OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gai Aquil·li Gal

Gai Aquil·li Gal (en llatí Caius Aquillius Gallus) era un destacat jurista romà de finals de la República.
Nascut en una noble família plebea, la gens Aquíl·lia, va estudiar sota Quint Muci Escevola el pontífex màxim, que era el més gran jurista del seu temps. De tots els alumnes d'Escevola va ser ell qui va tenir la màxima autoritat, i sense orgull, era accessible i disposat a donar consells. Alguns deixebles de Muci Escevola potser van tenir una reputació igual o millor que la d'Aquil·li gal, com ara Lluci Lucili Balb, Gai Papiri o Gai Juvenci, però no van exercir tanta influència com ell en l'evolució del dret.
Va ser equites i senador. Va adquirir bona reputació com a jutge i l'any 81 aC ja presidia tribunals i uns anys després va ser un dels jutges en el judici d'Aule Cecina. L'any 67 aC va ser elegit pretor junt amb Ciceró, i va presidir les qüestions d'ambitus, mentre la jurisdicció dels casos de pecuniis repetundis correspongué a Ciceró. Mai va aspirar al consolat, ja que era prudent i sense ambicions, o millor dit, la seva ambició estava satisfeta amb la sobirania judicial que exercia. A més temia per la seva salut si exercia càrrecs que li portessin molta feina.
Es coneix poc de la seva vida privada. Plini diu irònicament que era més conegut per la magnífica mansió que tenia al Viminal que pel seu coneixement del Dret Civil. En aquesta mansió, la més excel·lent de tota Roma, rebia els seus amics, i Plini menciona un banquet amb el seu íntim amic Tit Quint Escapula. En una carta dirigida a Servi Sulpici, escrita l'any 46 aC, Ciceró parla d'un Gallus, amic i familiar de Servi, que va perdre un fill prometedor i va sofrir el dol amb dignitat. Però encara que el jurista Aquil·li Gal era amic i preceptor de Servi Sulpici, sembla que Ciceró no parlava d'aquest Gai Aquil·li Gal, sinó una altra persona. L'any 44 aC es parla d'ell en temps passat, perquè segurament ja era mort.
Va publicar diverses "definicions" jurídiques i va establir precedents a partir de les seves sentències. No va ser aquest jurista qui va proposar la Lex Aquillia, que és anterior al seu temps.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 223-224.
* ↑ Plini. Naturalis Historia VII,53
# Gai Asini Pol·lió (cònsol)

Gai Asini Pol·lió (en llatí Caius Asinius Pollio) va ser un magistrat romà, net de Gai Asini Pol·lió (Caius Asinius Pollio) i fill de Gai Asini Gal Saloní i de Vipsània (la filla de Marc Vipsani Agripa). Era membre de la gens Asínia, una família romana d'origen plebeu.
Va ser cònsol l'any 23 junt amb Gai Antisti Vet i després (segons una moneda) procònsol a l'Àsia. L'anvers de la moneda representa a Drus, el fill de l'emperador Tiberi i Germànic asseguts en una cadira, amb la llegenda ΔΡΟΥΣΟΣ ΚΑΙ ΓΕΡΜΑΝΙΚΟΣ ΚΑΙΣΑΡΕΣ ΝΕΟΙ ΘΕΟΙ ΦΙΛΑΔΕΛΦΟΙ. Al revers hi ha una corona de roure, amb la llegenda ΓΑΙΩ ΑΣΙΝΙΩ ΠΟΛΛΙΩΝΙ ΑΝΩΥΠΑΤΩ, i dins de la corona ΚΟΙΝΟΥ ΑΣΙΑΣ. Drus i Germànic són anomenats Filadelfis perquè eren germans per adopció. I Asini Pol·lió era germanastre de Drus, fills de la mateixa mare, Vipsània.
L'any 45 Asini Pol·lió va ser exiliat acusat de conspiració, i més tard assassinat per ordre de l'emperadriu Valèria Messalina.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 439.
# Gai Ati

Gai Ati (en llatí: Caius Atius) el peligne, era un romà que pertanyia al partit pompeià i tenia la possessió de Sulmo quan Juli Cèsar va envair Itàlia l'any 49 aC.
Cèsar va enviar contra aquesta ciutat a Marc Antoni i els habitants van obrir les portes. Ati va saltar de dalt de les muralles però no es va fer gaire mal. Va ser agafat presoner i va demanar ser portat davant Cèsar, que el va deixar lliure. Ciceró diu que va ser Ati qui va rendir la ciutat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 406.
# Gephyrocharax sinuensis

Gephyrocharax sinuensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Sinú (Colòmbia).

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. 1912. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part I. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 127.) Ind. Univ. Studies Núm. 16 (sic No. 8). 1-27.
* ↑ Dahl, G. & F. Medem 1964. Informe sobre la fauna acuática del Río Sinu. I Parte. Los Peces y la Pesca del Río Sinú. Corporación Autónoma Regional de los Valles del Magdalena y del Sinú -CVM-. Departamento de Investigaciones Ictiológicas y Faunísticas. Fauna Río Sinú: 1-109.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Weitzman, S.H. 2003. Glandulocaudinae (Characins, tetras). p. 222-230. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Gai Canuleu

Gai Canuleu és el nom dels següents personatges:
Nom de dos tribuns de la plebs romans:
* Gai Canuleu I, tribú de la plebs el 445 aC.
* Gai Canuleu II, tribú de la plebs el 100 aC.
# Germigny

«Germigny» té aquests significats:
* Germigny (Marne), municipi francès al departament del Marne (regió de Xampanya-Ardenes)
* Germigny (Yonne), municipi francès al departament del Yonne (regió de Borgonya)
* Germigny-des-Prés, municipi francès al departament del Loiret (regió de Centre – Val de Loira)
* Germigny-l'Évêque, municipi francès al departament de Sena i Marne (regió de Illa de França)
* Germigny-l'Exempt, municipi francès al departament de Cher (regió de Centre – Val de Loira)
* Germigny-sous-Coulombs, municipi francès al departament de Sena i Marne (regió d'Illa de França)
* Germigny-sur-Loire, municipi francès al departament de la Nièvre (regió de Borgonya)
# Germano Pierdomenico

Germano Pierdomenico (Torrevecchia Teatina, Província de Chieti, 6 de desembre del 1967) va un ciclista i posteriorment director esportiu italià.

## Palmarès

* 1989
** 1r a la Coppa Fiera di Mercatale
* 1992
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Guillem Tell
* 1992
** Vencedor d'una etapa al Herald Sun Tour

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1991. 39è de la classificació general
* 1992. 68è de la classificació general
* 1997. 36è de la classificació general
* 1998. Abandona

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1993. Abandona
* 1996. Abandona

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Ganga de Lichtenstein

La ganga de Lichtenstein (Pterocles lichtensteinii) és una espècie d'ocell de la família dels pteròclids (Pteroclididae) que habita zones àrides d'Àfrica Septentrional i Oriental i Àsia Occidental, des del sud del Marroc, Sàhara Occidental i Mauritània, cap a l'est, a través de Mali, Níger, el Txad, el Sudan i sud-est d'Egipte fins a Etiòpia, Eritrea, Djibouti i Somàlia, i des d'aquí cap al sud, fins a Uganda i centre de Kenya. Illa de Socotra. Sud d'Aràbia, l'Iran, Afganistan i Pakistan.

## Referències

* ↑ Ganga de Lichtenstein a CERCATERM Rev. 28/03/2012
# Gaujac (Gard)

Gaujac és un municipi francès, situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Municipis del Gard
# Georges Loinger

Georges Loinger (Estrasburg, 29 d'agost de 1910 - Neuilly-sur-Seine, 28 de desembre de 2018) va ser un membre de la resistència francesa durant la Segona Guerra Mundial. Mentre era presoner de guerra a Baviera l'any 1940, la seva dona, Flore Hélène Rosenzweig, el va alertar que acollia a casa seva a 125 nens després que els nazis haguessin detingut els seus pares. Loinger va aconseguir escapar-se, es va unir a la resistència i entre tots dos van organitzar una xarxa per amagar els nens entre cases d'acollida, famílies i institucions cristianes.
També va aconseguir passar 350 nens a Suïssa en una altra ocasió, i després de la guerra va ajudar a grups de supervivents de l'Holocaust a fugir cap a Palestina.
Va ser comandant de la Legió d'Honor i titular de la medalla de la Resistència i de la Creu de Guerra. El 2016 va rebre l'Orde al Mèrit de la República Federal Alemanya. Era cosí de l'actor Marcel Marceau. La seva germana Fanny Loinger també va ser membre de la resistència.

## Referències

* ↑ 324cat. «Mor Georges Loinger, el francès que va salvar centenars de nens jueus dels nazis», 30-12-2018. [Consulta: 30 desembre 2018].
# Gibson Firebird

La Gibson Firebird és un model de guitarra elèctrica de cos sòlid fabricat per Gibson Guitar Corporation a la fi dels anys 60.
Una de les seves principals característiques és que el màstil i el centre del cos són un únic bloc de fusta, (en anglès, a stick Thru-bodi) als costats d'aquesta peça central se'n uneixen altres dues per formar el cos de la guitarra. No obstant això també es fabriquen amb màstil encolat, més tradicional en altres Gibson. A més, és la primera guitarra a utilitzar pastilles Mini-Humbuckers, més comunes en guitarres de Epiphone. Una altra característica de la Firebird és el claviller invertit.
Sota l'adreça de Ray Dietrich, el disseny Firebird es va assemblar a les cues de les actuacions dels anys 50. Dietrich bàsicament va prendre el disseny de l'Explorer i li va arrodonir les vores. L'aspecte més inusual de la guitarra, és que per dir-ho d'una manera, està al "revés". La banya que hauria de ser més llarga, és més curta, i viceversa. D'allí que els models originals Firebird es deien de forma no oficial "Reversos".
La línia Firebird té quatre models i un model de baix, que seria anomenat Thunderbird. Al contrari que els models de les línies Les Paul i SG, que usen nom com "Junior", "Special", "Standard" i "Custom", la línia Firebird usa nombres romans "I", "III", "V" i "VII" per distingir els seus models.
Lamentablement, el disseny Firebird no va aconseguir competir efectivament amb els models Jaguar i Jazzmaster, tots dos de Fender, que van sortir a la venda més o menys en el mateix temps. A més, el disseny de la guitarra (que segons Fender va ser copiat del model Jazzmaster) era car de fabricar. En conseqüència, la línia sencera va ser canviada, i se li va donar a la guitarra un model menys angular, i diferent, conegut com a "senar-reverse". Irònicament, aquest nou disseny semblava més Fender que Gibson. Després d'anys de vendes decebedores, va deixar de produir-se, i no es va tornar a reprendre la fabricació fins a 1970.
Els models fabricats actualment, són basats en el model original invertit. Si bé totes les guitarres Firebird antics costen actualment molts diners, costen més les que són de model invertit que les que solament tenen el model "senar-reverse".
Molts guitarristes han usat aquest model. Alguns dels més destacables són Johnny Winter, Allen Collins, Mike Campbell, Brian Jones, Tim Skold, Paul Stanley, Tom Petty, Dave Grohl, Daniel Johns, Eric Clapton, Warren Haynes, Gem Archer, Steve Clark, Phil Manzanera i Rob Dean.
# Gnieżdżewo

Gnieżdżewo —[ɡɲɛʐˈd͡ʐɛvɔ] Gniéżdżewò en caixubi— és un poble al districte administratiu de Gmina Puck, dins del comtat de Puck, Voivodat de Pomerània, a Polònia del nord. A uns 6 quilòmetres (4 milles) al nord de Puck i a 46 km (29 mi) km (29 milles) al nord de la capital regional Gdańsk.

## Història

El poble va ser esmentat per primera vegada als documents de l'medieval l'any 1305. Gnieżdżewo era un reial poble de la Corona polonesa, situada administrativament al comtat de Puck al Voivodat de Pomerània. Va ser concedit diversos privilegis a la Baixa Edat Mitjana, que van ser confirmats pels reis polonesos Sigismund II August i Ladislau IV Vasa el 1544 i el 1633.
Durant l'Ocupació alemanya de Polònia (Segona Guerra Mundial), el 1940, diverses famílies de polonesos van ser expulsades, mentre que les seves granges van ser lliurades als colons alemanys com a part de la política Lebensraum.

## Referències

* ↑ «Central Statistical Office (GUS) - TERYT (National Register of Territorial Land Apportionment Journal)» (en polonès), 01-06-2008.
* 1 2 Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, Tom II (en polish), 1881, p. 628–629.
* ↑ Biskup, Marian; Tomczak, Andrzej. Mapy województwa pomorskiego w drugiej połowie XVI w. (en polish), 1955, p. 100.
* ↑ Wardzyńska, Maria. Wysiedlenia ludności polskiej z okupowanych ziem polskich włączonych do III Rzeszy w latach 1939-1945 (en polish). Warsaw: IPN, 2017, p. 70. ISBN 978-83-8098-174-4.
# Glenvil

Glenvil és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 332 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Glenvil tenia 332 habitants, 132 habitatges, i 97 famílies. La densitat de població era de 754 habitants per km².
Dels 132 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,6% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 25,8% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 112,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.875 $ i la renda mediana per família de 39.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.417 $ mentre que les dones 15.938 $. La renda per capita de la població era de 18.532 $. Aproximadament l'1,8% de les famílies i l'1,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Glenvil». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Glenvil». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Graptopetalum pusillum

Graptopetalum pusillum és una espècie de planta suculenta del gènere Graptopetalum, de la família de les Crassulaceae. És l'espècie tipus dels Graptopelum.

## Descripció

És una planta suculenta perenne, que forma rosetes, amb la tija erecta o sovint decumbent, de fins a 10 cm de llarg.
Les rosetes són denses, de 3 a 4 cm de diàmetre.
Les fulles són carnoses, espatulades, lineals, agudes, de 2 a 4 cm de llarg, pàl·lides i una mica glauco-pruïnoses.
Inflorescències de tirs de poques flors, pedicels de 4 a 8 mm.
Les flors tenen forma d'estrella de 5 puntes, sèpals erectes, gairebé o completament lliures, lineals, aguts, de 2 a 3 mm, una mica glaucs, pètals de 8 a 10 mm, de color groguenc a crema, tub de 2 a 3 mm, lòbuls aguts, de 6 a 7 mm, amb unes poques taques o bandes vermelles.

## Distribució

Planta endèmica de l'estat de Durango, Mèxic.

## Taxonomia

Graptopetalum pusillum va ser descrita per Rose, Joseph Nelson i publicada a Contributions from the United States National Herbarium 13(9): 296, f. 55, pl. 52. 1911.

### Etimologia

Graptopetalum: nom genèric que deriva de les paraules gregues: γραπτός (graptos) per a "escrits", pintats i πέταλον (petalon) per a "pètals" on es refereix als generalment pètals tacats.
pusillum: epítet llatí que significa 'petit'.

### Sinonímia

* Sedum graptopetalum Berger

## Referències

* ↑ «Graptopetalum pusillum». International Crassulaceae Network.
* ↑ «Graptopetalum pusillum Rose». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
# Graptopetalum rusbyi

Graptopetalum rusbyi és una espècie de planta suculenta del gènere Graptopetalum, de la família de les Crassulaceae.

## Descripció

És una planta suculent perenne, glabra, que forma rosetes de fulles carnoses. L'arrel principal és gruixuda, de fins a 8 mm de diàmetre. Tiges erectes, curtes, d'1,5 cm, ramificant-se per sota de la roseta.
Roseta aplanada, de 2 a 6 cm de diàmetre, amb 10 a 35 fulles apretades, normalment formant estores.
Fulles ròmbiques d'obovades a oblanceolades, agudes, de 1,5 a 5 cm de llarg, 0,6 a 1,5 cm d'ample i 1 a 5 mm de gruix, de color verd pàl·lid o vermellós a violeta, mucró d'1 a 3 mm, com a mínim la meitat superior de les fulles papil·loses.
Inflorescències de 4 a 17 cm, de color rosa o violeta, tirs amb 2 a 5 ramificacions normalment en ziga-zaga, amb branques de 1 a 9 cm de llargada, amb 2 a 9 flors.
Les flors amb forma d'estrella de 5, 6 o 7 puntes, amb pètals estretament triangular-lanceolats, de 7 a 10,5 mm de larg i 1,2 - 2 mm d'ample, de color blanc groguenc (blanc o verdós), amb 6 a 8 ratlles creuades de color vermell fosc, més visibles i més denses cap a l'àpex.

## Distribució

Espècie endèmica del centre i sud de l'estat d'Arizona, als Estats Units, i dels estats de Sonora, Chihuahua (oest), Sinaloa (nord-oest) de Mèxic. Creix als vessants i penya-segats ombrejats exposats al nord, fins a 1600 m. d'altitud.

## Taxonomia

Graptopetalum rusbyi va ser descrita per Rose, Joseph Nelson i publicada a Addisonia; colored illustrations and popular . . . 9(2): 31. 1924.

### Etimologia

Graptopetalum: nom genèric que deriva de les paraules gregues: γραπτός (graptos) per a "escrits", pintats i πέταλον (petalon) per a "pètals" on es refereix als pètals generalment tacats.
rusbyi: epítet atorgat en honor del botànic nord-americà Henry Hurd Rusby.

### Sinonímia

* Cotyledon rusbyi Greene (1883) / Dudleya rusbyi (Greene) Britton & Rose (1903) / Echeveria rusbyi (Greene) Nelson & Macbride (1913)
* Graptopetalum orpetii E. Walther (1930)
* Graptopetalum sinaloensis Aviña et al., 2020

## Referències

* ↑ «Graptopetalum rusbyi». International Crassulaceae Network.
* ↑ «Graptopetalum rusbyi (Greene) Rose». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
# Govern de l'Índia

El Govern de l'Índia, oficialment conegut com el Govern de la Unió, i també conegut com a Govern Central, va ser establert per la Constitució de l'Índia, i és l'autoritat de govern de la unió dels 28 estats i set territoris de la Unió, de manera col·lectiva el nom de República de l'Índia. Està assentat a Nova Delhi, la capital de l'Índia.
# Gregorio Aznárez

Gregorio Aznárez és una localitat del sud-est de l'Uruguai, ubicada al departament de Maldonado. Es troba sobre la ruta nacional 9, 5 km al nord del seu encreuament amb la Ruta Interbalneària.

## Població

Segons les dades del cens de 2004, Gregorio Aznárez tenia una població aproximada de 902 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 169 |
| 1975 | 506 |
| 1985 | 642 |
| 1996 | 1.003 |
| 2004 | 902 |
| 2011 | 944 |

## Referències

* ↑ «Cens de 2004 del Departament de Maldonado» (XLS) (en castellà). INE, 2004. Arxivat de l'original el 2013-03-09. [Consulta: 10 desembre 2011].
* ↑ «Estadístiques 1963–1996 / G» (DOC) (en castellà). Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai, 2004. Arxivat de l'original el 2013-06-15. [Consulta: 10 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Mapa de l'INE de Gregorio Aznárez (castellà)
# Gregoria Urbina y Miranda

Gregoria Urbina y Miranda (San Francisco, 1857-Espanya, data desconeguda) va ser una escriptora espanyola la vida personal de la qual és molt desconeguda. Se sap que el seu pare era espanyol, que va néixer en San Francisco i que va passar part de la seva infància a Califòrnia; va arribar a Espanya amb set anys, i va ser internada, com a alumna, en el monestir de la Nuestra Señora de la Piedad (Casalarreina), cenobi de monges Dominiques Contemplatives, situat en Casalarreina, Província de Logronyo.
Durant els seus anys de formació posà en evidència la seva vocació per l'escriptura i la docència, per la qual cosa va cursar estudis de magisteri i es va titular com a professora. La seva àmplia formació humanística (s'interessà per la teologia, la literatura i la història natural) li permeteren més tard col·laborar en diverses publicacions de caràcter periòdic en les quals va escriure sobre una gran diversitat de temes. Així destaquen la seva participació en El Amigo del Hogar, El Eco de Madrid, “Los Lunes” de El Constitucional, o En Flores y Perlas, de Madrid també. En 1888 publica “Lo què diran” i “Un paseo por Madrid”.

## Obra

La producció literària de Gregoria Urbina, a més d'aquestes publicacions periòdiques, consisteix en:
* Una madre cristiana (1878), es tracta d'una obra dedicada a la Princesa d'Astúries, que compta amb un article Vicente de Manterola Pérez, sacerdot, escriptor i polític; i una introducció signada per Alejandro Pidal y Mon;
* Apuntes históricos sobre el pueblo hebreo (1879), obra que dedica al monarca Alfons XII;
* La mujer en sociedad (1880), llibre prologat per Maximino Carrillo y Albornoz.
* Cartas del solitario de la selva a una niña, la peça didàctica de la qual no consta cap exemplar;
* Historia de Gabriela, novel·la de la qual tampoc es té cap exemplar i
* Novena a Santa Elena, madre del gran emperador, que es va publicar a l'Havana, i de la qual no es coneix actualment exemplar algun.
És considerada com una periodista de certa rellevància en la seva època, ja que la hi va incloure en l'obra “Las mujeres pintadas por los españoles y Las mujeres españolas, portuguesas y americanas”, publicada entre 1870 i 1885. Aquesta obra té una gran importància històrica, ja que tractava de mostrar un retrat de la dona d'aquesta època que fos el més fidel i veraç, malgrat que es pot veure una gran diferència quan el tema és tractat per un home o per una dona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Gregoria Urbina y Miranda. Biografías y Vidas. La enciclopedia biográfica en línea. (castellà), consulta 2 de maig de 2016
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Mauricio Zabalgoitia Herrera. “Gregoria Urbina de Miranda: Escritura, poder y administración de bienes culturales”. Arxivat 2016-06-05 a Wayback Machine. Informes USA. Nº 10. Alcalá de Henares: Instituto Franklin-UAH. Web. Octubre, 2013.
* ↑ Biblioteca Digital del Patrimonio Iberoamericano.