OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xavier Bulbena i Moreu

Xavier Bulbena i Moreu (Barcelona, 1949 — Girona, 2 de maig de 2008) fou un artista plàstic, escenògraf i dissenyador català.
Format a l'Escola Eina de Barcelona, promogué diverses iniciatives en el camp de l'art d'avantguarda, entre els quals el Taller Am Terrisseries, L'Au Cal·ligràfica, la cooperativa de ceramistes Coure i el premi de dibuix Joan Miró. Autor d'escenografies per a grups teatrals (Els Joglars, Zootrop Teatre, Laboratori), amb Xavier Mariscal dissenyà la cerimònia inaugural dels Jocs Olímpics de Barcelona (1992). Establert a la Garrotxa a mitjan anys setanta, hi impulsà i participà en nombroses iniciatives artístiques i culturals de la comarca, entre els quals el Museu Comarcal de la Garrotxa i amb la secció del Museu dels Volcans, el logo promocional d'Olot, l'Arxiu d'Imatges d'Olot i l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa. Fou també cartellista de les Festes del Tura (1998) i d'altres esdeveniments de la comarca, així com dissenyador de publicacions. Fou president de la Coordinadora d'Entitats de Defensa de l'Alta Garrotxa i era regidor a Sant Pau de Segúries, on residia. Morí el 2 de maig de 2008 a l'Hospital Dr. Trueta de Girona, després que se li detectés una greu malaltia el Nadal del 2007.

## Referències

* ↑ «Xavier Bulbena i Moreu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Inaugurada l'exposició "Xavier Bulbena: solucions creatives s.l."». Olot.cat. [Consulta: 27 desembre 2017].
# Xavier Busquets i Sindreu

Xavier Busquets i Sindreu (Barcelona, 1917 - 15 d'agost de 1990) va ser un arquitecte català.

## Biografia

Era fill del també arquitecte Guillem Busquets i Vautravers (1877-1955) i de Maria Sindreu i Oliba (1863-1944).
Durant la Guerra Civil espanyola, formà part del bàndol feixista i fou pilot de la Legió Còndor. A la Segona Guerra Mundial, fou membre de la División Azul i un dels pilots que ajudà en l'ofensiva sobre Moscou de la tardor-hivern del 1941. Fou condecorat amb la Creu de Ferro del règim nazi.

## Obres

* Seu del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya i Balears a la plaça Nova de Barcelona (1958-1962).
* Nova seu de la Caixa d'Estalvis i Mont de Pietat de Barcelona a l'Avinguda Diagonal, 522-532 (1968-1973).
* Oficines Sandoz a la Gran Via de les Corts Catalanes, 766-768 (1971-1972).

## Referències

* ↑ «Xavier Busquets i Sindreu» p. 26. La Vanguardia, 19-08-1990.
* 1 2 «Xavier Busquets i Sindreu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Maria SINDREU OLIBA». geneanet. José Puges.
* ↑ Andreu, Marc «Picasso i el tinent de la Legió Còndor». El País [Madrid], 12-07-2012.
* 1 2 González, Antoni; Lacuesta, Raquel. Barcelona: guía de arquitectura 1929-1200. Gustavo Gili, 1999, p. 94.
# Nanochromis teugelsi

Nanochromis teugelsi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes que es troba a Àfrica: riu Congo.
Els mascles poden assolir els 5,6 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 «Nanochromis teugelsi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Ryoichi Kawakatsu

Ryoichi Kawakatsu (Kyoto, Japó, 5 d'abril de 1958) és un exfutbolista i entrenador japonès.

## Selecció japonesa

Ryoichi Kawakatsu va disputar 13 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# STS-8

STS-8 va ser la 8a missió del Transbordador Espacial de la NASA i el tercer vol del Transbordador Espacial Challenger. Va ser llançat el 30 d'agost de 1983 i va aterrar el 5 de setembre, la realització de la primera nit de llançament i la nit d'aterratge del programa del transbordador espacial. També va dur el primer astronauta afroamericà, Guion Bluford. La missió va aconseguir amb èxit tots els seus objectius d'investigació previstos, però es va veure entelat pel posterior descobriment que un coet accelerador de combustible sòlid gairebé havia funcionat malament catastròficament durant el llançament.
La càrrega útil principal de la missió era INSAT-1B, un satèl·lit indi de comunicacions i observació del clima, que va ser llançat per l'orbitador i va ser col·locat en una òrbita geoestacionària. La càrrega útil secundària, en substitució d'un satèl·lit de comunicacions de la NASA retardat, era una càrrega útil maniquí de quatre tones mètriques, destinat a provar la utilització del sistema manipulador remot "Canadarm" del transbordador. Els experiments científics realitzats a bord del Challenger van incloure la prova ambiental del nou maquinari i materials dissenyats per a futures naus espacials, l'estudi dels materials biològics dels camps elèctrics sota microgravetat, i la recerca en la síndrome de l'adaptació a l'espai (també conegut com a "malaltia de l'espai"). El vol, a més, va servir com a prova per al satèl·lit TDRS-1 llançat prèviament, que seria necessari per donar suport a la posterior missió STS-9.

## Vegeu també

* Llista de vols espacials tripulats

## Bibliografia

* Shayler, David J. Disasters and accidents in manned spaceflight. Springer-Praxis, 2000. ISBN 1-85233-225-5.
* Jenkins, Dennis R. Space Shuttle ֠the history of the national space transportation system: the first 100 missions. 3rd. Midland, 2001. ISBN 1-85780-116-4.
* Evans, Ben. Space Shuttle Challenger: ten journeys into the unknown. Springer, 2007. ISBN 0-387-46355-0.
* Shuttle flight data and in-flight anomaly list ֠STS-1 through STS-71, STS-73 and STS-74 (5th revision). NASA, abril 1996. hdl:2060/19960047214.
* STS-8 press information. Rockwell International, agost 1983.
* STS-9 press information. Rockwell International, novembre 1983.
* Orloff, Richard W.. Space Shuttle mission STS-8 press kit: August 1983. NASA, 2001.
* Major NASA satellite missions and key participants: volume III. NASA, 1983. hdl:2060/19920075896.

## Enllaços externs

* STS-8 info Arxivat 2008-06-16 a Wayback Machine.. NASA Kennedy Space Center.
* STS-8 video highlights Arxivat 2008-10-23 a Wayback Machine.. NSS.
# Sainte-Gemmes

Sainte-Gemmes és un municipi francès, situat al departament del Loir i Cher i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 99 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Sainte-Gemmes era de 99 persones. Hi havia 44 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 49 habitatges, 43 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 49 habitatges eren cases. Dels 43 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 4 en tenien tres, 17 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 40 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 21 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Sainte-Gemmes el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 12 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 52 persones, 48 eren actives i 4 eren inactives. De les 48 persones actives 46 estaven ocupades (25 homes i 21 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 4 persones inactives 3 estaven jubilades i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 8 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses extractives, 3 d'empreses de construcció, 1 d'una empresa de transport i 2 d'empreses de serveis.
Dels 3 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un paleta, 1 fusteria i 1 electricista.
L'any 2000 a Sainte-Gemmes hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Sainte-Gemmes a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Sainte-Gemmes a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Saint-Lormel

Saint-Lormel (en bretó Sant-Loheñvel) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2005 tenia 867 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 729 | 716 | 736 | 780 | 787 | 777 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Daniel Fraval | |
| 2008- | Pierrick Sorgniard | |
# Saint-Christophe-Dodinicourt

Saint-Christophe-Dodinicourt és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 38 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Christophe-Dodinicourt era de 38 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 19 habitatges, 15 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 19 habitatges eren cases. Dels 15 habitatges principals, 10 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien quatre cambres i 12 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 5 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Christophe-Dodinicourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 22 persones, 14 eren actives i 8 eren inactives. Les 14 persones actives estaven ocupades(9 homes i 5 dones).. De les 8 persones inactives 2 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa extractiva.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Christophe-Dodinicourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Christophe-Dodinicourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# San Nicolás de los Garza

San Nicolás de los Garza és un municipi de l'estat de Nuevo León. San Nicolás de los Garza és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord de l'estat de Nuevo León. Limita al nord amb General Escobedo, al sud amb Guadalupe, a l'oest amb Monterrey i a l'est amb Apodaca.

## Vegeu també

* Municipis de Nuevo León

## Referències

* ↑ Monografia municipal de San Nicolás de los Garza Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
# Sant Cebrià de Salàs

Sant Cebrià de Salàs és una església romànica situada al sud-oest de la vila de Salàs de Pallars, al terme municipal de la qual pertany, en un lloc solitari.
Se'n té constància des del 1112 fins al 1904, any en què, en una visita pastoral, es diu que l'església està en bon estat.
Es tracta d'una construcció romànica tardana, del segle xii. És en ruïnes, però els carreus que en formen les restes duen a aquella data.

## Referències

* ↑ GEC

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Cebrià de Salàs". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Salàs de Pallars. Sant Cebrià". Dins Pallars Jussà, III. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 33). ISBN 84-7935-740-1
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Joan de l'Avellanet

Sant Joan de l'Avellanet és una església del municipi de Bagà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada en un context rural, avui dominat per un campament de la Generalitat de Catalunya on hi ha un camp d'esports tancat amb filat metàl·lic just a tocar dels murs de l'església és una petita construcció d'una sola nau rematada amb absis semicircular pel cantó de llevant. El parament és de carreus de pedra disposats en filades regulars. La coberta és una volta de canó a la nau i volta de quart d'esfera a l'absis. Exteriorment ens trobem amb una coberta a dues aigües amb teula àrab. La porta és un arc de mig punt rebaixat adovellat i obert al centre del mur de tramuntana. A excepció de la finestra dels cantons curts, no hi ha més obertures al mur.

## Història

L'absis està datat al s. XII però la nau és una reconstrucció del s. XIV. Es té constància que el 1621 era una sufragània de la parròquia de Sant Esteve de Bagà.

## Referències

* 1 2 «Sant Joan de l'Avellanet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2016].
# Santa Margarida del Soler

Santa Margarida del Soler és una capella romànica de Lladurs (Solsonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una antiga capella romànica aïllada situada als Camps de Soler, en un paratge muntanyós, dins de l'entitat de població de Timoneda al municipi de Lladurs. La capella és d'una nau de planta rectangular amb l'absis de secció trapezial. La coberta és a dues aigües de teula àrab amb el carener perpendicular a la façana principal. Al frontis presenta un portal d'arc de mig punt adovellat amb brancals de blocs de pedra escairada i amb restes d'emblanquinat. El revestiment és de maçoneria de pedra arrebossada amb pedres cantoneres més grans i escairades. La part superior està coronada per un petit campanar d'espadanya d'un sol ull més modern. L'interior de la nau té les parets emblanquinades i presenta volta de canó, sobre l'altar hi ha una fornícula de fusta.

## Història

En aquesta capella s'hi ubicava antigament a la façana de l'absis una gran llosa de pedra amb obertures amb forma de ferradura coneguda amb el nom de "la roca de les esquelles", ja que encomanant-se a la Santa Margarida s'hi penjaven esquelles en els forats. Aquesta llosa va ser traslladada a un carrer de Solsona on es troba. Originalment la nau era més llarga i estava coberta amb un enteixinat de fusta. Probablement la seva construcció té origen en el segle x.L'any 1957 es van editar uns Goigs dedicats a santa Margarida d'Antioquia venerada en aquesta capella.

## Referències

* 1 2 «Santa Margarida del Soler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «Goigs a santa Margarida de la capella del Soler de Timoneda.». [Consulta: 2022].
# Santa Margarida dels Monjos

Santa Margarida dels Monjos és una església de Santa Margarida i els Monjos (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església de tres naus rectangular amb capelles laterals a banda i banda. D'origen romànic tardà, fou molt modificada cap al segle xvii i avui mig derruïda i utilitzada com a cementiri, fins i tot amb nínxols dins la nau. De l'obra romànica d'aquesta església, sols en resta la porta amb arquivolta, dos capitells i columnes, un important campanar de paret de quatre arcs i algun pany de paret el costat de les luxoses eixamples d'arrel encara gòtica del segle xvii amb profusió de capitells, escuts de Catalunya i motllures arreu.

## Història

Aquesta antiga Parròquia fou fundada pel Comte Ramon Berenguer i cal situarla a principis de la segona meitat del segle xii. Segons la llegenda, Sant Ramon de Penyafort fou batejat en aquesta església l'any 1175.

## Referències

* 1 2 «Santa Margarida dels Monjos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Salmaniyya

La salmaniyya fou una antiga secta xiïta extremista que venerava el company de Mahoma Salman al-Farissí. S'esmenta la secta a Rayy i hauria operat als segles vii a ix, desapareixent després.

## Bibliografia

Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Salmāniyya".
# Can Gironès (Santa Coloma de Farners)

Can Gironès és una obra eclèctica de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de tres plantes, eclèctic, d'inspiració renaixentista, i tendència neogòticista. A la façana, la planta baixa té tres portes, una d'elles convertida en finestra, amb arc rebaixat, mentre que les obertures de les plantes superiors són rectangulars, amb ornamentació al seu voltant, guardapols i trancaaigües. Cada finestra té un balcó sostingut per mènsules, tres al primer pis i dos al segon. El balcó central és més gran i sobresurt, té dues columnes als brancals amb els seus capitells. Per damunt d'aquest balcó, al pis superior es disposa una galeria amb tres obertures entre pilastres.

## Història

Segons l'antiga fitxa del Servei de Patrimoni Arquitectònic de la Generalitat de Catalunya, l'any 1982, a la planta baixa d'aquest edifici hi havia una botiga de canonades.

## Referències

* 1 2 «Can Gironès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 març 2019].
# Notropis girardi

Notropis girardi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: des de l'oest d'Arkansas fins a l'oest de Kansas, oest d'Oklahoma, Texas i nord-est de Nou Mèxic (Estats Units).

## Referències

* 1 2 «Notropis girardi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Simons, Andrew M. & Mayden, Richard L. (1997): Phylogenetic Relationships of the Creek Chubs and the Spine-Fins: an Enigmatic Group of North American Cyprinid Fishes (Actinopterygii: Cyprinidae). Cladistics 13(3): 187-205.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vall de Noto

Vall de Noto és una àrea geogràfica de sud-est de Sicília dominat per l'altiplà de pedra calcària altiplà d'Iblea. Històricament, era una de les tres valls de Sicília.
Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2002.

## Referències

* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/1024
# Twelve Miles Out

Twelve Miles Out és una pel·lícula estatunidenca de Jack Conway estrenada el 1927.

## Argument

Jerry sempre guanya a Red en la seva rivalitat respecte a les dones, tràfic d'armes i robatori de diamants. Durant la Llei Seca als Estats Units, Jerry s'apodera de la costa on viu Jane, ella intentarà evitar-lo però acabarà enamorant-se d'ell, malgrat que la manté segrestada.

## Repartiment

* John Gilbert: Jerry Fay
* Ernest Torrence: Red McCue
* Joan Crawford: Jane
* Eileen Percy: Maizie
* Paulette Duval: Trini
* Dorothy Sebastian: Chiquita
* Gwen Lee: Hulda
* Edward Earle: John Burton
* Bert Roach: Luke
* Tom O'Brien: Irish
# Vaubonés

Vaubonés (en francès Valbonnais) és un municipi de França, situat al departament de la Isèra i la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana de l'Isèra
# Yunnanilus paludosus

Yunnanilus paludosus és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Yunnan (Xina).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. & X.-L. Chu. 1988. Revision of Yunnanilus with descriptions of a miniature species flock and six new species from China (Cypriniformes: Homalopteridae). Environ. Biol. Fishes v. 23 (núms. 1-2): 65-93.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Roberts, Tyson R. (2007): The "Celestial pearl danio", a new genus and species of colourful minute cyprinid fish from Myanmar (Pisces: Cypriniformes). Raffles Bulletin of Zoology 55(1): 131-140.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# BEI

BEI té els següents significats:
* Banc Europeu d'Inversions, institució i òrgan financer de la Unió Europea
* Bloc d'Estudiants Independentistes, associació catalana d'estudiants entre 1988 i 1999
* Bureau International des Expositions, organització responsable d'adjudicar les exposicions universals i internacionals
* Borsa d'Indonèsia