OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dífil de Sinope

Dífil de Sinope (en llatí Diphilus, en grec Δίφιλος) va ser un poeta còmic atenenc de la nova comèdia, contemporani de Menandre d'Atenes i Filemó el Vell, nascut a Sinope. Va ser amant de la cortesana Gnataena, a qui va atacar en algunes de les seves comèdies quan estava sota la influència de la gelosia. Es diu que va escriure unes 100 obres i en algunes hi va actuar ell mateix.
Encara que cronològicament pertanyé a la nova comèdia, la seva poesia s'acosta més a la comèdia mitjana, i és així, per exemple, que en les seves obres escollí sovint temes mitològics i les va portar a l'època d'Arquíloc de Paros, Hiponax i Safo. El seu llenguatge era simple i elegant, però s'allunyà de vegades de la puresa àtica.
El Rudens de Plaute és una traducció d'una obra de Dífil, però no se'n coneix el nom grec. Altres obres seves de les que se'n conserven fragments o només el títol van ser:
* Ἄγνοια, (la ignorància) que també va ser atribuïda a Cal·líades.
* Ἀδελφοί, (els germans).
* Ἀλείπτρια, (la que mastega), amb el mateix títol que una obra d'Antífanes de Cios
* Ἄμαστρις, segurament referent a Amastris, princesa persa
* Αἱρησιτείχης, (en segona edició Εὐνοῦχος o Στρατιώτης),
* Ἀνάγυρος
* Ἀνασωζόμενοι (els homes salvats)
* Ἄπληστος, (insaciable)
* Ἀποβάτης,
* Ἀπολιποῦσα, també atribuïda a un Sossipus, autor dubtós.
* Βαλανεῖον,
* Βοιώτιος, (l'home de Beòcia)
* Γάμος, (el matrimoni)
* Δαναιδες, (les Danaides)
* Διαμαρτάνουσα,
* Ἐγκαλοῦντες, (els acusadors)
* Ἐκάτη, (Hècate)
* Ἑλενηφοροῦντες,
* Ἐλλεβοριζόμενοι,
* Ἔμπορος,
* Ἐναγίζοντες o Ἐναγίσματα,
* Ἐπιδικαζόμενος,
* Ἐπιτροπή, o Ἑπιτροπεύς,
* Ἐπίκληρος,
* Ζωγράφος,
* Ἡρακλῆς, (Heracles)
* Ήρως, (l'heroi)
* Θησαυρός, (el tresor)
* Θησεύς, (Teseu)
* Κιθαρῳδός,
* Κληρούμενοι, la Càsina de Plaute n'és una traducció
* Μαινόμενος, (furiós)
* Μνημάτιον, (sepulcre petit)
* Παιδερασταί, (els pederastes)
* Παλλακή, (la concubina)
* Παράσιτος, (el paràsit)
* Πελιάδες, (els fills de Pèlias)
* Πιθραύστης,
* Πλινθοφόρος,
* Πολυπράγμων,
* Πύρρα, (Pirra)
* Σάπφω, (Safo de Lesbos)
* Σικελικός, (el sicilià), probablement obra de Filemó el Vell
* Συναποθνήσκοντες, traduïda per Plaute amb el nom de Commorientes, i seguida en part per Terenci a Adelphi
* Σύντροφροι,
* Συνωρίς,
* Τελεσίας,
* Φρέαρ,
* Φιλάδελφος o Φιλάδελφοι
* Χρυσοχόος.
Dífil està traduït al català en l'edició bilingüe de la Col·lecció Clàssics grecs i llatins de la Fundació Bernat Metge (vol. 391): Dífil, Apol·lodor de Carist, Apol·lodor de Gela, Fragments de Comèdia Nova. Introducció, text grec revisat, traducció i notes de Jordi Pérez Asensio. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2012. (Aquí Arxivat 2014-09-26 a Wayback Machine.).

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/1070?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=DiphilusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1055-1056. ]
# Titia de quaestoribus

Titia de quaestoribus va ser un antiga llei romana proposada per Gai Tici, tribú de la plebs l'any 265 aC quan eren cònsols Quint Fabi Màxim Gurges i Luci Mamili Vitul. La llei ordenava duplicar el nombre de qüestors i que les províncies on haguessin d'anar s'adjudiquessin per sorteig.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 155 [Consulta: 16 abril 2022].
# Titia de triumviratus

Titia de triumviratus va ser una antiga llei romana instada pel tribú de la plebs Publi Tici el mes de novembre de l'any 43 aC. Determinava la creació dels Triumviri reipublicae constituendae, ordenadors de la república romana, que van propiciar la creació del Segon triumvirat.
Aquest triumvirat estava format per Octavi, Marc Antoni, i Marc Emili Lèpid i la llei determinava que exercirien el càrrec durant cinc anys.

## Referències

* ↑ Oller Guzmán, Joan. Breu història de l'antiga Roma. Editorial UOC, 2011, p. 84. ISBN Joan Oller Guzmán.
* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 155 [Consulta: 16 abril 2022].
# Theodor Körner

* Aquest article tracta sobre un president d'Austria. Si cerqueu l'escriptor, vegeu «Theodor Körner (escriptor)».
Theodor Körner (pronunciació alemanya: ( escolteu-ho); 23 d'abril de 1873 a Újszőny, Imperi Austrohongarès - 4 de gener de 1957 a Viena, Àustria) va ser President d'Àustria del 21 de juny de 1951 fins al 4 de gener de 1957. Va pertànyer al Partit Socialdemòcrata d'Àustria (SPÖ).
Theodor Körner va ser burgmestre i governador de Viena del 1945 fins al 1951.

## Referències

* ↑ «Dr. h.c. Theodor Körner», Fitxa biogràfica al web del parlament austriac, 25 d'octubre del 2009
# East Rutherford (Pennsilvània)

East Waterford és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 185 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Waterford tenia 185 habitants, 78 habitatges, i 52 famílies. La densitat de població era de 310,6 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 78 habitatges en un 29,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,3% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 29,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,7% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 26,5% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.333 $ i la renda mediana per família de 37.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 26.750 $. La renda per capita de la població era de 13.456 $. Entorn del 9,4% de les famílies i el 16,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Waterford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Waterford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Edifici al carrer Palau, 9 (Lleida)

Edifici al carrer Palau, 9 és una obra de Lleida.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres de planta baixa i tres pisos amb façana de maó, balcons de balustrades de fusta tornejada amb portes que no deixen cap finestreta. Ample portal d'entrada que en aquest cas conserva la portalada amb un adovellat de maó.

## Història

Aquesta casa és, potser, l'única mostra conservada de les cases d'aquesta travessera, on, anteriorment, només hi donaven els patis. Són albergs de pagesos del temps de Carles IV i Ferran VII.
Últimament l'han pintada de blanc. Ara només es veu la barana de fusta del remat.

## Referències

* 1 2 3 «Edifici al carrer Palau, 9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Tomás Gil Martínez

Tomás Aurelio Gil Martínez (Caracas, 23 de maig de 1977) és un ciclista veneçolà, professional del 2012 al 2016. Campió nacional en ruta i contrarellotge en diversos cops, també va combinar amb el ciclisme en pista.

## Palmarès

* 2006
** Campió de Veneçuela en contrarellotge
* 2007
** Campió de Veneçuela en ruta
* 2008
** Campió de Veneçuela en contrarellotge
* 2010
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib a la cursa en contrarellotge
** Campió de Veneçuela en contrarellotge
** 1r a la Volta a Veneçuela i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Clásico Virgen de la Consolación de Táriba
* 2011
** 1r a la Volta a la Independència Nacional i vencedor d'una etapa
* 2012
** Campió de Veneçuela en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Táchira

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. Abandona (9a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Tulsa

Tulsa és la segona ciutat més gran de l'estat nord-americà d'Oklahoma. El 2014 tenia 403.505 habitants.

## Linxament ètnic de 1921

A finals de maig es produeixen greus enfrontaments de tipus racial que deixaren desenes de morts i la crema sencera del barri de Greenwood, on hi residien majoritàriament afroamericans.

## Ciutats agermanades

| Beihai (Xina) Celle (Alemanya) Kaohsiung (Taiwan) San Luis Potosí (Mèxic) | Tiberíades (Israel) Utsunomiya (Japó) Zelenograd (Rússia) Amiens (França) |

## Persones il·lustres

* J.J. Cale, músic
* Blake Edwards, director de cinema
* Hanson, grup musical
* Sammy Sosa, jugador de beisbol
* John Starks, jugador de bàsquet
* Richard Vaughan, locutor de ràdio i professor d'anglès a Espanya
* Paula Trickey, actriu

## Referències

* ↑ «Population Estimates». United States Census Bureau. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2016. [Consulta: 21 juliol 2015].
* ↑ «Tulsa's Sister Cities» (en anglès). Tulsa Global Alliance. Arxivat de l'original el 21 de novembre de 2007. [Consulta: 10 juliol 2012].
# Donjeux (Mosel·la)

Donjeux és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 104 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Donjeux era de 104 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 24 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 40 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família i 6 eren segones residències. Tots els 40 habitatges eren cases. Dels 34 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 6 tenien quatre cambres i 28 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Donjeux el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 12 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 8 |
| 8 | 25 a 29 | 4 |
| 12 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 74 persones, 53 eren actives i 21 eren inactives. De les 53 persones actives 50 estaven ocupades (28 homes i 22 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 21 persones inactives 3 estaven jubilades, 11 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Donjeux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Donjeux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Doniños

San Román de Doniños és una parròquia i localitat del municipi gallec de Ferrol, a la província de la Corunya.
Es troba a la costa atlàntica. Entre els seus llocs d'interès destaquen la llacuna i la platja de Doniños, on s'hi pot practicar surf, l'església de San Román i les restes del jaciment de Punta do Castro.
L'any 2015 tenia 845 habitants agrupats en 10 entitats de població: Cariño, A Chousa, O Confurco, Doniños, Fontá, Mougá, O Pieiro, Valón, Valón Vello i Vilar.

## Referències

* ↑ «Instituto Galego de Estatística». Arxivat de l'original el 2016-01-09. [Consulta: 25 abril 2021].
# Traquita

La traquita és una roca efusiva (volcànica) afanítica, quasi sempre porfírica i amb textura traquítica, composta per feldespats alcalins i un o més minerals màfics (en els quals predominen minerals rics en ferro i magnesi), principalment biotita i augita, que són els més freqüents.
Generalment inclou grans fenocristalls, ordenats paral·lelament, que mostren una estructura fluida. S'origina a partir de magmes sienítics, i apareix en corrents de lava. És molt lleugera, dura, de superfície aspra i color blanquinós, s'acostuma a utilitzar com a material de construcció.

## Enllaços externs

* Unitat didàctica: Les roques
# Torre Ginebrell

La Torre Ginebrell és una torre romànica del poble de Vilamolat de Mur, en l'antic terme de Mur, actualment pertanyent al municipi de Castell de Mur, del Pallars Jussà. La torre formava part de la masia, ara en ruïnes, de Casa Ginebrell.
Està situada al nord del terme, a 1,3 quilòmetres en línia recta al nord-oest de Vilamolat de Mur, en un retomb de la pista forestal asfaltada que enllaça Guàrdia de Noguera amb Fígols de Tremp passant per Santa Llúcia de Mur, Collmorter, el castell de Mur, Vilamolat de Mur i Puigverd de Talarn. La torre és molt a prop del límit del terme municipal, perfectament visible des de tot arreu dels seus voltants. És al centre d'una partida rural del mateix nom que la torre, al nord dels Olivers del Romeral.
La Torre Ginebrell fou una fortificació situada en una carena que enllaça visualment el castell de Mur amb les valls del terme de Tremp que havien pertangut a l'antic terme de Fígols de Tremp i el camí ral de Tremp al Pont de Montanyana.
Construïda en els darrers anys del segle xi o primers del xii, la Torre Ginebrell és una torre de guaita que pertany a la línia defensiva subsidiària del castell de Mur. Es comunicava, mitjançant senyals lluminosos, amb els propers castells de Montllobar i Puigcercós, a més del mateix castell de Mur, de manera que entre tots ells controlaven el flanc nord del castell de Mur, el pas de Tremp al Pont de Montanyana i la major part del costat meridional de la Conca de Tremp. També podia comunicar-se amb el castell d'Orcau i el de Llordà, més llunyans, però perfectament visibles des d'aquest lloc.
Fígols de Tremp, el Meüll, Miravet i Vilamolat de Mur també depenien preventivament d'aquesta torre, atès que des d'ella es podia avisar els pobles esmentats, també visualment.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
* Pàgina web de l'ajuntament de Castell de Mur Arxivat 2009-04-08 a Wayback Machine.
# Torre Garrell

Torre Garrell és una casa de Lleida inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge unifamiliar aïllat, de planta rectangular amb planta baixa i planta principal, amb edificacions de servei adossades. Façana composta de tres cossos, la planta baixa amb porxo de tres arcades, la planta principal i la galeria que emfatitza el cos central amb una curiosa formalització. Murs de càrrega, fàbrica de maó, arrebossats i coberta de dos vessants.
Tot i que l'edifici encara existeix ha estat molt transformat i l'element més característic, la galeria de la façana principal, ha estat substituït per una galeria de maó.

## Història

Tant la galeria com el porxo estan afegits a l'edifici inicial.

## Referències

* 1 2 3 «Torre Garrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Egipins

Els egipins (Aegypiinae) o gipins (Gypinae) són una subfamília d'ocells de la família dels accipítrids (Accipitridae). Són grans rapinyaires d'hàbits necròfags, i els més típics entre els voltors del Vell Món.
Tenen una distribució limitada a les zones de clima càlid i temperat d'Euràsia i Àfrica. Als Països Catalans es presenten el voltor comú i el voltor negre.

## Sistemàtica

Tradicionalment s'incloïen dins aquest grup les altres espècies conegudes com a voltors del Vell Món, però com a conseqüència d'estudis genètics de principis del segle xxi, els gèneres Neophron, Gypaetus i Gypohierax van ser inclosos a la subfamília Gypaetinae. Se n'han agrupat dins aquesta subfamília 6 gèneres, que segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.11, 2011) contenen 13 espècies.
* Gènere Aegypius, amb una espècie: Voltor negre.
* Gènere Gyps, amb 8 espècies.
* Gènere Necrosyrtes, amb una espècie: Aufrany fosc.
* Gènere Sarcogyps, amb una espècie: Voltor cap-roig.
* Gènere Torgos, amb una espècie: Voltor orellut.
* Gènere Trigonoceps, amb una espècie: Voltor capblanc.

## Referències

* ↑ LERNER, HEATHER R.L. & DAVID P. MINDELL (2005): Phylogeny of eagles, Old World vultures, and other Accipitridae based on nuclear and mitochondrial DNA. Molecular Phylogenetics and Evolution 37:327–346 PDF Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Classificació i cladogrames dels Accipítrids a John Boyd's Home Page (anglès)
# El camí del Bandama Vermell

El camí del Bandama Vermell és la novel·la guanyadora del premi Columna Jove 2010, escrita per Alicia Gili i Abad i Sílvia Romero i Olea, sobre els nens soldats a Costa d'Ivori, i editada per Estrella Polar. Es tracta de la segona novel·la de Gili i de la cinquena de Romero.
Aquesta novel·la conta la història de dos germans adolescents de la Costa d'Ivori, l'Ouattarà i l'Aura, de 14 anys i víctima de violacions i maltractaments per part dels soldats. La guerra comença, els pares es moren i els seus destins es bifurquen, i es veuran involucrats en una guerra que no comprenen, que els converteix en nens soldat. Les cartes que s'envien ens donen el testimoni de les vivències durant el conflicte bèl·lic.

## Referències

* ↑ «El jurat del Columna Jove premia una novel·la que parla dels nens soldats de Costa d'Ivori». El Punt, 9 abril.
* ↑ El camí del Bandama Vermell a Grup 62
* ↑ Niela i el revivent. Alícia Gili Abad a La Comarcal Edicions
* ↑ Portell i Rifa, Jon «L'infern a la Terra». El Períodico de Catalunya, 17-06-2010.

## Enllaços externs

* El camí del Bandama Vermell - Lloc web oficial
* Anàlisi de la novel·la a El Kraken (castellà)
# El camí cap a casa

El camí cap a casa (xinès tradicional: 我的父親母親, xinès simplificat: 我的父亲母亲, pinyin: wǒde fùqin mǔqin, literalment 'El meu pare i la meva mare'), és una pel·lícula xinesa dirigida per Zhang Yimou i que va significar l'inici de la carrera cinematogràfica de l'actriu Zhang Ziyi. Ha rebut diversos premis i crítiques favorables. Ha estat doblada al català.

## Argument

El pare d'un home al qual les coses li van molt bé, Luo Yusheng, ha mort i, per això torna al seu poble al nord de la Xina per assistir als funerals. La mare vol que el seu marit, mestre de l'escola del poble, tingui un enterrament tradicional. Una història d'amor i un drama on destaquen el respecte als més grans, els canvis generacionals i nous costums que generen tensions.

## Repartiment

Els protagonistes principals són:
* Zhang Ziyi (en el paper de Zhao Di quan era jove).
* Zhao Yulian (Zhao Di ja vella, vídua de Luo Changyu)
* Zheng Hao (el mestre Luo Changyu)
* Sun Honglei (Luo Yusheng)
* Li Bin (àvia de Zhao Di)

## Premis

* 2000: Festival Internacional de Cinema de Berlín: Os de Plata - Gran Premi del Jurat
* 2001: Festival de Sundance: Premi del Públic (Internacional)

## Crítica

* "Commovedora història d'amor (...) sense èmfasi, ni cursileria, ni efectisme, ni paranys. Amb la grandiosa naturalitat, senzillesa, poder de comunicació i intensitat que caracteritza al lirisme autèntic, al retrat de l'amor i la passió sense disfresses ni coartades"
* "Esplèndida, senzilla i encantadora"

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > El camí cap a casa». [Consulta: 12 març 2018].
* ↑ «Wo de fu qin mu qin». [Consulta: 12 març 2018].
* ↑ Boyero, Carlos «El camino a casa». El Mundo.
* ↑ Rodríguez Marchante, Oti «El camino a casa». Cinemanía.
# Torre de Milà

La Torre de Milà és una obra del municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La masia de la Torre del Milà conté una torre, avui mig ensorrada, de planta circular. Des d'aquesta masia, situada gairebé al cim de la serra de la Torre, a uns 700 m d'altitud, hi ha una bona relació visual amb els castells de Selma i del Montmell.
La masia moderna de la torre del Milà era gran, amb diverses dependències. Al mur central de l'edifici hi ha un fragment de la torre circular que es va aprofitar al fer la construcció moderna. Pel que s'ha conservat de la torre, podem saber que aquesta tenia més de dos metres i el gruix de la paret era de 110 cm. Altrament no podem calcular-ne el diàmetre. Les dues cares exteriors eren fetes de carreus rectangulars de 15 X 20 cm units amb morter de calç, a l'exterior hi havia reble de pedres i calç. Tant la masia com la torre estan molt malmeses.

## Història

Formava part del terme del castell de Selma. Degué ser una torre de guaita de l'esmentat castell, més tard aprofitada per a bastir-hi un mas. Des del segle xiii es documenta a l'indret del mas de Milà (actualment Torre de Milà) com a possessió dels castlans majors de Selma. Elisenda de Fonollar, en el seu testament de l'any 1247, deixà el mas de Milà als seus dos fills Dalmau de Fonollar i Bernat de Montagut.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de Milà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 desembre 2015].

### Bibliografia

* Pladevall i Font, Antoni, dir.; Catalunya romànica: El Tarragonès, el Baix Camp, l'Alt Camp, el Priorat, la Conca de Barberà, 1995
# El capatàs se'n va anar a França

El capatàs se'n va anar a França (original: The Foreman Went to France) és una pel·lícula britànica dirigida per Charles Frend, estrenada el 1942. Ha estat doblada al català.

## Argument

Al començament de la Segona Guerra Mundial, mentre que els alemanys envaeixen França, un contramestre anglès és enviat per recuperar diverses màquines estratègiques per la producció de canons. Aquesta pel·lícula està inspirada en un fet històric.

## Repartiment

* Tommy Trinder: Tommy Hoskins
* Constance Cummings: Anne Stafford
* Clifford Evans: Fred Carrick
* Robert Morley: Major Coutare of Bivary
* Gordon Jackson: Alastair 'Jock' MacFarlan
* Ernest Milton: Cap a La Tour
* Charles Victor: Observador
* John Williams: Capità anglès

## Referències

* ↑ esadir.cat. El capatàs se'n va anar a França. esadir.cat.
* ↑ «The Foreman Went to France». The New York Times.