OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jiangxi

Jiangxi (?·pàg.) (xinès: 江西; Pinyin: Jiāngxī; Wade-Giles: Chiang-hsi; Postal System Pinyin: Kiangsi) és una província meridional de la República Popular de la Xina, situada als marges del riu Iang-Tsé a la part septentrional dels turons del sud.
El nom de la província no vol dir "oest del Iang-Tsé" com la traducció literal implicaria, sinó que fou originada per una contracció de "Jiangnan Xi" (江南西; "Oest Jiangnan", o més literal "l'oest del sud del Iang-Tsé").
Jiangxi limita amb Anhui al nord, amb Zhejiang al nord-est, Fujian a l'est, Guangdong al sud, Hunan a l'oest, i Hubei al nord-oest.

## Divisions administratives

Jiangxi es divideix en 11 prefectures:
* Nanchang (xinès simplificat: 南昌市; pinyin: Nánchāng Shì)
* Jiujiang (九江市 Jiǔjiāng Shì)
* Jingdezhen (景德镇市 Jǐngdézhèn Shì)
* Pingxiang (萍乡市 Píngxiāng Shì)
* Xinyu (新余市 Xīnyú Shì)
* Yingtan (鹰潭市 Yīngtán Shì)
* Ganzhou (赣州市 Gànzhōu Shì)
* Yichun (宜春市 Yíchūn Shì)
* Shangrao (上饶市 Shàngráo Shì)
* Ji'an (吉安市 Jí'ān Shì)
* Fuzhou (抚州市 Fǔzhōu Shì)

## Història

La unificació de la Xina durant la dinastia Qin significà la incorporació de Jiangxi a l'imperi Qin. La colonització durant aquest període va donar origen als primitius assentaments en la província, molts de les quals han perdurat fins als nostres dies. Durant el segle VII es va construir en la regió part del Gran Canal de la Xina.
A principis del segle xx, la importància del canal va començar a decaure; al mateix temps la província va començar a empobrir-se. La regió és rica en recursos minerals i és la província xinesa amb més dipòsits de coure, tungstè, or, plata, urani, tori i tàntal. Destaca també el cultiu d'arròs així com de cotó i colza. La província és una de les més pobres de la Xina. La seva proximitat a algunes de les províncies més riques del país ha fet que gran part del capital econòmic i intel·lectual emigri de Jiangxi.

## Enllaços externs

* 江西省人民政府 (Govern Provincial Popular de Jiangxi) Arxivat 2009-10-27 a Wayback Machine. (xinès simplificat)
* Mapa de Jiangxi Arxivat 2005-10-31 a Wayback Machine.
* Zhongguo Jiangxi - Tot el que passa a Jiangxi Arxivat 2006-07-20 a Wayback Machine.
# Gabriel Maura i Montaner

Gabriel Maura i Muntaner (Palma, 1842-1907) fou un escriptor i empresari mallorquí. Era el major dels germans Maura (Miquel, prevere; Bartomeu, pintor i gravador; Francesc, pintor, i Antoni, polític).

## Biografia

A la mort del seu pare, el 1866, es va haver d'encarregar del negoci familiar, una indústria d'adobs de pell, i assumí la direcció del nucli familiar. Amb l'inici de la carrera política del seu germà, 1881, esdevingué el seu procurador i intermediari amb la societat local; el 1890, traslladà i amplià la fàbrica al Molinar i finalment feu fallida, poc abans de la seva mort.
Aquest «personatge sense biografia», en expressió d'Enric Cassany i Cels, fou un home d'inquietuds literàries ocasionals, que va desenvolupar entre 1865 i 1887. La seva obra, sobretot en català, està escampada en almanacs i publicacions periòdiques, el 1868 obtingué un accèssit als Jocs Florals amb la poesia l'espigolera i tres dels seus poemes foren publicats a l'antologia Els poetes romàntics de Mallorca, l'any 1950, a cura de Manuel Sanchis Guarner. Tanmateix, és en la narrativa on Gabriel Maura mostrà les seves millors qualitats literàries.

## Narrativa

Entre 1879 i 1887, publicà diverses narracions a les revistes L'Ignorància i La Roqueta, de les quals vuit foren aplegades en una obra intitulada Aigoforts (1892). Aquesta obra tan minsa és suficient per qualificar-lo com un extraordinari escriptor de costums i el millor narrador de creació que donà Mallorca al segle xix, gairebé, malgrat ell.
Els relats de Maura, escrits amb les formes dialectals de la Palma del xix però sense renunciar a la intenció culta, va de la paròdia a la sàtira d'estampes típiques o dels tòpics socials; fa ús d'un llenguatge cru, mordaç, enèrgic i humorístic, ple d'hipèrboles, que poden arribar a ser violentes; és molt selectiu en els detalls significatius amb els quals obté una imatge de conjunt que resulta d'una gran eficàcia literària.
A més, a diferència de la resta d'escriptors de costums, Maura no cerca la neutralitat del narrador, ans al contrari, qualifica moralment els seus personatges o les escenes que descriu, denunciant la hipocresia, la mesquinesa i les convencions socials de la societat mallorquina del moment, arribant així a acostar-se a la novel·la realista en les seves millors peces: «Escola pràctica» i «Ses paparrines».

## Distincions

* Un carrer de Palma porta el seu nom.
* El Premi Ciutat de Palma de novel·la portà el seu nom entre 1955 i 1977, en què va passar a dir-se Llorenç Villalonga de novel·la.

## Bibliografia

* Cassany i Cels, Enric. El quadre de costums a Història de la literatura catalana, tom 7, pàg. 404-406. Barcelona: Ariel, S.A. =, 1986. ISBN 84-344-7604-5. .
* «Maura Muntaner, Gabriel». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 10. Palma: Promomallorca, p. 365. ISBN 84-8661702-2.
# Jason Steele

Jason Sean Steele (18 d'agost de 1990) és un futbolista professional anglès que juga de porter pel Brighton & Hove Albion FC de la Premier League.

## Referències

* 1 2 Sky Sports Football Yearbook 2012–2013. 43rd. Londres: Headline Publishing Group, 2012, p. 444. ISBN 978-0-7553-6356-8.
# Crist jacent

Crist jacent és una escultura d'Agapit Vallmitjana i Barbany que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Frederic Marès a Barcelona.

## Descripció

En les col·leccions del Museu Frederic Marès també està representada l'escultura catalana del segle xix, des del neoclassicisme fins a les obres dels germans Venanci i Agapit Vallmitjana -dels quals el museu conserva nombrosos esbossos dels apostolats de la Catedral de Barcelona i del Monestir de Montserrat- o Rossend Nobas, artistes molt populars per les seves produccions de caràcter històric i realista.
Aquest Crist, junt amb dues terracotes que també es conserven en el museu, és un model per a l'obra final en marbre, que data de 1872 i que es troba al Museu del Prado. Vallmitjana, hereu de la tradició escultòrica espanyola dels crists jacents, expressa en aquesta obra la visió romàntica del Crist-home, vençut. Sabem que el model va ser el seu bon amic el pintor Eduardo Rosales, que en aquells moments era un jove amenaçat per la malaltia, l'anatomia del qual responia perfectament a la del crucificat.
En el seu moment va tenir tan bona acollida que Vallmitjana el va repetir en diferents ocasions. Aquesta obra data de 1869. L'escultura de marbre va ser premiada primer a Viena el 1873 i novament a Madrid el 1876, cosa que ratifica la qualitat del treball. Isabel II, amb motiu de la visita que va fer al taller de l'escultor, li va encarregar un grup en marbre de la mateixa reina presentant el seu fill, futur Alfons XII, que actualment es conserva als jardins del Palau Reial de Pedralbes de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 «Fitxa al web del Museu». Web. Museu Marès. [Consulta: 7 agost 2013].

## Bibliografia

* DDAA. Guia del Museu Frederic Marès. 1a ed.. Barcelona: Institut de Cultura, 2011. ISBN 9788498503357 [Consulta: 7 agost 2013].
# Navalcarnero

Navalcarnero és un municipi de la Comunitat Autònoma de Madrid. Limita al nord amb Sevilla la Nueva i Villaviciosa de Odón, al sud con El Álamo, i amb la província de Toledo, a l'est amb Móstoles, Moraleja de Enmedio, Arroyomolinos i Batres; i a l'oest amb Villamanta.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Navalcarnero
* Web oficial de turisme de Navalcarnero
# Valerian Kúibixev

Valerian Vladímirovitx Kúibixev (Omsk, 6 de juny, (25 de maig segons el calendari antic) de 1888 - Moscou, 25 de gener de 1935) fou un revolucionari rus, comandant de l'Exèrcit Roig durant la Guerra Civil Russa i important polític en les anys posteriors.
Entre els anys 1928 i 1930 fou president del Consell Suprem de l'Economia Nacional. Posteriorment, entre 1930 i 1934 encapçalà el Gosplan. També fou membre del Politburó fins a la seva mort, deguda a un atac de cor l'any 1935. Aquest atac va tenir lloc dies després que Kúibixev proposés una investigació sobre el cas Kírov.
Les ciutats de Samara, Bólgar (al Tatarstan) i Hakhartsín (a Armènia) van ser rebatejades com a Kúibixev en el seu honor entre 1935 i 1991. Dues ciutats més, situades a Rússia i Armènia, encara conserven aquest nom avui dia.
# Popil·li Pedó Apronià

Popil·li Pedó Apronià (llatí: Popillius Pedo Apronianus) va ser un magistrat romà dels segles II i III, que va viure sota els emperadors Marc Aureli, Còmmode, Pèrtinax i Septimi Sever. Era fill de Gai Popil·li Pedó, cònsol sufecte l'any 147.
L'any 191 va ser nomenat cònsol juntament amb Marc Valeri Bradua, per l'emperador Còmmode. Quan Còmmode va ser assassinat, es va decantar per Pèrtinax, i quan aquest va ser mort, per Septimi Sever. Septimi Sever el va nomenar procònsol de la província d'Àsia. Mentre ocupava aquest càrrec, entre els anys 205 i 206 va ser acusat de pràctiques màgiques davant del senat, sotmès a judici acusat de majestas, condemnat i executat.

## Referències

* ↑ Cassi Dió. Historia romana LXVIII 25,1
# Prituľany

Prituľany és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1454.
# Joan Estruch Tobella

Joan Estruch Tobella (Sant Sadurní d'Anoia, 1953) és un historiador i catedràtic de llengua i literatura català, llicenciat en filosofia i lletres per la Universitat de Barcelona especialitzat en l'estudi del Partit Comunista d'Espanya.
És autor d'obres com Historia del PCE (1920-1939) (1978), prologat per Fernando Claudín, El PCE en la clandestinidad (1982) o Historia oculta del PCE (2000), entre d'altres.
A Historia del PCE (1920-1939) descriu una realitat «confusa» del PCE als seus primers anys. García Cotarelo assenyala simpaties i afinitat amb el Partit Obrer d'Unificació Marxista per part d'Estruch, que li farien «dibuixar un PCE estalinista i burocratitzat». Segons García Cotarelo, Estruch suggereix en aquest llibre que el sorgiment del comunisme a Espanya va ser una reacció «immadura» als esdeveniments que tenien lloc a la Unió Soviètica i que no responia a unes «necessitats nacionals reals». No obstant això, César Vidal el va descriure en els seus inicis com un «historiador gairebé oficialista [del PCE]». A Historia oculta del PCE, Estruch pretén desvetllar la història oculta del partit i els seus «aspectes més sinistres», segons Vidal, centrant les seves crítiques en els dirigents i la cúpula del partit. Gómez Roda, per la seva banda, contextualitza l'aparició d'aquesta última obra en el corrent d'historiografia crítica amb el comunisme que va proliferar després de la caiguda del mur de Berlín i la dissolució de la Unió Soviètica.

## Referències

* 1 2 3 «Estruch Tobella, Joan». Catàleg d'autoritats de noms i títols de Catalunya (CANTIC). Biblioteca de Catalunya. [Consulta: 5 juny 2015].
* ↑ «Estruch Tobella, Joan». VIAF.
* ↑ Echavarren, Sonsoles «Entrevista con Joan Estruch Tobella, catedrático de instituto y experto en autonomía escolar». Diario de Navarra, 26-10-2007. Arxivat de l'original el 2015-01-18 [Consulta: 5 juny 2015]. Arxivat 2015-01-18 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 Vidal, 2000.
* ↑ García Cotarelo, 1978, p. 133.
* ↑ García Cotarelo, 1978, p. 136.
* ↑ García Cotarelo, 1978, p. 133, 135, 137.
* ↑ García Cotarelo, 1978, p. 139.
* ↑ Nieto, 2000, p. 494.
* ↑ Nieto, 2000, p. 495-496.
* 1 2 Gómez Toda, 2004, p. 39.

## Bibliografia

* García Cotarelo, Ramón «Las vicisitudes del comunismo español y su historiografía». Revista de Estudios Políticos. Centro de Estudios Políticos y Constitucionales, 3, 1978, pàg. 133-142. ISSN: 0048-7694.
* Gómez Roda, Alberto. Comisiones obreras y la represión franquista. Universitat de València, 2004. ISBN 9788437059273.
* Nieto, Felipe «Historias del comunismo español: tres estudios recientes». Espacio, tiempo y forma. Serie V, Historia contemporánea. Universitat Nacional d'Educació a Distància, 13, 2000, pàg. 492-501. Arxivat de l'original el 2015-04-02. DOI: 10.5944/etfv.13.2000.3038. ISSN: 1130-0124 [Consulta: 5 juny 2015].
* Vidal, César «Historia oculta del PCE. Joan Estruch». El Cultural, 12-07-2000.
# Jean Claude Bouquet

Jean Claude Bouquet (francès: Jean-Claude Bouquet) (Morteau, 7 de setembre de 1819 - París, 9 de setembre de 1885) va ser un matemàtic francès.

## Vida i Obra

Bouquet va néixer a la regió de Doubs, igual que Charles Auguste Briot amb qui va anar a la mateixa escola i amb qui va mantenir una forta amistat tota la seva vida.
Després d'estudiar a l'École Normale Supérieure, va ser professor de diferents Lycées de París i professor adjunt de les escoles Normale i Polytechnique. El 1871, en retirar-se Joseph Alfred Serret per la seva mala salut, va substituir-lo en la càtedra de càlcul de la Universitat de la Sorbona. Amb aquest càrrec va ser l'examinador de la tesi doctoral d'Henri Poincaré el 1879.
Bouquet va treballar sobre tot en equacions diferencials, publicant diversos tractats sobre la matèria conjuntament amb Briot.

## Referències

* ↑ Hille, pàgina 129.
* ↑ Ginoux & Gerini, pàgina 23.
* ↑ Miller & Mocanu, pàgines 298 i ss.

## Bibliografia

* Ginoux, Jean-Marc; Gerini, Christian. Henri Poincaré: A Biography Through the Daily Papers (en (anglès)). World Scientific, 2013. ISBN 9789814556637.
* Hille, Einar «Mathematics and Mathematicians from Abel to Zermelo» (en (anglès)). Mathematics Magazine, Vol. 26, Num. 3, 1953, pàg. 127-146. ISSN: 0025-570X.
* Miller, Sanford S; Mocanu, Petru T «Univalent solutions of Briot-Bouquet differential equations» (en (anglès)). Journal of Differential Equations, Vol. 56, Num. 3, 1985, pàg. 297-309. DOI: 10.1016/0022-0396(85)90082-8. ISSN: 0022-0396.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Jean Claude Bouquet» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Itard, J. «Bouquet, Jean-Claude». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 24 gener 2017].
# Nana

«Nana» té aquests significats:
* Astronomia:
** Nana blanca, estrella que es genera quan una estrella de massa menor a 9-10 masses solars esgota el seu combustible nuclear.
** Nana roja, tipus d'estrella caracteritzada per ser petita i relativament freda.
** Nana negra, hipotètica estrella tan vella i freda que ja no emet calor ni llum.
** Nana groga, estrella de la seqüència principal de color groc amb una massa d'entre 1 M i 1.4 M☉.
** Galàxia nana, galàxia relativament petita comparat amb la Via Làctia, composta per milers de milions d'estrelles.
* Biografies:
** Nana (cabdill apatxe)
** Nana Visitor, nom artístic de Nana Tucker (Nova York, 1957), actriu estatunidenca.
** Joan Garriga i Quadres, activista i diputat al Parlament de Catalunya.
* Miscel·lània:
** Nana (novel·la), novel·la escrita per Zola el 1880, una de les fites del naturalisme francès.
** Nana (manga), sèrie de manga i anime d'Ai Yazawa.
Viccionari
# Tractat de Fontainebleau (1631)

* Per a altres significats, vegeu «Tractat de Fontainebleau».
El Tractat de Fontainebleau (en alemany: Vertrag von Fontainebleau) fou un tractat signat el 30 de maig de 1631 entre Maximilià I de Baviera i el Cardenal Richelieu. L'acord va establir una aliança secreta entre els dos estats catòlics durant la Guerra dels Trenta Anys.

## Acord

El tractat, que tindrà una validesa de vuit anys, va obrir el camí a un acostament entre l'Electorat de Baviera i el Regne de França i va preveure una assistència militar mútua en cas d'agressió. En particular, la signatura d'aquest tractat havia de comportar l'ajuda de Baviera en cas d'un atac per part dels Habsburgs contra França, així com el reconeixement per part dels francesos de l'articulació de l'estat de Baviera com un electorat i de la seva tutela a l'Alt Palatinat. Per la seva banda Maximilià es va comprometre a no donar suport als enemics de França.

## Conseqüències

Al tractat realment va mancar valor, ja que el mateix any 1631 el rei Gustau II Adolf de Suècia, de religió protestant i aliat de França, atacà Baviera, la qual no rebé ajuda francesa. En les argumentacions posteriors, França adduí que fou Baviera la que havia iniciat el conflicte amb el Regne de Suècia, i com a tal s'anul·là el tractat d'ajuda mútua. En aquell moment, i preveient més atacs suecs contra Baviera, Maximilià I buscà l'aliança amb el Sacre Imperi Romanogermànic.
# Provins

Provins és un municipi francès, situat al departament de Sena i Marne i a la regió de l'Illa de França. Forma part del cantó de Provins, del districte de Provins i de la Comunitat de comunes del Provinois.

## Persones il·lustres

* Toussaint Rose (1611 - 1701), magistrat, i secretari de Lluís XIV
# Creagrutus provenzanoi

Creagrutus provenzanoi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Cataniapo (afluent de la riba dreta del riu Orinoco).

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Vari, R. P. & A. S. Harold. 2001. Phylogenetic study of the neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with revision of the Cis-Andean species. Smithson. Contrib. Zool. Núm. 613: i-v + 1-239.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Vari, R.P. i A.S. Harold 2001. Phylogenetic study of the Neotropical fish genera Creagrutus Günther and Piabina Reinhardt (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes), with a revision of the Cis-Andean species. Smith. Cont. Zool. 613:1-239.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Tractat de Fort Adams

El Tractat de Fort Adams va ser signat el 17 de desembre de 1801 entre els choctaws (una de les nacions ameríndies) i el govern dels Estats Units. El tractat cedit 2.641.920 acres (10.691,5 km²) de terres choctaw. Els comissionats informaren al president Thomas Jefferson que "per primera vegada, la generositat dels Estats Units va ser implorada, i ens suplicaven materials, eines, instruments i instructors, per ajudar els seus esforços, i per dirigir els seus treballs ... esperem, que per l'atenció liberal i ben dirigida del Govern, aquestes persones puguin ser felices i útils; i que els Estats Units puguin guarir el dolor i evitar expulsar-los o destruir-los."

## Significància per a la Nació Choctaw

Encara que el tractat va ser dissenyat originalment per a la creació del Natchez Trace, que seria el primer d'una sèrie de tractats que eventualment portarien a l'expulsió de la Nació Choctaw l'est del riu Mississipi.

## Termes

El preàmbul comença amb,
| « | THOMAS JEFFERSON, President dels Estats Units d'Amèrica, per James Wilkinson, de l'estat de Maryland, general de brigada de l'exèrcit dels Estats Units, Benjamin Hawkins, de Carolina del Nord, i Andrew Pickens, de Carolina del Sud, els comissionats plenipotenciaris dels Estats Units, d'una banda, i els mingos, homes i guerrers principals de la nació choctaw, en representació d'aquesta nació en el consell reunit, per altra banda, han entrat en els següents articles i condicions, a saber: ... | » |
| — -Tractat de Fort Adams, 1801 |||
1. Pau i amistat
2. Camí de carros pel territori choctaw 3. Definició de fronteres 4. Notificació de topografia 5. Compensacions financeres 6. Quan el tractat sigui efectgiu

## Signataris

James Wilkinson, Benjamin Hawkins, Andrew Pickens, Buckshun Nubby, Mingo Hom Massatubby.

## Vegeu també

* Llista de tractats choctaw
* Tractat de Hopewell
* Tractat de Fort Confederation
* Tractat de Hoe Buckintoopa
* Tractat de Mount Dexter
* Tractat de Fort St. Stephens
* Tractat de Doak's Stand
* Tractat de Washington City
* Tractat de Dancing Rabbit Creek
* Llista dels tractats

## Referències

* ↑ Morrison, James D. «Red Meets White». A: The Social History of the Choctaw Nation: 1865-1907, p. 13. ISBN 0-917634-28-4.

## Enllaços externs

* (Tractat amb els Choctaw, 1801) Arxivat 2012-11-02 a Wayback Machine.
# President del Tirol del Sud

El President del Tirol del Sud és el cap del govern del Tirol del Sud.
Presidents del Tirol del Sud :
| President | Partit | Període | Legislatura |
| Karl Erckert | SVP | 1948–1952 | I Legislatura |
| Karl Erckert | SVP | 1952–1955 | II Legislatura |
| Alois Pupp | SVP | gen. - nov. 1956 | II Legislatura |
| Alois Pupp | SVP | 1956–1960 | III Legislatura |
| Silvius Magnago | SVP | 1960–1964 | IV Legislatura |
| Silvius Magnago | SVP | 1964–1968 | V Legislatura |
| Silvius Magnago | SVP | 1968–1973 | VI Legislatura |
| Silvius Magnago | SVP | 1973–1978 | VII Legislatura |
| Silvius Magnago | SVP | 1978–1983 | VIII Legislatura |
| Silvius Magnago | SVP | 1984–1989 | IX Legislatura |
| Luis Durnwalder | SVP | 1989–1993 | X Legislatura |
| Luis Durnwalder | SVP | 1993–1998 | XI Legislatura |
| Luis Durnwalder | SVP | 1998–2003 | XII Legislatura |
| Luis Durnwalder | SVP | 2003–2008 | XIII Legislatura |
| Luis Durnwalder | SVP | 2008-2014 | XIV Legislatura |
| Arno Kompatscher | SVP | 2014- | XV Legislatura |

## Notes

* ↑ Karl Erckert morí el 15 de desembre de 1955 i Alois Pupp el substituirà oficialment el 7 de gener de 1956

## Vegeu també

* Presidents de Trentino-Tirol del Sud