 es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona i a la Universitat de Madrid. El 1873 fundà la revista La Enciclopedia a Barcelona, i també fou elegit diputat del Partit Liberal per Eivissa a les eleccions generals espanyoles de 1901.
Simultàniament, va treballar en la recerca dels jaciments púnics d'Eivissa, principalment a la necròpolis dels Puig des Molins. Des del 1903 fou director de la Societat Arqueològica Ebusitana, que donaria lloc a la creació del Museu Arqueològic d'Eivissa (1907), i va fer noves investigacions a Puig des Molins, Puig d'en Valls, Talamanca, Sant Antoni de Portmany, Formentera i la cova des Cuieram. La seva tasca fou continuada pel seu fill Carles Roman Ferrer.

## Obres

* Los nombres e importancia arqueológica de las Islas Pythiusas (Madrid, 1906).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Joan Roman i Calbet
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Talamanca
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Carles Roman Ferrer

## Bibliografia

* Jordi H. Fernández, "Joan Roman i Calbet (1849-1910)" en La nissaga catalana del món clàssic, Barcelona, Auriga, 2011, p. 162-166
* «Joan Roman i Calbet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Biografia Arxivat 2013-06-11 a Wayback Machine. a l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera
* Joan Roman Calbet, el mecenas de la arqueología
# Cúmul de Perseu

El cúmul de Perseu (Abell 426) és un cúmul de galàxies en la constel·lació a constel·lació de Perseu. És un dels objectes més massius de l'univers, que conté milers de galàxies immerses en un vast núvol de gas de milions de graus.
La detecció de l'emissió de rajos X des de Per XR-1 es va produir durant un vol de coet Aerobee l'1 de març de 1970, la font pot estar associat amb NGC 1275 (3C 84), i va ser reportat en 1971. El cúmul de galàxies és el cúmul de galàxies més brillant en el cel quan s'observa en la banda de rajos-X.

## Referències

* ↑ Michael J. Hudson «Streaming motions of galaxy clusters within 12 000 km s−1- III. A standardized catalogue of Fundamental Plane data» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 1, 01-10-2001, pàg. 265–295. DOI: 10.1046/J.1365-8711.2001.04786.X.
* ↑ «Updating the {sigma}-T relationship for galaxy clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1998, pàg. 813–818.
* 1 2 R. Brent Tully «A systematic X-ray search for clusters of galaxies behind the Milky Way» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 2002, pàg. 774–788. DOI: 10.1086/343790.
# Nikolai Trússov

Nikolai Vassílievitx Trússov (en rus:Николай Васильевич Трусов) (Sant Petersburg, 2 de juliol de 1985) és un ciclista rus, ja retirat, que fou professional del 2004 al 2019. En el seu palmarès destaca una etapa de la Volta a Catalunya de 2009. El 2008 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Pequín, on fou sisè en la prova de persecució per equips del programa de ciclisme.

## Palmarès en ruta

* 2005
** 1r a la Clásica Memorial Txuma
* 2006
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Lleida
** Vencedor de 4 etapes dels Cinc anells de Moscou
** Vencedor d'una etapa del Cinturó de Mallorca
* 2007
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Gran Bretanya
* 2009
** 1r al Duo Normand, amb Artiom Ovetxkin
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2007. 133è de la classificació general
* 2008. 114è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2008. Abandona (7a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2009. 122è de la classificació general

## Palmarès en pista

* 2002
** Campió d'Europa júnior en Persecució
* 2003
** Campió del món júnior en Madison (amb Mikhail Ignatiev)
** Campió del món júnior en Persecució per equips (amb Mikhail Ignatiev, Anton Mindlin i Kirill Demura)
** Campió d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Mikhail Ignatiev, Anton Mindlin i Vladimir Isaychev)

### Resultats a la Copa del Món

* 2005-2006
** 1r a Los Angeles, en Persecució per equips
** 1r a Moscou, en Madison
* 2006-2007
** 1r a Sydney, en Persecució per equips
** 1r a Sydney, en Madison

## Referències

* ↑ «Volta a Catalunya: Trussov se lleva la quinta etapa y Valverde sigue líder» (en spanish), 22-05-2009. [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ «Olympedia – Nikolay Trusov». [Consulta: 27 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Nikolai Trússov a sitiodeciclismo.net
# Until They Sail

Until They Sail és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Robert Wise i estrenada el 1957. Tracta de quatre joves neozelandesos que viuen amors de guerra durant el conflicte en el Pacífic.

## Argument

La pel·lícula comença als jutjats de Wellington, on un testimoni incita Barbara Leslie (Jean Simmons) a recordar els esdeveniments que l'han portada al judici. Ella i les seves germanes Anne (Joan Fontaine), Evelyn (Sandra Dee) i Delia (Piper Laurie) viuen en Christchurch, on la majoria dels homes, incloent el seu germà Kit i Mark, el nou marit de Barbara, s'estan preparant per anar a servir a la Segona Guerra Mundial. Delia anuncia el seu compromís amb Phil Friskett (Wally Cassell), conegut com a "Shiner", que és un dels pocs solters que queden a la ciutat, però el rumor de la mort de Kit refreda la celebració. La repressora i moralista germana soltera Anne desaprova el casament, però Barbara defensa la decisió de Delia.

## Repartiment

* Jean Simmons: Barbara Leslie Forbes
* Joan Fontaine: Anne Leslie
* Paul Newman: El capità Jack Harding
* Piper Laurie: Delia Leslie Friskett
* Charles Drake: El capità Richard Bates
* Sandra Dee: Evelyn Leslie
* Wally Cassell: Phil « Shiner » Friskett
* Alan Napier: El procurador
* Ralph Votrian: Max Murphy
* John Wilder: Tommy
* Tige Andrews: Marine
* Mickey Shaughnessy: Marine
* Patrick Macnee: El soldat Duff

## Producció

Robert Wise i Mark Robson havien adquirit originalment els drets per la història de Michener quan eren a la RKO. Els problemes de càsting els van forçar a retardar el rodatge quan els drets van anar a Hecht-Hill-Lancaster Productions que estaven a punt de contractar Burt Lancaster. Quan l'empresa va fer The Kentuckian en comptes d'això, MGM va adquirir els drets, primer pretenent el seu avantatge de contracte amb Glenn Ford. Robert Wise llavors va recomprar la pel·lícula a través de MGM en la seva última pel·lícula del seu contracte amb l'estudi.

## Referències

* ↑ «Until They Sail».
* ↑ http://www.tcmuk.tv/movie_database_results.php?action=title&id=2967
# Poti (Geòrgia)

Poti - ფოთი en georgià - és una ciutat en la província de Samegrelo a l'oest de Geòrgia. És a la costa est del mar Negre i al seu torn serveix com un dels tres ports georgians en aquest mar. Prop de la ciutat, el major riu de l'oest del país, Rioni, desemboca al mar Negre. Poti va ser fundada com una colònia grega el segle vii aC amb el nom de Phasis.

## Demografia

Poti a l'any 2014 tenia uns 41 465 habitants, una tendència a la baixa com es pot observar.
Taula demogràfica de Poti :
| 1970 | 1979 | 1989 | 2002 | 2014 |
| 45 979 | 48 508 | 50 922 | 47 149 | 41 465 |
Viccionari