OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ideyselli

Els Ideyselli foren una tribu de l'Adrar, d'origen berber, una de les més importants de la regió.
Derrotats a l'inici del segle xviii pels hàssan àrabs van perdre l'hegemonia política i van haver de pagar tribut a l'emir d'Adar, però van conservar un important pes demogràfic i militar. L'emir va emprar les oposicions a la tribu per evitar el sorgiment d'un poder polític tribal estable; aquesta política va tenir el seu màxim en els regnats dels emirs Ahmed Ould M'Hammed i Ahmed Ould Sidi Ahmed; en temps del primer es va produir l'assassinat d'un cap influent de la tribu, Seyh Ould Newsri, i la sortida de la major part de la tribu cap a un exili al Tagant.
A l'arribada dels francesos (1909) un dels caps de fracció, Buseyf Ould Busama del Awlad Hannun (de la mateixa fracció que Seyh Ould Newsri que va tenir com a successor al front de la tribu a Busama, el pare de Buseyf) va intentar negociar la seva submissió a França, eliminant així la tutela emiral. El coronel Henri Gourad va considerar que parlava en nom de totes les fraccions de la tribu, però que les altres fraccions només el seguien en aquest moment per interès temporal però en un altre moment podien no obeir-lo. Com que el sotmetiment a França no va suposar eliminar la influència de l'emir (un emir diferent que va governar entre 1910 i 1913) les fraccions aviat van retirar el suport a Buseyf. El retorn de l'emir Sidi Ahmed Ould Ahmed va suposar la tornada absoluta a la situació anterior, i la política de l'emir tindrà eficàcia. L'emir li va presentar opositors de la mateixa fracció i els Ahel Hameyti es van separar dels Awlad Hannun (que abans ja havien dirigit un temps); també es va afavorir l'autonomia de la fracció dels Ahel Amar Ould Awn i del seu cap Ealyn Ould Haymid; va intervenir també per fer alliberar un dels seus propis partidaris, Mohammed Ould Safra, qui reivindicava la direcció de la fracció Lemhayser i havia matat el 1909 al seu rival, de la família dels Ahel Dia; Mohammed Ould Safra fou nomenat cap d'aquesta fracció el 1913. Debilitats per fraccionaments successius i per rivalitats internes els Ideyselli van poder ser atacats de front per l'emir: en ocasió de la mort d'un Ideyselli per Ahmed Ould Kerkub dels Awlad Ammoni (mort sens dubte accidental) l'emir va atiar el conflicte fins que els Ideyselli van estar disposats a rebel·lar-se; llavors l'emir va obtenir de l'administració colonial que fossin desarmats i se'ls va imposar un forta multa (1915).

## Referències

* L'émirat de l'Adrar per Pierre Bonte
# Commissioners' Plan

El Commissioners' Plan és un projecte de l'administració de l'Estat de Nova York que va ser adoptat el 1811. Definia l'organització urbanística de l'illa de Manhattan, entre el carrer 14 i Washington Heights, al nord de l'illa. Aquest projecte constitueix indubtablement l'aplicació més cèlebre i la més important del pla hipodàmic, és a dir del sistema cadastral en carrers perpendiculars. Tanmateix, el pla no respecta realment la graella fins a partir del carrer 13, totes les avingudes no comencen al mateix nivell. Aquesta organització és considerada per la majoria dels historiadors com a visionari, mentre que certes persones hi veuen una organització monòtona de l'illa, respecte a l'organització més lliure de certes ciutats de la costa est.
El projecte preveia així la construcció de carreteres perpendiculars, sense parar atenció particular a la topografia. S'havien considerat setze avingudes, totes en direcció nord/sud, paral·leles a la riba del riu Hudson situat a l'oest de l'illa. Les avingudes van ser batejades d'est a oest, de la First Avenue (primera avinguda), a la Twelfth Avenue (dotzena avinguda), i quatre avingudes anomenades per lletres (de l'A a la D) havien de travessar la Lower East Side. Les setze avingudes van ser construïdes, i encara existeixen avui (amb a més, la Madison Avenue i Lexington Avenue). Cada avinguda havia de mesurar 100 peus d'ample (és a dir aproximadament 30 metres). Les diferents avingudes situades al cor de l'illa havien de ser separades per 281 metres, i les avingudes més properes a la riba havien de ser menys espaiades. Això s'explica pel fet que les esculleres estaven situades al llarg del litoral, com la majoria de les activitats comercials i industrials; l'acostament de les avingudes al llarg de la costa seria així benèfic per a tothom.
Paral·lelament a la construcció d'aquests grans eixos nord/sud, el commissioners' plan preveia la construcció de 155 carrers travessant l'illa en el sentit de l'amplada. Els carrers havien de delimitar espais de 2 hectàrees, els actuals blocks (illes de cases). El primer d'aquests carrers s'anomenava First Street, i existeix encara avui a la vora de Houston Street. Segons el projecte, els carrers havien de tindre una separació de 61 metres.
El commissioners' plan no tenia en compte la construcció de Central Park, ja que el projecte data de 1853. Central Park ocupa així l'espai situat entre d'una part el carrer 59 i el 110, i d'altra banda entre la 5a i la 8a avinguda. Altres grans projectes van canviar també les decisions previstes pel projecte, com la construcció de l'immens Rockefeller Center, de la Universitat de Colúmbia, de Times Square, o encara, més recentment del Lincoln Center.

## Enllaços externs

* The Commissioners' report of 1807, with a modern introduction and a map from 1811
* "Map of the city of New York and island of Manhattan as laid out by the commissioners appointed by the Legislature, April 3, 1807" New York Public Library Digital Collections (zoomable map)
* The Great American Grid, a website devoted to orthogonal planning.
* The Welikia Project "Beyond Manahatta"
# Miguel Rimba

Miguel Rimba (1 de novembre de 1967) és un exfutbolista bolivià.

## Selecció de Bolívia

Va formar part de l'equip bolivià a la Copa del Món de 1994.

## Palmarès

* Bolívar (6)
** Liga de Fútbol Profesional Boliviano: 1988, 1991, 1992, 1994, 1996, 1997

## Referències

* ↑ Profile at BDFA
* ↑ Miguel Rimba a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «rsssf: Bolivia record international footballers». Arxivat de l'original el 2018-09-19. [Consulta: 19 abril 2018].
* ↑ International statistics a rsssf
# Tuhualita

La tuhualita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany i dona nom al grup de la tuhualita. Rep el nom de Tuhua, un volcà de Nova Zelanda, la localitat tipus per a aquesta espècie.

## Característiques

La tuhualita és un silicat de fórmula química NaFe$^{2+}$Fe$^{3+}$Si₆O$_{15}$. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tuhualita pertany a «09.DN - Inosilicats amb 6 cadenes dobles periòdiques» juntament amb els següents minerals: emeleusita, zektzerita, semenovita-(Ce) i ashcroftina-(Y).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al volcà Tuhua, a la badia de Plenty (Nova Zelanda). També ha estat descrita a l'illa italiana de Pantel·leria (Sicília), al massís de Khaldzan Buragtag (Província de Khovd, Mongòlia) i a la glacera Dara-i-Pioz (Tadjikistan). Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Tuhualite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 gener 2020].
# Pompano Estates

Pompano Estates és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 3.367 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pompano Estates tenia 3.367 habitants, 965 habitatges, i 710 famílies. La densitat de població era de 2.407,4 habitants/km².
Dels 965 habitatges en un 39,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,7% hi vivien parelles casades, en un 22% dones solteres, i en un 26,4% no eren unitats familiars. En el 21,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,8% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 18,6% de 45 a 60 i un 14,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 27.147 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.045 $ mentre que les dones 16.939 $. La renda per capita de la població era d'11.044 $. Entorn del 24,9% de les famílies i el 32,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pompano Estates». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pompano Estates». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Platja del Poblenou

La platja del Poblenou és una platja urbana de la costa del Maresme, del municipi de Pineda de Mar (Maresme). Pel seu extrem nord limita amb la platja de la Riera i pel seu extrem sud està limitada pel rierany dels Frares, que la separa de la platja Gran de Calella i suposa el límit entre Pineda i Calella. Té una longitud de 634 m i una amplada mitjana de 50 m de sorra molt gruixuda i un pendent d'entrada a l'aigua moderat. Està separada del nucli urbà per la Nacional II i per la via del tren, de manera que per accedir a ella cal passar per uns túnels subterranis.
Disposa de lloguer de para-sols i gandules, serveis de WC, servei de socorrisme i de vigilància policial a l'estiu, guinguetes a peu de platja, i una zona delimitada habilitada tot l'any per gossos. Hi ha un parc infantil, i el 2020 s'hi va instal·lar un parc de cal·listènia per a la pràctica esportiva.

## Referències

* 1 2 «Platja de Poblenou». Ajuntament de Pineda de Mar.
* ↑ «Platja del Poblenou-la Riera». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «de Poblenou». Catalunya.com.
* ↑ «Pineda compta amb un nou parc esportiu de calistènia». Ràdio Pineda, 31-07-2020.
# Jardí del Tarot

Jardí del Tarot (en italià: Il Giardino dei Tarocchi, en francès: Le Jardin des Tarots, en anglès: Tarot Garden) és un jardí d’escultures basat en el tarot esotèric, creat per l’artista francoamericana Niki de Saint Phalle (1930–2002) a Pescia Fiorentina, localitat de Garavicchio, al municipi de Capalbio, província de Grosseto, Toscana, Itàlia. El parc es va obrir al públic el 1998.
Niki de Saint Phalle, inspirada en el Parc Güell d'Antoni Gaudí a Barcelona i el Parco dei Mostri de Bomarzo, així com el Palais Idéal de Ferdinand Cheval i les Watts Towers de Simon Rodia, van decidir fer algun projecte de parc basat en el Tarot amb la seva escultura monumental. El 1979, va adquirir terrenys sobre unes runes etrusques a Garavicchio, a uns 100 quilòmetres al nord-oest de Roma al llarg de la costa. Allà va construir el Giardino dei Tarocchi, que contenia vint-i-dues figures monumentals que representaven la seva idea dels arcans majors del tarot, construïts amb formigó armat i coberts amb miralls i mosaic ceràmic. Algunes de les escultures més grans es poden visitar per dins. De fet, la pròpia artista va viure a l'interior de l'Emperadriu, semblant a l'esfinx, durant diversos anys mentre es construïa el jardí.

## Referències

* ↑ ShahrazadArt. «Il Giardino dei Tarocchi».
* ↑ «The Psychedelic Garden of Tuscany» (en anglès). The New Yorker.
* ↑ Pozzana, Maria (2001). Gardens of Florence and Tuscany: A Complete Guide. Giunti Editore. p. 146. ISBN 8809020642
# IÉSEG School of Management

IÉSEG School of Management és una escola de negocis europea amb seus a Lilla i La Défense. Va ser fundada l'any 1964. IÉSEG se situa entre les escoles de negocis més ben valorades del món: el 2019 va ocupar la trenta terç posició a la llista de les millors escoles de negocis europees publicada pel Financial Times.
Els programes de l'escola compten amb una triple acreditació, a càrrec dels organismes AMBA, EQUIS i AACSB. Per l'escola hi han passat més de 9.000 estudiants que després han ocupat llocs de responsabilitat en el món dels negocis i la política, com ara Christophe Catoir (CEO Adecco France) i Nicolas Wallaert (CEO Cofidis France).

## Referències

* ↑ (francès)Classement 2019 du Financial Times: trois écoles françaises dans le top 5
* ↑ (anglès)Triple accredited business schools (AACSB, AMBA, EQUIS)

## Enllaços externs

* IÉSEG School of Management - Lloc web oficial
# Constanci d'Usès

Constanci o Constantí fou el primer bisbe d'Uzès que va exercir des de vers el 419 a la seva mort el 462. Apareix el 419 esmentat en una carta del papa Bonifaci I. El 440 fou enviat a Roma per Hilari d'Arle per portar unes memòries al papa Lleó I. Aquest papa li va escriure una carta el 450. Va assistir al concili d'Arle del 454 i al concili d'Arle del 462. En una carta datada el 462 el papa Hilari I l'esmenta com el seu primat després del concili de Roma. Després d'aquest bisbe apareix (533) Rorici d'Usès.

## Bibliografia

* Guillaume de Catel, Histoire de Languedoc.
* Léon Ménard, Histoire de Languedoc.
# Model de Coral de Colonització Galàctica

El model de coral de colonització galàctica (Coral Model of Galactic Colonization en anglès) va ser desenvolupat per Jeffrey O. Bennett i G. Seth Shostak el 2007 en el seu llibre Life in the Universe. El model descriu la distribució de possibles civilitzacions a la galàxia. El resultat s'assembla a la dispersió dels coralls terrestres.
Claudio Maccone va utilitzar el seu model per a perfeccionar el seu model estadístic. I això va portar a un càlcul conclusiu d'uns dos milions d'anys perquè la humanitat s'estengui per tota la galàxia, com a resultat d'un viatge efectuat a l'1% de la velocitat de la llum, i tenint en compte un temps d'apropiació de planetes viables de 1.000 anys (planetes habitables estant separats els uns dels altres en uns 84 anys-llum). Donada la longevitat de l'univers, Maccone conclou que la Paradoxa de Fermi està determinada pel seu model estadístic.

## Referències

* ↑ Maccone, 2010 Claudio Maccone (2010), p. 21-26

## Bibliografia

* Claudio Maccone «The statistical Fermi paradox» (en anglès). Journal of the British Interplanetary Society, maig-juny 2010. Arxivat de l'original el 2020-08-06. Maccone, 2010 [Consulta: 18 desembre 2013]. Arxivat 2020-08-06 a Wayback Machine.
* E. L. Turner, Galactic colonization and competition in a young galactic disk, a: The search for extraterrestrial life: Recent developments; Proceedings of the Symposium, Boston, 18-21 de juny de 1984, Dordrecht, D. Reidel Publishing Co., 1985, p. 477-482, enllaç (anglès)
* Claudio Maccone, Statistical Fermi paradox and Galactic travels, a Life in the Universe, Jeffrey O. Bennett i G. Seth Shostak, Springer Praxis Books, 2012, p. 131-144 (anglès)
# Francisco Valadas

Francisco Valadas (2 de gener de 1906 - valor desconegut) va ser un genet portuguès, especialista en doma clàssica, que va disputar dues edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu.
El 1948 va prendre part als Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va disputar dues proves del programa d'hípica. Amb el cavall Feitico va guanyar la medalla de bronze en la prova de doma per equips, mentre en la de doma individual fou desè. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, disputà dues proves del programa d'hípica. Novament amb el cavall Feitico fou vuitè en la prova de doma per equips i vint-i-unè en la de doma individual.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Francisco Valadas Júnior». [Consulta: 16 juny 2023].
# Trachyrincus longirostris

Trachyrincus longirostris és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 60 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est d'Austràlia (des de Nova Gal·les del Sud fins a Victòria) i, també, a Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ «Trachyrincus longirostris». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gomon, M.F., C.J.M. Glover i R.H. Kuiter (eds.), 1994. The fishes of Australia's south coast. State Print, Adelaida, Austràlia. 992 p.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Portada/efemèride juliol 10

Eva Ekeblad
« 9 de juliol · 10 de juliol · 11 de juliol »
# Izzis

Els izzis (o iziis) són els membres d'un sub-grup ètnic igbo que viuen a les LGAs d'Abakaliki, Ezza, Ohaozara i Ishielu, a l'estat d'Ebonyi i la LGA d'Okpokwu de l'estat de Benue. El seu codi ètnic, en el joshuaproject és el NAB59h. Hi ha 584.000 izzis (Segons l'ethnologue el 2012 hi havia 540.000 izzis). Segons l'Ethnologue, a part de les LGAs d'Ebonyi esmentades, els izzis viuen a la LGA d'Ado, a l'estat de Benue i a la LGA de Yala, a l'estat de Cross River. Els izzis parlen la llengua izii, una llengua igbo. El 98% dels 526.000 izzis són cristians; d'aquests, el 80% són protestants i el 20% pertanyen a esglésies cristianes independents. El 2% dels izzis restants creuen en religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 3 4 «Izzi in Nigeria». joshuaproject. [Consulta: 23 juliol 2014].
* 1 2 «Izii». ethnologue. [Consulta: 23 juliol 2014].
# Constanci d'Albi

Constanci fou bisbe d'Albi des d'almenys el 625 al 647. Fou el possible successor del bisbe Teòfrid. Va assistir al concili de Reims del 625 i va agafar una forta amistat amb sant Desideri de Cahors. Aquest darrer en fa un gran elogi i el considera respectable pel seu mèrit i per la seva fidelitat i exactitud amb els seus deures. Constanci hauria hagut de fer un viatge a la cort de Sigebert III rei d'Austràsia que era el seu sobirà. Hauria mort vers el 647. La successió és poc clara, i el següent bisbe hauria estat Ricard d'Albi.

## Referències

Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# From Ashes Rise

From Ashes Rise és un grup estatunidenc de hardcore punk format a Nashville a mitjans dels anys 1990. Ha contribuït a definir el gènere crust punk juntament amb bandes com His Hero is Gone i Tragedy en combinar acords de guitarra dissonants amb afinacions greus. Igual que els seus companys de Tragedy, el grup va traslladar la seva residència a Portland l'any 2001.

## Història

El 2003 From Ashes Rise va signar un contracte amb Jade Tree Records i va escriure les cançons que formarien part de l'àlbum Nightmares, agafant influències del d-beat de Discharge. El grup es va separar a la tardor de 2005 després de realitzar una gira amb el grup anglès Subhumans.
El 12 d'octubre de 2009 els membres del grup es van retrobar i van fer un concert al club Satyricon de Portland, un esdeveniment anunciat a la seva pàgina de Myspace. Seguit d'aquest concert i de la publicació de Live Hell al març, From Ashes Rise va reprendre la seva activitat i va fer una gira internacional.
El 25 de desembre de 2011 el guitarrista i vocalista Brad Boatright va fundar el seu propi segell discogràfic, Audiosiege Media, el qual depèn de Moshpit Tragedy Records. El gener de 2012 From Ashes Rise va gravar dues cançons, «Rejoice The End» i «Rage Of Sanity», per a un EP 7" publicat amb Southern Lord Records.

## Discografia

* Fragments of a Fallen Sky (1998), 7", Clean Plate Records
* Life and Death (1999), 7", Partners In Crime Records
* Concrete & Steel (2000), LP, Feral Ward Records
* Discography (2000), CD, Feral Ward Records
* Silence (2000), LP, Feral Ward Records
* From Ashes Rise/Victims (2003), compartit, LP, Havoc Records
* Nightmares (2003), CD, Jade Tree / LP, Havoc Records
* Live Hell (2010), LP, Jade Tree
* Rejoice The End / Rage Of Sanity (2012), 7", Southern Lords

## Referències

* ↑ «From Ashes Rise on Facebook - Biography».
* ↑ Caraeff, Ezra Ace. «Smoldering Remains» (en anglès). [Consulta: 29 agost 2024].
* ↑ «Featured Content on Myspace». Blogs.myspace.com. Arxivat de l'original el 7 de febrero de 2009. [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ Hunter, Aris. «Smoldering Remains | Music». Portlandmercury.com. [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ «FROM ASHES RISE Frontman's AudioSiege Media Releases First Two Titles». Bravewords.com. Arxivat de l'original el 7 de abril de 2014. [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ «FROM ASHES RISE Record Brand New 7" For Southern Lord». Thesleepingshaman.com. [Consulta: 28 maig 2015].
# Turkovski

Turkovski - Турковский (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al delta del riu Kuban, a la vora dreta del riu Protoka, davant de Slàviansk-na-Kubani. És a 15 km al sud de Poltàvskaia i a 70 km al nord-oest de Krasnodar.
Pertany al khútor de Trudobelikovski.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* El municipi a la pàgina web del raion (rus)
* Mapa topogràfic soviètic a maps.vlasenko.net