OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ménil-Froger

Ménil-Froger és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 66 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Ménil-Froger era de 66 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 40 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 39 eren cases i 1 era un apartament. Dels 31 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 4 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 21 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Ménil-Froger el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 4 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 12 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 12 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 33 persones, 26 eren actives i 7 eren inactives. De les 26 persones actives 25 estaven ocupades (14 homes i 11 dones) i 1 aturada (1 home). De les 7 persones inactives 4 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una entitat de l'administració pública i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Ménil-Froger hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 416 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Ménil-Froger a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Ménil-Froger a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Nicolás Lasarte Arana

Nicolás Lasarte Arana (Villabona, 1917 - Sant Sebastià, 29 de maig de 1994) va ser un advocat i polític basc, alcalde de Sant Sebastià durant el franquisme.
La seva família era relacionada amb la paperera La Salvadora SA de Villabona. Va estudiar als Escolapis de Tolosa i es llicencià en dret a la Universitat de Valladolid. Militant de la Comunió Tradicionalista, l'esclat de la guerra civil espanyola el va sorprendre a Sant Sebastià, i el novembre del 1936 es va allistar al Terç d'Oriamendi del requeté carlí. El 1942-1943 fou regidor de l'ajuntament de Sant Sebastià. Des del 1950 es va vincular al món de la banca, i fou conseller del Banc d'Espanya i lletrat del Banco de Bilbao i de la Caixa d'Estalvis de Sant Sebastià, de la que en fou subdirector el 1950 i director general del 1964 al 1979. També fou membre de la Reial Societat Bascongada d'Amics del País i de l'Orfeón Donostiarra.
El 18 de juny de 1961 fou nomenat alcalde de Sant Sebastià pel governador civil de Guipúscoa, Manuel Valencia Remón. Durant el seu mandat es va aprovar un nou Pla d'Ordenació Urbana, es va ordenar el sanejament del riu Urumea i el col·lector d'Ondarreta, i va inaugurar el Frontó d'Anoeta. Aquest nomenament comportava el de procurador en Corts. Va ocupar el càrrec fins al 6 de juny de 1964. Després continuà vinculat al món empresarial i durant els anys setanta fou director gerent de la Caixa de Sant Sebastià, conseller d'Europistas, Eurovías i de La Salvadora, SA.

## Referències

* ↑ Esquela funerària al diari ABC, 31 de maig de 1994
* ↑ Nicolás Lasarte Arana a l'Auñamendi Eusko Ikaskuntza
* ↑ El gobernador civil nombra un nuevo alcalde, El Diario Vasco, 18 de juny de 2011
* ↑ Nicolás Lasarte Arana al web del Congrés dels Diputats
* ↑ Duplicidad de cargos de los consejeros, El País, 21 d'agost de 1977
# Ningyoïta

La ningyoïta és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom de la seva localitat tipus: la mina Ningyo-toge, al Japó.

## Característiques

La ningyoïta és un fosfat de fórmula química CaU(PO₄)₂·1-2H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1959. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ningyoïta pertany a «02.CJ: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: estercorita, mundrabil·laïta, swaknoïta, nabafita, nastrofita, haidingerita, vladimirita, ferrarisita, machatschkiïta, faunouxita, rauenthalita, brockita, grayita, rabdofana-(Ce), rabdofana-(La), rabdofana-(Nd), tristramita, smirnovskita, ardealita, brushita, churchita-(Y), farmacolita, churchita-(Nd), mcnearita, dorfmanita, sincosita, bariosincosita, catalanoïta i guerinita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Ningyo-toge, a la prefectura de Tottori (Chugoku, Japó). També ha estat descrita en altres indrets propers, així com a Austràlia, el Canadà, França, la República Txeca, Bulgària, Polònia, Turquia, el Gabon, el Kazakhstan, Uzbekistan i Rússia.

## Referències

* ↑ «Ningyoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 desembre 2019].
# Ningú Sense Sostre

Ningú Sense Sostre és una associació sense ànim de lucre creada el 2013 a Sabadell per 10 fundadors i 40 socis per facilitar habitatge a persones que en necessiten.
L'associació va començar a treballar el 2009 com a conseqüència de la inquietud familiar d'una família, tot i que el projecte no va ser encara una realitat fins al març del 2013, gràcies a altres persones particulars. A més de cobrir les necessitats d'acolliment nocturn de les persones sense sostre de Sabadell, albergar-les, acompanyar-les i recuperar la seva vida –tant des del punt de vista de salut mental i física com des del punt de vista relacional–, ja que es troba amenaçada, a fi d'assolir que es reinsereixin socialment i laboral.
En els primers cinc anys el projecte va atendre 75 persones, 14 de les quals s'havien reinserit a la societat. El 2018 van perdre un dels quatre habitatges que tenien, el del carrer de Manso, i mantenien dos pisos a la Creu Alta i un habitatge als Merinals.
Aviat van poder continuar l'activitat amb una nova casa al carrer Molins de Rei. El 2019 l'entitat va iniciar un projecte pilot per atendre també dones amb fills que viuen al carrer amb un pis específic per aquest col·lectiu. El desembre del 2019 havien passat 113 persones pel projecte i 20 havien aconseguit independitzar-se.
El 2020 l'exposició Calidoscopi es va acomiadar després de 30 anys recaptant diners pel projecte.

## Referències

* 1 2 «pilot per atendre dones amb fills que viuen al carrer». Ràdio Sabadell, 11-01-2019 [Consulta: 5 setembre 2020].
* ↑ «Associació | Ningú sense sostre Sabadell» (en castellà). [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ «Ningú Sense Sostre perd la casa d'acollida del carrer Manso». Ràdio Sabadell, 02-01-2018 [Consulta: 5 setembre 2020].
* ↑ Fernández Noguera, Maria «Mares i infants desnonats troben una segona oportunitat en un pis d'acollida». 324.cat, 28-12-2019 [Consulta: 5 setembre 2020].
* ↑ «L'exposició Calidoscopi s'acomiada col·laborant amb el projecte Eva de L'Associació Ningú Sense Sostre». Ràdio Sabadell, 18-02-2020 [Consulta: 5 setembre 2020].
* ↑ «La mostra 'Calidoscopi' posarà punt final amb una recaptació per a l'entitat Ningú sense sostre». Diari de Sabadell, 19-02-2020 [Consulta: 5 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Web de Ningú sense sostre
# Grup de l'esmectita

El grup de l'esmectita és un grup de minerals argilosos d'estructura monoclínica. El terme esmectita també s'empra per referir-se a qualsevol membre del grup. Rep el seu nom del grec, smektikos (netejar) possiblement en al·lusió a la seva sensació sabonosa.
Les esmectites són molt importants a la zona mediterrània i zones semiàrides amb pH alcalí i medis rics en calci i magnesi.
Tenen una estructura Te-Oct-Te (2:1) amb presència d'un espai interlaminar on s'infiltra dissolució del sòl i Ca que permet la unió entre làmines. Això fa que presenti una gran capacitat d'expansió. Presenta una capacitat de bescanvi catiònic elevada.
L'any 2013, proves analítiques realitzades pel rover Curiosity va trobar resultats consistents amb la presència de minerals argilosos d'esmectita al planeta Mart.
Un estudi del Massachusetts Institute of Technology realitzat l'any 2023 va suggerir que aquesta argila, gràcies a la seva textura en forma d'acordió, atrapa de manera eficient el carboni orgànic i podria ajudar a esmorteir l'escalfament global durant milions d'anys.
Els membres més comuns d'aquest grup són la montmoril·lonita, la nontronita i la saponita, tot i que són 15 el nombre total d'espècies que l'integren: aliettita, beidel·lita, ferrosaponita, hectorita, montmoril·lonita, nontronita, pimelita, saliotita, saponita, sauconita, stevensita, swinefordita, volkonskoïta, yakhontovita i zincsilita.

## Referències

* ↑ «Smectite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 gener 2016].
* ↑ «Smectite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 gener 2016].
* ↑ ; Brown, Dwayne«NASA Rover Finds Conditions Once Suited for Ancient Life on Mars». NASA, 12-03-2013. [Consulta: 12 març 2013].
* ↑ Wall, Mike. «Mars Could Once Have Supported Life: What You Need to Know». Space.com, 12-03-2013. [Consulta: 12 març 2013].
* ↑ Chang, Kenneth «Mars Could Once Have Supported Life, NASA Says». New York Times, 12-03-2013 [Consulta: 12 març 2013].
* ↑ Chu, Jennifer «A mineral produced by plate tectonics has a global cooling effect, study finds». MIT News, 30-11-2023 [Consulta: 13 desembre 2023].
# Hylopanchax

Hylopanchax és un gènere de peixos de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Hylopanchax silvestris (Poll & Lambert, 1958)
* Hylopanchax stictopleuron (Fowler, 1949)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chuí

Chuí (guaraní: Chuí, literalment "au petita") és un municipi brasiler ubicat a l'estat de Rio Grande do Sul. Es troba separat de la localitat veïna de Chuy (Uruguai), mitjançant l'Avinguda Internacional. El poble s'ubica a 525 quilòmetres de la capital estatal, la ciutat de Porto Alegre, i a 340 de Montevideo, la capital de l'Uruguai. Chuí és considerat el municipi més austral del Brasil i té una població de 5.470 habitants.

## Referències

* ↑ «Chuí - Panorama» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Chuí - História & Fotos» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
# Naantali

Naantali (en suec Nådendal) és un municipi de Finlàndia, situat a la província de Finlàndia Occidental i a la regió de Varsinais-Suomi. Es tracta d'un dels centres turístics més importants del país gràcies al fet que és una localitat costanera. En aquesta població hi té la residència d'estiu el president de la República i s'hi pot trobar el Moomin World, un dels parcs temàtics de més èxit dels països nòridcs.
També compta amb un important port comercial, una planta de generació d'energia i una refineria.
# Mercat negre

El mercat negre és el comerç il·legal o clandestí, és a dir l'intercanvi de mercaderies la circulació de les quals és prohibida, racionada o robada.

## Formació

El fenomen del mercat negre sorgeix en temps de crisi o en períodes de control governamental de l'economia, usualment quan l'escassesa de béns de primera necessitat obliga als governs a imposar controls de preus o racionament de béns. En aquestes circumstàncies, els venedors són disposats a saltar-se les lleis amb la condició d'aconseguir majors guanys, mentre que els compradors estarien disposats a pagar preus més elevats (de vegades no els quedaria més remei) per a aconseguir un actiu que els és prohibit o limitat. És a dir, situacions que existisca més demanda que oferta, i que l'oferta existent no s'embena per aquestes prohibicions o perquè simplement els comerciants poden vendre a un millor preu en un mercat no establit, com ho és un mercat negre.
El mercat negre no s'aplica exclusivament a productes de primera necessitat: els països que prohibeixen, restringeixen o permeten la venda a elevat preu de tabac o alcohol propicien l'aparició de persones que introdueixen aquests productes il·legalment. Igualment, la compravenda de drogues, armes i altres substàncies no permeses per la llei formen mercats negres d'enormes dimensions.
Els canvis il·lícits de moneda també solen ser considerats com operacions de mercat negre. En aquest cas, la causa és la fixació d'un tipus de canvi oficial a nivells que no reflecteixen el seu tipus de canvi real. D'aquesta manera, els posseïdors de moneda estrangera forta (usualment dòlars, però recentment també euros) les venen fora dels mercats oficials, per a no haver de canviar-les a tipus de canvi menys avantatjosos.

## Referències

* ↑ «Mercat negre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «'El tabac és un producte fàcil de vendre en el mercat negre'». Capgròs, 09-10-2013. [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Imponer la 'ley seca' nocturna fomenta el mercado negro de alcohol, según Antidroga» (en castellà). El País, 16-11-2000. [Consulta: 19 agost 2023].

## Vegeu també

* Contraeconomia
* Economia informal (economia submergida)
* Contraban
* Estraperlo
* Inflació
* Diner negre
# Josep d'Alexandria

Josep d'Alexandria (en llatí Josephus, en grec antic Ἰώσηπος o Ἰώσηππος) fou ardiaca d'Alexandria. Va assistir al concili de Constantinoble considerat el vuitè Concili Ecumènic per l'església catòlica, celebrat per ordre de l'emperador Basili el Macedoni l'any 869, en representació del patriarca d'Alexandria, Miquel. Va presentar un escrit al concili que es conserva en la seva versió llatina.

## Referències

* ↑ 1.Josephus of Alexandria a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 608
# Joaquim Barraquer i de Llauder

Joaquim Barraquer i de Llauder (Sant Feliu de Guíxols, 13 de desembre de 1796 - Barcelona, 1877) fou un enginyer militar, mariscal de camp i general català.
Fill de Benet Barraquer Camps i Bernardina de Llauder Rúbies. Va ingressar en el cos d'enginyers militars i fou Cap d'estudis de l'acadèmia del cos. El 1862 fou promogut a brigadier i el 1864 fou ascendit a general i anomenat subinspector del districte de Catalunya. Va intervenir amb l'exèrcit d'Operacions de Catalunya en la defensa de la Seu d'Urgell assetjada pels francesos, des del 23 de juny al 22 d'octubre de 1823, i que va acabar capitulant en conèixer la rendició de Cadis.
Va publicar nombrosos treballs de física i de matemàtiques, el més important al Memorial d'Enginyers el 1847: «Demostració elemental de la fórmula baromètrica i explicació del seu ús, per medir alçades».
Tingué dos fills militars Carles (nascut a Girona el 3 de gener de 1833), i Joaquim Maria Barraquer i Rovira (nascut a Sant Feliu de Guíxols el 8 de desembre de 1834).

## Referències

* ↑ «Els fets i les conseqüències del 1714 al Baix Llobregat». Edicions del Llobregat. Centre d'Estudis Comarcals del Baix Llobregat. Arxivat de l'original el 2020-09-23. [Consulta: 13 agost 2020].
* ↑ Juan López Muiños. Algunos aspectos de la ingeniería militar española y el cuerpo técnico: en el 50 aniversario de la creación del Cuerpo Técnico (1940-1990). Servicio de Publicaciones, Ministerio de Defensa, 1 gener 1993. ISBN 978-84-7823-243-7.
* ↑ «Joaquim Barraquer i de Llauder». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ A. de Elias Molins. Diccionario biográfico y bibliográfico de escritores y artistas catalanes del siglo XIX. Рипол Классик, 1889, p. 253–. ISBN 978-5-87321-997-1.
* ↑ Ernesto Zaragoza Pascual. Recull de documents i articles d'història guixolenca. L'Abadia de Montserrat, 2007, p. 355–. ISBN 978-84-8415-893-6.
# José Antonio Larrumbide Urquidizar

José Antonio Larrumbide Urquidizar (Larraul o Mendaro, 10 de juliol de 1756-Usurbil, 22 d'octubre de 1827) va ser un polític basc, ministre durant la guerra del francès.

## Biografia

Jurista il·lustrat, Fiscal de Crim d'Audiència, amb la invasió francesa va participar en la Junta Suprema Central i va ser de forma interina secretari del Despatx de Gracia i Justícia entre el 19 de gener i el 12 d'agost de 1811. També va formar part del Consell de Castella.
El 13 de setembre de 1813 va ser elegit diputat per Guipúscoa a les Corts de Cadis. Les Corts van anul·lar aquestes eleccions per no haver precedit a les eleccions Junta preparatòria i per haver-se escollit dos Diputats propietaris i un de suplent, quan es va haver d'haver escollit solament un Diputat propietari i un altre suplent. L'elecció de Larrumbide la va realitzar un col·legi de 7 electors triats per cadascun dels partits judicials guipuscoans. El 31 d'octubre es va procedir a una nova elecció en la qual Larrumbide va ser confirmat com el diputat propietari per Guipúscoa. El 15 de gener de 1814 Larrumbide va jurar el càrrec substituint Miguel Antonio de Zumalacárregui que havia ocupat de forma interina el lloc de Larrumbide entre setembre i gener. Larrumbide es va convertir d'aquesta forma en el segon diputat guipuscoà al Congrés. El seu mandat es va perllongar uns pocs mesos fins a la dissolució de les Corts al maig de 1814 per Ferran VII.
D'altra banda, va ser ministre del Consell Reial de Castella des del seu restabliment en 1810, suspès en les seves funcions per decret de 15 d'octubre de 1811 i, una vegada restablit el consell per decret de 27 de maig de 1814, reposat a la seva plaça per decret de 3 de juny del mateix any 1814 i jubilat per decret de 20 de febrer de 1824. No obstant això, l'any següent, el 16 de febrer de 1825, va prendre possessió novament del seu càrrec com a conseller de Castella, càrrec que ocupava probablement quan es va produir la seva defunció.

## Referències

* ↑ «Ministres de Ferran VII». Arxivat de l'original el 2019-02-09. [Consulta: 15 juliol 2017].
* ↑ Ricardo Gómez Rivero Fiscales y Consejeros de Castilla (1814-1820). Apuntes Biográficos, A: Anuario de Historia del Derecho Español Núm. LXXV, Enero 2005, p.299-330
* ↑ La primera elecció a l'Arxiu Històric del Congrés dels Diputats
* ↑ La segona elecció a l'Arxiu històric del Congrés dels Diputast

## Bibliografia

* Diccionario biográfico español. Real Academia de la Historia
# José Moreno Torres

José Moreno Torres (Madrid, 1 d'agost de 1900 - Torrelodones, 19 de maig de 1983) fou un polític espanyol, II comte de Santa Marta de Babio. Fill de l'enginyer Alfredo Moreno Osorio i de Carmen Torrés Calderón.

## Biografia

A les eleccions generals espanyoles de 1933 fou elegit diputat de la CEDA per la província de Jaén i a les eleccions generals espanyoles de 1936 ho fou per la província de Toledo. Durant la guerra civil espanyola donà suport al bàndol revoltat i en acabar la guerra fou nomenat Director General de Regions Devastades (1939-1951).
Fou Alcalde de Madrid entre 1946 i 1952 i procurador a Corts Espanyoles. Durant el seu mandat es desenvolupà el procés d'annexió a Madrid de 13 municipis limítrofs, en concret Carabanchel Alto, Carabanchel Bajo, Chamartín de la Rosa, Canillas, Canillejas, Hortaleza, Barajas, Vallecas, El Pardo, Vicálvaro, Fuencarral, Aravaca i Villaverde per aquest ordre, i foren els primers els de Carabanchel Alto i Carabanchel Bajo el 29 d'abril de 1948. També inicià les obres de canalització del riu Manzanares, va promoure la construcció d'habitatges barats i va ordenar el trànsit de la ciutat, però no va poder evitar el barraquisme.
Entre 1953 i 1956 fou Delegat del Govern en la Canalització del Manzanares i entre els anys 1960 i 1970 fou Director General de Tabacalera.

## Referències

* ↑ Genealogia de José Moreno Torres
* ↑ Alcalde Moreno Torres, Pl. del
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ El Madrid de la postguerra Arxivat 2009-12-20 a Wayback Machine., per José Ángel García Ballesteros i Fidel Revilla González, p. 23-25
# Julia (pel·lícula de 2008)

Julia és una pel·lícula francesa estrenada l'any 2008 i dirigida per Erick Zonca. Inspirada en Glòria de John Cassavetes.

## Repartiment

* Tilda Swinton: Julia
* Saul Rubinek: Mitch, fidel amiga de Julia, antiga alcohòlica Anònima
* Aidan Gould: Tom, el noi de 8 anys pres per Julia
* Kate del Castillo: Elena, la veïna mexicana de Julia i mare de Tom
* Bruno Bichir: Diego Rodriguez, a primera trobada de Julia a Tijuana
* Horacio Garcia Rojas: Santos, el segrestador mexicà
* Jude Ciccolella: Nick, l'ex de Julia el qual refusa de col·laborar amb el segrestador
* Gaston Peterson: Miguel, el taxista que serveix d'intermediari amb els segrestadors mexicans
* Eugene Byrd: Leon, proveeix el revòlver a Julia
* Kevin Kilner: Johnny
* John Bellucci: Phillip

## Referències

* ↑ Esteve Riambau. Fotogramas
# Julia Akkermans

Julia Akkermans (Països Baixos, 1991) és una actriu neerlandesa. Es va graduar a la Toneelacademie Maastricht el 2014 i va guanyar la Vedella d'Or en la categoria de millor actriu secundària el 2019 amb la pel·lícula Niemand in de stad. El 2022 va protagonitzar Pink moon en el paper de la filla que afronta el dret a morir del seu pare.

## Referències

* ↑ Ontwerpers, BW H. «Julia Akkermans» (en neerlandès). [Consulta: 29 agost 2023].
* ↑ «Julia Akkermans» (en neerlandès). [Consulta: 29 agost 2023].
* ↑ «DPG Media Privacy Gate». [Consulta: 29 agost 2023].
* ↑ «Crítica: Pink Moon» (en castellà). Cineuropa, 14-06-2022. [Consulta: 29 agost 2023].
# National Advisory Committee for Aeronautics

National Advisory Committee for Aeronautics (Comitè Consultiu Nacional d'Aeronàutica o NACA) va ser una agència federal dels EUA fundada el 3 de març de 1915 per realitzar, promoure i institucionalitzar la recerca aeronàutica. L'1 d'octubre de 1958, l'organisme va ser dissolt, i els seus actius i personal van ser transferits a la recentment creada Administració Nacional d'Aeronàutica i de l'Espai (NASA). NACA es pronuncia com lletres individuals, i no com a acrònim.

## Referències

* ↑ Roger E. Bilstein. «NACA Origins (1915-1930)» (en anglès). Orders of Magnitude - A History of the NACA and NASA, 1915-1990. Washington DC: NASA, 1989. [Consulta: 2 abril 2010].
* ↑ Roger E. Bilstein. «Going Supersonic (1945-1958)» (en anglès). Orders of Magnitude - A History of the NACA and NASA, 1915-1990. Washington DC: NASA, 1989. [Consulta: 2 abril 2010].

## Enllaços externs

* The National Advisory Committee for Aeronautics (NACA)(anglès)