OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David di Donatello 1971

La 16a edició dels premis David di Donatello, concedits per l'Acadèmia del Cinema Italià va tenir lloc el 29 de juny de 1971 a les Termes de Caracal·la a Roma. El premi consistia en una estatueta dissenyada per Bulgari.

## Guanyadors
### Millor pel·lícula

* Il conformista, de Bernardo Bertolucci (ex aequo)
* Il giardino dei Finzi-Contini, de Vittorio De Sica (ex aequo)
* Waterloo, de Serguei Bondartxuk (ex aequo)

### Millor director

* Luchino Visconti - Morte a Venezia

### Millor actriu

* Florinda Bolkan - Anonimo veneziano (ex aequo)
* Monica Vitti - Ninì Tirabusciò la donna che inventò la mossa (ex aequo)

### Millor actor

* Ugo Tognazzi - La Califfa

### Millor actriu estrangera

* Ali MacGraw - Love Story

### Millor actor estranger

* Ryan O'Neal - Love Story

### Millor productor estranger

* Anthony Havelock-Allan - La filla de Ryan (Ryan's Daughter)

### Millor director estranger

* Claude Lelouch – El trinxeraire (Le Voyou)

### David especial

* Enrico Maria Salerno, pel seu debut com a director a Anonimo veneziano
* Nino Manfredi, pel seu debut com a director a Per grazia ricevuta
* Lino Capolicchio, per la seva interpretació a Il giardino dei Finzi-Contini
* Mimsy Farmer, per la seva interpretació a La ruta de Salina
* Rai Produzione, per la producció de I Clowns
* Mario Cecchi Gori, pel conjunt de la seva producció

## Referències

* ↑ premis David di Donatello 1971 a mymovies.it
* ↑ David di Donatello Milestones: From De Sica and Fellini to Sorrentino and Garrone a la revista Variety
* ↑ Gold and malachite 'David di Donatello' trophy, Bulgari, 1956 Arxivat 2021-01-15 a Wayback Machine. al web de Sothebys

## Vegeu també

* Nastri d'argento 1971

## Enllaços externs

* David di Donatello 1971 a Filmaffinity
* Cronologia al web dels David di Donatello
* Edizione del David di Donatello al Caracalla, 1971 a Archvio Luce
# Suiriri

Suiriri és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere estava format per dues espècies:
* Suiriri suiriri.
* Suiriri islerorum.
Avui però, es considera que és un gènere amb una única espècie, el tiranet suirirí (Suiriri suiriri), ja que l'altra espècie ha estat inclosa a un nou gènere, Guyramemua Lopes, Chaves, Mendes de Aquino, Silveira et dos Santos, 2017, amb una única espècie.

## Referències

* ↑ LE Lopes, AV Chaves, M Mendes de Aquino, LF Silveira & FR dos Santos. 2017. The striking polyphyly of Suiriri: Convergent evolution and social mimicry in two cryptic Neotropical birds. Journal of Zoological Systematics and Evolutionary Research 56: 1–10.
# Sun Valley (Idaho)

Sun Valley és una població dels Estats Units a l'estat d'Idaho. Segons el cens del 2000 tenia 1.427 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sun Valley tenia 1427 habitants, 594 habitatges, i 343 famílies. La densitat de població era de 55,8 habitants/km².
Dels 594 habitatges en un 16,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,5% hi vivien parelles casades, en un 4,2% dones solteres, i en un 42,1% no eren unitats familiars. En el 34,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,97 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,5.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 11,9% tenia menys de 18 anys, un 12,2% entre 18 i 24, un 21,9% entre 25 i 44, un 36,7% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 71.000 $ i la renda mediana per família de 85.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.979 $ mentre que les dones 27.143 $. La renda per capita de la població era de 50.563 $. Aproximadament el 2,7% de les famílies i el 14,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sun Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sun Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sun Wen

Sun Wen (xinès tradicional: 孫雯, xinès simplificat: 孙雯, pinyin: Sūn Wén; Shanghai, 6 d'abril de 1973) és una exjugadora de futbol professional xinesa.
Va jugar durant quasi tota la seva carrera al Shanghai SVU (1989-2006). També va jugar als Estats Units (Atlanta Beat, 2001-02). Fou capitana de la selecció femenina de futbol de la Xina. El 2000 va guanyar el premi a la jugadora femenina del segle XX de la FIFA juntament amb Michelle Akers. Sun va ser guardonada també amb la pilota d'or (millor jugadora) i la bota d'or (màxima golejadora) per la seva actuació a la Copa Mundial Femenina de la FIFA de 1999.
És la màxima golejadora històrica de la selecció xinesa amb 106 gols en 152 partits. Juntament amb Sissi, foren amb set gols les màximes golejadores del Mundial 1999, on Xina es proclamà subcampiona del torneig. Sun és considerada una de les millors esportistes de tots els temps.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols | Selecció (fases finals) |
| 1989 - 2000 0 0 0 0 0 0 0 0 0 | Shanghai Yuandong 0 0 0 0 0 0 0 0 0 | 3 Campionats, 3 Lligues, 1 Premier League 0 0 0 0 0 0 0 0 0 | Copa d'Asia 1991 (campió) Mundial 1991 (quarts) Copa d'Asia 1993 (campió) Copa d'Asia 1995 (campió) Mundial 1995 (4t lloc) Jocs Olímpics 1996 (subcampió) Copa d'Asia 1997 (campió) Copa d'Asia 1999 (campió) Mundial 1999 (subcampió) Jocs Olímpics 2000 (1a fase) |
| 2001 - 2002 | Atlanta Beat |
| 2003 | Shanghai SVA | 1 Premier League | Mundial 2003 (quarts) |
| 2004 - 2005 | retirada |
| 2006 | Shanghai SVA | 1 Super League | Copa d'Asia 2006 (campió) |

## Referències

* ↑ «GB Times». Arxivat de l'original el 2016-03-07. [Consulta: 6 març 2016].
* ↑ «ESPN». Arxivat de l'original el 2013-02-14. [Consulta: 6 març 2016].
* ↑ «Who is the greatest women's footballer of all time?» (en anglès britànic). FIFA Women's World Cup 2011, 2010. Arxivat de l'original el 2021-02-05. [Consulta: 27 desembre 2020].
* 1 2 Lewis, Michael. «The 20 greatest female football players of all time» (en anglès). The Guardian, 03-08-2016. [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-03-07. [Consulta: 6 març 2016].
# Taleggio (formatge)

El taleggio és un formatge de pasta tova amb pell florida que es produeix principalment al voltant de Bèrgam (Itàlia). Des del 1996 està protegit per una DOP. De color rosa-taronja, quadrat, porta el nom de la vall de Taleggio.
Amb més de 10 segles d'història és un dels formatges de pasta tova més antics. Pertany a un grup de productes, generalment quadrats, que a Itàlia en diuen stracchinos, que s'elaboraven només amb llet de les vaques cansades de la tornada de les pastures de muntanya.

## Història

El taleggio s'esmenta en documents dels segles x i xi, on es prova que llavors ja es comerciava amb ell. No obstant això, el nom no va començar a utilitzar-se fins al segle XX i té relació amb la vall de Taleggio, a Bèrgam, on es produeix. Aquesta regió és famosa pels seus magnífics formatges, com el grana padano i el gorgonzola.
El taleggio es va crear amb la intenció de conservar la llet de la regió, i les coves naturals de Valsassina, a Lecco, Llombardia, constitueixen la càmera de curació perfecta. Les seves profundes esquerdes i fissures aporten aire condicionat natural i suaus brises que estenen la floridura que creix a l'escorça. El taleggio es produeix ara amb llet pasteuritzada i no pasteuritzada en nombroses lleteries petites, però també en grans indústries en les que la recepta s'ha adaptat a la tecnologia moderna, sense perdre la fidelitat als mètodes tradicionals, essencials per conservar el seu caràcter únic.

## Característiques

La floridura i el llevat de l'escorça acceleren la descomposició del formatge i procuren la seva maduració des de fora cap a l'interior. Desprèn una fragància herbàcia, suau però persistent, de fruites en fermentació, fenc, flors i bròquil. Es pot menjar amb escorça, però és una mica sorrenca, pel que es recomana raspar-la una mica.

## Referències

* ↑ Sánchez, Amador «Formatges entre amics» (en castellà). La Vanguardia, 12-06-2011.
* ↑ Harbutt, Juliet. World cheese book. Gran Bretanya: Dorling Kindersley Ltd, 2009. ISBN 978-1405336819.

## Enllaços externs

* Consorzio Tutela Taleggio
# Detector de moviment

La funció d'un detector de moviment, tal com diu el seu propi nom, és la de detectar qualsevol cosa o persona en moviment. Es troben, generalment, en sistemes de seguretat i/o en circuits tancats de televisió. El sistema pot estar compost, simplement, per una càmera de vigilància connectada a un ordinador, que s'encarrega de generar un senyal d'alarma o posar el sistema en estat d'alerta quan alguna cosa es mou enfront de la càmera. Encara que, per millorar el sistema, se sol utilitzar més d'una càmera, multiplexors i gravadors digitals.
A part d'aixó, es maximitza l'espai d'enregistrament, només gravant quan es detecta moviment.

## Detecció de moviment

Un algorisme que compara la imatge actual amb una de referència i, posteriorment, conta els píxels en què difereixen les dues imatges, és una forma senzilla i eficient de detectar moviment. Encara que, els algorismes que s'empren són més complexos, perquè lo explicat anteriorment porta problemes quan la càmera que enregistra no es troba fixa o quan hi ha canvis, com per exemple, d'il·luminació.

## Vegeu també

* Seguretat

## Enllaços externs

* Relationa Motion Detection
# Deurne (Països Baixos)

Deurne és un municipi de la província del Brabant del Nord, al sud dels Països Baixos. Al 2014 tenia 31.711 habitants repartits sobre una superfície de 118,37 km² (dels quals 1,25 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Helmond, Gemert-Bakel i Venray (L), a l'est amb Horst aan de Maas (L) i al sud amb Asten, Meijel (L), Sevenum (L) i Helden (L).

## Centres de població

Deurne, Liessel, Vlierden, Neerkant i Helenaveen.

## Ajuntament

* CDA 6 regidors
* DOE! 5 regidors
* DeurneNu 4 regidors
* PvdA 3 regidors
* VVD 3 regidors
* Progressief Akkoord 1 regidor
* Fractie van Doorn 1 regidor

## Enllaços externs

* www.deurne.nl
# Monte Trigo

Monte Trigo (crioll capverdià Mont Trig) és la vila més occidental de l'illa de Santo Antão a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada a la costa, a 28 kilòmetres a l'oest de Porto Novo i als peus del Topo da Coroa, el cim més alt de l'illa. Només s'hi pot accedir amb un camí amb Tarrafal de Monte Trigo o amb baixell. La vila rep el 100% d'energia renovable des de febrer de 2012.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Monte Vista

Monte Vista és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 4.529 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Monte Vista tenia 4.529 habitants, 1.715 habitatges, i 1.212 famílies. La densitat de població era de 925,2 habitants per km².
Dels 1.715 habitatges en un 36,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,1% hi vivien parelles casades, en un 15,9% dones solteres, i en un 29,3% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.393 $ i la renda mediana per família de 33.780 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.057 $ mentre que les dones 23.482 $. La renda per capita de la població era de 13.612 $. Entorn del 13,4% de les famílies i el 15,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Monte Vista». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Monte Vista». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Monte Graciosa

Monte Graciosa és la tercera muntanya més alta de l'illa de Santiago a Cap Verd al nord de la part nord-est de Tarrafal. La seva elevació és de 645 m. Monte Graciosa és considerat com a àrea protegida des de 2003. La terra del parc inclou Ponta Preta.

## Topografia i geologia

Monte Graciosa és el tercer cim més important de l'illa després de Serra da Malagueta (1.064 m) i Pico da Antónia (1.394 m) al sud.
La muntanya és composta principalment de roques fonolítiques i cobertes amb roques i capes de basalt a l'achada (altiplà) i baixa a l'oceà. El líber conté roques d'andesita i nefelina amb textura fluida, formada per roques feldespàtiques incloent andesina i labradorita.
* Roques basàltiques de Monte Graciosa a la platja de Tarrafal
* Achada vora l'oceà

## Àrea del parc

El parc natural manté el 2,4 % de les plantes endèmiques del país, principalment Campylanthus glaber ssp. glaber (alecrim brabo), Euphorbia tuckeyana, Kickxia webbiana (agrião de rocha), Kickxia dichondrifolia, Nauplius daltonii ssp. daltonii, Paronychia illecebroides (palha de formica), Sarcostemma daltonii (gestiba) and Siderxylon marginata (marmolano o marmulano)
Altres plantes del parc són Jatropha curcas i Prosopis juliflora (American acacia) trobades almenys a 200 m d'altitud.

## Turisme

Altres fites són el Farol da Ponta Preta situat al límit nord-oest de l'illa a l'oest de la muntanya. El far fou reproduït en un segell capverdià en 2004.

## Vegeu també

* Llista de muntanyes de Cap Verd
* Llista d'àrees protegides de Cap Verd

## Referències

* ↑ GeoFinder
* ↑ Senna Barcellos p. 29
* ↑ Comunicações dos Serviços Geológicos de Portugal, vol. 17-19, 1931, p. 181-182.
* ↑ Plano director municipal : Tarrafal de Santiago, 2010, p. 57
* ↑ Plano director municipal, op. cit., p. 36-37
* ↑ «CV014.04». Universal Postal Union. Arxivat de l'original el 2016-04-03. [Consulta: 3 juny 2016].

## Bibliografia

* Christiano José de Senna Barcellos, Roteiro do archipelago de Cabo Verde, Typographia de Jornal, 1892, p. 29
* António Jacinto, Monte Graciosa, in Sobreviver em Tarrafal de Santiago, Instituto Nacional do Livro e do Disco, 1982, p. 20-21
* Ricardo A. S. Ramalho, Building the Cape Verde Islands, Springer, 2011, p. 207
# Montefalco

Montefalco és una ciutat i un municipi italià de 5.702 habitants a la província de Perusa (l'Úmbria), en un aflorament dels pujols Martani sobre la plana al·luvial del riu Clitunno, a 7 km al sud-est de Bevagna, 11 km al sud-oest de Foligno,i 9 km al nord-oest de Trevi.

## Història

La ciutat ja era un poblament actiu des dels temps dels umbres. Després va estar sota dominació romana i llombarda i s'anomenà Coccorone a l'edat mitjana. El 1249 va ser saquejada per Federic II, però aviat va ser reconstruïda amb el seu nom actual. Des del segle xiii va ser una comuna lliure amb govern de la noblesa local i els comerciants, però després, com moltes altres localitats d'Ombria, va donar pas al govern d'una Signoria –en aquest cas, la dels Trinci de la veïna Foligno (1383-1439)–. El 1446 va caure en poder dels Estats Pontificis en els quals va romandre fins a la unificació d'Itàlia en 1861.
Clara de Montefalco, de vegades coneguda com a santa Clara de la Creu, va néixer en Montefalco i allí va morir el 1308.

## Llocs d'interès

Montefalco té avui diverses esglésies, algunes d'estil romànic, altres gòtiques i renaixentistes. Històricament, la més important és l'església de Sant Francesco, que és avui el museu municipal, i, atesa la seva col·lecció d'art i objectes diversos, és un dels més importants museus d'Ombria. L'església destaca pel cicle de frescs sobre la vida de sant Francesc d'Assís, de l'artista d'Ombria Benozzo Gozzoli (1450-1452). Altres artistes representats en el museu són Perugino, Melanzio, Pier Antonio Mezzastris, Antoniazzo Romano i Tiberio d'Assisi.
Entre les altres esglésies que es troben dins i fora dels murs de la ciutat són Sant'Agostino, Sant'Illuminata i Sant Fortunato. Aquesta última, construïda al segle iv sobre la tomba del sant i renovada al segle xv, va tenir frescs per Gozzoli i Tiberio d'Assisi.
El Palazzo Comunale («Ajuntament»), del segle xiii, té una finestra amb trencallums de l'edifici original i un pòrtic del segle XV. També notables són les portes als murs, inclosa la Porta Sant'Agostino, Porta Camianoìì i Porta Federico II.

## Cultura

El municipi de Montefalco i una petita zona del municipi de Bevagna constitueixen la zona geogràfica regulada per a la producció dels vins Montefalco. Cada any, al voltant de Pasqua, la ciutat celebra un gran festival anomenat Settimana Enologica –o «Setmana Enológica»–, en què els visitants poden gaudir dels principals vins produïts a la zona incloent els vins de taula, comparativament més simples, Montefalco Rosso, els negres més complexos amb denominació d'origen Sagrantino, pels quals la regió és famosa, i el Montefalco Sagrantino secco.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Montefalco entre 1861 i 2001
# Montefino

Montefino és un municipi situat al territori de la Província de Teramo, a la regió dels Abruços, (Itàlia).
Montefino limita amb els municipis d'Atri, Castiglione Messer Raimondo, Castilenti i Cellino Attanasio.
# Molodiojni (Volgograd)

* Per a altres significats, vegeu «Molodiojni».
Molodiojni (en rus: Молодёжный) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 117 habitants.

## Referències

* ↑ «Газ пришел в хутор Ближнемельничный». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 4 gener 2018].
# Molodenki

Molodenki (en rus: Молоденки) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 156 habitants. Pertany al districte municipal d'Arkadak.

## Referències

* ↑ «Почтовый индекс деревня Александровка, Аркадакский р-н, Саратовская обл». Arxivat de l'original el 2015-01-02.
# São João Baptista (Boa Vista)

São João Baptista (nom portuguès per Joan el baptista) és una freguesia (parròquia civil) de Cap Verd. Cobreix la part oriental de l'illa i municipi de Boa Vista. Rep el seu nom per l'església situada a Fundo das Figueiras.

## Subdivisions

La freguesia està formada pels assentaments:
* Cabeça dos Tarrafes
* Fundo das Figueiras
* João Galego
# Monument de les Harpies

El Monument de les Harpies és una pilastra funerària del 480-470 aC que es conserva a la ciutat lícia de Xanthos, a l'actual Turquia.

## Descripció

És entre el teatre i l'àgora. El monument està format per una base massissa sobre la qual descansa una pilastra monolítica de quasi sis metres d'alçada, damunt la qual es troba la cambra funerària. Les plaques que originàriament revestien la cambra funerària, amb relleus marmoris, encara són a Londres. En el monument se n'han substituït per còpies. La decoració deu ser d'un artista milesi.
Les dues figures demoníaques, amb faccions en part de dona i en part d'ocell, esculpides als extrems de les dues plaques, s'interpretaren en un principi com les harpies en l'acte d'aferrar Cleòpatra i Mèrope, les òrfenes del mític rei lici Pandàreu. Actualment se suposa que són sirenes, en una representació que al·ludeix genèricament al pas a l'altre món.
A la placa septentrional entre les sirenes es troba el príncep difunt que, assegut al tron, lliura les armes al seu hereu. També la placa de sud planteja una escena de caràcter funerari, amb un personatge sedent en actitud hieràtica que rep ofrenes d'una joveneta. En el costat est es tributen honres a un vell dinasta barbat amb certs aspectes que evoquen el ritual cortesà persa.
Al costat occidental dues dones assegudes reben l'homenatge de tres jovenetes, de proporcions físiques molt menors per subratllar la diferència jeràrquica. En són dues avantpassades il·lustres, o les dees Demèter i Persèfone, o una Persèfone duplicada en companyia de les tres Moires. L'estil n'és jònic, i més precisament milesi. Aquest últim motiu, conegut en molts relleus i pintures, pertany a la ideologia funerària grega i demostra que, en el llindar de l'època clàssica, certs elements culturals grecs havien estat admesos per la classe dirigent de Xhantos, tot i que dins del respecte pels valors propis del món oriental.

## Bibliografia

* VV. AA:. Los grandes descubrimientos de la arqueología, tomo V. Barcelona: Planeta-De Agostini, 1988, p. 301-302. ISBN 978-84-395-0688-0.
# Monument de Sàtir

Monument de Sàtir (Satyri monumentum, Σατύρου μνῆμα) fou un monument consistent en una muntanya de terra a un cap a l'est del Bòsfor Cimmeri, una mica al sud d'Akhilleon; fou erigit en honor de Sàtir I (rei del Bòsfor vers 407-393 aC). El turo de Koukouba s'ha identificar com el lloc del monument.
# Mount Gilead (Carolina del Nord)

Mount Gilead és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.389 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mount Gilead tenia 1.389 habitants, 502 habitatges i 367 famílies. La densitat de població era de 164 habitants per km².
Dels 502 habitatges en un 31,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,8% hi vivien parelles casades, en un 20,9% dones solteres, i en un 26,7% no eren unitats familiars. En el 25,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 18,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.250 $ i la renda mediana per família de 36.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.375 $ mentre que les dones 21.750 $. La renda per capita de la població era de 16.236 $. Entorn del 15,6% de les famílies i el 18,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mount Gilead». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mount Gilead». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Tapacul turdí

El tapacul turdí (Liosceles thoracicus) és una espècie d'ocell de la família dels rinocríptids (Rhinocryptidae) i única espècie del gènere Liosceles Sclater, PL 1865

## Hàbitat i distribució

Habita el terra del bosc de les terres baixes fins als 500 m, del sud-est de Colòmbia, est de l'Equador, est del Perú i oest amazònic de Brasil.

## Referències

* ↑ «Tapacul turdí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)