OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esglaó

Un esglaó, escaló o graó, és la peça de pedra, fusta o una altra matèria que conforma la part horitzontal (petja) i la vertical (contrapetja) d'una escala, i on hom hi recolza el peu en pujar-la o baixar-la. De vegades la contrapetja o part vertical pot no existir.
Així mateix, els esglaons també formen la grada d'un estadi, és a dir, la part horitzontal sobre la qual es col·loquen els seients, o allà on seien els espectadors a un teatre grec.
Es poden distingir els següents tipus de graons:
* Graó cintra o corb. Aquell que les vores descriuen una corba.
* Graó quadrat o recte. El que ofereix igual ample per les seves dues cares.
* Graó de ventall. El que passa diagonalment al replà d'una escala.
* Graó d'angle. El que en les voltes o angles de les escales serveix de replà i és per tant de major amplada que els superiors.
* Graó en semiangle. El que està col·locat immediatament sobre o sota dels d'angle .
* Graó de replà. El que forma la vora d'un replà.
* Graó en declivi. Aquell que la superfície superior és inclinada en comptes de ser horitzontal.
* Graó motllurat. El vorejat per una motllura.
* Graó triangular. El que està col·locat seguint els radis d'un cercle.

## Vegeu també

* Escala
* Grada (arquitectura)
* Arquitectura a l'Antiga Roma
* Opus (construcció)

## Referències

* ↑ «escaló». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Aquest article incorpora material del diccionari enciclopèdia popular il·lustrat Salvat de la dècada del 1906 a 1914 que es troba en el domini públic .
# Estrateg autocràtor

En l'antiga Grècia i l'Imperi Romà d'Orient, un estrateg autocràtor (στρατηγός αὐτοκράτωρ, strategós autocràtor) era un general al qual s'havia concedit autoritat independent, és a dir, un comandant suprem. El terme, que és documentat per primera vegada a finals del segle v aC, combina els conceptes d'estrateg i autocràtor. En l'Atenes clàssica, els estrategs autocràtors eren generals que tenien la potestat de prendre certes decisions militars i diplomàtiques sense consultar l'assemblea atenenca. Aquesta autoritat es concedia als generals que havien d'actuar lluny d'Atenes, per exemple, durant l'expedició siciliana. Tanmateix, els estrategs autocràtors havien de retre comptes a l'assemblea en tornar a la ciutat.
Felip II de Macedònia i el seu fill, Alexandre el Gran, foren estrategs autocràtors de la Lliga de Corint. Entre els estratègs autocràtors de l'època romana d'Orient destaquen Jordi Maniaces i, segons Anna Comnena a l'Alexíada, Manuel Eròtic Comnè.

## Notes

* ↑ Conegut igualment pel nom anacrònic de Imperi Bizantí.

## Referències

* ↑ Pritchett, William Kendrick. The Greek state at war (en anglès). University of California Press, 1974, p. 42. ISBN 978-0-520-02565-3.
# Eugene Delmar

Eugene Delmar (Nova York, 12 de setembre de 1841 – 22 de febrer de 1909) fou un dels millors jugadors d'escacs estatunidencs del segle xix. Durant més de cinquanta anys, va ocupar els primers llocs en els rànquings escaquístics dels Estats Units.
Delmar va guanyar el campionat del Club d'Escacs de Brooklyn el 1874. El 1879 va guanyar un matx contra Sam Loyd a Nova York (+5 -1 =2). El 1880 guanyà un matx contra Robert Henry Barnes cedint només unes taules (+7 –0 =1).
El 1885 i el 1886, guanyà el campionat del Club d'escacs de Manhattan. El 1888, guanyà un matx contra Samuel Lipschutz a Nova York (+5 -3 =0). Els anys 1887, 1890, 1891 i 1897 va guanyar el campionat de l'Associació d'Escacs de l'Estat de Nova York. Quan ja tenia més de 60 anys, va jugar el gran torneig de Cambridge Springs 1904 (+3 -9 =3), on hi va quedar en últim lloc, però va aconseguir guanyar les seves partides individuals contra alguns jugadors de primer nivell mundial, com Carl Schlechter i Jacques Mieses. Poc després, fou un dels primers mestres a qui derrotà el llavors adolescent José Raúl Capablanca, futur campió del món, que llavors debutava a l'escena internacional.

## Notes i referències

* 1 2 La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
* ↑ «Nota sobre el matx Barnes-Delmar, Nova York 1880» (en anglès). "The Skittles Room". chesscafe.com, 01-01-2007. [Consulta: 18 febrer 2010].
* ↑ «Historial de guanyadors del Campionat de l'Estat de Nova York (1878-1972)» (en anglès). The Colonel's Chess Page. Arxivat de l'original el 2018-12-11. [Consulta: 10 agost 2013].

## Enllaços externs

* Partides d'Eugene Delmar
# Euilly-et-Lombut

Euilly-et-Lombut és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 109 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Euilly-et-Lombut era de 109 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 16 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 55 habitatges, 48 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 53 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 48 habitatges principals, 39 estaven ocupats pels seus propietaris, 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 11 en tenien quatre i 35 en tenien cinc o més. 42 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 23 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Euilly-et-Lombut el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 16 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 70 persones, 52 eren actives i 18 eren inactives. De les 52 persones actives 45 estaven ocupades (31 homes i 14 dones) i 7 estaven aturades (4 homes i 3 dones). De les 18 persones inactives 5 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació de material elèctric i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Euilly-et-Lombut hi havia 11 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Euilly-et-Lombut a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Euilly-et-Lombut a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ettadhamen-Mnihla

Ettadhamen-Mnihla (àrab: التضامن المنيهلة, at-Taḍāmun al-Mnīhla) és una antiga municipalitat o baladiyya de Tunísia, formada per les ciutats de Mnihla i Ettadhamen, ambdues a la rodalia de la ciutat de Tunis. El 2016 les dues ciutats, que formaven dues circumscripcions o dàïres dins de la mateixa municipalitat es van separar per formar dues municipalitats independents, Ettadhamen i Mnihla, coincidents amb les dues delegacions o mutamadiyyes homònimes.
L'antic municipi estava format per dues ciutats populars creades a la dècada del 1970 amb l'arribada d'emigrants de l'interior del país. Els antics districtes construïts en il·legalitat, posteriorment es van integrar en el pla director de l'aglomeració tunisiana i, abans de la seva dissolució, formaven el quart municipi de Tunísia pel que fa a la població, amb 142.953 habitants el 2014.

## Administració

Fins a la seva dissolució l'any 2016 formaven una municipalitat o baladiyya, amb codi geogràfic 12 16 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en dues circumscripcions o dàïres:
* Ettadhamen (12 16 11)
* El Mnihla (12 16 12)
Les dues circumscripcions són, al seu torn, centre de dues delegacions o mutamadiyyes, Ettadhamen (12 56) i El Mnihla (12 57).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 133. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 38-40. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Esparragalejo

Esparragalejo és un municipi d'Espanya, a la província de Badajoz, comunitat autònoma d'Extremadura. Situat a uns 8 quilòmetres de Mèrida. Molt conegut a la comarca per la seva presa romana, les seves dues llacunes naturals, la seva romeria, avui en dia una de les més importants de la província de Badajoz i la seva setmana santa, en la qual tots els seus habitants van a la catedral per presenciar la missa (d'una hora) i després, ocupen els carrers per complet. Tots els seus habitants, es llancen als carrers per: a) desfilar, els portants que subjecten el pas de la seva patrona, la Verge de la Salut, b) Per a tocar: els músics, tocant una peça musical més l'himne espanyol. També munten una petita fira per als més petits, i moltíssimes carpes, en les quals es pot tant menjar, com per ballar.

## Origen del nom

La raó del nom de Esparragalejo és molt senzilla. Al fundar l'aldea se li lliura com devesa comunal, també anomenada de propis o boyal, la devesa del Esparragal. Esparragal és el primitiu nom del lloc. Però en ser petit el veïnat i romandre així per molts anys, se li va afegir al nom un sufix diminutiu. De Esparragal, doncs, es va convertir en Esparragalejo.
# Eugène Burnouf

Eugène Burnouf, (París, 8 d'abril de 1801 - París, 28 de maig de 1852) fou un lingüista i indòleg francès, fundador de la Société Asiatique l'any 1822 i fill de Jean-Louis Burnouf.

## Biografia

Va estudiar a l'École royale des chartes abans de consagrar-se a l'estudi de les llengües orientals, tot suscitant un moviment d'estudis vèdics científics a França. Va ser professor de gramàtica general a l'École Normale Supérieure i va ser nomenat professor del Collège de France, on va ser titular de la càtedra de llengua i literatura sànscrites entre 1832 i 1852. Va ser elegit membre de l'Académie des inscriptions et belles-lettres l'any 1832. Les seues investigacions van ultrapassar àmpliament el marc del sànscrit, amb estudis principalment del pali i l'avèstic.
Eugène Burnouf és considerat un dels grans indòlegs francesos i el pare dels estudis sobre el budisme a Occident. També se li deuen, principalment, una traducció del Bhagavata Purana i la primera traducció del Sutra del Lotus, del sànscrit al francès, publicada l'any 1852.
La seua tomba es troba al cementiri del Père-Lachaise (59a Divisió, 3a línia, AJ, 13). Un carrer del 19è arrondissement de París porta el seu nom.
Era cosí germà d'Émile-Louis Burnouf. La seua filla Laure es va casar amb l'historiador Léopold Delisle.

## Obres escollides

* Assaig sobre el Pali (1826)
* Vendidad Sade, un dels llibres de Zoroastre (1829-1843)
* Comentari sobre el Yaçna, un dels llibres litúrgics dels parsis (1833-1835)
* Memòria sobre les inscripcions cuneiformes (1838)
* Bhagavata Purana o història poètica de Krishna (3 volumes, 1840-1847)
* Introducció a la història del Budisme indi (1844; 1876)
* Lotus de la bona llei (1852). Reedició : A. Maisonneuve, París, 1973.

## Referències i notes

* ↑ « Llista l'alumnes becaris de l'École royale des chartes » a la Bibliothèque de l'École des chartes, vol. 1, 1840, p 44
# European Journal of Archaeology

European Journal of Archaeology és una revista acadèmica internacional, revisada per experts, de l'Associació Europea d'Arqueòlegs. Des de 2017, ha estat publicat per Cambridge University Press.
La revista publica investigacions arqueològiques principalment d'àmbit europeu. És una publicació que conté articles d'accés obert.

## Editors

Aquestes són les persones que han estat editores de la revista:
* John Chapman (1998-2001)
* Mark Pearce (2002-2004)
* Alan Saville (2004-2010)
* Robin Skeates (2011-2019)
* Catherine Frieman (Editor adjunt 2015-2018; Editor 2019-)
* Zena Kamash (Editor adjunt 2019-)

## Referències

* 1 2 3 4 «European Journal of Archaeology» (en anglès).
* ↑ Pearce, Mark «Editorial» (en anglès). European Journal of Archaeology, 7, 1, 2004, pàg. 5–8. DOI: 10.1177/1461957104047990. ISSN: 1461-9571.
* 1 2 3 4 Skeates, Robin «Editorial» (en anglès). European Journal of Archaeology, 14, 1-2, 2011, pàg. 7–10. DOI: 10.1179/146195711798369337. ISSN: 1461-9571.

## Enllaços externs

* Open access articles
* Most cited articles
* European Association of Archaeologists Twitter
* EAA European Association of Archaeologists Facebook page
# European Leadership Network

European Leadership Network (ELN) és un grup de reflexió paneuropeu centrat en qüestions estrangeres, de defensa i de seguretat europees amb seu a Londres, Regne Unit. El director de l'ELN és Sir Adam Thomson, antic representant permanent del Regne Unit a l'OTAN.
L'ELN es va fundar com a part d'un projecte del Projecte de Seguretat Nuclear en un esforç per "ajudar a crear l'espai polític de diàleg, educació i acció sobre la visió i els passos cap a un món sense armes nuclears". A finals de 2013, l'ELN va ampliar el seu enfocament i la seva missió de treball per abordar un ventall molt més ampli de reptes de política exterior i de seguretat als quals s'enfronta Europa.
Actualment, l'ELN està presidit per l'antic secretari de Defensa del Regne Unit Des Browne i està dirigit per Sir Adam Thomson. El març de 2015, Lord Browne i l'exministre d'Afers Exteriors rus Igor Ivanov, tots dos van guanyar el prestigiós Premi Nunn-Lugar per a la Promoció de la Seguretat Nuclear, en part pel seu treball amb l'European Leadership Network.
L'ELN està especialitzat en temes de seguretat.
El 27 de març de 2015, la Carnegie Corporation de Nova York va anunciar que finançava la Xarxa Europea de Lideratge durant 24 mesos, com a part dels seus esforços filantròpics.

## Referències

* ↑ «Dereliction of Duty». The Times [Consulta: 3 abril 2015].
* ↑ «Adam Thomson». www.europeanleadershipnetwork.org.
# Estádio José Alvalade

L'Estádio José Alvalade és un estadi de futbol situat en el complex esportiu «Alvalade XXI» de la ciutat de Lisboa, capital de Portugal, construït amb motiu de la celebració de l'Eurocopa de 2004, mentre que l'estadi antic datava de 1956. Allí juga els seus partits com a local l'Sporting de Portugal. La seva classificació com a "estadi de 5 estrelles" per part de la UEFA li permet allotjar les finals dels principals torneigs de futbol d'Europa.
Rep el seu nom en honor de José Alfredo Holtreman Roquette, Vescomte d'Alvalade, un dels fundadors de l'Sporting de Portugal, club propietari de l'estadi. Va ser inaugurat el 6 d'agost de 2003.

## Referències

* 1 2 «História» (en portuguès). Sporting de Portugal CF. [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ «ESTÁDIO JOSÉ ALVALADE TO HOST FINAL STAGES OF CHAMPIONS LEAGUE». Sporting de Portugal CF, 12-08-2020. [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ «Do Visconde Alvalade até aos dias de hoje» (en portuguès). Diário de Notícias, 03-03-2017.
# Fabi Marcel·lí

Fabi Marcel·lí (en llatí Fabius Marcellinus) va ser un escriptor i historiador romà, del qual només en subsisteixen unes poques fonts secundàries. De l'obra original no queda gairebé res.
Va escriure una biografia de Trajà que és mencionada per Lampridi. Flavi Vopisc també en parla, encara que el situa entre els historiadors d'importància secundària, junt amb el mateix Lampridi i alguns altres.
Torres Amat el fa originari de Tarragona i diu que també era autor d'una biografia de l'emperador Alexandre Magne. També diu que va ser comes d 'Alexandre Sever i Elagàbal, però d'això no n'està segur i postula que podria tractar-se d'un fill d'aquest.

## Referències

* ↑ Dr. Max Büdinger, Untersuchungen zur römischen Kaisergeschichte (alemany), Leipzig, Verlag B.T. Teübner, 1868, pàgines 22 (en català: Recerques sobre la història dels emperadors romans)
* ↑ Friedrich August Wolf, Von einer milden Stiftung Trajan's: Vorzüglich nach Inschriften: nebst der lateinischen Stiftungs-Urkunde (alemany), Berlín, Realschulbuchandlung, 1808, pàgina 14 (en català: Sobre una fundació de Trajà: amb diligència després inscripcions al costat de l'acte de fundació llatina)
* ↑ Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 228 [Consulta: 24 setembre 2013].
# Fabiola Ramos

Fabiola Ramos (nascuda el 15 de setembre de 1977 a Maracaibo) és una esportista veneçolana de l'especialitat de tennis de taula que va ser campiona de Centreamèrica i del Carib a Mayagüez 2010. i campiona sud-americana aMedellín 2010.

## Trajectòria

La trajectòria esportiva de Fabiola Ramos s'identifica per la seva participació en els següents esdeveniments nacionals i internacionals.

### Jocs Sud-americans

Va ser reconegut el seu acompliment com a part la selecció de Veneçuela en els jocs de Medellín 2010. Sent a més la banderera de la delegació en els Jocs del 2010.

#### Jocs Sud-americans de Medellín 2010

El seu acompliment en la novena edició dels jocs, amb un total de 3 medalles:
* , Medalla d'or: Dobles Dones
* , Medalla de plata: Tennis de Mesa Senzills Dones
* , Medalla de bronze: Tennis de Mesa Equipo Dones

### Jocs Centreamericans i del Carib

Va ser reconegut el seu triomf de ser l'esportista de tennis de taula amb el major nombre de medalles de la selecció de Plantilla:VEUEN en els jocs de Mayagüez 2010.

#### Jocs Centreamericans i del Carib de Mayagüez 2010

El seu acompliment en la vintena primera edició dels jocs, es va identificar per ser la primera esportista de tennis de taula amb el major nombre de medalles entre tots els participants de l'esdeveniment, amb un total de 4 medalles:
* , Medalla d'or: Dobles
* , Medalla de plata: Equips
* , Medalla de bronze: Mixt
* , Medalla de bronze: Individual

## Referències

* ↑ EFE «Tenista Fabiola Ramos abanderada de Venezuela para Juegos de Medellín» (en castellà). Terra. EFE, 21-02-2010 [Consulta: 9 octubre 2012].
* 1 2 «Informació del Participant en els Jocs Centreamericans i del Carib Mayagüez 2010» (en espanyol). Mayaguez2010.com, 2010. Arxivat de l'original el 2012-10-19. [Consulta: 1 setembre].
* 1 2 «Informació del Participant en els Jocs Sud-americans de 2010» (en espanyol). Medellin2010.0rg, 2010. Arxivat de l'original el 2010-04-05. [Consulta: 1 maig].
* ↑ «IX South American Games Medellín 2010 - Múltiples Guanyadors de Medalles» (en espanyol). Medellin2010.org, 2010. Arxivat de l'original el 2010-04-05. [Consulta: 4 abril].
* ↑ «Multi Medallistes» (en espanyol). Mayaguez2010.com, 2010. Arxivat de l'original el 2018-08-02. [Consulta: 1 setembre].

## Enllaços externs

* Información del Participante en los Juegos Centroamericanos y del Caribe de Mayagüez 2010
* Información del Participante en los Juegos Suramericanos de 2010 Arxivat 2010-04-05 a Wayback Machine.
# Fahrenheit (desambiguació)

«Fahrenheit» té aquests significats:
* Grau Fahrenheit, unitat de temperatura.
* Daniel Gabriel Fahrenheit (1686 - 1736), físic i inventor.
* Fahrenheit 451, novel·la de Ray Bradbury.
* Fahrenheit 451, pel·lícula estrenada en 1966.
* Fahrenheit 9/11, documental estrenat en 2004.
* Fahrenheit, aventura gràfica publicada en 2005.
# Faheyita

La faheyita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de Joseph John Fahey (Messina, Nova York, EUA, 30 de juliol de 1901 - Adelphi, Maryland, EUA, 29 de juny de 1980), químic de la US Geological Survey.

## Característiques

La faheyita és un fosfat de fórmula química Be₂Mn$^{2+}$Fe$^{3+}$₂(PO₄)₄·6H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la faheyita pertany a «08.C - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida petita i mitjana» juntament amb els següents minerals: fransoletita, parafransoletita, ehrleïta, gainesita, mccril·lisita, selwynita, pahasapaïta, hopeïta, arsenohopeïta, warikahnita, fosfofil·lita, parascholzita, scholzita, keyita, pushcharovskita, prosperita, gengenbachita i parahopeïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Proberil, a Sapucaia do Norte, Galiléia (Minas Gerais, Brasil). També ha estat descrita en altres dos llocs: a la pegmatita Noumas II, a la localitat de Namakwa (Cap Septentrional, Sud-àfrica), i a la localitat de Custer, al comtat homònim situat a l'estat de Dakota del Sud (Estats Units).

## Referències

* ↑ «Faheyita» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 abril 2021].
# Faustí Valentín i Torrejón

Faustí Valentín i Torrejón (Nules, ??? - França, 1944) fou un advocat i polític valencià, alcalde de València i diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Tot i militar al Partit d'Unió Republicana Autonomista, el 1906 participà en la fundació de València Nova i l'agost de 1918 va presentar una moció que demanava l'ensenyament del valencià en les escoles de la ciutat, raó per la qual fou durament atacat des del diari El Pueblo, dirigit pel cap del PURA, Fèlix Azzati i Descalci. Tot i això, fou alcalde de València entre gener de 1918 i desembre de 1919, i durant el seu mandat va crear una Junta de Subsistències encarregada de regular els preus i d'intentar evitar els moviments especulatius en el preu del pa. També fou diputat a les Corts Espanyoles pel districte de Nules el 1923.
A les eleccions generals espanyoles de 1933 fou elegit diputat per la província de València, però el 1934, disconforme amb la política d'Alejandro Lerroux, abandonà el partit, i juntament amb Juli Just Jimeno i Vicent Marco Miranda fundà Esquerra Valenciana. A les eleccions generals espanyoles de 1936, però, fou elegit diputat per la província de Càceres per Unió Republicana dins les files del Front Popular.
En esclatar la guerra civil espanyola es mantingué fidel a la República i el 21 d'agost de 1936 va ser nomenat vocal d'avituallament de la Comissió Provincial de Reclutament de Conca presidida per Luis García Cubertoret, encarregada de formar l'exèrcit del bàndol republicà.
En acabar la guerra marxà a l'exili i fou vocal de la Junta del Junta d'Auxili als Republicans Espanyols (JARE), presidida per Lluís Nicolau d'Olwer, organisme que tenia per objecte administrar quants recursos i béns pugui i hagin de destinar-se a l'auxili dels qui emigren d'Espanya per defensar les Institucions democràtiques del nostre país, administrant part del famós tresor transportat a Mèxic en el iot "Vita".

## Referències

* ↑ Faustí Valentín Arxivat 2014-03-04 a Wayback Machine. a Memòria Valencianista
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ ABC, Madrid, 22 d'agost de 1936.
* ↑ «LA MEMORIA HISTÓRICA (IV) De los 100 millones de francos ingresados en el [[SERE]], sólo 14 llegaron a los refugiados El dinero para los exiliados no llegó a los campos de concentración.». Arxivat de l'original el 2015-06-06. [Consulta: 29 octubre 2011].

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.558. ISBN 9788495484802.