OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bercy

«Bercy» té aquests significats:
* Bercy (municipi), municipi al departament del Sena que existí entre 1790 i 1859 abans de la seva incorporació al territori de la ciutat de París
* Bercy Village, centre comercial i de lleure al 12è districte de París
* Barri de Bercy, barri administratiu al 12è districte de París
* Île de Bercy, illa artificial a París, França
* Parc de Bercy, conjunt de tres jardins al 12è districte de París
* Pont de Bercy, vial que travessa el Sena a París, a França que enllaça els districtes 12è i 13è
# Bercy Village

Bercy Village és un centre comercial i de lleure situat al 12è districte de París. Ha estat construït a l'emplaçament dels antics cellers i magatzems de Bercy, inscrits a l'Inventari suplementari dels Monuments Històrics. El lloc era una plaça important del mercat i de la logística del vi al segle xix i al començament del segle xx.
El barri de Bercy es va desenvolupar al final del segle XX amb l'obertura de Palais omnisports de Paris-Bercy el 1984 i la creació del nou edifici del ministeri d'economia.
Bercy Village va ser acabat el 2001 i implica d'ara endavant una trentena de botigues i restaurants. Un complex UGC també hi és present, l'UGC Ciné Cité Bercy.

## Polèmica

El 2002, una associació de veïns del barri va denunciar la no conformitat dels locals. Aleshores una part del permís de construcció va ser anul·lat.

## Enllaços externs

* La web de Bercy Village

## Notes i referències

* ↑ 35heures : cadres et RTT - Archives pour tous
# Berdeniella alemannica

Berdeniella alemannica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: l'oest d'Alemanya.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Prpic NM (2005). DEpository: a Web repository of information about the Metazoa of Germany (anglès)
* ↑ Mitteilungen der Münchner Entomologischen Gesellschaft (alemany)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Bornos

Bornos és una localitat de la província de Cadis, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 8.164 habitants. La seva extensió superficial és de 55 km² i té una densitat de 148,4 hab/km².

## Enllaços externs

* WindsurfBornos Arxivat 2008-03-07 a Wayback Machine.
# Bernardino Rivadavia

Bernardino de la Trinidad González Rivadavia i Rivadavia (nascut a Buenos Aires, 20 de maig de 1780 – Cadis, 2 de setembre de 1845) fou un polític de les Províncies Unides del Riu de la Plata, actual Argentina. Fou el primer President de la Nació Argentina, exercint al càrrec entre el 8 de febrer de 1826 i el 7 de juliol de 1827.
Es va educar al Col·legi Nacional de Buenos Aires (en aquell temps Reial Col·legi de Sant Carles), però va abandonar sense acabar els seus estudis. Durant les Invasions Angleses va actuar com a tinent del Terci de Voluntaris de Galicia. El 1808 Santiago de Liniers el va nomenar "alférez real", però aquest nomenament va ser rebutjat pel Cabildo. Va assistir al Cabildo obert del 22 de maig de 1810 votant per la deposició del virrei, fet que va donar peu a l'anomenada Revolució de Maig. Va tenir una forta influència sobre el Primer Triumvirat. Poc després va exercir el càrrec de Ministre de Govern i Relacions Exteriors de la província de Buenos Aires.
Tot i que ja existia un Congrés General (1824) destinat a redactar una Constitució, l'inici de la Guerra del Brasil va motivar la creació immediata del càrrec de President de la Nació Argentina, sent Rivadavia el primer a ocupar-lo. La Constitució Argentina de 1826 es va sancionar amb posterioritat, però fou rebutjada per les províncies. Molt qüestionat per les seves polítiques unitàries, Rivadavia hagué de renunciar al seu càrrec, sent succeït per Vicente López i Planes, però al cap de poc el càrrec va ser dissolt i van passar uns anys fins que no es va tornar a crear de nou.
Després de la seva renúncia, Rivadavia es va retirar a Espanya, on va morir el 1845. Les seves restes van ser repatriades a l'Argentina l'any 1857, rebent honors de Capità General. Actualment la seva sepultura s'ubica a un mausoleu situat a la Plaça Miserere, adjacent a l'Avinguda Rivadavia anomenada en honor seu.
# Brisa Fenoy

Brisa Fenoy (Algesires, 18 d'agost de 1991) és una música (intèrpret i compositora), model, DJ i productora espanyola. Es va fer coneguda per ser la coautora de Lo malo, una cançó interpretada per Aitana Ocaña Morales i Ana Guerra al programa Operación Triunfo. Les seues cançons tenen algun missatge social.
Nasqué i es crià en una família amb un pare sindicalista que es manifestava pel tancament dels Centres d'Internament d'Estrangers i una mare, Josefina Núñez, que escrivia sobre Espanya i Àfrica, a través de l'estret de Gibraltar. El seu germà Erasmo és un fotoperiodista que denuncia com arriben els immigrants amb pastera.
Es formà en piano a un conservatori de música des dels vuit anys. Va escriure una cançó quan tenia 12 anys. Des dels 19 anys va treballar com a model.
Debutà el 2017 amb el senzill Ella, amb lletres reivindicatives.
El gener de 2018 va traure la cançó amb vídeo musical sobre les desigualtats socials i la migració vinguda d'Àfrica, Jericó. El mateix any una cançó adaptada per ella, Lo malo, tingué molt d'èxit. Per aquesta cançó guanyà el premi Racimo a la XXVI edició dels premis Racimos i Filoxera. L'abril va traure el senzill Tres minutos, una cançó que convida al mindfulness.

## Referències

* 1 2 «Brisa Fenoy, coautora del éxito viral "Lo malo": "El pop necesita contenido"». EFE, 10-02-2018 [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ «Brisa Fenoy - Biografía, historia y legado musical» (en castellà). BuenaMusica.com. [Consulta: 23 juny 2020].
* 1 2 «Brisa Fenoy es 'la buena'». el Periódico, 14-04-2018 [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ «"He sido cosificada como mujer y no me ha costado transmitirlo en mi música"». eldiario.es, 30-07-2017 [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ «14 kilómetros separan dos realidades: Brisa Fenoy golpea la conciencia con su nuevo single 'Jericó'». eldiario.es, 12-01-2018 [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ «La tensión se adueña de la entrega de los premios Racimo y Filoxera». Diario de Jérez, 21-04-2018 [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ «Cantante Brisa Fenoy invita a la tranquilidad con su tema “Tres minutos”». 20 Minutos, 24-04-2018 [Consulta: 28 abril 2018].
# Ca n'Aguilera

Ca n'Aguilera és una entitat de població del municipi de Piera, a la comarca de l'Anoia, que té 175 habitants (2005).
La pedania es va formar al voltant de la "casa Aguilera" o "mas Aguilera" de la família Zaragoza de Viala, descendents dels Aguilera d'Òdena i dels Viala-Sescorts, senyors del Castell de Piera per Jaume el Conqueridor i vescomtes del Castell de Sant Jordi per Ferran VII. La casa popularment es coneix com la Baronia de Ca n'Aguilera. L'edificació principal data del segle xv. El conjunt arquitectònic de la Baronia està format per la casa principal amb l'església, que és d'estil modernista i és obra de Francesc Berenguer i Mestres, deixeble d'Antoni Gaudí. El 12 de juny de 1712 en Josep d'Aguilera i Centelles va rebre llicència per a "obrar capella" al costat de la casa principal però no va ser fins a la fi de 1910, quan va ser construïda de nou, que l'església va esdevenir la construcció actual.
Els mecenes de la remodelació modernista de l'església varen ser la baronessa Mercè d'Ayguavives i de León, filla dels Marquesos de las Atayuelas, Guàrdia Reial i Zambrano, i la seva filla Isabel de Viala i d'Ayguavives, vídua de Matíes Zaragoza de Viala. El 23 de gener de 1921 l'església va ser cedida al Bisbat, essent bisbe de Barcelona Ramón Guillamet i Comas.
En Joan Vilanova i Cucurella ha publicat diversos llibres que relaten tradicions, costums i part de la història del llogaret des de principis del segle xx.
El fons documental de l'heretat de ca n'Aguilera i la família Viala-Aguilera es troba a l'Arxiu Nacional de Catalunya (fons ANC1-1068).

## Referències

* ↑ «Ca n'Aguilera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ VILANOVA CUCURELLA, Joan. Un Passeig en l'oblit del temps : Ca N'Aguilera. S.l. : l'autor (2012). 328 p.
* ↑ VILANOVA CUCURELLA, Joan. Camins per la memòria. S.l. : l'autor (2005). 293 p.
* ↑ Descripció a nivell de fons del fons "Ca n'Aguilera de Piera" de l'Arxiu Nacional de Catalunya
# Ca la Feua

Ca la Feua és una obra del municipi de Vilajuïga (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al nord del nucli urbà de Vilajuïga, al bell mig del veïnat de Dalt de la població, al carrer Pere Serra.
Es tracta d'un edifici de planta rectangular, amb la coberta a dues vessants de teula, adossat a una altra construcció. Està distribuït en planta baixa i pis, amb un jardí al costat nord-oest que continua a la part posterior. La portal principal, amb llinda de fusta, està ubicada al mur sud i es troba protegida per un cos adossat, que presenta una gran arcada de mig punt al centre. L'arcada està bastida amb lloses de pedra disposades a sardinell, excepte a la zona central, on presenta una refecció amb prims maons igualment disposats. El basament de l'arcada és de secció quadrada. L'intradós conserva restes del parament encanyissat. El cos adossat fa les funcions de terrassa al nivell de la primera planta, la qual té una finestra rectangular amb llinda de fusta refeta. La façana oest presenta un estret cos adossat, amb coberta a un sol vessant, fins a l'altura del pis. Té un esvelt arc de mig punt, bastit amb maons disposats a pla i que es recolza a la façana de la casa, el qual permet el pas per l'interior de l'estructura. Als costats hi ha una finestra refeta amb llinda de fusta i una porta rectangular. Tota la construcció és de pedra desbastada de diverses mides i maons, lligat amb morter de calç.

## Referències

* 1 2 «Ca la Feua». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Brienomyrus longianalis

Brienomyrus longianalis és una espècie de peix africà del gènere Brienomyrus en la família Mormyridae que pertany al grup dels denominats «lluços del riu Nil». Està present en diverses conques hidrogràfiques del centre i oest d'Àfrica, encara que existeix poca informació de la seva distribució geogràfica explícita. És nativa de Camerun, Nigèria, Guinea i Sierra Leone.
Pot aconseguir una grandària aproximada de 16,0 cm. És molt semblant a Brienomyrus brachyistius, però es distingeixen per la mida de l'aleta anal i pel peduncle caudal inferior.

## Estat de conservació

Respecte a l'estat de conservació es pot indicar que d'acord amb la UICN aquesta espècie es pot catalogar en la categoria de «risc mínim (LC o LR/lc)». Aquesta espècie té una àmplia distribució. A part del delta del Níger, on l'espècie està amenaçada a causa de l'explotació de petroli, en tots els altres llocs no hi ha grans amenaces generalitzades conegudes.

## Refències

* ↑ Bigorne, R.. «Mormyridae». A: C. Lévêque, D. Paugy y G.G. Teugels. Faune des poissons d'eaux saumâtres d'Afrique de l'Ouest. tome 1. (en francès). París: Faune Trop. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, and ORSTOM, 1990, p. 122-184.
* 1 2 Llista Vermella de la UICN
* ↑ Stiassny, Melanie L. J.; Teugels, Guy G.; Hopkins, Carl. Poissons d'eaux douces et saumâtres de basse Guinée, ouest de l'Afrique centrale (en francès). 1-42. IRD Editions, 2008, p. 799. ISBN 978-27-0991-620-2.
* ↑ Boulenger, G. A. «On the fishes collected by Dr. W. J. Ansorge in the Niger Delta» (en anglès). Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London, 1, 1901, pàg. 4–10, Pls. 2–4. Arxivat de l'original el 2014-03-23 [Consulta: 13 juny 2015].
# Biblioteca del Campus Universitari de Manresa

La Biblioteca del Campus Universitari de Manresa, ubicada a l'antic edifici de l'escorxador, és una biblioteca universitària de la Universitat Politècnica de Catalunya i dona servei a la comunitat del Campus Manresa: l'Escola Politècnica Superior d'Enginyeria de Manresa, UManresa de la Universitat de Vic - Universitat Central de Catalunya (Fundació Universitària del Bages), i l'Escola Agrària de Manresa.
És un equipament de 1.200 m2 i 240 places, ocupa la nau central de l'antic escorxador de Manresa construït seguint un projecte de l'arquitecte Ignasi Oms i Ponsa, i rehabilitat segons el projecte de l'estudi d'arquitectura Fargas Arquitectes FGRM. Aquest edifici forma part de la selecció d'elements destacats del patrimoni industrial de Catalunya del Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya (mNACTEC).
Els documents que formen el fons de la biblioteca estan especialitzats en les àrees d'estudi de les institucions del campus, principalment en electricitat, electrònica industrial i automàtica, sistemes TIC, química, mecànica, recursos energètics i miners, fisioteràpia, podologia, logopèdia, infermeria, educació infantil i administració d'empreses i matèries afins, així com en les especialitats que s'imparteixen a l'Escola Agrària de Manresa. També és el centre de documentació i recerca de referència del Geoparc de la Catalunya Central amb un recull de documents sobre la mineria, la geologia i el medi ambient a la comarca del Bages i el municipi de Collbató. La biblioteca també participa en l'elaboració d'estudis bibliomètrics per l'Observatori de Recerca a la Catalunya Central.

## Referències

* ↑ Lacuesta, Raquel. Ignasi Oms i Ponsa, arquitecte: vida i obra d'un arquitecte modernista, prolífic i compromès. Barcelona: Angle Editorial, 2009, p. 344. ISBN 978-84-96970-91-5.
* ↑ «Mapa del patrimoni industrial de Catalunya :150 elements imprescindibles». Museu de la Ciència i la Tècnica de Catalunya. [Consulta: 2 juny 2016].
* ↑ «El Geoparc de la Catalunya Central incorpora un centre de documentació i recerca». Regió7, 15-05-2014.
* ↑ «Manresa lidera el rànquing de la producció científica i tècnica de la Catalunya Central». Regió7, 23-07-2015.

## Enllaços externs

* Biblioteca del Campus Universitari de Manresa - Lloc web oficial
# Bulimulus duncanus

Bulimulus duncanus és una espècie de gastròpode eupulmonat terrestre de la família Orthalicidae, endèmic de les Galàpagos.

## Hàbitat

Viu als boscos tropicals i subtropicals secs.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de l'illa de Pinzón (Illes Galápagos, l'Equador).

## Estat de conservació

Les seues principals amenaces són la destrucció del seu hàbitat per les activitats humanes, la introducció d'espècies exòtiques i els canvis climàtics causats per El Niño.

## Referències

* 1 2 3 Parent, C. (2003). "Bulimulus duncanus." 2003 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2003. [Consulta: 16 abril 2023]
* 1 2 Encyclopedia of Life (anglès)

## Bibliografia

* Dall, W.H., 1893. Preliminary notice of new species of land-shells from the Galapagos Islands, collected by Dr. G. Baur. Nautilus 7: 52-56.
* Dall, W.H., 1896. Insular land-shell faunas, especially as illustrated by the data obtained by Dr. G. Baur in the Galapagos Islands. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia: 395-460.
* Dall, W.H., 1900. Additions to the insular land-shell faunas of the Pacific coast, especially of the Galapagos and Cocos Islands. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia 88-106.
* Dall, W.H. i Ochsner, W.H., 1928. Landshells of the Galapagos Islands. Proceedings of the California Academy of Sciences, 4th Series. 17(5): 141-185.
# CHJ

CHJ té els següents significats:
* Confederació Hidrogràfica del Xúquer (del seu nom en castellà Confederación Hidrográfica del Júcar), organisme gestor de les aigües i infraestructures de la conca hidrogràfica del Xúquer
* chj també és el codi ISO 639-3 del chinanteca d'Ojitlán una llengua parlada a Mèxic pels chinantecs d'Oaxaca i vegeu Chinanteca#Variants
# CHG

CHG té els següents significats:
* Club Handbol Garbí, club d'handbol de Palafrugell (Baix Empordà)
* chg també és el codi ISO 639-3 del txagatai, llengua turquesa extingida provinent de l'Àsia central
# Cal Batlle (la Torre de Claramunt)

Cal Batlle és una obra de la Torre de Claramunt (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de diferents cossos de planta rectangular, molts d'ells actuals (fets en maó i fibrociment (uralita)), dels quals ens interessa destacar la primitiva construcció del molí, de planta rectangular i quatre pisos, els dos últims amb les típiques ventanes. El portal d'entrada és adovellat. Aquesta part antiga queda amagada per les construccions posteriors.

## Història

És del s.XVIII.

## Referències

* 1 2 «Cal Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Ca l'Andreu

Ca l'Andreu és el nom dels següents llocs:
# Calibre (desambiguació)

«Calibre» té aquests significats:
* Armes de foc:
** El calibre és el diàmetre intern d'un canó d'una arma de foc, que al seu torn es correspon al diàmetre de la bala o projectil que aquest pot disparar
* Programari:
** Calibre és un gestor i organitzador de llibres electrònics lliure, que permet la conversió de nombrosos formats de fitxers per llibres electrònics.
# Campionat d'Espanya de trial 1972

La temporada de 1972 del Campionat d'Espanya de trial fou la 5a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 7 proves puntuables. 3 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Trial de Reis (la primera, 9 de gener), València i Trial de Primavera (19 de març).

## Classificació final

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Ignasi Bultó | Bultaco | 54 |
| 2 | Quico Payà | OSSA | 49 |
| 3 | Joan Bordas | Montesa | 36 |
| 4 | Ramon Tresserras | Bultaco | 34 |
| 5 | Jaume Marquès | Bultaco | 31 |
| 6 | Jordi Rabasa | Montesa | 27 |
| 7 | Randy Muñoz | Bultaco | 25 |
| 8 | Pere Taulé | Bultaco | 25 |
| 9 | Pere Pi | Montesa | 21 |
| 10 | Miquel Blanch | Bultaco | 21 |

## Notes

* ↑ Les referències consultades assenyalen com a lloc de celebració només la província de València.

## Referències

* ↑ «Muñoz, vencedor del VIII Trial de Primavera» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 22-03-1972. [Consulta: 17 març 2013].
* ↑ «Spain - 1972» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
# Campionat d'Espanya de tot terreny 1979

La temporada de 1979 del Campionat d'Espanya d'enduro fou la 15a edició d'aquest campionat (fou la darrera edició del campionat amb aquesta denominació, ja que d'ençà de 1980 rebé el nom de Campionat d'Espanya d'enduro), organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 9 proves puntuables. Sis de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Dos Dies del Segre, Dos Dies de Reus, Dos Dies de Manresa, Dos Dies de Ripoll, Dos Dies de València i Dos Dies de Barcelona.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Carles Mas | Montesa | 168 |
| 2 | Narcís Casas | Bultaco | 153 |
| 3 | Josep Maria Pibernat | SWM | 114 |
| 4 | Ton Marsinyach | Montesa | 79 |
| 5 | Joan Riudalbàs | Bultaco | 50 |
| 6 | Ferran Gil | Montesa | 44 |
| 7 | Toni Soler | Bultaco/Fantic | 40 |
| 8 | Guillermo Moreno de Carlos | SWM | 37 |
| 9 | Ramon Burés | Montesa | 26 |
| 9 | Eduard Pujol | Montesa/SWM | 26 |
| 11 | Josep Pujol | Bultaco | 25 |

## Categories inferiors
### Trofeu Sènior Superior a 75cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Josep Piella | SWM | 75 |
| 2 | Jordi de Marimon | Montesa | 52 |
| 3 | Andreu González | Bultaco | 44 |

### Trofeu Sènior 75cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jordi Monjonell | Puch | 53 |
| 2 | Antoni Casals | Montesa | 32 |
| 3 | Josep Puig | Puch | 24 |

## Referències

* Alguersuari, Jaume (Director) «Enduro. Campeonatos de España» (en castellà). El año SOLO MOTO'79. SOLO MOTO [Barcelona], 01-12-1979, p. 191.
# Can Trona

Can Trona és un edifici a la plaça Major de Sant Pere Pescador (Alt Empordà), dins del nucli urbà de la població al sud de l'antic recinte medieval de la vila. Casa del segle xx actualment reconvertida en restaurant, anomenat Can Trona, com resa el gran plafó de la façana.
L'edifici, catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, construït entre mitgeres de planta rectangular, amb la coberta de dos vessants, amb un altre cos aïllat i un pati, tots dos a la part posterior. L'edifici principal té la coberta de dos vessants de teula i està distribuït en planta baixa i dos pisos. La planta baixa ha estat transformada per adaptar-la al nou ús de l'edifici. Als pisos hi ha dues obertures rectangulars per planta, amb decoració motllurada a la zona de la llinda. Tenen sortida a dos balcons correguts, amb la barana d'obra sinuosa i decorada. Rematant la façana, un senzill voladís. A l'interior, una de les estances de la planta baixa està coberta amb volta catalana rebaixada. La construcció està arrebossada i pintada amb tonalitats ocres i granes.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Trona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Eramprunyà

«Eramprunyà» té aquests significats:
* Baronia d'Eramprunyà, jurisdicció nobiliària d'època medieval amb centre al castell d'Eramprunyà
* Castell d'Eramprunyà, castell romànic al terme municipal de Gavà (Baix Llobregat)