OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mark Whittow

Mark Whittow (24 d'agost del 1957 - 23 de desembre del 2017) fou un historiador, arqueòleg i acadèmic britànic especialitzat en l'Imperi Romà d'Orient. Fou professor a la Universitat d'Oxford i Fellow d'Estudis Bizantins al Corpus Christi College d'Oxford.

## Joventut i educació

Whittow nasqué a Cambridge. Ensenyà Història Moderna al Trinity College i obtingué un PhD en Història i Arqueologia Bizantines.

## Carrera acadèmica

Whittow fou investigador associat i professor a l'Oriel College i formà part de la facultat de la Universitat de Reading i el King's College London abans de tornar a Oxford el 1998 com a membre del St Peter's College i professor d'Història. Esdevingué fellow de Corpus Christi i professor d'Estudis Bizantins el 2009. Fou rector sènior de la universitat el curs 2016/2017. El novembre del 2017 es feu públic que seria el següent rector de l'Oriel College, càrrec que havia d'assumir el setembre del 2018.

## Vida personal

Whittow era casat amb Helen, QC i jutgessa suplent de l'Alt Tribunal.
Morí en un accident de cotxe a Oxfordshire tard al vespre del 23 de desembre del 2017. Tenia 60 anys.

## Obres seleccionades

* Whittow, Mark. The Making of Orthodox Byzantium, 600–1025 (en anglès). Basingstoke: Macmillan, 1996. ISBN 9781349247653.
* "Recent Research on the Late Antique City in Asia Minor: the second half of the 6th c. revisited". A: L. Lavan (ed.) Recent Research in Late Antique Urbanism, JRA Supplementary Series 42, Portsmouth, RI, 2001.
* "Early Medieval Byzantium and the End of the Ancient World", Journal of Agrarian Change, vol. 9 (2009).
* "The Middle Byzantine Economy". A: J. Shepard (ed.) The Cambridge History of the Byzantine Empire, Cambridge, 2009.
* "The Late Roman/Early Byzantine Near East". A: The New Cambridge History of Islam I, ed. C. Robinson, Cambridge, 2010.

## Referències

* ↑ England and Wales, Death Index, 1989–2018
* 1 2 3 «President and Fellows: Mark Whittow: University Lecturer and Fellow in Byzantine Studies» (en anglès). Corpus Christi College Oxford. Arxivat de l'original el 9 de juny 2011.
* ↑ «Dr Mark Whittow» (en anglès). Facultat d'Història de la Universitat d'Oxford.
* ↑ «Professor Mark Whittow: Lecturer in Medieval History» (en anglès). St. John's College Oxford. Arxivat de l'original el 24 octubre 2016.
* ↑ England & Wales, Civil Registration Birth Index, 1916–2007
* 1 2 Callum Keown «M40 crash victim named locally as leading Oxford professor Mark Whittow» (en anglès). Oxford Mail, 27-12-2017.
* ↑ Tom Powell «Tributes paid to 'witty, brilliant' Oxford University professor killed in M40 multi-car crash» (en anglès). London Evening Standard, 27-12-2017.
* 1 2 «Dr Mark Whittow to be Appointed as Oriel's Next Provost» (en anglès). Oriel College, 24-11-2017. Arxivat de l'original el 1 desembre 2017.
* ↑ Badshah, Nadeem «Oxford professor Mark Whittow killed in pile up» (en anglès). The Times, 28-12-2017.
# Esmerdòmenes

Esmerdòmenes (en llatí: Smerdomenes, en grec antic: Σμερδομένης) fill d'Otanes, era un dels generals perses que va tenir el comandament suprem de les forces del rei Xerxes I de Pèrsia en la seva invasió de Grècia. L'esmenta Heròdot.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, IX, 20
# Parallocampa

Parallocampa és un gènere de diplurs de la família Campodeidae. Hi ha dues espècies descrites en Parallocampa.

## Taxonomia

* Parallocampa azteca Silvestri, 1933$^{icg}$
* Parallocampa paupercula Silvestri, 1933$^{icg}$
Fonts de les dades: i = ITIS, c = Catalogue of Life, g = GBIF, b = Bugguide.net

## Referències

* 1 2 «Parallocampa Report» (en anglès). Integrated Taxonomic Information System (ITIS).
* 1 2 «Browse Parallocampa» (en anglès). Catalogue of Life. Arxivat de l'original el 2021-07-13. [Consulta: 9 juliol 2021].
* 1 2 «Parallocampa» (en anglès). GBIF.
# Gyula Juhász

Gyula Juhász (Szeged, 4 d'abril del 1883 — 6 d'abril del 1937) fou un poeta hongarès vinculat a la revista Nyugat, guanyador del Premi Baumgarten.

## Biografia

Gyula Juhász nasqué l'abril de 1883 al nucli de Szeged. En el conjunt de la seva vida, hom denotà una certa dilecció devers la solitud i l'aflicció, fet que induí l'adaptació d'una trajectòria vital i artística fortament individual, regides ambdues per la introversió, allunyades, adés, de les coetànies trajectòries dels poetes contemporanis que s'agruparen als volts de la publicació Nyugat. Entre el 1902 i el 1906 s'intruí a la Universitat de Budapest, indret on conegué Mihály Babits i Dezső Kosztolányi.
Els seus primers poemes, d'un to sentimental, foren inclosos en una antologia titulada Demà (Nagyvárad, 1908), en la qual ensems prengueren part autors del nivell d'Endre Ady o Mihály Babits. També en aquesta època conegué l'amor de sa vida, una jove actriu anomenada Anna a qui gentilment dedicà copiosos escrits, que, malauradament, mai correspongué pas a ses designis. Certs dels al·ludits poemes, cas de "Com era sa bellesa" o "Anna per sempre", constitueixen part qualitativa del conjunt de la seva producció lírica, puix que demostren una cura notable quant al maneig de l'harmonia lèxica i temàtica.
En iniciar-se la Primera Guerra Mundial, Juhász mostrà una actitud força bel·ligerant, especialment envers Rússia, a qui conferia la culpabilitat, si més no parcial, del fracàs que experimentà la Revolució hongaresa de 1848. A mesura que el conflicte s'eixamplava, son capteniment reeixí majorment humà, en copsar la infausta misèria generalitzada que abastava la població (primordialment els obrers). Tal fet argumenta en part que Juhász fos un dels pocs intel·lectuals reconeguts compromesos a suportar ideològicament la Revolució de 1918 que instituí la República Soviètica d'Hongria. Tantost sa vida prosseguia, Gyula Juhász esdevenia solitari en grau major: aïllat de la vida intel·lectual de Budapest, ses col·laboracions amb la revista Nyugat no eren prou ufanes. En contraposició als seus contemporanis, Juhász optà per una poesia regional, que descrivia les contrades relatives als voltants de Szeged, paisatges que en el decurs dels anys 20 adquiriren connotacions socials, car constituïen un retrat de la complexa vida pagesa de la zona.
Juhász va ser un poeta prolífic que esmerçà una part rellevant de la seva producció a reflexionar sobre la mort. En sos darrers anys, no assoleix la meticulositat i l'eminència que caracteritzava la seva tasca precedent: les imatges cessen força, la temàtica es tracta amb superficialitat... Durant els esmentats anys dedicà un considerable nombre de versos a amics propers, amb motiu de llur jubilació o defunció (on hom també intueix l'emmusteïment de son ímpetu). En tal lapse, rarament abandonà la seva cambra. Succeïdes distintes temptatives fallides, Gyula Juhász se suïcidà en sa llar de Szeged el 6 d'abril de l'any 1937.

## Enllaços externs

* "Un poeta de la soledat: Gyula Juhász en Lóránt Czigány: Història de la literatura hongaresa (anglès).
# Othnielosaure

Othnielosaure (Othnielosaurus, "llangardaix d'Othniel") és un gènere representat per una única espècie de dinosaure ornitòpode, que va viure a la fi del període Juràssic, fa aproximadament 145 i 152 milions d'anys, en el Kimeridgià i el Titonià), en el que avui és Amèrica del Nord. Nomenada en honor del famós paleontòleg Othniel Charles Marsh, i assignat anteriorment al gènere Laosaurus. Aquest gènere va ser encunyat per incloure fòssils anteriorment endins d'Othnielia, a causa que les restes d'aquest últim poden ser massa escassos dur a terme un nom; sent part de dècades d'investigació per desembolicar la taxonomia deixada darrere per Marsh i el seu rival Edward Drinker Cope en la Guerra dels Ossos. Othnielosaurus és usualment classificat com un hipsilofodòntid, un tipus de petits bípedes generalistes herbívors o omnívors, encara que les teories ressents posen dubtes sobre l'existència d'aquest grup.
# Gonçalo de Sintra

Gonçalo de Sintra o Gonçalo de Cintra (Portugal – Àfrica, 1444 o 45), va ser un explorador portuguès del segle xv.
D'acord amb el cronista Gomes Eanes de Zurara, Gonçalo de Sintra era un escuder de l'infant Enric el Navegant. D'altres parlen d'ell com una persona més gran, com un cavaller distingit pels serveis prestats a Ceuta, sent possible que fossin dues persones diferents amb el mateix nom.
A finals de 1444 (o 1445), Enric el Navegant va enviar a Gonzalo de Sintra al comandament d'una caravel·la en una expedició exploratòria per la costa de l'Àfrica Occidental, amb instruccions estrictes de navegar directament fins a la 'terra de Guinea'.
Abans d'això, Lançarote de Freitas havia desembarcat a la badia d'Arguin, on havia fet un centenar de presoners que foren venuts com a esclaus a Lagos, Portugal. Gonçalo de Sintra tornà a Arguin.
Segons Zurara, Gonçalo de Sintra es va dirigir a l'illa de Nar, al sud d'Arguin, on preparà una tropa per desembarcar, que fou atacada i de la qual resultà la seva mort i 7 tripulants més.
Zurara identifica la mort de Sintra al sud d'Arguin, però João de Barros la situa prop del Río de Oro, a Angra de Cintra, tot i que la localització és dubtosa.
Gonçalo de Sintra fou el primer capità de l'infant Enric el Navegant en morir en combat en una expedició, i és considerat la primera baixa portuguesa en període de descobriments.
Alguns historiadors sostenen que Gonçalo de Sintra era familiar (potser el pare) de Pedro de Sintra (que va explorar la Guinea en 1460).

## Referències

* ↑ E. Pereira & G. Rodrigues, (1906) Portugal; diccionario historico, chorographico, heraldico, biographico, bibliographico, numismatico e artistico, vol. 2, p.1038
* ↑ Zurara (p.87), Barros (p.70), Quintella (p.112). Barros i Quintella indiquen que fou el 1445, Diffie & Winius (p.467) i Cortesão (p.9) ho situen el 1444.
* ↑ Zurara, p.90
* ↑ Barros, p.72
* ↑ Cortesão (1931); Diffie & Winius (p.82)

## Bibliografia

* João de Barros (1552–59) Décadas da Ásia: Dos feitos, que os Portuguezes fizeram no descubrimento, e conquista, dos mares, e terras do Oriente. Vol. 1 (Dec I, Lib.1-5)
* Gomes Eanes de Zurara (1453) Crónica dos feitos notáveis que se passaram na Conquista da Guiné por mandado do Infante D. Henrique or Chronica do descobrimento e conquista da Guiné. [Trans. 1896-99 by C.R. Beazley and E. Prestage, The Chronicle of the Discovery and Conquest of Guinea, London: Halykut]
* Cortesão, Armando (1931) "Subsídios para a história do Descobrimento de Cabo Verde e Guiné", Boletim da Agência Geral das Colónias, No. 75. As reprinted in 1975, Esparsos, vol. 1, Coimbra
* Diffie, Bailey W. e George D. Winius (1977) Foundations of the Portuguese empire, 1415-1580 Minneapolis, MN: University of Minnesota Press
* Quintella, Ignacio da Costa (1839–40) Annaes da Marinha Portugueza, 2 vols, Lisbon: Academia Real das Sciencias. vol. 1
# Castell de Vilar

El Castell de Vilar és una casa forta abandonada del segle xii a la vall del Ges a Sant Pere de Torelló (Osona) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. És conegut popularment com a Castell de la Vinyeta. És una casa forta documentada des del 1193. Va ser la residència del senyors de Curull.

## Descripció

Gran casa forta amb un finestral gòtic partit per un mainell del segle xv de planta quadrangular, el cos més antic es fonamentaria sobre una base encara visible de roca mare on l'edifici prendria una forma atalussada. La porta d'entrada presenta una gran llinda plana rematada a la part superior per l'escut esculpit en pedra dels marquesos de Cartellà. Posteriorment se li haurien afegit diversos cossos, ja en època moderna, transformant el casal en mas. Actualment l'edificació resta en desús i estat de ruina.

## Referències

* ↑ Mauri i Portolès, Josep. A peu per Osona. (segona edició). Valls: Cossetània Edicions, 2003, p. 42. ISBN 9788496035140.
* ↑ Pladevall i Font, Antoni. Gran geografia comarcal de Catalunya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1981, p. 153. ISBN 9788485194155.
* 1 2 «Castell de Vilar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
* ↑ «Castell de Vilar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Castell de Vilar». Catalunya Medieval, 2008. Arxivat de l'original el 2019-10-01. [Consulta: 1r octubre 2019]. - amb fotos
# TTP

«TTP» té aquests significats:
* Trifosfat de timidina
* Temps de tromboplastina parcial
# Església de Sant Joan Baptista (el Mas de les Mates)

L'església de Sant Joan Baptista (en castellà San Juan Bautista) del Mas de les Mates (Baix Aragó) és una església barroca protegia com a bé d'interès cultural.
És una construcció barroca del segle xviii, de tres naus (la central més gran) amb un creuer que no es marca en planta, i capçalera recta. Durant la guerra civil fou molt destruïda i va haver de ser reconstruïda tota excepte la portada i el campanar.
La nau central és coberta amb volta de canó amb llunetes, i les laterals amb voltes d'aresta i de creuer, amb una gran cúpula semiesfèrica sobre un tambor. L'interior és ample, diàfan i lluminós.
La portada destaca a la façana occidental, als peus, i s'articula en dos cossos. A l'inferior hi ha l'entrada amb arc de mig punt, flanquejat per un parell d'estípits i un altre de columnes salomòniques sobre plints, que sostenen un entaulament sobre el que s'aixeca el cos superior, que té al centre una fornícula, també flanquejada per columnes.
El campanar, esvelt, es troba a l'angle nord-est. Comença quadrat i de carreus i passa a vuitavat i de maons, amb diferents motius barrocs.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «DECRETO 43/2002, de 5 de febrero, del Gobierno de Aragón, por el que se declara Bien de Interés Cultural, en la categoría de Monumento, la denominada Iglesia de San Juan Bautista de Más de las Matas (Teruel)». Boletín Oficial de Aragón. Departamento de Cultura y Turismo. Govern Aragonès. [Consulta: 17 octubre 2014].
* ↑ «Iglesia de San Juan Bautista». Sistema de Información del Patrimonio Cultural Aragonés. Govern Aragonès. [Consulta: 17 octubre 2014].
# Onychognathus

Onychognathus és un gènere d'ocells de la família dels estúrnids (Sturnidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2022) aquest gènere conté 11 espècies:
* Onychognathus morio - estornell ala-roig.
* Onychognathus tenuirostris - estornell becfí.
* Onychognathus fulgidus - estornell de jungla.
* Onychognathus walleri - estornell de Waller.
* Onychognathus blythii - estornell de Somàlia.
* Onychognathus frater - estornell de Socotra.
* Onychognathus tristramii - estornell de Tristram.
* Onychognathus nabouroup - estornell alaclar.
* Onychognathus salvadorii - estornell de Salvadori.
* Onychognathus albirostris - estornell becblanc.
* Onychognathus neumanni - estornell de Neumann.

## Referències

* 1 2 «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 674. ISBN 978-84-16728-37-4.
# GoodPlanet

La Fundació GoodPlanet és una organització no governamental fundada per Yann Arthus-Bertrand el 2005, el suport a l'ecologisme i el desenvolupament sostenible.

## Activitats

La Fundació GoodPlanet es dedica principalment a la distribució de documents pedagògics i l'organització d'esdeveniments per crear consciència sobre la importància del desenvolupament sostenible (per exemple, la pel·lícula de festival d'ecologia «GoodPlanet» a Rio, l'exposició 6 milliards d'autres (6 mil milions d'altres, ara ja amb el nom de 7 mil milions), conferències, esdeveniments per a empreses).
Crea pòsters per a institucions educatives sobre temes com el desenvolupament sostenible, la biodiversitat, i boscos.
Coordina les seves accions en els llocs actioncarbone.org. i goodplanet.info.
Finança projectes escolars i projectes de conservació de medi ambient.
El 2009, l'alcalde de Bordeus, Alain Juppé, va ser elegit vicepresident.
El 2014 es va presentar l'exposició "Catalunya des del Cel" amb el suport de la Generalitat de Catalunya.
El 2015 es va encarregar de la distribució de la pel·lícula Human.

## Criticisme

Els Amics de la Terra va denunciar la relació de BNP Paribas, el principal soci de la Fundació GoodPlanet, amb el banc privat suís Lombard Odier & Cie, que és el "primer banc francès per finançar el carbó". En un informe parlamentari de 2011, va quedar al descobert el suport prestat per Yann Arthus-Bertrand a l'organització de la Copa del Món de Futbol de 2022 a Qatar, mentre Qatar ha finançat la traducció a l'àrab de la pel·lícula Human.

## Referències

* ↑ « Expo sur le développement durable à la bibliothèque », Ouest-France, 3 Juli 2009.
* ↑ « Gagnez 20 posters de Yann Arthus-Bertrand », Ouest-France, 15 April 2007.
* ↑ « Yann Arthus-Bertrand lance une exposition sur la forêt dans les écoles », AFP, 6 April 2011
* ↑ « GoodPlanet travaille avec Pro-Natura », Environnement et stratégie, n°93, 25 octobre 2006.
* ↑ « L'écologie au coeur des consciences », L'Est républicain, 5 juin 2009.
* ↑ « Alain Juppé promu à GoodPlanet », Sud-Ouest, 4 septembre 2009.
* ↑ «La Generalitat presenta l'exposició "Catalunya des del Cel" del fotògraf Yann Arthus-Bertrand - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya», 06-10-2014.
* 1 2 «Fondation GoodPlanet». Ecolopedia, 09-06-2015.

## Bibliografia addicional

* Le Catalogue GoodPlanet.org, Éditions de La Martinière, 300 pages.

## Enllaços externs

* GoodPlanet - Lloc web oficial
* «7 milliards d'Autres». GoodPlanet Foundation. Arxivat de l'original el 2013-03-05. [Consulta: 2 gener 2016].
* «Action Carbone Solidaire». GoodPlanet Foundation. Arxivat de l'original el 2016-01-05. [Consulta: 2 gener 2016].
* «Magazine GoodPlanet Info - Enviromental news and related issues». GoodPlanet Foundation. [Consulta: 2 gener 2016].
# Carlos María de Urquijo Valdivielso

Carlos María de Urquijo Valdivieso (Laudio, Àlaba, 1964) és un graduat social i polític basc. Militant del Partit Popular, ha estat regidor a l'ajuntament de Laudio del 1987 al 1995. Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament Basc de 1994 i senador per Àlaba a les eleccions generals espanyoles de 1996, però dimití al mes i fou substituït per José Manuel Barquero Vázquez.

## Referències

* ↑ España, Senado de. «Ficha del Senador» (en castellà). [Consulta: 25 juny 2017].
# Tarentelle per a flauta, clarinet i orquestra

La Tarantelle per a flauta, clarinet i orquestra en la menor, op. 6, va ser composta per Camille Saint-Saëns l'any 1857 quan era organista de l'església de la Madeleine de París i un dels músics més reconeguts de la ciutat. Posteriorment, se’n va fer una versió per a flauta, clarinet i piano. Es tracta d'una obra ràpida i virtuosa que l'autor va escriure després d'un viatge a Itàlia.

## Enllaços externs

* Partitura de la Tarantelle a IMSLP
* Partitura de la Tarantelle a Gallica

## Referències

* ↑ Sabina Teller Ratner, et al. "Saint-Saëns, Camille." Grove Music Online. Oxford Music Online. Oxford University Press. Web. 22 Feb. 2017. <{{format ref}} http://www.oxfordmusiconline.com/subscriber/article/grove/music/24335>.
# Maria Weenix

Maria Weenix (Amsterdam, 31 d'agost de 1697 – Amsterdam, 29 de desembre de 1774), fou una pintora neerlandesa del segle xviii.

## Biografia

Segons el Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie va ser filla del pintor Jan Weenix, qui li va ensenyar a pintar. És coneguda en la literatura com «Juffrouw Weeniks» i va ser admirada en el seu temps pels seus bodegons de flors.Ella acompanyava el seu pare a la cort de l'elector palatíJohann Wilhelm, on va entrar en contacte amb les obres de les pintores del seu mateix tema Rachel Ruysch, Adriana Spilberg, i Jacoba Maria van Nickelen.

## Referències

* 1 2 «Maria Weenix» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie. [Consulta: 24 abril 2016].
# Església de Sant Joan Baptista d'Atzeneta d'Albaida

L'església de Sant Joan Baptista és una església situada al carrer Sant Antoni, 3, al municipi d'Atzeneta d'Albaida, Vall d'Albaida, País Valencià. És Bé de Rellevància Local amb identificador número 46.24.003-002.

## Història

Es va erigir com a parròquia l'any 1574. El temple es va construir al segle xviii.

## Descripció

Es tracta d'una església d'una única nau central. No té creuer, però presenta vuit capelles laterals entre contraforts i un presbiteri rectangular. Es cobreix amb una volta de canó amb llunetes reforçades per arcs que baixen fins als contraforts, que estan decorats en el seu frontis per una pilastra coríntia. L'interior està decorat amb abundància de motius barrocs a base d'estucats, amb decoracions daurades en els arcs, capitells i entaulaments. A més de la seua decoració, presenta nombroses imatges de sants, tant escultures com pintures i vitralls.
El campanar es troba en un angle a la façana. És de planta quadrada i es configura en tres cossos rematats per cornises. El corona una barana de pedra amb boles herrerianes. Té un aspecte fortificat i està dotat de quatre campanes.
La major i més antiga de les campanes és La Gran. Data de 1963 i pesa 770 quilograms. El mateix que La Tiple -de 1966 i 102 kg- i Maria dels Desemparats -de 1969 i 512 kg- va ser fabricada per la fosa atzenetina els Roses . Una quarta campana, Sant Josep, va ser fabricada a 1991 a Torredonjimeno.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?IdInmueble=3329
* 1 2 http://archivalencia.org/contenido.php?a=87&pad=87&modulo=64&id=173&v=63 Arxivat 2015-01-28 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.clubrural.com/pueblos/valencia/atzeneta-d0-albaida
* 1 2 3 http://www.cma.gva.es/web/indice.aspx?nodo=64709%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Paraplesiops poweri

Paraplesiops poweri és una espècie de peix de la família Plesiopidae i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Grup de 62 apartaments

El Grup de 62 apartaments és una obra de les darreres tendències de Sort (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt d'apartaments i locals comercials situats a la franja de terreny que separa l'Alt Pirineu, Llessui i Torre. El projecte va voler crear una imatge amb molta força donant resposta tant a l'escala i caràcter dels pobles veïns com al paisatge natural.
Els apartaments s'organitzen a partir de dos edificis lineals disposats de forma paral·lela i segons el pendent, per a tenir la màxima bona orientació. Els dos blocs es troben connectats per un carrer-escala ortogonal. El bloc inferior dona a un carrer de nova construcció, comunicant així els dos nuclis rurals.
La façana combina els buits ombrejats amb la fàbrica de maçoneria i el ràfec de la coberta accentuat.

## Referències

* 1 2 3 «Grup de 62 apartaments». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].