OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Laguna Mountains

Les Laguna Mountains (Muntanyes Laguna) són una serralada de muntanyes que formen part del sistema de les Peninsular Ranges situades a la part oriental de San Diego County, a la Califòrnia meridional. Aquestes muntanyes discorren en direcció nord-oest-sud-est aproximadament durant 35 milles (56 km).
Són una zona recreativa.
Aquestes muntanyes van estar habitades pels amerindis Kumeyaay.

## Geografia

Les Laguna Mountains fan frontera amb les Cuyamaca Mountains a l'oest i amb el Desert de Colorado a l'est, al llarg de la falla Laguna Salada Fault. Al nord les Laguna Mountains es troben amb la falla Elsinore Fault Zone i al sud amb la Vall Cameron Valley i la Vall Thing.
El punt més alt és Cuyapaipe Mountain a 6,378 peus (1,944 m). Aquestes muntanyes en gran part estan dins del Cleveland National Forest. Mount Laguna és un poble dins les Laguna Mountains amb 80 habitants.
Les Laguna Mountains s'estenen al nord-oest a uns 35 mi (56 km) des de la frontera mexicana a la Sierra de Juárez.

## Referències

* ↑ «Laguna Mountains». Columbia Gazetteer of North America. Columbia University Press, 2000. Arxivat de l'original el 2007-03-15. [Consulta: 14 desembre 2008].
# Le Petit Café (pel·lícula de 1919)

Le Petit Café és una pel·lícula de comèdia francesa muda en blanc i negre dirigida per Raymond Bernard, estrenada el 1919 i protagonitzada per Max Linder, Armand Bernard i Jean Joffre. L'escenari està adaptat de l'obra epònima de 1911 de Tristan Bernard, pare del director, adaptada per Henri Diamant-Berger.

## Argument

Després d'heretar una gran suma de diners, un cambrer parisenc ha de seguir treballant en un cafè per complir el contracte amb el seu empresari sense escrúpols. Mentre hi treballa, s'enamora de la filla del seu empresari.

## Repartiment

* Max Linder : Albert
* Armand Bernard : Bouzin
* Jean Joffre (acreditat. com Joffre) : Philibert
* Wanda Lyon : Yvonne
* Flavienne Mérindol : Edwige
* Halma : Bigredon
* Major Heitner : le pianiste tzigane
* Andrée Barelly : Bérangère d'Aquitaine
* Henri Debain : le plongeur

## Referències

* ↑ Le Petit Café a silentera.com
* ↑ Bradley, Edwin M. The First Hollywood Musicals: A Critical Filmography Of 171 Features, 1927 Through 1932. McFarland, 2004 p. 62

## Enllaços externs

* Le Petit Café a Internet Archive
# Le Petit-Quevilly

Le Petit-Quevilly és un municipi francès, situat al departament del Sena Marítim i a la regió de Normandia. L'any 1999 tenia 22.332 habitants.
# Le Petit lieutenant

Le Petit lieutenant és una pel·lícula francesa dirigida per Xavier Beauvois i estrenada l'any 2005. Va obtenir el premi César a la millor actriu per a Nathalie Baye.

## Argument

Acabat de sortir de l'Acadèmia de Policia, Antoine arriba a París per integrar-se a la segona divisió de la Policia Judicial. Caroline Vaudieu, de tornada al servei després d'haver sortit del seu alcoholisme, tria al jove tinent per formar part del seu equip a la "Criminal". Antoine aprèn amb entusiasme l'ofici, braç a braç amb ells. Vaudieu s'encapritxara més ràpidament del jove, que té llavors l'edat del fill que va perdre.

## Crítica

Le Petit lieutenant és l'antítesi del film estrenat un any abans Assumptes pendents d'Olivier Marchal. La cinta de Marchal comptà amb un pressupost deu vegades superior. En aquesta pel·lícula no hi ha excessiva dramatització, tot i que la intensitat creix a mesura que s'apropa el final; no hi ha escenes espectaculars acompanyades de tirotejos, sinó algunes seqüències vibrants; no hi ha personatges pintorescos allunyats de la realitat, sinó homes i dones apassionats per la seva feina i, sobretot, un estil sec i depurat perfectament sintonitzat amb el dia a dia d'una brigada de la segona divisió de la Policia Judicial de París.

## Repartiment

* Nathalie Baye: Comandant Vaudieu
* Jalil Lespert: Antoine Derouère
* Roschdy Zem: Solo
* Antoine Chappey: Mallet
* Jacques Perrin: Clermont
* Bruce Myers: L'anglès
* Patrick Chauvel: Patrick Belval
* Jean Lespert: El pare d'Antoine
* Annick Le Goff: La mare d'Antoine
* Bérangère Allaux: Julie
* Mireille Franchino: La patrona
* Yaniss Lespert: Alex
* Xavier Beauvois: Nicolas Morbé
* Philippe Lecompt: Armurier
* Rémy Roubakha: Venedor
* Christophe Jeannin: Richard

## Referències

* ↑ http://www.cineclubsabadell.org/recursos/recursos/doc151.pdf
# Liparis agassizii

Liparis agassizii és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 44 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 45-48.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 0-100 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord: Alaska, el Japó, Corea, Rússia i les illes Kurils.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Fadeev, N.S., 2005. Guide to biology and fisheries of fishes of the North Pacific Ocean. Vladivostok, TINRO-Center. 366 p.
* ↑ Parin, N.V., V.V. Fedorov i B.A. Sheiko, 2002. An annotated catalogue of fish-like vertebrates and fishes of the seas of Russia and adjacent countries: Part 2. Order Scorpaeniformes. J. Ichthyol. 42(Suppl.1):S60-S135.
* ↑ Evermann, B.W. i E.L. Goldsborough, 1907. The fishes of Alaska. Bull. U.S. Bur. Fish. 26: 219-360.
* ↑ Kido, K., 1988. Phylogeny of the family Liparididae, with the taxonomy of the species found around Japan. Mem. Fac. Fish. Hokkaido Univ. (35)2:125-256.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.
* ↑ Sokolovskaya, T.G., A.S. Sokolovskii i E.I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Les tres germanes (Irlanda)

Les tres germanes (en anglès: The Three Sisters) són tres rius de la República d'Irlanda: el riu Barrow, el riu Nore i el Suir. El Suir i el Nore sorgeixen en la mateixa zona muntanyosa al comtat de Tipperary, a prop de Devils Bit, mentre que el Barrow sorgeix en les muntanyes Slieve Bloom al comtat de Laois. Els tres desemboquen al mar a la badia al sud-oest de la ciutat de Waterford. Al llarg del seu curs, drenen una gran porció de la part meridional de l'illa, incloent-hi el comtat de Tipperary, el comtat de Carlow, el comtat de Kilkenny, el comtat de Wexford i el comtat de Waterford, entre d'altres.
El pont de Barrow en creua dos de "Les tres germanes", el Nore i el Barrow. S'uneixen després al riu Suir just corrent a baix del pont. Aquest lloc és conegut en irlandès com Cumar na dTrí Uisce, «la confluència de les tres germanes».
En els temps antics, la zona estava limitada pel Suir i el Barrow formant el petit regne d'Osraige. Aquest nom es conserva avui a les diòcesis tant de l'Església Catòlica com de l'Església d'Irlanda.
* Riu Barrow
* Riu Nore
* Riu Suir

## Enllaços externs

* Guia per recórrer l'estuari de «Les tres germanes» (de the Inland Waterways Association of Ireland)
# Wawayandaïta

La wawayandaïta és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom pel llenguatge dels primers habitants de la zona on va ser descoberta (Franklin, Nova Jersey), la dels indis Lenni Lenape, "wawayanda", que significa molts o diversos bobinats, en al·lusió a l'hàbit grossament corbat i sinuós dels cristalls del mineral.

## Característiques

La wawayandaïta és un silicat de fórmula química Ca₆Mn₂BBe$_9$Si₆O$_{23}$(OH,Cl)$_{15}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1988. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1. Es coneixen molt pocs exemplars d'aquesta químicament inusual espècie.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la wawayandaïta pertany a «09.HA - Silicats sense classificar, amb alcalins i elements terra-alcalins» juntament amb els següents minerals: ertixiïta, kenyaïta, magbasita, afanasyevaïta, igumnovita, rudenkoïta, foshallasita, nagelschmidtita, caryocroïta, juanita, tacharanita, oyelita, denisovita i tiettaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Franklin, a la localitat de Franklin, dins el comtat de Sussex, a Nova Jersey (Estats Units), on sol trobar-se associada a altres minerals com la wil·lemita i la friedelita.

## Referències

* ↑ «Wawayandaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 desembre 2017].
# José Humberto Rujano Guillén

José Humberto Rujano Guillén (Santa Cruz de Mora, Mérida, 18 de febrer de 1982) és un ciclista veneçolà, professional des del 2003 al 2013.
Bon escalador, els seus principals èxits esportius els ha aconseguit al Giro d'Itàlia, on ha guanyat tres etapes, una el 2005, en què finalitzà en la tercera posició final i guanyà el Gran Premi de la Muntanya, i dues el 2011, en què acabà sisè.
Altres victòries destacades són tres edicions de la Volta al Táchira, una del Tour de Langkawi i dos campionats nacionals de contrarellotge.

## Palmarès

* 2002
** Vencedor d'una etapa de la Volta al Táchira
* 2003
** Vencedor d'una etapa del Clásico RCN
* 2004
** 1r a la Volta al Táchira i vencedor de 2 etapes
** 1r a la Volta a Trujillo
* 2005
** 1r a la Volta al Táchira i vencedor de 3 etapes
** 1r al Clásico Ciclístico Banfoandes i vencedor de 3 etapes
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia i 1r del Gran Premi de la Muntanya i de la combativitat
* 2007
** Campió de Veneçuela de contrarellotge
* 2009
** Campió de Veneçuela de contrarellotge
** 1r a la Volta a Colòmbia i vencedor de 4 etapes
** 1r a la Volta a Veneçuela i vencedor de 2 etapes
** Vencedor de 3 etapes de la Volta al Táchira
* 2010
** 1r al Tour de Langkawi i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta al Táchira i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Veneçuela
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Colòmbia
* 2011
** Vencedor de 2 etapes del Giro d'Itàlia i 1r de la classificació Azzurri
* 2013
** Campió de Veneçuela de contrarellotge
* 2005
** 1r a la Volta al Táchira i vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 2006. Abandona (17a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2005. 3r de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r del Gran Premi de la Muntanya i de la Combativitat
* 2006. Abandona
* 2008. 49è de la classificació general
* 2011. 6è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes i 1r de la classificació Azzurri
* 2012. Abandona (19a etapa)

## Referències

* 1 2 3 «Giro d'Italia (ITA/UWT) 07 May-29 May 2011 - General classification: Venaria Reale - Milan». Arxivat de l'original el 21 d’agost 2011. [Consulta: 23 febrer 2012].
* 1 2 Inicialment 7è, passà a la 6a posició després de la desqualificació d'Alberto Contador el febrer de 2012.

## Enllaços externs

* Fitxa de José Rujano a sitiodeciclismo.net
# Isidre Codina Garcia

Isidre Codina Garcia és un exentrenador andorrà. Va ser el seleccionador nacional de futbol d'Andorra eL 1996, abans era entrenador de l' Sporting Club Escaldes.

## Biografia

Isidre Codina va dirigir el seleccionat nacional d'Andorra el 13 de novembre de 1996, quan va disputar el seu primer partit internacional contra Estònia. L'amistós va acabar amb la derrota d'Andorra per 1 a 6. El 1997, Codina, com a entrenador del seleccionat nacional d'Andorra, va participar en la votació del jugador de l'any de la FIFA i va votar per Ronaldo.

## Referències

* ↑ «Isidre Codina - national football team managers» (en anglès). EU-Football.info.
* ↑ «La primera selecció». Diario Andorra, 06-05-2016. Arxivat de l'original el 15 de noviembre de 2019. [Consulta: 15 novembre 2019].
* ↑ «Andorra vs Estonia football matches» (en anglès). EU-Football.info. [Consulta: 15 novembre 2019].
* ↑ «ОПРОС ФИФА: РОНАЛДО - ВНЕ КОНКУРЕНЦИИ» (en rus). Sports Express.

## Enllaços externs

* Isidre Codina a Soccerway.com
* Isidre Codina a Soccerpunter.com
* Isidre Codina a Fottballdatabase
* Isidre Codina a Transfermarkt.com
# Mil vegades mort

Mil vegades mort (I Died a Thousand Times) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Stuart Heisler estrenada el 1955. Ha estat doblada al català.

## Argument

Roy Earle, un lladre de bancs, des de fa molt de temps vol fer el seu últim cop abans de retirar-se. S'ha escapat de la presó gràcies al cap Big Mac, Earle planifica un cop en un hotel. Els seus còmplices són Babe, Red i Louis Mendoza. Per acompanyar-los hi ha Marie, una ballarina que Babe ha conegut. Marie s'enamora de Earle, però ell està més interessat en Velma, filla d'un carter, amic seu de fa molt de temps.

## Repartiment

* Jack Palance: Roy Earle / Roy Collins
* Shelley Winters: Marie Garson
* Lori Nelson: Velma
* Lee Marvin: Babe Kossuck
* Pedro Gonzalez Gonzalez: Chico
* Lon Chaney Jr.: Big Mac
* Earl Holliman: Red
* Perry Lopez: Louis Mendoza
* Richard Davalos: Lon Preisser
* Howard St. John: Doc Banton
* Olive Carey: Ma Goodhue

## Referències

* ↑ esadir.cat. . esadir.cat.
* ↑ «I died a thousand times». The New York Times.
# Poblat de Cugulutx

El poblat de Cugulutx és un poblat prehistòric, amb restes pretalaiòtiques i talaiòtiques, situat a la possessió de Cugulutx, al terme municipal de Llucmajor, Mallorca.
El poblat de Cugulutx es troba darrere les cases de la possessió de Cugulutx. Hi ha dues coves artificials, navetes d'habitació i un nombre abundant de sitjots en molt bon estat de conservació. No se'n coneix cap material extret.
La cova més occidental és del tipus evolucionat, és gran, de planta plana, ovalada irregular. Té una pilastra de sosteniment de la volta i diferents cubicles excavats a les parets de la cambra a distinta altària i de diferents grandàries.
La segona cova està a uns 5 m de lluny i és totalment diferent. Té totes les característiques dels hipogeus de la primera edat del bronze. La seva llargària és de 6,5 m, amb una amplària de 2,4 m i una altària d'1,3 m. Hi ha una fossa central i bancs funeraris laterals, tot molt degradat per la mala qualitat de la penya. Té vuit cubicles oberts a cada banda. L'extrem interior de la cambra és absidal i s'aixeca sobre una plataforma de 0,25 m d'altària.

## Referències

* ↑ Aramburu-Zabala, J. «Arqueobalear. El portal de la arqueología balear» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-06-13. [Consulta: 18 maig 2021].
* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca. Palma: Promomallorca, 1988-2004. ISBN 8486617172.
# Pseudocheilinus citrinus

Pseudocheilinus citrinus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Cook, la Polinèsia Francesa, Pitcairn i les Tuamotu.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., 1999. Revision of the Indo-Pacific labrid fishes of the genus Pseudocheilinus, with descriptions of three new species. Indo-Pacific Fishes (28):34 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pseudocheilinus

Pseudocheilinus és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Pseudocheilinus citrinus (Randall, 1999)
* Pseudocheilinus dispilus (Randall, 1999)
* Pseudocheilinus evanidus (Jordan i Evermann, 1903)
* Pseudocheilinus hexataenia (Bleeker, 1857)
* Pseudocheilinus ocellatus (Randall, 1999)
* Pseudocheilinus octotaenia (Jenkins, 1901)
* Pseudocheilinus tetrataenia (Schultz a Schultz, Chapman, Lachner i Wood, 1960)

## Referències

* 1 2 3 Randall, J. E. 1999. Revision of the Indo-Pacific labrid fishes of the genus Pseudochelinus, with descriptions of three new species. Indo-Pacific Fishes No. 28: 1-34, Pls. I-II.
* ↑ Jordan, D. S. & B. W. Evermann. 1903. Descriptions of new genera and species of fishes from the Hawaiian Islands. Bulletin of the U. S. Fish Commission v. 22 [1902]: 161-208.
* ↑ Bleeker, P. 1857. Achtste bijdrage tot de kennis der vischfauna van Amboina. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 2: 1-102.
* ↑ Jenkins, O. P. 1901. Descriptions of new species of fishes from the Hawaiian Islands belonging to the families of Labridae and Scaridae. Bulletin of the U. S. Fish Commission v. 19 [1899]: 45-65.
* ↑ Schultz, L. P., W. M. Chapman, E. A. Lachner & L. P. Woods. 1960. Fishes of the Marshall and Marianas islands. Vol. 2. Families from Mullidae through Stromateidae. Bulletin of the United States National Museum No. 202, v. 2: i-ix + 1-438, Pls. 75-123.
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Bleeker P. 1862. Conspectus generum Labroideorum analyticus. Proceedings of the Zoological Society of London. 1861 (pt 3). 408-418.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Polevaia

Polevaia (en rus: Полевая) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 926 habitants. Pertany al districte rural de Voljsk.

## Referències

* ↑ План Генерального Межевания Казанского уезда
# Polevoi

«Polevoi» té aquests significats:
* Polevoi (Krasnodar), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Polevoi (Magadan), localitat de l'óblast de Magadan, a Rússia
* Polevoi (Stàvropol), localitat del krai de Stàvropol, a Rússia
* Polevoi (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Polevoi (Krasnodar)

* Per a altres significats, vegeu «Polevoi».
Polevoi - Полевой (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les terres baixes de Kuban-Azov, a la vora del riu Atamanka, a 12 km a l'est de Tikhoretsk i a 128 km al nord-est de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Parkovi.
# Premi Jean Nicod

El Premi Jean Nicod, en honor del filòsof i lògic homònim, és un guardó atorgat a París als especialistes en cognició i filosofia de la ment més destacats.

## Premiats

| Any | Guanyadors | Afiliació | Títol |
| 1993 | Jerry Fodor | Rutgers University | The Elm and the Expert: Mentalese and Its Semantics |
| 1994 | Fred Dretske | Universitat Stanford | Naturalizing the Mind |
| 1995 | Donald Davidson | University of California, Berkeley | |
| 1996 | Hans Kamp | Universitat d'Stuttgart | Thinking and Talking about Things |
| 1997 | Jon Elster | Columbia University | Strong Feelings. Emotion, Addiction, and Human Behavior |
| 1998 | Susan Carey | Harvard University | The Origins of Concepts: Evolution vs Culture |
| 1999 | John Perry | Universitat Stanford | Knowledge, Possibility, and Consciousness |
| 2000 | John Searle | University of California, Berkeley | Rationality in Action |
| 2001 | Daniel Dennett | Tufts University | Sweet Dreams. Philosophical Obstacles to a Science of Consciousness |
| 2002 | Ruth Millikan | University of Connecticut | Varieties of Meaning |
| 2003 | Ray Jackendoff | Tufts University | Mental Structures. Language, Society, Consciousness |
| 2004 | Zenon Pylyshyn | Rutgers University | Things and Places. How the mind connects with the world |
| 2005 | Gilbert Harman | Universitat de Princeton | The Problem of Induction and Statistical Learning Theory |
| 2006 | Michael Tomasello | Institut Max Planck d'Antropologia Evolutiva, Leipzig | Origins of Human Communication |
| 2007 | Stephen Stich | Rutgers University | Moral Theory Meets Cognitive Science: How the Cognitive Science Can Transform Traditional Debates |
| 2008 | Kim Sterelny | Victoria University of Wellington | The Fate of the Third Chimpanzee |
| 2009 | Elizabeth Spelke | Harvard University | Sources of Human Knowledge |
| 2010 | Tyler Burge | University of California, Los Angeles | Thresholds of Reason |
| 2011 | Gergely Csibra György Gergely | Central European University | Natural Pedagogy |
| 2013 | Ned Block | New York University | Conscious, Preconscious, Unconscious |
| 2014 | Uta Frith i Chris Frith | University College London | What is innate and what is acquired in social cognition? i Mechanisms of social interaction |
| 2015 | David Chalmers | New York University | Spatial Illusions: From Mirrors to Virtual Reality |
| 2016 | Patrick Haggard | University College London | Volition, Agency, Responsibility: Cognitive Mechanisms of Human Action |
| 2017 | John Campbell | University of California, Berkeley | How language enters perception |
| 2019 | Martine Nida-Rümelin | Universitat de Friburg | Philosophical fundamentals for scientific studies of consciousness |

## Referències

* ↑ «Conférences et Prix Jean Nicod - INSTITUT JEAN NICOD». [Consulta: 20 setembre 2019].
# Província de Màntua

La província de Màntua és una província que forma part de la regió de Llombardia dins Itàlia. La seva capital és Màntua.
Limita al nord-est de la província de Verona, a l'est amb la província de Rovigo, al sud amb la província de Ferrara, la província de Mòdena, la província de Reggio de l'Emília i la província de Parma, a l'oest amb la província de Cremona i al nord-oest amb la província de Brescia.
Té una àrea de 2.341,44 km², i una població total de 412.566 hab. (2016). Hi ha 69 municipis a la província.

## Ciutats amb més habitants

A continuació es mostra la llista de les dotze ciutats principals de la província de Màntua, ordenades per nombre d'habitants (2015):
| Pos. | Ciutat | Població (hab) | Superfície (km²) | Densitat (hab/km²) | Altitud (msnm) |
| 1º | Màntua | 48.703 | 63,81 | 740,09 | 19 |
| 2º | Castiglione delle Stiviere | 23.232 | 42,02 | 537,40 | 116 |
| 3º | Suzzara | 21.041 | 60,10 | 339,90 | 20 |
| 4º | Viadana | 19.990 | 103,84 | 189,10 | 26 |
| 5º | Porto Mantovano | 16.372 | 37,44 | 433,48 | 29 |
| 6º | Curtatone | 14.862 | 67,47 | 217,11 | 26 |
| 7º | Borgo Virgilio | 14.712 | 69,99 | 210,34 | 22 |
| 8º | Castel Goffredo | 12.494 | 42,40 | 292,35 | 53 |
| 9º | Goito | 10.374 | 79,22 | 130,90 | 33 |
| 10º | Asola | 10.132 | 73,48 | 137,24 | 42 |

## Referències

* ↑ Dades ISTAT

## Enllaços externs

* Provincia di Mantova (italià)