OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 2391 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2391 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, redactada per França, fou adoptada per unanimitat el 8 de desembre de 2017. El Consell estipulava que les Nacions Unides proporcionarien suport operatiu i logístic a través de la MINUSMA a la força conjunta que havia establert aquest país amb els altres quatre països del G5 Sahel.
El representant de Mali va donar suport internacional a la Força G5 Sahel reforçada amb l'aprovació unànime d'aquesta resolució. No obstant això, el seu país hauria preferit que el Consell de Seguretat hagués donat a la força un mandat més fort en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides. A més, s'ha buscat més suport extern en forma de mitjans de comunicació, equipament, infraestructura i diners.

## Contingut

El FC-G5S havia de rebre fons suficients dels seus cinc estats membres. La Unió Europea, altres països europeus, Turquia i els Estats Units s'han compromès a donar suport. La força costaria uns 423 milions d'euros anuals. Els cinc estats membres es van comprometre a posar 10 milions, 50 milions la UE, França 8 milions i els EUA 60 milions de dòlars. Ja s'havien compromès un total de 177 milions d'euros. S'esperava que es reunís l'import restant al desembre de 2017 en una conferència de donants a Brussel·les. Aquesta conferència va ser organitzada pel Sahel G5, la Unió Africana i la Unió Europea.
El 16 d'octubre, el secretari general António Guterres va proposar diverses opcions sobre com hi podria ajudar l'ONU podria ajudar. Això proporcionaria suport logístic, sigui o no com a part dels MINUSMA. No obstant això, aquesta força de pau patia una falta crònica de recursos i capacitats. Els països del G5 Sahel n'estaven ser molt entusiasmats. El propi Consell de Seguretat havia estat en una missió a Mali, Mauritània i Burkina Faso per avaluar la situació.
Es va demanar al Secretari General que arribés a un acord amb la Unió Europea i el Sahel G5 el més aviat possible per proporcionar suport operatiu i logístic al FC-G5S a través de la força de la MINUSMA. Aquest suport només s'aplicava a operacions en territori de Mali, i inclouria el suport mèdic i d'enginyeria i el subministrament de combustible, aigua i menjar. Els costos serien totalment reemborsats a l'ONU a través de la UE.

## Referències

* 1 2 Nacions Unides. «SC outlines modes of support, reimbursement for joint anti-terrorism force in Sahel, unanimously adopting r.2391», 08-12-2017.
* 1 2 Nacions Unides. «Report of the SG on the joint force of the group of five for the Sahel», 16-10-2017.
* ↑ Al Jazeera. «G5 Sahel counterterrorism force explained», 03-11-2017.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Robert Wynne

Robert John Wynne (18 de novembre de 1851 † 3 de novembre de 1922) va ser un polític dels Estats Units i telegrafista. Nascut a Nova York, el pare de Wynne va morir quan era adolescent i havia de mantenir la seva família com telegrafista. Amb el temps va arribar a ser operador de telègraf en cap del Mateix a Colònia. El 1891, Wynne va esdevenir el secretari personal del secretari d'Hisenda, fins al final del mandat del president Benjamin Harrison el 1893, posteriorment treballà per un diari. I El 1902, va ser nomenat Assistent de Director General de Correus dos anys després, a la mort de Henry C. Payne, va ser promogut a Director General de Correus en el gabinet del president Theodore Roosevelt. Va exercir el càrrec fins a 1905 quan va ser nomenat cònsol dels EUA a Gran Bretanya, fins al final del mandat de Roosevelt el 1909. Wynne va morir a Washington, DC l'11 de març de 1922 i va ser enterrat en el Cementiri del Mont de les Oliveres.
# San Benigno Canavese

San Benigno Canavese és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 20 quilòmetres al nord-est de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 6.030 habitants.
San Benigno Canavese limita amb els següents municipis: Chivasso, Lombardore, Volpiano, Bosconero, Foglizzo i Montanaro.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 6 abril 2020].
# Saddlebackita

La saddlebackita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de l'aleksita. Rep el nom del cinturó de roques verdes de Saddleback, dins del qual es troba la localitat tipus, el jaciment d'or de Boddington.

## Característiques

La saddlebackita és una sulfosal de fórmula química Pb₂Bi₂Te₂S₃. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1997. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la saddlebackita pertany a «02.GC - Poli-sulfarsenits» juntament amb els següents minerals: hatchita, wal·lisita, sinnerita, watanabeïta, simonita, quadratita, manganoquadratita, smithita, trechmannita, aleksita, kochkarita, poubaïta, rucklidgeïta, babkinita, tvalchrelidzeïta i mutnovskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina d'or de Boddington, dins el comtat que duu el mateix nom (Austràlia Occidental, Austràlia). També ha estat descrita a Romania, el Kazakhstan i la República Popular de la Xina, sent aquests quatre indrets els únics a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Saddlebackite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 abril 2021].
# Saddle Rock Estates

Saddle Rock Estates és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 424 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Saddle Rock Estates tenia 424 habitants, 134 habitatges, i 123 famílies. La densitat de població era de 2.046,3 habitants per km².
Dels 134 habitatges en un 50,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 82,8% hi vivien parelles casades, en un 6% dones solteres, i en un 7,5% no eren unitats familiars. En el 5,2% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,9% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 19,8% entre 25 i 44, un 30,7% de 45 a 60 i un 13,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 157.231 $ i la renda mediana per família de 160.746 $. Els homes tenien una renda mediana de 100.000 $ mentre que les dones 51.250 $. La renda per capita de la població era de 61.249 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Saddle Rock Estates». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Saddle Rock Estates». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# San Carlos (Califòrnia)

San Carlos és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 27.718 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, San Carlos tenia 27.718 habitants, 11.455 habitatges, i 7.606 famílies. La densitat de població era de 1.807,8 habitants/km².
Dels 11.455 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,5% hi vivien parelles casades, en un 7,2% dones solteres, i en un 33,6% no eren unitats familiars. En el 25,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 4,3% entre 18 i 24, un 33% entre 25 i 44, un 26,2% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,6 homes.
Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- San Carlos». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- San Carlos». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Sal·lusti (desambiguació)

Sal·lusti (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Sal·lusti (cònsol), cònsol el 363
* Sal·lusti d'Èmesa, filòsof cínic grecosirià
* Gai Sal·lusti Crisp, historiador romà
* Gai Sal·lusti Crisp el Jove, cavaller romà, fill adoptiu de l'historiador del mateix nom
* Gai Sal·lusti Crisp Passiè, cavaller romà, fill adoptiu de Gai Sal·lusti Crisp el Jove i padrastre de Neró
* Sal·lusti Lucul·le, governador de Britànnia
* Sal·lusti de Bartas, escriptor gascó del s. XVI
# Samo Tomášik

Samo Tomášik (8 de febrer de 1813 - 10 de setembre de 1887) fou un poeta romàntic eslovac. És conegut pel seu poema Hej, Slováci, un poema escrit el 1814 i que esdevingué l'himne nacional eslovac entre el 1939 i el 1945. Aquest poema, musicat per ell mateix inspirat per l'himne polonès, és considerat com un himne del paneslavisme i serví com a himne del Sokol.
# Samo Chalupka

Samo Chalupka (Horná Lehota, 27 de febrer de 1812 - Horná Lehota, 19 de maig de 1883) fou un sacerdot luterà i poeta romàntic eslovac, germà del també escriptor Ján Chalupka.

## Biografia

Samo Chalupka era un germà petit de Ján Chalupka, un altre escriptor eslovac. Samo va estudiar al Liceu Evangèlic Luterà de Bratislava i també a Viena. Va estudiar teologia i filosofia. Quan va esclatar un aixecament contra Rússia a Polònia el 1830, Samo Chalupka va interrompre els seus llargs estudis i va lluitar al bàndol polonès. Va ser ferit el 1831 i va tornar a Bratislava. Va ser el membre més antic de la generació Ľudovít Štúr del renaixement nacional eslovac. Va ser un dels fundadors i membres actius de la Societat Txeco-Eslovaca.

## Poesia

* 1829 - Repertorium dispositionum
* 1834 - Koníku moj vraný
* 1834 - Nářek slovenský
* 1834 - Píseň vojenská
* 1864 - Mor ho!
* 1868 - Spevy:
** Likavský väzeň (original Jánošíkova náumka)
** Kráľoholská
** Branko
** Kozák (original Syn vojny)
** Turčín Poničan
** Boj pri Jelšave
** Odboj Kupov
* Vojenská
* Juhoslovanom
* Bolo i bude
* Večer pod Tatrou
* Při návratu do vlasti
* Smutek
* Toužba po vlasti
* Má vlast

## Referències

* ↑ Boron', Oleksandr (en slovak) Slovenská Literatúra, 67, 2, 2020, pàg. 93–104. ISSN: 0037-6973.
* ↑ Vladim&#237; Matula, R (en anglès) Historický časopis, Supplement, 2007, pàg. 79–96. ISSN: 0018-2575.
# Rodín Kaufmann

Rodín Kaufmann (19 de juliol de 1980) és un cantant i músic occità provinent de Marsella tot i que nascut a Alemanya. La seva proposta artística barreja electrònica experimental, veu recitada, cantada i rapejada, gravacions etnològiques, sintetitzadors analògics i efectes vocals. És també membre del grup polifònic Lo Còr de la Plana des del 2001.

## Discografia

* Ara (2015)
* Pantais Clus (2021)

## Referències

* 1 2 Delbès, Géraud. «Rodín Kaufmann: Trobar Clus» (en francès), 14-05-2021. [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «Rodin Kaufmann + Maria Hein + Azucena Moya + Loís Pezet- ficus•indica», 09-10-2022. Arxivat de l'original el 2022-10-24. [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «Rodin Kaufmann : l’esthète poète» (en francès). Franceinfo, 19-10-2015. [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ Saïsset, Jordan. «Pantais Clus de Rodín Kaufmann» (en francès), 25-11-2020. [Consulta: 24 octubre 2022].
# Ripley

«Ripley» té aquests significats:
* Toponímia:
** Ripley (Illinois)
** Ripley (Maine)
** Ripley (Mississipi)
** Ripley (Nova York)
** Ripley (Ohio)
** Ripley (Oklahoma)
** Ripley (Tennessee)
** Ripley (Virgínia de l'Oest)
** Fort Ripley, població dels Estats Units a l'estat de Minnesota
** Lake Ripley, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Wisconsin
** Old Ripley, població dels Estats Units a l'estat d'Illinois
* Miscel·lània: Martha Ripley
# Riotintoïta

La riotintoïta és un mineral que presenta alumini, sofre, oxigen i hidrogen en la seva composició química. Es troba relacionat químicament amb diferents minerals segons el que s'ha descrit a la seva localitat tipus: aluminita, felsőbányaïta, hydrobasaluminita, jurbanita, mangazeïta, meta-aluminita, rostita, schlossmacherita, werthemanita, winebergita i zaherita. Va ser aprovat per l'IMA l'any 2015.

## Característiques

La riotintoïta és un mineral de fórmula química Al(SO₄)(OH)·3H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic.

## Formació i jaciments

El mineral va ser descrit a la mina La Vendida (Mina Rio Tinto), a la Província d'Antofagasta, Xile. El mineral tipus es troba dipositat al Museu Mineralògic Fersman, de l'Acadèmia Russa de les Ciències, amb el codi de registre 4774/1

## Referències

* ↑ «Riotintoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 octubre 2016].

## Bibliografia

* Chukanov, N.V., Aksenov, S.M.,Rastsvetaeva, R.K., Möhn, G., Belakovskiy, D.I. and Lorenz, J.A. (2016) Riotintoite, IMA 2015-085. CNMNC Newsletter No. 29, February 2016, page 201; Mineralogical Magazine, 80, 199–205
# Sant Miquel dels Angles

Sant Miquel dels Angles és l'església parroquial del poble i comuna dels Angles, a la comarca del Capcir, de la Catalunya del Nord.
Està situada a la Plaça de l'Església dels Angles, al bell mig del nucli de població vell dels Angles, lleugerament aturonada, de manera que domina tota la població. Ocupa una part de l'espai de l'antic Castell dels Angles.
L'advocació de la primitiva església parroquial era la de sant Salvador; va canviar per la de l'arcàngel sant Miquel probablement a causa de l'advocació de la capella del castell.

## Descripció

Fou construïda al segle xix en estil neoromànic, i va substituir la vella església parroquial de Sant Salvador.
L'obra actual, feta entre 1864 i 1866, es feu sobre les restes de l'església anterior, que havia estat capella del Castell dels Angles. En la construcció del nou temple s'utilitzaren força elements de la petita església de Sant Salvador, que era d'una sola nau amb absis orientat a llevant. L'obra era de carreus regulars de pedra calcària, disposats en filades horitzontals regulars, ara presents a Sant Miquel dels Angles. In situ de l'església vella només queda el reblert de calç de la capçalera. La decoració llombarda de l'absis es conserva en part a l'església nova, on 13 de les 21 mènsules de les arcades llombardes de l'absis són les originals de Sant Salvador.
Tot i que no és estrictament una església construïda dins del període romànic, sí que conté molts elements constructius i mobiliaris procedents d'una església romànica.

## Mobiliari

Es troba en aquesta església un retaule de la Nativitat del segle xvii.
El retaule de l'Epifania i l'Adoració dels Reis Mags, situats a l'entrada a la dreta, són del segle xviii. Provenen de l'antiga església de Sant Salvador. El retaule està classificat com a monument historic des de l'any 2000.
També es conserva una pica baptismal romànica, obrada en un sol bloc de pedra, procedent de l'església vella.

## Referències

* ↑ Els Angles en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Sagnes, 1985.
* ↑ Retaule, a la base de dades Palissy, del Ministeri de Cultura francès.
# Sant Esteve de Bretui

Sant Esteve de Bretui és l'església sufragània del poble de Bretui, de l'antic terme municipal de Montcortès de Pallars, i de l'actual de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada en el mateix poble de Bretui, a la part central-occidental d'aquesta petita població.

## Descripció

Església d'una sola nau, coberta amb volta de canó i flanquejada de capelles laterals, capçalera a ponent i façana a llevant on s'obre la porta d'arc de mig punt que, per sobre, presenta un petit òcul.
A l'angle Sud-est s'aixeca una esvelta torre campanar, rematada per un xapitell. Els murs exteriors són de pedra vista, sense desbastar, excepte la part alta del campanar, que és arrebossat.

## Referències

* 1 2 «Sant Esteve del Baix Pallars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].

## Bibliografia

* DALMAU i Argemir, Delfí: Campanars parroquials de torre de Catalunya, pàg. 709. Lliçà de Vall, 2014. pdf.
* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* MADOZ, Pascual: Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar, vol. IV, pàg. 439. Establecimiento literario-tipográfico de P. Madoz y L. Sagasti, Madrid, 1846. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al «Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar» de Pascual Madoz, vol. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Montcortès de Pallars». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Esteve de Bretui en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Riu Markhà

El riu Markhà (rus: Река́ Марха́) és un riu llarg localitzat a la Sibèria asiàtica, un afluent per l'esquerra del riu Viliüi, al seu torn, afluent per l'esquerra del riu Lena en el seu curs baix. Té una longitud de 1.181 km i drena una conca de 99.000 km² (major que països com Hongria, Portugal o Corea del Sud).
Administrativament, el riu Markhà discorre per la república de Sakhà de la Federació Russa.

## Geografia

S'origina a l'extrem oriental de l'altiplà de Viliüi i discorre en direcció sud-est, en una zona bastant plana i pantanosa, coberta de permafrost. Desemboca al Viliüi aigües avall de la ciutat de Niurbà (9.900 hab. el 2007).
El riu Markhà està gelat des de finals de setembre o principis d'octubre, fins a finals de maig o principis de juny. Com gairebé tots els rius siberians, sofreix grans inundacions durant l'estiu, quan el cabal mitjà pot superar els 7.000 m³/s. En el seu curs, malgrat els més de 1.000 km de longitud, amb prou feines hi ha centres urbans, sent un dels més destacats Udatxni (15.300 hab. en 2007), on hi ha una important explotació de diamants.
El riu Markhà és navegable des de la confluència amb el riu Morkoka fins a la seva desembocadura.
Els seus principals afluents són els següents:
* riu Morkoka (Моркока), per la dreta, d'una longitud de 841 km i una conca de 32.400 km²;
* riu Khannia (Хання), per l'esquerra, d'una longitud de 398 km i una conca de 7.740 km²;
* riu Marxés, per la dreta, d'una longitud de 323 km;
* riu Konontxan, per l'esquerra, d'una longitud de 213 km;
* riu Oldondo, per la dreta, d'una longitud de 159 km;
* riu Daldine, per l'esquerra, d'una longitud de 138 km.

## Referències

* ↑ «riu Markhà». Nomenclàtor Mundial. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 30 març 2024].

## Enllaços externs

* (rus) Gran Enciclopèdia Soviètica
* (rus) VSlovar Arxivat 2012-04-13 a Wayback Machine.
# Sant Bonet (Alts Alps)

Sant Bonet (en francès Saint-Bonnet-en-Champsaur) és un municipi de la regió de Provença-Alps-Costa Blava, departament dels Alts Alps.
L'1 de gener de 2013, els municipis de Benevent e Charbilhac i Infornats es fusionen al municipi de Sant Bonet.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | - | 1675 | 1611 | - | - | - | - | - |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | - | - | - | 1670 | 1763 | 1744 | 1616 | 1665 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1515 | 1506 | 1511 | 1239 | 1321 | 1311 | 1357 | 1166 | 1182 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1196 | 1199 | 1236 | 1263 | 1371 | 1466 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971-1977 | Marcel Maucoronnel | |
| 1977-1989 | Jean-Claude Baudoin | |
| 1989-2014 | Jean-Pierre Festa | UMP |
| 2014- | Laurent Daumark | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alts Alps
# Riu Markham

El riu Markham és un riu a l'est de Papua Nova Guinea. S'origina a la serralada de Finisterre i flueix durant 180 km per desembocar al golf de Huon, a Lae.
El capità John Moresby, de la Royal Navy, el va nomenar així el 1873, en honor de Sir Clements Markham, llavors secretari de la Royal Geographical Society. El gener de 1955 es va obrir un pont d'acer d'un sol carril, de 1.690 peus de llarg, amb diferència el pont més llarg construït a Papua fins aquell moment.

## Referències

* ↑ Souter, Gavin. New Guinea: The Last Unknown. Angus & Robertson, 1963, p. 77. ISBN 0-207-94627-2.
* ↑ Staff writers «N.G.'s Biggest Bridge Opened». The Age [Melbourne], 31-01-1955 [Consulta: 19 juliol 2016].
# Riu Mandyani

El riu Mandyani és un riu del sud-oest de la part continental de Guinea Equatorial. Forma part de l'estuari del Muni juntament amb el riu Mitimele, el riu Mitong, el riu Congue, el riu Utamboni i el riu Mven. El riu es transforma en riu Utamboni al llarg de la frontera amb Gabon.

## Referències

* ↑ Hughes, R. H.; Hughes, J. S.. A Directory of African Wetlands. IUCN, 1992, p. 501. ISBN 978-2-88032-949-5 [Consulta: 30 març 2012].
* ↑ Sundiata, I. K.. Equatorial Guinea: colonialism, state terror, and the search for stability. Westview Press, 1990, p. 6. ISBN 978-0-8133-0429-8 [Consulta: 30 març 2012].
# Santa Caterina de Baixàs

Santa Caterina de Baixàs és un santuari del terme comunal rossellonès de Baixàs, a la Catalunya del Nord.
Està situat en el sector nord-oest del terme, al peu de les muntanyes calcàries d'on s'extreu el marbre de Baixàs, just a migdia del sector del Fornàs i del Serrat de la Pietat.
Apareix esmentat per primer cop el 1401 com a Capella de la Beata Caterina de l'ermita àlies dels Cannils. És un cas insòlit en les terres nord-catalanes, ja que la major part de les ermites foren bastides en el gran moviment eremític del segle xvii, reaprofitant moltes antigues esglésies abandonades. El 1688, aquesta ja rebé el nom d'ermita de Santa Caterina, i la seva existència activa s'allargà fins a la Revolució Francesa. La nova república sorgida del moviment revolucionari confiscà tots els béns eclesiàstics en favor de l'estat; el 1792 el seu mobiliari fou enviat a l'església parroquial. Al segle següent, quan s'assuaví la normativa anticlerical, l'ermita fou reoberta al culte.
L'edifici actual és probablement una reconstrucció del segle xvii. La casa de l'ermità és en ruïnes. De propietat municipal, el consistori la feu restaurar el 1981. En l'actualitat el temple té un mobiliari molt simple: una pica d'aigua beneïda del segle dissetè, quatre imatges de sants dels segles xvii i XVIII i un grup escultòric de la fi del dissetè.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «10-Baixàs». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Baixàs». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 19. Santa Caterina de Baixàs». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.

## Referències

* ↑ Santa Caterina de Baixàs en els ortofotomapes de l'IGN.

## Enllaços externs

* L'ermita, a Histoire du Roussillon (francès)
* Fitxa a la base de dades Mérimée (francès)