OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Canalització de fluids

El material de canalització de fluids és el conjunt d'aparells de mesura i control (AMC) i els dispositius per conduir, ajustar i assegurar el funcionament de les màquines de potència, calderes i recipients a pressió.

## Accessoris de caldera

Els accessoris de la caldera es divideixen en:
* accessoris fins, que inclouen dispositius que contribueixen al pas d'aigua i vapor,
* elements pesats, que inclouen dispositius que tenen a veure amb el gas i l'aire.
Els accessoris fins inclouen vàlvules (vàlvula principal de vapor, vàlvules de canonades), capçal de subministrament (constituït per una vàlvula de tancament i una vàlvula de retenció), accessoris de drenatge i purga (una vàlvula especial), vàlvules de seguretat, placa de segell, Placa indicadora de nivell mínim i equips de mesura i control formats per manòmetres, termòmetres i indicadors de nivell.
Els accessoris resistents inclouen amortidors d'aire, amortidors d'explosió, broquets i ulls d'observació, tanques de registre.
* Accessoris antics
* Aixetes.
* Vàlvula de turbina.
* Vàlvula de seguretat.
* Vàlvula de ventilació.

## Locomotora de vapor

Els accessoris de la locomotora de vapor consisteixen en els accessoris fins i pesats de la caldera de la locomotora, el regulador, el xiulet, el capçal de vapor central, el capçal d'emissió, les bombes i injectores d' aigua i combustible, el ventilador, l'aspersor del tendal, el ruixador de cendres, l'aspersor de la caixa de fum, el piròmetre, la graella, la bossa de fang i el para-espurnes.

## Referències

* 1 2 Remus Răduleț și colab. Lexiconul Tehnic Român, București: Editura Tehnică, 1957-1966.
* 1 2 Pănoiu, p.453
* ↑ Pănoiu, pp. 454-461
* ↑ Ungureanu, pp. 347-350
* ↑ Ungureanu, pp. 345-347

## Bibliografia

* Nicolae Pănoiu Calderes de vapor, Bucarest: Editorial Didàctica i Pedagògica, 1982
* Corneliu Ungureanu i altres Combustibles, plantes de combustió, calderes, Timișoara: Editorial “Politehnica”, 2006, ISBN 973-9389-21-0 Error en ISBN: suma de verificació no vàlida
# Carles Josep Bonet i Revés

Carles Josep Bonet i Revés (Lleida, 19 de març de 1954) és un matemàtic i polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la VI i VII legislatura i senador designat pel Parlament de Catalunya.

## Biografia

Doctor en Matemàtiques, treballa com a professor de matemàtica aplicada a la Universitat Politècnica de Catalunya, i militant d'Esquerra Republicana de Catalunya. En 1978 fundà el Cercle Ramon Llull
Va ser cofundador de la Convenció per la Independència Nacional el 1986 de la qual va ser nomenat president. Aquell mateix any va ser un dels signants de la Crida Nacional a ERC tot i que va començar a militar-hi fins tres anys després.
Va ser el cap de llista d'ERC a les eleccions municipals de 1991 a Barcelona, però no va aconseguir entrar a l'ajuntament. Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1999 i 2003, i designat senador per la Comunitat Autònoma de 1999 a 2011, on fou portaveu del grup Entesa Catalana de Progrés.
Al XX Congrés Nacional d'ERC celebrat el 9 de juliol de 1995 es va presentar per ser Secretari General però va ser derrotat per Àngel Colom, que va reeditar el càrrec. Al següent congrés, celebrat el 1996, va ser escollit vicesecretari general, responsabilitat que va desenvolupar fins al 2004.
El 2011 va presentar la seva candidatura per optar a ser president d'ERC però no va aconseguir recollir els avals necessaris per optar a l'elecció.
És soci de la Societat Catalana de Matemàtiques, de l'Ateneu Barcelonès -del qual en va ser vicepresident econòmic entre el 2003 i el 2007- i d'Amics de la UNESCO de Barcelona.

## Obra escrita

* Bonet, Carles. Falsa Ruta LL-7 (en castellà). Flor del Viento, 2004. ISBN 978-84-89644-20-5.
* Bonet, Carles; Rojas, Carlos. Lluís Companys (en castellà). Ediciones B, 2004. ISBN 978-84-666-1445-0.
* Bonet, Carles. La España de los otros españoles (en castellà). Planeta, 2010. ISBN 978-84-08-09454-8.

## Enllaços externs

* Fitxa al senat Arxivat 2011-11-19 a Wayback Machine. (castellà)
* Diputats del Parlament de Catalunya en la VII Legislatura p. 40
# Cantó d'Arzano

El cantó d'Arzano (bretó Kanton an Arzhanaou) és una antiga divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya. Va desaparèixer el 2015.

## Composició

El cantó aplega 4 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| An Arzhanaou | Arzano | --- |
| Gwelegouarc'h | Guilligomarc'h | --- |
| Lokunole | Locunolé | --- |
| Redene | Rédené | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1998-2015 | Marie-Isabelle Doussal | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2004
# Carles Macià i Vives

Carles Macià i Vives (Barcelona, 1921-16 de juliol de 2021) fou un escriptor i professor mercantil català.
Es va fer conegut el 1962 quan guanyà el premi Joan Santamaria amb Tant o més que a viure. Dos anys després, el 1964, guanyaria el Premi Joaquim Ruyra de narrativa juvenil amb Un paracaigudes sobre la vall Ferrera, Posteriorment ha publicat altres obres, com La nostra terra de cada dia (1964), amb la qual va guanyar el premi Víctor Català de 1963. Va ser col·laborador de la primera etapa de Cavall Fort.

## Referències

* ↑ «Mort de Carles Macià». Cavall Fort a Twitter, 19-07-2021. [Consulta: 19 juliol 2021].
* ↑ «Carles Macià i Vives». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Els oblidats | Pagès Editors». [Consulta: 6 desembre 2018].
# Cardenal anyil de front lila

El cardenal anyil de front lila o passerell blau (Passerina cyanea) és una espècie d'ocell de la família dels cardinàlids (Cardinalidae) que habita boscos decidus i poc espessos, arbusts i conreus del sud-est del Canadà, meitat oriental dels Estats Units i cap al sud-oest fins al sud-est de Califòrnia. Passa l'hivern a les Bahames, Antilles, sud de Mèxic i Amèrica Central

## Referències

* ↑ «Cardenal anyil de front lila». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
* ↑ Fitxa del passerell blau a Birdguides Arxivat 2012-11-07 a Wayback Machine. Rev. 20/01/2013 (anglès)
# Cardenal anyil violaci

El cardenal anyil violaci (Passerina versicolor) és una espècie petita ocell de la família Cardinalidae que es distribueix a Mèxic, el sud dels Estats Units i a Guatemala.
Són aus petites (12-14 cm). Una part del clatell és vermell brillant.

## Referències

* ↑ «Cardenal anyil violaci». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
# Cardenal anyil pintat

El cardenal anyil pintat o sit pintat (Passerina ciris) és una espècie d'ocell de la família dels cardinàlids (Cardinalidae) que habita boscos poc dendos, zones arbustives i matolls, criant a Texas i zones properes i a la costa atlàntica del sud-est dels Estats Units, des de Carolina del Nord fins al nord de Florida. Passen l'hivern al sud de Florida, Bahames, Antilles, sud de Mèxic i Amèrica Central.

## Referències

* ↑ «Cardenal anyil pintat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
* ↑ Fitxa del sit pintat a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev. 20/01/2013 (anglès)
# Carles Torrens

Carles Torrens (1984) és un director de cinema, guionista, editor i productor català, conegut per la seva òpera prima Emergo.
Torrens va néixer a Barcelona el 1984, ciutat on visqué fins als 18 anys, moment en què es va traslladar als Estats Units per a estudiar cinema i graduar-se a la Universitat de Chapman, on va realitzar els curtmetratges Coming to Town el 2006 i Delaney el 2008. Després de graduar-se, va dirigir Ermengo, l'any 2011, essent aquest el seu particular debut.

## Filmografia

A la pel·lícula Animal de companyia, Torrens comptà amb la participació de Dominic Monaghan, Ksenia Solo, Jennette McCurdy i Nathan Parsons, i va debutar al festival de cinema South by Southwest el març de 2016. Animal de companyia fou reconeguda amb el Premi al Millor Guió en el 49è Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.

### Televisió

* 2008: Plou a Barcelona
* 2011-2013: Días de Cine (2 episodis)
* 2013: Sala 33 (1 episodi)
* 2014: VI Premis Gaudí de l'Acadèmia del Cinema Català

### Cinema
#### Llargmetratges

* 2011: Emergo
* 2016: Animal de companyia

## Reconeixement

El 2012, Film de Culte es va referir a Torrens com "un director prometedor".

### Premis

* 2009, Premi Best Dark Comedy al Hollywood International Student Film Festival per Delaney.
* 2010, Premi Serra Circular al Cryptshow Festival de Badalona per Delaney.
* 2010, Premi al Millor Thriller/Horror al Ruta 66 Film Festival per Delaney.

## Referències

* ↑ «Carles Torrens Exclusive Chat». Female First, 11-10-2012 [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ staff. «Sequence». [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ staff. «Carles Torrens Biografía director:». Sitges Film Festival. [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ «Comienza el rodaje de 'Pet', lo nuevo de Carles Torrens» (en castellà). El Séptimo Arte, 18-08-2015 [Consulta: 13 febrer 2016]. Arxivat 27 de febrer 2016 a Wayback Machine.
* ↑ «Swiss army man' triomfa a Sitges 2016». El Periódico, 15-10-2016. [Consulta: 16 setembre 2018].
* ↑ «Els romàntics 'pagafantes' tenen un cert aire tòxic». El Periódico, 17-06-2017. [Consulta: 16 setembre 2018].
* ↑ «Entretien avec Carles Torrens» (en francès). Film de Culte.
* ↑ staff. «2009 Winners». International Student Film Festival Hollywood. [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ «Delaney de Carles Torrens se impone en el Cryptshow Festival» (en castellà). Herme Naute, 21-07-2010 [Consulta: 15 febrer 2016].
* ↑ staff. «2010 winners Arxivat 2018-09-16 a Wayback Machine.». Route 66 Film Festival, 2010. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Casa Coma (Figueres)

La Casa Coma és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres a davant de la plaça de la Palmera amb planta baixa, dos pisos i golfes. La planta baixa amb quatre portals (tres amb dedicació comercial). Al primer pis balconada central correguda i dos balcons laterals. Al segon pis quatre balcons suportats per mènsules com els del segon pis. Les obertures del segon pis estan emmarcades per unes motllures que imiten una pilastra coríntia i amb una llinda decorada amb ornamentació floral. Això es repeteix en el tercer pis tot i que a causa del mal estat de conservació de l'edifici en algunes finestres ha desaparegut. La planta golfes té quatre obertures de ventilació. Els pisos estan separats per unes motllures amb decoració vegetal. Culminat per cornisa i terrassa.

## Referències

* ↑ «Casa Coma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Carmen García Santos

Carmen García Santos (Lleó, 1 de juny de 1936 - Benidorm, 15 de setembre de 2008) va ser una política socialista lleonesa.

## Biografia

Va nàixer a Lleó el 1936 i va viure un temps a Veneçuela amb la família. Més endavant va estudiar Ciències Químiques a Oviedo. Va viatjar a Anglaterra, on li va impactar el moviment pacifista de Bertrand Russell. Després d'una estada a Madrid, el 1965 es va instal·lar a Benidorm amb el seu marit, l'advocat Luis Bajo. Va tenir tres fills. Fou professora a l'institut de la Vila Joiosa i va participar en les mobilitzacions dels PNN, professors no funcionaris que tenien unes condicions laborals precàries, i després va muntar a Benidorm una acadèmia de classes particulars en la que va treballar molts anys.
Pertanyia a la FETE (secció d'ensenyament de la UGT). Cap al 1975, va participar en la refundació del PSOE a Benidorm i va intervenir de manera activa en la vida del partit, al costat de dones com Encarna Llinares o Teresa Miralles. També va col·laborar en la creació de la Platajunta, que en territori valencià adoptà el nom de Taula de Forces Polítitiques i Sindicals del País Valencià, i que va coordinar la majoria dels partits de l'oposició a la dictadura. Va intervenir en les campanyes electorals, prenent part en mítings, repartint propaganda, i com a interventora de meses electorals, etc. Fou regidora de Benidorm pel PSOE entre 1999 i 2003.

## Referències

* 1 2 3 «Carmen García Santos». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Casa Salvador Clavell Morató

La Casa Salvador Clavell Morató és una obra modernista de Cardedeu (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres, de façana simètrica, amb planta baixa, pis i golfa. Presenta tres obertures a la planta baixa i dos al pis: un balcó corregut amb finestres de llinda plana, travessades per un fris de rajoles de color verd. El ràfec està travessat per tres potents elements (modillons) verticals.
Alternança de colors en la composició de la façana: verd de les rajoles, gris dels elements estructurals i blanc de l'arrebossat.
Els materials emprats són l'estucat, rajoles i reixat a la balconada. El reixat és molt simple, jugant amb elements vegetals estilitzats.
Correspon a la primera època modernista de Raspall.

## Història

Diu en T. Balvey que el carrer Montseny és "totalment modern" i que hi comença a edificar en Ferran Sotero el 1907. Tres anys després, en Salvador Clavell i Morató s'hi feu aquesta casa, de la mà del mateix arquitecte que li va fer el magatzem, en M. J. Raspall. La casa té un jardí-hort força gran al darrere.
La situació de la casa està en la línia d'expansió del nucli urbà, seguint els nous vials de comunicació que es crearan a principis de segle.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Salvador Clavell Morató». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Carrer Sant Lluís (Gelida)

Carrer Sant Lluís és una obra amb elements noucentistes i modernistes de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Recorregut urbà de cases del primitiu estiueig envoltades de grans jardins. Convivència amb cases d'origen popular i torres d'estiueig més recents. Connexió amb passeig amb arbres i pont-mirador sobre el Funicular i Montserrat. Arquitectura de l'eclecticisme, modernisme i noucentisme.

## Història

Els edificis que es troben a aquest carrer van ser construïts en general entre els anys 1880 i 1920.

## Referències

* 1 2 «Carrer Sant Lluís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Carrer Sant Pau

«Carrer Sant Pau o Carrer de Sant Pau» té aquests significats:
* Carrer de Sant Pau de Barcelona, batejat així per l'església de Sant Pau del Camp
* Carrer Sant Pau (Figueres)
* Carrer Sant Pau (Vilassar de Mar)
* Pla de Palau i carrer de Sant Pau, a Tarragona
# Cardenete

Cardenete és un municipi espanyol de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella - la Manxa. El 2023 tenia 479 habitants.

## Referències

* ↑ «Castilla-La Mancha (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 03-01-2024. [Consulta: 27 gener 2024].
# Casa es de Luisa

La casa es de Luisa és una obra del municipi d'Es Bòrdes (Vall d'Aran) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa de Loisa és un "auviatge" amb els edificis separats pel carrer, però val a dir que la borda és una rèplica de la casa.
La casa segueix la tipologia usual a la Val, de secció rectangular, amb la façana paral·lela al carener (capièra), cinc obertures de fusta en les dues plantes i al capdamunt golfes (humarau), amb dues línies de lluernes (lucanes i capochines) i colomers (boques de lop). La coberta d'encavallades de fusta sosté un llosat de pissarra, de dues vessants i "tresaigües" amb sengles xemeneies (humenèges) en els extrems. La façana és decorada en sentit longitudinal per un sòcol, una motllura a mitjana alçada i una cornisa esglaonada; i en sentit vertical per quatre pilastres, elements que subratllen la simetria sobre un arrebossat salmó. Damunt la porta una pedra porta gravat l'any 1826. L'entrada dona accés a uns grans salons a dreta i esquerra, pavimentats amb enormes lloses de pedra negra. El distribuïdor comunica amb una senyorial escala de fusta treballada que comunica amb la planta noble, amb diverses estances destinades a habitacions, biblioteca, etc.

## Història

És una de les cases construïdes, segons es creu, amb materials del Castèl-Leon, del qual no n'ha quedat cap pedra.

## Referències

* 1 2 3 «Casa es de Luisa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Castell de Castlelost

El castell de Castlelost (en anglés: Castlelost Castle; en irlandés: Caisleán Loiste) és un castell en ruïnes situat al nord de Rochfortbridge, al comtat de Westmeath (Irlanda). El castell es remunta als temps de la Invasió normanda d'Irlanda. Els únics vestigis visibles són la torre en ruïnes i una petita mota.

## Referències

* ↑ «Castlelost Castle» (en anglés). http://irishantiquities.bravehost.com/. [Consulta: 15 gener 2017].
# Carles Fochs

Carles Fochs i Alvarez (Barcelona, 1944) és un arquitecte i dissenyador català.
Format a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona on obté el títol d'aparellador l'any 1963, el títol d'arquitecte el 1971 i el de Doctor l'any 1982. Entre el 1977 i el 1979 és sotsdirector de l'ETSB i entre el 1979 i el 1981 és director de l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura del Vallès, ocupant posteriorment altres càrrecs dins d'aquesta Escola. Entre els seus treballs arquitectònics destaquen la restauració de l'edifici de la Marina de Josep Antoni Coderch i de Sentmenat (1992) o una residència geriàtrica a Barcelona (2003).
Ha escrit nombrosos llibres i és un dels màxims especialistes en l'obra de J.A Coderch. Des de la seva creació el 1994 fou el director de l'Arxiu Coderch dipositat a l'Escola d'Arquitectura del Vallès; l'any 2019, l'arxiu fou donat per la família de J.A. Coderch al Museu Reina Sofia.
Pel que fa al disseny, el 1969 crea juntament amb Joaquim Prats Aragonés la productora DAI per la qual dissenya diversos mobles i complements com ara el calendari Temps (1969), la Taula Bar (1970) o el tamboret Pila (1970).

## Referències

* ↑ ADI FAD. ADIFAD 1975. Agrupación de Diseño Industrial del FAD : guía de asociados. Barcelona: la Entidad, 1975, p. 37.
* ↑ «Fons DAI dipositat al Museu del Disseny». [Consulta: 9 setembre 2021].
* ↑ «Temps». [Consulta: 9 setembre 2021].
* ↑ «Taula Bar». [Consulta: 9 setembre 2021].
* ↑ «Pila». [Consulta: 9 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Carles Fochs i el calendari Temps
* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Carrer de Sant Pere (Salàs de Pallars)

El Carrer de Sant Pere és una via pública de Salàs de Pallars (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer principal del nucli antic que uneix la plaça del Mercat amb la del Forn Vell. Està travessat per arcades, passadissos i cellers soterranis de les edificacions de tres i quatre plantes d'alçada. Aquestes volen la façana sobre el carrer o la voregen amb els seus suports, donant joc a una seqüència de plànols i imatges de gran interès històric-artístic.
Als portals dovellats hi ha escuts de les cases pairals que formen part del conjunt medieval que conserva la tipologia del segle xv.

## Història

La població, esmentada ja el segle x, formà part del comtat, després marquesat, de Pallars.
El segle xv va ésser l'època d'esplendor de la vila. Durant la Guerra dels Segadors hom hi encunya moneda.

## Referències

* 1 2 3 4 «Carrer de Sant Pere». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Castro Laboreiro

Castro Laboreiro és una freguesia portuguesa del concelho de Melgaço, amb 89,29 km² de superfície i 726 habitants (2001). La seva densitat de població és de 8,1 hab/km².
# Castell de Sant Elm

«Castell de Sant Elm» té aquests significats:
* Castell de Sant Elm (Rosselló), situat al terme de Cotlliure, castell medieval reformat el segle xvi
* Castell de Sant Elm (Mallorca), situat al terme d'Andratx, hospital del segle xiii amb una torre de defensa que defensà el port de Sant Elm fins al segle xix
* Castell de Sant Elm (Malta), situat al terme de la Valletta, fortificació del segle xvi
# Cartal

Cartal és el nom dels següents personatges:
* Cartal, comandant de la flota cartaginesa a la Primera Guerra Púnica.
* Cartal, comandant de la cavalleria cartaginesa a l'exèrcit d'Hanníbal
* Cartal, polític cartaginès, cap del partit popular de Cartago després de la Segona Guerra Púnica.
# Cartaló (polític)

Cartaló (en llatí Carthalō, ōnis, en grec antic Καρθάλων, ωνος Karthàlōn, ōnos) va ser un polític cartaginès, cap del partit popular de Cartago uns anys després de la Segona Guerra Púnica.
Tenia el càrrec que Apià anomena boetarc (comandant de tropes auxiliars), potser equivalent a un tribú romà. Va combatre a bandes de númides que havien atacat posicions cartagineses i els va derrotar i va obtenir força botí. Com que els númides eren súbdits de Massinissa II, això va desfermar l'hostilitat entre Cartago i el rei númida, que es va aliar a Roma. Els romans van preferir mantenir-se neutrals. Va esclatar la guerra entre Numídia i Cartago.
Quan els romans preparaven ja la Tercera Guerra Púnica, els cartaginesos alarmats, van condemnar als que havien provocat la guerra contra Numídia, i entre ells Cartaló, que va morir executat cap a l'any 150 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Carthalo». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 24 juliol 2022].
# Catàleg Deutsch

El Catàleg Deutsch (en alemany, Deutsch-Verzeichnis) és una compilació numerada de totes les composicions de Franz Schubert, realitzada pel musicòleg austríac Otto Erich Deutsch i publicada el 1951. La inicial "D" del seu cognom precedeix les identificacions numèriques de cadascuna de les obres de Schubert.
Com van ser poques les obres de Schubert publicades abans de la seva mort, tan sols n'hi ha prop d'un centenar amb número d'opus —bàsicament cançons, música de cambra i petites composicions per a piano. Això no representa més que un 10% del total d'obres catalogades per O. E. Deutsch. Per altra banda, la seva seqüència numèrica no és fidel a l'ordre de composició.
El nom complet de la publicació del 1951 a Londres és: Schubert: Catàleg temàtic de totes les seves obres en ordre cronològic (Schubert: Thematic Catalogue of all his Works in Chronological Order, elaborat per O. E. Deutsch, en col·laboració amb Donald R. Wakeling).
El 1978, el mateix Deutsh en va publicar una versió, en alemany, actualitzada. Les poques composicions de les quals es desconeixia la data en publicar la primera edició van rebre un nou número, generalment seguit per una lletra. Així, "D 993" va rebre la identificació "D 2E".

## Referències

* ↑ Deutsch, 1978, p. 668.
* ↑ Deutsch, 1978.

## Bibliografia

* Deutsch, Otto Erich. Franz Schubert, thematisches Verzeichnis seiner Werke in chronologischer Folge (en alemany). Bärenreiter, 1978. ISBN 978-3-7618-0571-8.