OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Espatlla d'Aneto

L'Espatlla d'Aneto és una muntanya de 3.350 m d'altitud, amb una prominència de 10 m, que es troba al massís de la Maladeta, província d'Osca (Aragó). És un avantcim al SE de l'Aneto.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Geògraf Salvador Llobet Edicions Cartogràfiques. Pica d'Estats, Esc. 1:40.000. Granollers: Editorial Alpina, 1994 (E-25). ISBN 84-8090-022-9.
# Mosquiter de Negros

El mosquiter de Negros (Phylloscopus nigrorum; syn: Phylloscopus trivirgatus nigrorum) és un ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). El seu estat de conservació es considera sense evaluar (NE).

## Hàbitat i distribució

Viu als clars del bosc, vegetació secundària i arbusts a les muntanyes de les illes Filipines, a Luzon, Mindoro, Palawan, Negros, Camiguin Sur i Mindanao.

## Taxonomia

Considerat per alguns autors un grup de subespècies dins el mosquiter de tres bandes (Phylloscopus trivirgatus), ha passat a ser considerat una espècie de ple dret arran treballs com ara Collar 2007
Així, segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie del mosquiter de tres bandes (P. trivirgatus nigrorum).

## Referències

* 1 2 3 «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 627. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 627. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Collar NJ. 2007. Philippine bird taxonomy and conservation: a commentary on Peterson (2006). Bird Conservation International 17: 103–113.
# Mosquiter de Luzon

El mosquiter de Luzon (Phylloscopus cebuensis) és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). És endèmic de les illes de Luzon, Cebu i Negros, a les Filipines. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mosquiter de Luzon». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 625. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Lemon-throated Leaf-warbler. Phylloscopus cebuensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Lluïsa Saragossà i Rico

Lluïsa Saragossà o Luisa Zaragozá (Carlet, la Ribera Alta, 25 d'agost de 1647 - València, 2 de febrer de 1727) fou una dona valenciana, famosa per la seva religiositat i tinguda en el seu temps per una persona santa. Pel topònim de la seua vila de naixement, també se la coneix com a Lluïsa Saragossà de Carlet.
Era filla del matrimoni format per Francesc Miquel Bernat Saragossà Renart i Isabel Juan Rico Amat, que també tingueren tres fills mes (un dels quals, Bernat Josep Francesc, fou sacerdot i domer de la catedral de València), i una altra filla, Isabel, que va ser religiosa caputxina al monestir d'Alzira. Des de molt jove tingué freqüents visions sobrenaturals i fou admirada per la seua virtut i humilitat. Es casà el 14 d'agost de 1667 amb Josep Hernandorena, llaurador, també natural de Carlet, bé que d'origen basc, i tingueren quatre fills: Vicenta, Àngela, Martí, i Rosa, que morí de poca edat.
Hernandorena, en rebre una herència que li permetia de viure sense treballar, caigué en l'ociositat i es donà al joc, als balls, a les comèdies i a fer amics. Lluïsa va patir amb resignació aquesta mudança, i hagué de suportar la calúmnia d'un fals amic del seu marit, la viciosa sol·licitud del qual s'havia negat a complaure, i moltes altres dificultats semblants. Enviudà el 24 de juliol de 1684, després de disset anys de matrimoni, i visqué virtuosament en viduïtat durant quaranta-dos anys i mig, superant tota mena de temptacions, fent contínues penitències i dejunis i amb freqüents visions i èxtasis.
Prengué l'hàbit i professà l'orde de les carmelites terciàries en el convent de Carlet, on fou elegida priora. Cap a la fi de la seua vida es traslladà a València, i va morir a la casa que habitava al carrer de Saragossa, als setanta-nou anys, després d'una llarga malaltia, deixant molts testimonis de visió profètica i curacions prodigioses. La van sepultar a l'església de Sant Felip Neri, on va ser duta des de sa casa per Felip de Castellví, comte de Carlet, Guillem Pertusa i Brisuela, cavaller de l'orde de Montesa, Antoni Escrivà d'Íxer, de l'hàbit de Sant Joan de Jerusalem, i Josep Carròs i Cruïlles, marqués de Mira-sol i cavaller de Montesa.
La seua vida i virtuts han estat objecte d'obres hagiogràfiques de Josep Vicent Ortí i Mayor i Andreu Monsó Nogués. Malgrat la veneració popular que tingué després de morir, el culte anà caient en l'oblit i no arribà a ésser formalitzat per l'Església.

## Referències

* ↑ Revista de Valencia, 1882, p. 608-609.
* ↑ Gil Dolz, Pedro. Sermón histórico-moral en las exequias de la venerable madre Luisa Zaragozá de Carlet. València: Imp. de Joseph Garcia, 1727.
* ↑ Ortí y Mayor, Joseph Vicente. Vida, virtudes, y favores de la venerable Luisa Zaragozá, llamada comunmente Luisa de Carlet. València: Joseph Estevan Dolz, impressor del Santo Oficio, 1749.

## Bibliografia

* Revista de Valencia (en castellà). Tomo II. València: Imprenta de Domenech, De diciembre de 1881 a fin de 1882.
# Montserrat Domínguez

Montserrat Domínguez (Madrid, 1963) és una periodista espanyola. Dirigeix El Huffington Post, l'edició espanyola del diari digital estatunidenc The Huffington Post.

## Biografia

Va estudiar ciències de la informació per la Universitat Complutense de Madrid. Posteriorment va cursar un màster en periodisme per la Universitat de Colúmbia. La seva carrera com a periodista es va iniciar en els informatius de Radio España el 1987. Ha treballat a Efe, Canal +, Telecinco, Antena 3 i la Cadena SER.
Ha presentat els informatius de cap de setmana i de l'edició de nit de Noticias. De 2001 a 2004 va presentar la tertúlia matinal La mirada crítica. Des de l'any 2012 col·labora en la tertúlia política del matinal El programa de Ana Rosa.
El 2004 va abandonar La mirada crítica i va deixar el seu lloc a Vicente Vallés per dirigir i presentar un programa homòleg a Antena 3 anomenat Ruedo ibérico, juntament amb la direcció de Las Noticias de la Mañana. El programa s'ocupava de l'actualitat social i política, amb entrevistes, connexions en directe i una taula de tertúlia. El programa va deixar d'emetre's al final de 2006. A partir d'aquest moment, va realitzar diversos documentals especials, entre ells Cambio Climático: el Impacto en España, que es va emetre en horari de màxima audiència el maig de 2007.
El setembre de 2007 va fitxar com a col·laboradora especial de la Cadena SER, emissora de ràdio on realitza reportatges i anàlisis de l'actualitat en el magazín matinal diari Hoy por hoy, que presentava i dirigia Carles Francino, i a A vivir que son dos días, el magazín matinal del cap de setmana que presentava i dirigia Àngels Barceló.
El 15 de novembre de 2007 va ser triada per substituir Àngels Barceló, nomenada nova directora d'Hora 25, al capdavant d'A vivir que son dos días, tasca que va exercir de gener de 2008 a maig de 2012.
Així mateix, també és columnista de La Vanguardia. Des de 2012, dirigeix el diari digital El Huffington Post.

## Referències

* ↑ Notícia en l'Elpaís.com

## Enllaços externs

* Articles de Montserrat Domínguez Arxivat 2016-09-04 a Wayback Machine. a El Huffington Post
# Porcari de Lerins i companys màrtirs

Porcari de Lerins (Porcarius) (Provença?, segona meitat del segle VII - Monestir de Lerins, Canes, ca. 732) va ésser un monjo benedictí, abat del monestir de Lerins (a l'actual Illa de Saint-Honorat, a la costa de Canes). És venerat com a sant per diverses confessions cristianes, juntament amb els cinc-cents monjos del monestir que van morir màrtirs amb ell.

## Vida

Segons la tradició, cap a l'any 732, Porcari fou avisat per un àngel en una visió que el monestir seria atacat per bàrbars. Immediatament, l'abat va enviar en un vaixell a la costa els estudiants joves de l'abadia, i 36 monjos joves. Quan van marxar, va preparar-se amb la resta de la comunitat, llavors uns 500 monjos, per al martiri, pregant per tenir coratge per afrontar la mort. L'abadia fou atacada per musulmans, probablement provinents de l'Àndalus, i foren massacrats, llevat dels que van ésser presos com a esclaus.
Són venerats com a màrtirs, especialment a la diòcesi de Frejús i la seva festa se celebra el dia 12 d'agost.

## Enllaços externs

* Saint Porcarius and Companions Arxivat 2006-08-18 a Wayback Machine.
* L'église Saint-Porchaire de Bressuire Arxivat 2005-04-14 a Wayback Machine.
# Ramazanzade Mehmed Çelebi

Ramazanzade Mehmed Çelebi Paşa Yeşilce (? - setembre/octubre de 1571) fou un historiador otomà nadiu de Merzifon. Fou secretari del diwan, defterdar (1553) i secretari d'estat (reis-ul kuttab, 1554) i secretari de la tughra (1558). Després fou dfeterdar a Alep, governador d'Egipte i enviat a Morea per fer el cadastre. Va morir el setembre de 1571. Per orde del sultà Solimà I va compondre la Tarikh-i Ramadan-zade, una història principal dels otomans (fins al 1561) i font de referència fins al final de l'imperi.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 434
# Rambert II Malatesta de Sogliano

Rambert II Malatesta de Sogliano fou fill de Joan II Malatesta de Sogliano. Fou comte sobirà de Sogliano (associat al germà Malatesta II Malatesta de Sogliano) i senyor de Pennabilli, Verrucchio, Roncofreddo, Poggio dei Berni, Ciola dei Malatesti, Montegelli, Rontagnano, Savignano di Rigo, Pietra dell'Uso, Montebello, Montepetra, Strigara, San Martino in Converseto, Montecodruzzo i Raggiano el 1358. Va morir el 1379.
# Rambert IV Malatesta de Sogliano

Rambert IV Malatesta de Sogliano (1560-1615) era fill de Corneli Malatesta de San Giovanni. Comte sobirà de Sogliano el 1591 (el 1593 va associar al seu cosí Semproni Malatesta de Sogliano), comte de Pondo (el 1593 en va cedir la meitat a Semproni), comte de Talamello, comte de la meitat de San Giovanni in Galilea, senyor de Montegelli, Rontagnano, Savignano di Rigo, Pietra dell'Uso, Montepetra, Seguno, Pratolina, Rufiano, Meleto, Sapeto, Cigna, Bucchio, Pozzuolo Vallenzera, Sassetta i Soasia, i senyor d'un terç de Spinello i Strigara. Fou confirmat en les seves possessions per sentència de la cambra apostòlica del 8 de juliol del 1600. Va vendre la seva meitat del comtat de Pondo i annexes el novembre del 1600 per 13.000 escuts a Gian Francesco Aldobrandini i es va reservar 1/10 del feu que fou adscrit al patriciat de Rimini el 1615.
Va morir a Rimini el 1615. Estava casat (1581) amb Maria Gherardi. Va deixar sis fills: Corneli Malatesta de Talamello o de Sogliano, Angiola, Aquil·les Malatesta de Sogliano, Alexandre, Malatesta i Isabel·la (que va heretar el comtat de Talamello que va aportar al seu marit Alexandre Bentivoglio, i després al seu suposat fill, que en realitat va tenir amb el seu amant Francesc Bentivoglio conegut per Ulisses Bentivoglio)
# Rambert Malatesta

Rambert Malatesta fou fill de Joan I Malatesta. El 1221 va succeir al pare com a senyor de Pennabilli, Verrucchio, Roncofreddo, Scorticata, Poggio dei Berni, Ciola dei Malatesti, Montegelli, Rontagnano, Savignano di Rigo, Pietra dell'Uso, Montebello, Montepetra i Strigara; fou conseller de la Comuna de Rimini el 1233. Va morir el 1248. Es va casar amb Rengarda Brandolini, filla del comte Guido Malabocca Brandolini, comte de Bagnacavallo, i va deixar un fill, Joan II Malatesta.
# Mongòlia (desambiguació)

«Mongòlia» té aquests significats:

## Geografia

* Mongòlia, estat modern d'Àsia
* Mongòlia interior, regió autònoma de la República Popular de la Xina
* Mongòlia exterior, regió de l'Imperi Qing, parts de la qual es troben actualment sota l'estat modern de Mongòlia
* Gran Mongòlia, regió històrica i geogràfica dels mongols
* República Popular de Mongòlia, estat socialista de l'Àsia central que va existir entre 1924 i 1992

## Premsa

Viccionari
# Henry Haslam

Henry Haslam (Worksop, 5 de juny de 1879 - Nottingham, 13 d'octubre de 1942) va ser un futbolista britànic que va prendre part en els Jocs Olímpics de París de 1900, on guanyà la medalla d'or com a membre de la selecció britànica, representada per l'Upton Park F.C..

## Referències

* ↑ Morrison, Ian. «GB Olympic Champions 1896–2012 – Football: HASLAM, N H». gbolympics.co.uk. [Consulta: 22 octubre 2018].
* ↑ «Henry Haslam». Olympedia. [Consulta: 26 December 2020].
* ↑ «Henry Haslam Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com» (en anglès). Sports Reference. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 6 setembre 2024].
# Espiga

«espiga» té aquests significats:
* Espiga (inflorescència), conjunt de grans disposats al llarg d'un eix o un tipus d'inflorescència racemosa, simple de flors sèssils
* Espiga o Spica, estrella de la constel·lació de Verge
* José de Espiga y Gadea (1758 - 1824), eclesiàstic i jurista castellà
* Espiga d'Or, guardó que s'atorga a la Setmana Internacional de Cinema de Valladolid
* Espiga (1934) revista mensual, de temàtica religiosa, publicada a Tarragona entre 1934 i 1935.
# Establet

Establet és un municipi francès situat al departament de la Droma i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 27 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Establet era de 27 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 36 habitatges, 13 eren l'habitatge principal de la família, 22 eren segones residències i 1 estava desocupat. 33 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 13 habitatges principals, 10 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 5 en tenien tres, 1 en tenia quatre i 6 en tenien cinc o més. 12 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 4 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Establet el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 18 persones, 8 eren actives i 10 eren inactives. Les 8 persones actives estaven ocupades(5 homes i 3 dones).. De les 10 persones inactives 3 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Establet hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Establet a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Establet a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Eulalia

Eulalia és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* E. viminea (Trin.) Kuntze
(vegeu-ne una relació més exhaustiva a Wikispecies)

## Sinònims

(Els gèneres marcats amb dos asteriscs (**) són sinònims possibles)
**Pseudopogonatherum A. Camus, Puliculum Haines.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 26.06.08». Arxivat de l'original el 2008-10-11. [Consulta: 26 juny 2008].
Viccionari
# Eulalia Esperanza Llufriu Esteva

Eulalia Esperanza Llufriu Esteva (Ciutadella de Menorca, 21 de gener de 1964) és una empresària i política menorquina, diputada al parlament de les Illes Balears en la VIII legislatura.
Ha estat administradora de diverses empreses del sector mecànic i nàutic. Militant del Partit Popular de Menorca, fou escollida regidora de l'ajuntament de Ciutadella de Menorca a les eleccions municipals espanyoles de 1999 i 2003. Fou escollida diputada a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2011. De 2011 a 2015 ha estat Secretària Primera de la Mesa del Parlament Balear, secretària de la Comissió de Reglament i de la de Medi ambient i turisme.

## Referències

* ↑ Currículum al web del Parlament Balear
# Farnabazos I

Farnabazos I (en llatí Pharnabazus, en grec antic Φαρνάβαζος) va ser fill d'Artabazos I, al que va succeir com a sàtrapa de Dascilios o Frígia Helespòntica. Va governar cap a la meitat del segle v aC, potser des de l'any 450 aC fins al 430 aC.
Era d'una família aristocràtica. El seu avi havia estat oficial d'hisenda del palau del rei Darios I el Gran de Pèrsia, i era l'oncle del rei. Es té molt poca informació del govern de Farnabazos I. Segurament va succeir al seu pare no abans del 455 aC perquè Artabazos encara servia al rei l'any 449 aC. Va governar uns 20 anys i a l'hivern del 430 aC al 429 aC el va succeir el seu fill Farnaces.

## Referències

* ↑ Lendering, Jona. «Pharnabazus». Livius.org. [Consulta: 30 agost 2022].
* ↑ Klein, Alexis (et al.). Pharnabaze et les Pharnacides : une dynastie de satrapes sur les rives de la Propontide (Ve-IVe siècle av. J.-C.) (tesi doctoral). Estrasburg: Université de Strasbourg, 2015, p. 90-96 [Consulta: 30 agost 2022].
# Farmàcia de Tortellà

La Farmàcia de Tortellà és una obra modernista de Tortellà (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada a la Plaça del Mercat del poble de Tortellà. Disposa de baixos, on s'hi va situar la farmàcia de la població; la porta que hi dona accés és plenament modernista, amb predomini de línies corbes i vidres gravats a l'àcid, que contenen decoracions de fullatges i flors. El primer pis té un ampli balcó, sostingut per sis mènsules ornades amb fullatges estilitzats; dues portes hi donen accés, emmarcades per un ampli guardapols de formes corbes amb decoracions florals fetes amb estuc. Aquesta decoració es repetirà de nou a les dues obertures del segon pis, que donen accés a dos balcons senzills, però de forma més senzilla i estilitzada.

## Història

L'arquitectura de Tortellà està molt marcada per l'incendi que va patir el poble durant les guerres carlines. El foc va destruir part dels antics habitatges, provocant la necessitat d'urgent remodelació entre finals del segle i principis del nostre. Així la majoria de les cases destacables presenten nombroses declaracions d'estuc pròpies del gust modernista i noucentista.

## Referències

* 1 2 «Farmàcia de Tortellà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Farnabàzida

La dinastia Farnabàzida fou una nissaga georgiana que va governar al regne d'Ibèria de vers el 300 al 160 aC. Tot i aquest llarg període només va tenir dos reis segons les cròniques pel que devien viure molts anys. Fou també anomenada Kartlòsida per tenir origen a Mtskhetha a Kartli.
Els dos reis foren:
* Parnavaz I (Farnabaz o Farnabaces) que dona nom a la dinastia, que hauria nascut vers el 325 aC i mort vers el 235 aC, o sigui que va viure 90 anys.
* Saurmag I (Sauromas o Sauromaces) fill de l'anterior, que hauria viscut encara més anys. Va morir amb una sola filla, i va adoptar com a fill al seu gendre Mirian I d'Ibèria, que va fundar la dinastia Nebròtida o Nemròdida.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Josep Roca i Pons

Josep Roca i Pons (Sarrià, 12 de desembre de 1914 - Sant Pere de Ribes, Garraf, 28 d'agost de 2000) fou un lingüista català.

## Biografia

Nascut al llavors independent municipi de Sarrià, al carrer del Clos, número 34. El 1935 es llicencià en dret i en filologia romànica (1941) a la Universitat de Barcelona, en la qual en fou professor de llengua del 1947 al 1955. El 1953 defensà la tesi doctoral, a Madrid, com es feia aleshores, dirigida per Antoni M. Badia i amb el títol Estudios sobre perífrasis verbales del español.
El 1955 emigrà a Cuba, on fou docent a la universitat de Santiago de Cuba, però el 1958 es van tancar les universitats a causa dels atacs de les guerrilles castristes i aleshores s'establí als EUA, on exercí com a professor a la universitat d'Indiana a Bloomington fins al 1981. Alhora, destacà com a promotor de l'ensenyament del català als EUA. Fou cap de la secció de català i occità de la Modern Language Association (1962-1970) i un dels fundadors, junt amb Albert Porqueras-Mayo, Jaume Martí Olivella i Carme Rei-Granger, i primer president de la North American Catalan Society el 1978, de la que en fou president honorífic, i fundador del seu òrgan Catalan Review. En fou el principal impulsor amb Joseph Gulsoy, Milton Azevedo, Patricia Boehne, David J. Viera i Curt Wittlin.
També ha estat membre de la junta de l'Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes i ha col·laborat en publicacions científiques com Revue des Langues Romanes i Estudis Romànics, i introduí en l'estudi del català l'estructuralisme. Quan es va jubilar el 1981 es va instal·lar a Sitges. El 1988 va rebre la Creu de Sant Jordi i ha estat membre de la Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans des de 1989.

## Obres

* Estudios sobre perífrasis verbales del español (1958, publicació de la tesi doctoral, premi Menéndez Pelayo 1953)
* Introducción a la gramática (1960)
* Introducció a l'estudi de la llengua catalana (1970)
* El lenguage (1973), edició de Le langage, de J. Vendryes
* Introduction to Catalan Literature (1978)

## Referències

* 1 2 «Josep Roca i Pons». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Carbonell, Manuel; Sobrevila, Carmen. J. V. Foix: cinc rutes literàries. 2a edició. Argentona: L'Aixernador, 1993.
* ↑ En record de Josep Roca i Pons

## Enllaços externs

* Obituari de Josep Roca i Pons
* Philip Rasico, Nota necrològica en Estudis Romànics 23 (2001), p. 435-439
# Ferruzzano

Ferruzzano és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 110 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 40 km a l'est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 789 habitants.
Ferruzzano limita amb els municipis següents: Bianco, Bruzzano Zeffirio, Caraffa del Bianco i Sant'Agata del Bianco.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 7 febrer 2020].