OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Or pur

Or pur (títol original, Rheingold) és una pel·lícula alemanya de 2022 dirigida per Fatih Akın. S'ha doblat i subtitulat al català.
És l'adaptació de la novel·la autobiogràfica Alles oder Nix publicada el 2015 pel raper i productor Xatar (Giwar Hajabi).

## Repartiment

* Emilio Sakraya: Giwar Hajabi
* Mona Pirzad: Rasal Hajabi

## Referències

* ↑ Meza, Ed. «Fatih Akin Hits Jackpot With Genre-Crossing Gangster-Rapper Movie ‘Rhinegold’». Variety, November 6, 2022. [Consulta: November 10, 2022].
* ↑ «Or pur». Goita què fan, ara!. [Consulta: 9 juny 2023].
* ↑ «Rheingold». [Consulta: 9 juny 2023].
* ↑ «Fatih Akin plant Film über den Rapper Xatar unter dem Titel »Rheingold«» (en alemany). Der Spiegel, 18-02-2021. ISSN: 2195-1349.
# Gonçalo Velho Cabral

Gonçalo Velho Cabral (1390?- 1460?) fou un explorador portuguès, navegant de la casa de l'infant Enric el Navegant i cavaller de l'Orde de Crist.
A les ordres d'Enric el Navegant descobrí el 1431 els illots de les Formigas, en un viatge destinat a localitzar les illes albirades pel pilot portuguès Diogo de Silves el 1427, i en prendria possessió en nom del rei de Portugal. Posteriorment, el 1432 començaria la conquesta de les Açores, establint-se a les illes de Santa Maria i São Miguel. Fou el primer capità donatari de Santa Maria i Saõ Miguel, on va introduir els animals domèstics. Amb tot el poblament sistemàtic de les illes amb colons procedents del continent no començà fins uns anys més tard, primer a Santa Maria, el 1439, i posteriorment a São Miguel, el 1444.
El 3 d'abril de 1443 el rei Alfons V de Portugal, a petició de l'Infant, li atorgà el privilegi, per cinc anys, com a Comendador de les illes Açores i dels seus habitants, eximint-los del pagament de delmes i peatges de totes les coses que portessin de les illes cap al regne.
El pare Gaspar Frutuoso, cronista de l'illa de São Miguel durant la segona meitat del segle xvi, li atribuí el descobriment de les illes de les Açores, però la historiografia moderna considera que sols descobrí el grup Oriental.

## Referències

* Açores, Lendas e Outras Histórias. Ribeiro & Caravana Editores, 1999, p. 25–26. ISBN 972-97803-3-1.
* Quintella, Ignacio da Costa. Annaes da Marinha Portugueza por Ignacio da Costa Quintella, Vice-Almirante da Armada Real, Conselheiro d'Estado Honorario, Conselherio do Real Conselho da Marinha, e Socio Honorario da Academia Real das Sciençias (en portuguese). Lisbon: Academia Real das Sciençias, Typografia, 1839.
* Lima, G. Frei Gonçalo Velho: O centenário dos Açores. Angra do Heroísmo, Azores: Tip. Insulana Editora, 1926.

## Enllaços externs

* Site de tourisme au Portugal Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine.
# Casa de Windsor

La Casa de Windsor és l'actual casa reial dels regnes de la Commonwealth. Va ser fundada pel rei Jordi V del Regne Unit per proclamació reial el 17 de juliol de 1917, quan va canviar el nom de la seva família de l'alemany, Saxe-Coburg und Gotha, a l'anglès, "Windsor". En l'actualitat, el membre més prominent de la Casa de Windsor és Carles III del Regne Unit, monarca regnant dels regnes de la Commonwealth.

## Llista dels monarques dels regnes de la Commonwealth

| Nom | Des de | Fins | Relació amb el predecessor |
| Rei Jordi V | 6 de maig de 1910 | 20 de gener de 1936 | fill d'Eduard VII. Fundador de la Casa de Windsor. |
| Rei Eduard VIII | 20 de gener de 1936 | 11 de desembre de 1936 | fill de Jordi V; va abdicar |
| Rei Jordi VI | 11 de desembre de 1936 | 6 de febrer de 1952 | fill de Jordi V i germà d'Eduard VIII |
| Reina Elisabet II | 6 de febrer de 1952 | 8 de setembre de 2022 | filla de Jordi VI |
| Rei Carles III | 8 de setembre de 2022 | regnant | fill d'Elisabet II |

## Vegeu també

* Mountbatten-Windsor
* Windsor (Anglaterra)
* Castell de Windsor
# Tarentola

Tarentola és un gènere de sauròpsids (rèptils) escatosos de la família Phyllodactylidae coneguts vulgarment amb el nom de dragons o dragonets. El dragó comú és un dels rèptils més freqüents a Catalunya. El nom del gènere procedeix de Tàrent, una ciutat italiana.
Els membres d'aquest gènere són de colors críptics que varien entre el marró o el gris pàl·lid en diverses tonalitats fins a un fosc gairebé negre. La seva pell té un aspecte rugós i sol presentar diversos bonys i taques. El color i característiques de la seva pell els permeten de camuflar-se durant el dia en troncs d'arbres, pedres i altres elements del seu hàbitat natural. Alguns poden canviar lleugerament de color, modificant la seva tonalitat de pell. Són animals molt ràpids i poden escalar per superfícies verticals, ja que disposen de coixinets en les seves potes que els permeten adherir-se a qualsevol superfície sigui seca, humida o nevada.

## Taxonomia

Se coneixen 31 espècies de Tarentola:
* Tarentola albertschwartzi Sprackland & Swinney 1998
* Tarentola americana (Gray 1831) (Dragó de Cuba)
* Tarentola angustimentalis Steindachner 1891 (dragó rugós)
* Tarentola annularis (G. Saint-Hilaire 1827) (Dragó de Cruz)
* Tarentola bischoffi Joger, 1984 (Dragó de Selvagens)
* Tarentola boavistensis Joge, 1993
* Tarentola bocagei Vasconcelos et al. 2012
* Tarentola boehmei Joger 1984 (Dragó del Draa)
* Tarentola boettgeri Steindachner 1891 (Dragó de Boettger)
* Tarentola caboverdiana Schleich 1984 (Dragó de Cap Verd)
* Tarentola chazaliae Mocquard 1895 (dragó de casquet)
* Tarentola crombiei Diaz & Hedges 2008
* Tarentola darwini Joger 1984 (Dragó de Darwin)
* Tarentola delalandii (Duméril & Bibron 1836) (dragó canari)
* Tarentola deserti Boulenger 1891 (Dragó del desert)
* Tarentola ephippiata O'Shaughnessy 1875 (Dragó del Hoggar)
* Tarentola fascicularis (Daudin 1802)
* Tarentola fogoensis Vasconcelos et al. 2012
* Tarentola gigas Bocage 1875 (Dragó gegant)
* Tarentola gomerensis Joger & Bischoff 1983 (dragó de la Gomera)
* Tarentola maioensis Schleich 1984
* Tarentola mauritanica (Linnaeus 1758) (Dragó comú)
* Tarentola mindiae Baha El Din 1997
* Tarentola neglecta Strauch 1895
* Tarentola nicolauensis Schleich 1984
* Tarentola parvicarinata (Dragó de Sierra Leona)
* Tarentola pastoria Trape et al. 2012
* Tarentola protogigas Joger 1984
* Tarentola raziana Schleich 1984
* Tarentola rudis Boulenger 1906
* Tarentola substituta Joger 1984

## Referències

* ↑ «Tarentola». Reptile Database. Reptarium. [Consulta: 22 març 2016].
# Marquesina

En arquitectura i construcció, una marquesina és una coberta (normalment de vidre), davant d'un portal, un porxo o una finestra, que serveix com un refugi de la pluja, el vent o el sol. Sol ser rectangular d'una, dues o tres peces, o de vegades semicircular.
L'estructura d'una marquesina està feta generalment de metall o de formigó armat (algunes vegades de fusta), i és sovint sostinguda per suports, que poden consistir en volutes decoratives. Es poden trobar algunes marquesines molt treballades, amb una complexa estructura metàl·lica (o de formigó), sobretot en les estacions, teatres, hotels, cafès, etc.

## Història

Originalment, es donava el nom de marquesina a un tros de tela estès sobre l'entrada d'una botiga o edifici per protegir-la de la pluja o el sol, aquest element es trobava també en els vaixells.
Les marquesines modernes poden ser de diversos materials per exemple plexiglàs. Per deformació, de vegades es diu marquesina a alguns tendals de materials semblants.

## Vegeu també

* Botiga
* Aparador

## Referències

* ↑ Michel Crisinel. Eu Cost C13 Glass and Interactive Building Envelopes: Final Report. IOS Press, 2007, p. 256–. ISBN 978-1-58603-709-3 [Consulta: 16 abril 2013].
* ↑ Víctor Valencia López. Escaparatismo e Imagen Comercial. ESIC Editorial, 1 July 2000, p. 57–. ISBN 978-84-7356-213-3 [Consulta: 16 abril 2013].
# Eugène Bigot

Eugène Bigot (Rennes, 28 de febrer de 1888 - París, 17 de juliol de 1965) va ser un compositor i director d'orquestra francès.

## Vida

Bigot va néixer a Rennes, Bretanya i va ser professor al Conservatori de París, on els seus més notables alumnes van incloure Francis Miroglio, Émilien Allard, Louis de Froment, Henri-Claude Fantapié, António Fortunato de Figueiredo, Karel Husa, Paul Kuentz, Jean-Bernard Pommier, Pierre Rolland, i Mikis Theodorakis. De 1935 a 1950 va dirigir l'Orquestra Lamoureux i de 1949 a 1965 l'Orquestra Filharmònica de Ràdio França, càrrec en el que el substituí Charles Bruck.
Va morir a París.

## Referències

* ↑ Bigot, Jean-Pierre «Eugene Bigot (1888 - 1965)». Musica et Memoria [Consulta: 25 desembre 2018].
# Parapocryptes rictuosus

Parapocryptes rictuosus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P. 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & Valenciennes, A., 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Historie naturelle des poissons. v. 12: i-xxiv + 1-507 + 1 p., Pls. 344-368.
* ↑ «Parapocryptes rictuosus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.
* ↑ Devi, K.R., 1992. Gobioids of Ennore estuary and its vicinity. Rec. zool. Surv. India 90(1-4):161-189.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Rao, K.V.R., 1995. Pisces. p. 483-506. A: Fauna of Chilka Lake. Wetland Ecosystem Series 1. Zool. Surv. Índia. 673 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2003. Assessment of mangrove degradation and resilience in the Indian subcontinent: the cases of Godavari estuary and south-west Sri Lanka. Final Report ICO-DC: IC18-CT98-0295.
* Murdy, E.O., 1989. A taxonomic revision and cladistic analysis of the Oxudercine gobies (Gobiidae: Oxudercinae). Records of the Australian Museum Supplement 11:93 p.
* Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ora Hotels Carrera

L'equip Ora Hotels Carrera (codi UCI: OHT), conegut anteriorment com a Betonexpressz, va ser un equip de ciclisme hongarès. Va competir del 2006 al 2011 i va tenir categoria continental.

## Principals resultats

* Belgrad-Banja Luka II: Žolt Der (2007)
* Tour of Victory: Zoltán Remák (2007)
* Gran Premi Betonexpressz 2000: Žolt Der (2007), Péter Kusztor (2008), Gergely Ivanics (2009)
* Gran Premi Hydraulika Mikolasek: Péter Kusztor (2008)
* Volta a Romania: Rida Cador (2008)
* Gran Premi Bradlo: Péter Kusztor (2008)
* Gran Premi P-Nívó: Gergely Ivanics (2008)
* Trofeu del Príncep: Roberto Richeze (2010)
* Trofeu de la Casa Reial: Adriano Angeloni (2010)
* Banja Luka-Belgrad I: Krisztián Lovassy (2011)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participà en els Circuits continentals de ciclisme. La següent classificació estableix la posició de l'equip en finalitzar la temporada.
UCI Àfrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2010 | 6è | Adriano Angeloni (20è) |
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2009 | 26è | Honorio Machado (111è) |
| 2011 | 15è | Mauro Abel Richeze (102è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2006 | 68è | Zoltán Remák (221è) |
| 2007 | 34è | Žolt Der (68è) |
| 2008 | 24è | Péter Kusztor (49è) |
| 2009 | 50è | István Cziráki (136è) |
| 2010 | 86è | Adriano Angeloni (644è) |
| 2011 | 79è | Krisztián Lovassy (142è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Guardiola (Vilanova de l'Aguda)

Guardiola és un poble del municipi de Vilanova de l'Aguda, a la Noguera. El 2019 tenia 12 habitants.

## Situació i descripció

Aquest poble, que havia format part de l'antiga baronia de Ribelles, es troba a l'extrem sud del municipi. És un petit llogaret, que té com a centre l'esglesiola, rectangular, amb un campanar d'espadanya sobre la façana, dedicada a Sant Martí. Era una clàssica sufragània, amb el cementiri prop seu. Se celebra la festa major el darrer diumenge d'abril. No lluny del poble hi ha la capella, reconstruïda, de Sant Magí, amb una monumental creu de pedra al davant.
Fins a mitjans del segle xix fou municipi independent.

## Referències

* ↑ «252496 Vilanova de l'Aguda». Idescat. [Consulta: 29 agost 2020].
* ↑ «Guardiola (Vilanova de l'Aguda)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ VV.AA.. Descobrim Ponts i el Mig Segre. Consell Comarcal de la Noguera i Ajuntament de Ponts, maig 1999 (Sortides per la Noguera 3). ISBN 84-605-8984-6.
* ↑ «255193 Guardiola». Alteraciones de los municipios en los Censos de Población desde 1842. INE. [Consulta: 29 agost 2020].
Viccionari
# Casa de boges 3

Casa de boges 3 (títol original en francès: La Cage aux folles 3) és una pel·lícula francoitaliana dirigida per Georges Lautner, estrenada l'any 1985. És la continuació de Casa de boges i de Casa de boges 2. Ha estat doblada al català.

## Argument

Albin ha d'anar a Escòcia per rebre la fabulosa herència de la seva tia: un castell envoltat d'immenses terres, un títol ducal i, sobretot, un autèntic botí que podria solucionar d'una vegada per sempre totes les dificultats financeres del cabaret on treballa, Casa de boges. Però les condicions del testament precisen que no podrà rebre la seva herència fins després d'haver contret matrimoni, i ser pare d'un fill legítim, en 18 mesos.
Renato, el seu company, i l'autèntic propietari de la Casa de boges, decideixen d'empènyer-lo a casar-se. Davant la manca de motivació d'Albin, no vacil·la a utilitzar tots els mitjans per arribar al seu objectiu, fent-li creure que ha esdevingut heterosexual.

## Repartiment

* Michel Serrault: Albin Mougeotte / Zaza Napoli
* Ugo Tognazzi: Renato Baldi
* Antonella Interlenghi: Cindy
* Gianluca Favilla: Dulac
* Saverio Vallone: Mortimer Woodson
* Michel Galabru: Charrier
* Benny Luke: Jacob
* Stéphane Audran: Matrimonia
* Umberto Raho: Mestre Kennedy

## Referències

* ↑ esadir.cat. Casa de boges 3. esadir.cat.
* ↑ «La Cage aux Folles 3: The Wedding» (en anglès). The New York Times.

## Enllaços externs

* Casa de boges 3 a Goita què fan, ara!
# Team Vermarc Sportswear

El Team Vermarc Sportswear (codi UCI: TVS) va ser un equip ciclista alemany, de ciclisme en ruta que va competir professionalment el 2003.
Entre els ciclistes que hi van militar destaquen Ievgueni Vaker, André Schulze o René Weissinger.

## Principals resultats
### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

Fins al 1998 els equips ciclistes es trobaven classificats dins l'UCI en una única categoria. El 1999 la classificació UCI per equips es dividí entre GSI, GSII i GSIII. D'acord amb aquesta classificació els Grups Esportius I són la primera categoria dels equips ciclistes professionals. La següent classificació estableix la posició de l'equip en finalitzar la temporada.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2003 | 22è (GSIII) | Ievgueni Vaker (601è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Maria de França, prioressa de Poissy

Maria de França (24 d'agost de 1393 - 19 d'agost de 1438) era la filla de Carles VI i la seva dona, Elisabet de Baviera. Era membre de la Casa de Valois i es va convertir en monja.

## Biografia

Maria va néixer al Bois de Vincennes i va ser la sisena de dotze fills, vuit dels quals (Maria inclosa) van viure fins a l'edat adulta.
Se sap que el pare de Marie patia una malaltia mental hereditària. Elisabet havia destinat la seva filla per a l'Església, possiblement perquè veia la bogeria del seu marit com un càstig de Déu.
Marie va entrar al convent de Poissy el 8 de setembre de 1397, prenent els seus vots com a monja el 26 de maig de 1408. Va ser l'única dels fills que va abraçar la vida religiosa; la resta dels seus germans supervivents es van casar.
En el moment en què Maria va ingressar al convent, la priora era la seva tieta, Maria de Borbó, que era la germana petita de l'àvia paterna, Joana de Borbó. Amb la jove Marie també va ingressar al convent com a companya Maria, la filla de Christine de Pisan. Christine va descriure una visita a Poissy el 1400 a la seva obra «El Llibre del Dit de Poissy», on va ser rebuda "amb alegria i tendresa" per Maria de Valois, de només set anys, i la Prioressa. Cristina també va descriure els allotjaments de Maria com a propis d'una princesa reial.
En 1405, la seva mare, Elisabet i el seu oncle Lluís I, duc d'Orleans, la van visitar i van intentar convèncer-la que abandonés la vida religiosa per casar-se amb Eduard, fill de Robert, duc de Bar, un aliat de Lluís. Però Maria va declinar, subratllant que només el rei (que era mentalment inestable en aquells moments) tenia el poder de forçar-la a prendre marit, i ella es quedà a l'abadia. En anys posteriors, es va convertir en prioressa del convent i va viure la resta de la seva vida allà.
Va morir a causa de la pesta negra el 19 d'agost de 1438 al Palais Royal de París i va ser enterrada al convent. L'únic dels seus germans que li va sobreviure va ser el rei Carles VII.

## Referències

* ↑ Kerrebrouck (Valois), p. 125 footnote 40, referring to Françoise Autrand "Charles VI le roi fou" in L'Histoire no 27 Oct 1980 pp 61-62.
* ↑ «Springtime, Solitude and Society in the Dit de Poissy».
* ↑ Power, Eileen Edna. Medieval English Nunneries.
* ↑ Jean Juvénal des Ursins. Michaud and Poujoulat. Histoire de Charles VI, roy de France. París: Guyot Frères, 1851, p. 431.
* ↑ Plantilla:MLCC
# Eugène Bourgeau

Eugène Bourgeau (Brizon, 1813 - París, 1877) va ser un botànic francès.
Recollí durant un cert temps espècimens botànics a Espanya, Àfrica del Nord i Illes Canàries, abans d'unir-se a l'Expedició Palliser al Canadà, de 1857 a 1860.

## Notes i referències

* ↑ [«(anglès) Journal de James Hector». Arxivat de l'original el 2005-09-03. [Consulta: 19 desembre 2012]. (anglès) Journal de James Hector]

## Enllaços externs

* Web sobre la història del Canadà de l'Oest Arxivat 2005-09-11 a Wayback Machine.
La seva signatura abreujada com a botànic és Bourg.
# Pablo Cavero Martínez de Campos

Pablo Cavero Martínez de Campos (Madrid, 10 de febrer de 1968) és un executiu i polític espanyol, conseller del Govern de la Comunitat de Madrid entre 2012 i 2015.

## Biografia
### Primers anys

Nascut el 10 de febrer de 1968 a Madrid, és fill de Íñigo Cavero y Lataillade, ministre durant els governs de Adolfo Suárez i Leopoldo Calvo-Sotelo. Es va llicenciar en Administració d'Empreses i Ciències Econòmiques per la Universitat Pontifícia de Comillas. Va estar emprat durant 19 anys pel Grup Barclays a Espanya.

### Conseller regional

Amb motiu de la sortida al desembre de 2011 de Antonio Beteta de la Conselleria de Transports i Infraestructures del govern regional de la Comunitat de Madrid per convertir-se en secretari d'Estat de Administracions Públiques, Pablo Cavero va ser nomenat, després de més de 30 dies d'espera, com a nou conseller per Esperanza Aguirre el 24 de gener de 2012. Després de l'accés d'Ignacio González González a la presidència de l'executiu regional, Cavero va sumar a la seva cartera les competències d'Habitatge.
Màxim responsable de l'Institut de l'Habitatge de Madrid (IVIMA) durant el seu mandat com a conseller autonòmic, el jutjat d'Instrucció número 48 de Madrid l'investiga per la venda de 2935 pisos adjudicats a la societat Azora i al fons d'inversió Goldman Sachs a l'octubre de 2013.

### Regidor a la capital

Candidat al lloc 11 de la llista del Partit Popular (PP) per a les eleccions municipals de 2015 a Madrid va ser escollit; el 13 de juny de 2015 va prendre possessió del seu càrrec com a regidor de l'Ajuntament de Madrid dins el Grup Municipal Popular liderat per Esperanza Aguirre. El agost de 2016 va abandonar el consistori madrileny per retornar a l'empresa privada.

### Volta al sector privat

Al setembre de 2016 es va conèixer el seu fitxatge per l'empresa caçatalents Seelinger y Conde.

## Referències

* ↑ «Figar y Lasquetty seguirán al frente de Educación y Sanidad y Cavero asumirá también Vivienda». Europa Press, 27-09-2012.
* ↑ Álvarez, Pilar «El exdirectivo de banca Pablo Cavero será el nuevo consejero de Transportes». El País, 24-01-2012.
* ↑ Guzmán, Cecilia «Pablo Cavero, el consejero de Vivienda vinculado a Goldman Sachs». El Plural, 25-11-2016.
* ↑ Pablo Cavero: por qué es el político más rico de España, 2016-07-25.
* 1 2 Marcos, José; Álvarez, Pilar «Un consejero recibido con escepticismo». El País, 24-01-2012.
* ↑ Oliver, Miguel «Aguirre nombra a Pablo Cavero nuevo consejero de Transportes». ABC, 24-01-2012.
* 1 2 3 Fernández, David «Pablo Cavero, el concejal más 'rico', deja el ayuntamiento para volver al sector privado». El Confidencial, 29-08-2016.
* ↑ «A Pablo Cavero, el concejal 'estudiante' del PP en Madrid, le llueven las querellas». Economía Digital, 19-10-2015.
* ↑ «Seeliger y Conde ficha a Pablo Cavero». Expansión, 02-09-2016.
# Guillem de Newburgh

Guillem de Newburgh fou un historiador del segle xii famós per haver escrit la Historia rerum Anglicarum, on relata la història d'Anglaterra durant el segle xi. A la seva obra adopta un enfocament crític més proper a la historiografia moderna que a les cròniques medievals típiques, on s'exageraven les gestes dels patrons i no es tenia en compte el punt de vista contrari. Inclou per aquest motiu una revisió de les fonts disponibles i una breu anàlisi d'altres compendis històrics contemporanis.

## Referències

* ↑ Partner, Nancy F. Serious entertainments : the writing of history in twelfth-century England. Chicago: University of Chicago Press, 1977. ISBN 0226647633.