OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Auropolibasita

L'auropolibasita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la pearceïta-polibasita.

## Característiques

L'auropolibasita és un sulfarsenit de fórmula química [Ag₉AuS₄][Ag₆Sb₂S₇]. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de juny de l'any 2024, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema trigonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del departament de mineralogia i petrologia del Museu Nacional de Praga, a la República Txeca, amb el número de catàleg: P1P 61/2021.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «02.GB - Nesosulfarsenits, etc. amb S addicional».

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Šibeničný vrch, a prop del municipi de Nová Baňa, al districte de Žarnovica (Regió de Banská Bystrica, Eslovàquia), sent aquest indret l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Auropolybasite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 agost 2024].
* 1 2 3 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - Neso-sulfarsenites, etc. with additional S». Mindat. [Consulta: 18 agost 2024].
# Anhalt-Harzgerode

El comtat o principat d'Anhalt-Harzgerode fou un principat del Sacre Imperi Romanogermànic.
Fou creat el 1653 per divisió d'Anhalt-Bernburg quan Cristià II de Bernburg es va repartir el territori amb el seu germà Frederic, que va rebre Harzgerode. Frederic va transmetre el comtat/principat al seu fill Guillem Lluís però a la mort d'aquest el 1709 la branca es va extingir i va retornar a Anhalt-Bernburg.

## Prínceps d'Anhalt-Harzgerode

* Frederic 1635–1670
* Guillem Lluís 1670–1709

## Referències

* Regnal chronologies Arxivat 2019-09-26 a Wayback Machine.
# Dobrudja Septentrional

Dobrudja Septentrional (Dobrogea en romanès; Северна Добруджа, Severna Dobrudzha en búlgar) és la part de Dobrudja dins les fronteres de Romania. Es troba entre el baix Danubi i el mar Negre, limita al sud amb la Dobrudja Meridional (Bulgària).

## Geografia

El territori de Dobrogea ara forma els comtats de Constanţa i Tulcea, amb un territori de 15,500 km² i una població un xic més d'un milió d'habitants.

### Ciutats

* Constanţa
* Tulcea
* Medgidia
* Mangalia.

### Rius

* Casimcea
* Slava
* Riu Taiţa
* Riu Teliţa

### Llacs

* Crapina
* Jijiei
* Traian
* Llac Babadag
* Razim
* Zmeica
* Sinoie
* Taşaul

### Delta del Danubi

El Delta del Danubi consisteix en nombrosos llacs, els més importants dels quals són:
* Roşu
* Isac
* Gorgova
* Furtuna
* Ledeanca
* Tatanir
* Merhel
* Matiţa
* Uzlina
* Dranov
* Lumina
* Puiu
* Puiuleţ

## Història

El territori restà sota el govern de l'Imperi Otomà fins al 1878, quan fou atorgat a Romania després de la Guerra Russo-Turca de 1878-1879. Després dels tractats de San Stefano i Berlín, Romania va rebre la Dobrudja Septentrional, mentre que el nou principat de Bulgària va rebre la petita part meridional. Després de la Segona Guerra Balcànica el 1913, Romania també ocupà la Dobrudja Meridional búlgara, que no fou retornada a Bulgària fins al Tractat de Craiova de 1940.

## Heràldica

Dobrogea és representada per dos dofins en l'Escut de Romania.
# Pseudoplatystoma pardalis

Pseudoplatystoma pardalis és una espècie de peix de la família dels pimelòdids i de l'ordre dels siluriformes. Pertany al gènere Pseudoplatystoma, descrit per Pieter Bleeker a mitjan segle xix.

## Referències

* 1 2 Bleeker, Pieter. Atlas ichthyologique des Indes orientales néêrlandaises : publié sous les auspices du gouvernement colonial néêrlandais (vol. 2). Amsterdam: Frédéric Muller, 1862 [Consulta: 15 agost 2014].
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Buitrago-Suárez, Uriel Ángel «Anatomía comparada y evolución de las especies de Pseudoplatystoma Bleeker 1862 (siluriformes: Pimelodidae)». Revista de la Academia Colombiana de Ciencias Exactas, Físicas y Naturales, XXX, 114, 2006, pàg. 117-141. Arxivat de l'original el 2016-03-31 [Consulta: 15 agost 2014]. Arxivat 2016-03-31 a Wayback Machine.
* Buitrago-Suárez, Uriel Ángel; Burr «Taxonomy of the catfish genus Pseudoplatystoma Bleeker (Siluriformes: Pimelodidae) with recognition of eight species» (en brooks m.). Zootaxa, 1512, 2007, pàg. 1-38. ISSN: 1175-5334 [Consulta: 15 agost 2014].
* Buitrago-Suárez, U. A. i B. M. Burr, 2007: Taxonomy of the catfish genus Pseudoplatystoma Bleeker (Siluriformes: Pimelodidae) with recognition of eight species. Zootaxa Núm. 1512: 1-38.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lundberg, J.G. i M.W. Littmann, 2003. Pimelodidae (Long-whiskered catfishes). p. 432-446. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Outonín

Outonín és una pedania de la parròquia de San Cristovo de Lóuzara, al municipi de Samos (Lugo). L'any 2024 compta amb tres cases habitades. Hi ha dos nuclis separats per cent metres, Outonín de Abaixo i Outonín de Arriba.

## Ubicació

Outonín de Abaixo es troba a 870 m d'altitud i Outonín de Arriba a 900 m. A 1 km de l'església parroquial de San Cristovo de Lóuzara i de la mateixa aldea de San Cristovo. Al voltant té les aldees del seu propi municipi com són: Airapadron, Campos, Castrelo, Chaos, Chelo, Frexulfe, Lampazas, Quintá i San Cristovo. Situat aproximadament a 13 km de Samos, 25 km de Sarria i 57 km de Lugo.

## Geografia

Outonin està situat a El Val do Lóuzara, un paisatge natural de gran bellesa. És confrontant amb la coneguda Val O Courel i A Serra do Oribio. Es pot considerar un dels paisatges més salvatges de Galícia.

## Vegetació

En aquesta vall trobarem una gran quantitat de boscos amb castanyers, roures centenaris, bedolls, grèvols, faigs, avellaners, saücs i pins. Aquests boscos es fonen amb la vegetació d'alta muntanya formada de gran varietat de brucs, piornes, gatoses i ginestes entre d'altres.

## Economia

És una aldea dedicada majoritàriament a la ramaderia, els sistemes de producció principals són d'ovina i bovina. L'herència cultural, el clima humit i el terreny muntanyós fa que els productes siguin més sostenibles i de gran qualitat.
Aquesta zona va patir molta despoblació rural sobre els anys 60, cap a entorns urbans. Aquest èxode va comportar la pèrdua d'una part significativa de la població rural.

## Punts d'interès

Els punts d'interès més destacats són:
* Airapadrón
* Samos
* Parròquia de San Cristovo de Lóuzara
* Ruta literària de Fiz Vergara
* Cascada de Santalla
* Monestir de Samos
* Embassament Vilasouto
* Mesa dos Catro Cabaleiros

## Referències

* ↑ «Iglesia de San Cristovo de Lóuzara». [Consulta: 26 abril 2024].
* ↑ «Situación». [Consulta: 26 abril 2024].
* ↑ admin. «Valle de Loúzara, uno de los territorios más salvajes de Galicia» (en castellà), 05-04-2019. [Consulta: 26 abril 2024].
* ↑ «Patrimonio Natural». [Consulta: 26 abril 2024].
* ↑ «Ruta literaria y artística del Poeta Fiz Vergara». [Consulta: 26 abril 2024].
# Anna Marín

Anna Marín (Figueres, 1965) és una artista catalana. Les seves obres tracten, d'ençà que va fer una visita el nord d'Àfrica, sobre temes relacionats amb el racisme, la immigració i la multiculturalitat. Ha exposat a diversos llocs, entre els quals destaquen l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. La seva exposició, anomenada Sic trànsit, tractà sobre la figura de l'immigrant i la pèrdua de les seves arrels. En la seva exposició va col·locar tones d'agulles a terra per representar el mar. La mostra partia d'una frase de l'escriptor Luis Goytisolo: «Les aigües de Gibraltar no es poden convertir en un nou mur de Berlín, ni el teló d'or de l'Europa comunitària en un succedani del desaparegut teló d'acer.» L'espai estava cobert per un mar d'agulles metàl·liques. Uns focus en moviment figuraven la vigilància contínua, el control, a què se sotmet l'Estret.

## Referències

* ↑ «Exposiciones». El Periódico de Catalunya, 18-12-1997.
* ↑ «Cientos de miles de agujas desparramadas evocan el drama de las pateras norteafricanas». El Día del Mundo, 19-06-1998.
* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS

## Enllaços externs

* web oficial
# Llobregat d'Empordà

* No s'ha de confondre amb Llobregat.
El Llobregat d'Empordà és un riu de l'Alt Empordà, afluent de la Muga pel costat esquerre.
Neix al pic del Llobregat, passa per la Jonquera i rep les aigües del vessant sud de la serra de l'Albera. És un riu de règim pluvial, nodrit tan sols per les pluges de tardor i de primavera i té un mínim a l'agost.
Pel que fa a la diversitat biològica, cal dir que és un riu ple de vida: el poblen les típiques espècies de riu català, barbs i truites, crancs de riu (actualment dominat pel cranc de riu americà, l'autòcton ha gairebé desaparegut), anguiles, serps d'aigua, salamandres, gripaus, granotes… És usat a la ruta migratòria de molts ocells,especialment els rapinyaires, com a àrea de repòs de les seves migracions.
Les ribes estan plenes de la vegetació de ribera: verns, pollancres…

## Afluents principals

* El riu de Guilla
* L'Orlina
* El Ricardell
* La riera de Torrelles
* El Merdançà

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Llobregat d'Empordà: un riu curt mediterrani i propens als aiguats de l'octubre». Lajonquera.info. Arxivat de l'original el 2014-08-19. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ Enciclòpedia. «Llobregat de l'Empordà». [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ Medi Ambient i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya. «Riu Llobregat d'Empordà». [Consulta: 15 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina del municipi de La Jonquera Arxivat 2014-08-19 a Wayback Machine. en (català)
# Xovkovítxne

Xovkovítxne (en (ucraïnès): Шовковичне) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.357 habitants. Pertany al districte rural de Saki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Banda morisca

La Banda morisca va ser un territori fronterer de la Corona de Castella, situat entre el regne nazarita de Granada i l'Andalusia reconquistada, formada pels regnes cristians de Jaén, Còrdova i Sevilla. Habitualment aquest territori es coneix simplement com la Frontera, la frontera de Granada o la frontera granadina.
Existeixen nombrosos topònims a Andalusia que fan al·lusió a aquesta frontera amb el regne de Granada. Així, a la província de Cadis existeixen els municipis d'Arcos de la Frontera, Castellar de la Frontera, Chiclana de la Frontera, Conil de la Frontera, Jerez de la Frontera, Jimena de la Frontera i Vejer de la Frontera; a la província de Màlaga, Cortes de la Frontera; en la província de Còrdova, Aguilar de la Frontera i a la província de Sevilla, Morón de la Frontera.
Existeixen altres municipis andalusos, a la província de Huelva, els noms de la qual contenen la locució "de la Frontera", no obstant això no es refereixen a la frontera granadina sinó a la frontera amb Portugal. Est és el cas de Rosal de la Frontera i de Palos de la Frontera.
La frontera granadina es va anar delimitant en la primera meitat del segle xiii, amb les extenses conquestes de Ferran III el Sant en tota la vall del Guadalquivir, per consolidar-se durant el regnat d'Alfons X el Savi, especialment després de la Revolta dels mudèjars de 1264, i desaparèixer definitivament amb la presa de Granada en 1492.
Durant la seva existència, la frontera va tenir una gran importància militar, política, econòmica, religiosa i cultural. Més enllà de ser una frontera com d'altres, va anar durant més de dos segles el límit europeu entre el cristianisme i l'islam. Va ser, per tant, un lloc de fort intercanvi, que va justificar la creació del càrrec militar d'Adelantado Mayor de la Frontera, que va mantenir viu a tots dos territoris l'esperit de la croada cristiana, de la gihad islàmica i l'ideal cavalleresc, ja anacrònic en altres territoris europeus. Així mateix va possibilitar activitats econòmiques lícites i il·lícites, com el comerç amb productes orientals o com les incursions militars, destinades a la mera consecució d'un botí, i a la captivitat d'ostatges amb els quals mantenir el negoci esclavista, o simplement negociar la redempció de captius. En aquest aspecte prenien partit ordes religiosos. En el camp artístic i cultural, els romanços fronterers, denominació de Ramón Menéndez Pidal, potser siguin un dels aspectes més brillants fruit d'aquest contacte entre civilitzacions. La frontera, fou un element clau en la formació de la identitat d'Andalusia i en la formació de la visió de l'Islam de tot Espanya.

## Notes

* ↑ De vegades considerat terra de ningú, encara que el terme no sigui molt exacte.
* ↑ Palos de la Frontera no és una localitat fronterera amb Portugal, no obstant això el seu nom al·ludeix a la frontera amb aquest estat. Per a més informació sobre aquesta singularitat vegeu Topònim de Palos de la Frontera.

## Vegeu també

* Banda Gallega
* Pacte de Jaén
# Outram Bangs

Outram Bangs (Watertown, Comtat de Middlesex (Massachusetts) 12 de gener del 1863 - Wareham, Comtat de Plymouth (Massachusetts) 22 de setembre del 1932) fou un zoòleg americà. Entre el 1880 i el 1884 va estudiar a la Universitat Harvard. El 1900 va esdevenir conservador del departament de mamífers del Museu d'Anatomia Comparada d'aquesta universitat. El 1906 va visitar l'illa de Jamaica i va col·leccionar milers d'espècimens de mamífers i ocells, dels quals 100 holotips. Va escriure més de 70 llibres i articles i va descriure 23 noves espècies d'ocells, tals com el guan del Cauca (Penelope perspicax), sis de les quals en col·laboració amb altres autors, com el gaig de Sichuan (Perisoreus internigrans).

## Referències

* ↑ (anglès) F. Gill, M. Wright D. & Donsker (2018) - IOC World Bird Names (version 8.2)
# David Howard

David Howard, nascut com "David Paget Davis III" (Filadèlfia, 6 d'octubre de 1896 - Los Angeles, 21 de desembre de 1941) va ser un director de cinema i guionista estatunidenc. Va dirigir 46 pel·lícules entre 1930 i 1941, 29 d'elles westerns protagonitzats per George O'Brien, inclòs l'aclamat Mystery Ranch de 1932.

## Filmografia seleccionada

* There Were Thirteen (1931)
* The Rainbow Trail (1931)
* The Golden West (1932)
* Mystery Ranch (1932)
* The Mystery Squadron (1933) (escriptor i director)
* Robbers' Roost (1933)
* Smoke Lightning (1933)
* The Lost Jungle (1934) (escriptor i guionista)
* In Old Santa Fe (1934)
* The Marines Are Coming (1934)
* Whispering Smith Speaks (1935)
* Hard Rock Harrigan (1936)
* Thunder Mountain (1935)
* Conflict (1936)
* Daniel Boone (1936)
* The Border Patrolman (1936)
* The Mine with the Iron Door (1936)
* Windjammer (1937) (productor associat)
* Park Avenue Logger (1937)
* El desert pintat (Painted Desert) (1938)
* Border G-Man (1938)
* Lawless Valley (1938)
* Hollywood Stadium Mystery (1938)
* El rànger renegat (The Renegade Ranger) (1938)
* Gun Law (1938)
* The Rookie Cop (1939)
* Timber Stampede (1939)
* Arizona Legion (1939)
* Marshal of Mesa City (1939)
* Trouble in Sundown (1939)
* The Fighting Gringo (1939)
* Prairie Law (1940)
* Triple Justice (1940)
* Bullet Code (1940)
* Legion of the Lawless (1940)
* Dude Cowboy (1941)

## Referències

* ↑ «David Howard». mubi.com. [Consulta: 26 març 2024].
# Psychoda annectans

Psychoda annectans és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* La femella fa 0,58-0,88 mm de llargària a les antenes, mentre que les ales li mesuren 1,05-1,75 de longitud i 0,42-0,70 d'amplada.
* El mascle no ha estat encara descrit.

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Papa Eugeni II

Eugeni II (Roma, ? – † 27 d'agost del 827) fou Papa de l'Església Catòlica des del 824 al 827.
Escollit amb el suport de la noblesa i en contra de l'opinió del poble romà que preferia com a Papa a Licini, va sol·licitar l'ajuda de Lluís I. Aquest va enviar a Roma el seu fill i corregent Lotari amb la finalitat de mantenir l'autoritat del nou Papa.
Aprofitant la seva estada a Roma, Lotari va imposar a Eugeni II un document conegut com a Constitutio Lotharii amb la intenció de corregir nombrosos abusos de l'administració papal, restaurar el poder la noblesa i incloure un estatut segons el qual cap Papa seria consagrat fins que la seva elecció hagués estat aprovada per l'emperador d'Occident.
Durant el seu pontificat, i després de constatar que molts clergues desconeixien aspectes bàsics de la doctrina, va decretar que fossin suspesos de les seves funcions fins que fossin degudament formats. Per aquest motiu se li atribueix la creació dels seminaris.
Va habilitar els clergues a dedicar-se a activitats seculars i a vestir d'acord amb aquestes.
Va crear una comissió per vigilar els cànons i lleis de l'Església i que va constituir el germen de la cúria romana.
Per aquestes mesures que va adoptar a favor dels pobres, vídues i orfes va rebre el sobrenom de "pare del poble".
Va morir el 27 d'agost del 827 i va ser enterrat en la Basílica de Sant Pere.

## Referències

* ↑ «Papa Eugeni II». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ramon Soldevila i Claver

Ramon Soldevila i Claver (Lleida, 1828-1908) fou un advocat i polític lleidatà, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Llicenciat en dret, fill de Francesc Xavier Soldevila, notari i paer en cap liberal en 1823. Entre 1856 i 1868 va ocupar diversos càrrecs a la diputació de Lleida i a la paeria de Lleida com a membre de la Unió Liberal. Duran la revolució de 1868 va donar suport al nou govern i el 1874 fou paer en cap de Lleida pel Partit Constitucional. Durant la restauració borbònica fou un dels caps del Partit Liberal Conservador a la província de Lleida, i a finals de segle es posicionà al costat de Francisco Silvela.
Fou elegit diputat per la circumscripció de Lleida a les eleccions generals espanyoles de 1876, 1879, 1884 i 1896. Durant el seu mandat fou força actiu i s'interessà no sols pels temes jurídics, sinó per tot allò que afectava a les corporacions de les terres de Lleida. El 1878 formà part d'una comissió de parlamentaris catalans per a investigar la crisi industrial al Principat i el 1889 representà el Col·legi d'Advocats de Lleida en la comissió catalana encarregada de redactar un avantprojecte de llei que conservés el dret civil català en el Codi civil espanyol.

## Referències

* ↑ Quintí Casals Bergès EL PRIMER LIBERALISMO Y LAS PAUTAS DE RESISTENCIA TRADICIONAL EN LLEIDA (1833-1868)
* ↑ Cronologia

## Enllaços externs

* El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine. de Joan Palomas i Moncholi, p.510
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Anastasi II d'Antioquia

Anastasi II d'Antioquia anomenat el "Sinaïta" (en llatí Anastasius, en grec antic Ἀναστάσιος) va ser patriarca d'Antioquia l'any 599.
Va succeir a Anastasi I d'Antioquia anomenat igualment el "Sinaïta". Aquest sobrenom el portava per haver estat monjo al Sinaí. Va traduir al grec l'obra de Gregori el Gran "de Cura Pastorali".
Es diu que va morir en un tumult durant un aixecament dels jueus contra l'emperador Flavi Focas l'any 609.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Anastasius Sinaita». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 5 febrer 2022].
# Domingo Jiménez

Domingo Jiménez fou un militar i polític espanyol, ministre durant la minoria d'edat d'Isabel II d'Espanya
En 1811 el seu nom figurava en el Regiment de Línia "Voluntaris Espanyols de la Concòrdia" del Perú, com a resident a Amèrica. El 1821 fou intendent de la província de Tarma i el desembre de 1824, un cop independent el Perú, tornà a Espanya. El 1833 consta com intendent a la província de Palència i poc després a Canàries. El 1835 fou nomenat Director General de Rendes Estancades, i després intendent primer a València i en 1836 a Sevilla.
En 1837 figurava com a Vocal de la Junta d'Aranzels, i en març de 1839 a Director de Rendes Provincials. El mateix any fou elegit diputat per Ciudad Real i per Osca, optant per aquesta darrera circumscripció.
El 12 de març de 1839 fou nomenat Secretari interí d'Estat i del Despatx d'Hisenda. El 12 de maig de 1839 fou nomenat Ministre d'Hisenda en el gabinet d'Evaristo Pérez de Castro, càrrec del qual cessà en agost del mateix any. Tornaria a ocupar el mateix ministeri uns dies de setembre de 1840, durant l'efímer gabinet de Vicente Sancho y Cobertores.

## Referències

* ↑ Domingo Jiménez a xtec.es
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC.
Càrrecs públics :
| Precedit per: José Ferraz y Cornel José María Secades del Rivero | Ministre d'Hisenda (maig-agost) 1839 (setembre) 1840 | Succeït per: José Ferraz y Cornel Agustín Fernández Gamboa |
# Llorenç Juanola i Gibert

Llorenç Juanola i Gibert (1864-1931) fou un músic de cobla i compositor de sardanes.
Les primeres notícies del compositor ens porten a principis del segle xx, a Tortellà, la Garrotxa, on trobava amb set fills, sis dels quals nois i tots, excepte el més menut, inclinats per l'activitat musical dins la sardana.
L'any 1910 tota la família es trasllada a Manresa on aniran alternant l'activitat de culleraires amb la musical. Allà hi formen la cobla Normal, que més endavant adoptaria el noms d'Els Forasters, La Principal, i finalment La Principal de Bages. Cal remarcar que a la cobla hi tocaven el pare i els seus cinc fills Jaume, Francesc, Josep, Rafael i Salvador. És per aquest motiu que sovint la cobla s'identificava amb el nom dels Culleraires o els Juanola.
El fill més petit, Narcís, nascut el 1907, s'hi incorporaria més tard. L'any 1953 hi entra el fill d'en Rafael, Josep, que substitueix al seu germà gran.
Llorenç Juanola, que era intèrpret de tible i tenora, va escriure cinc sardanes normals i alguna de curta.

## Referències

* Carles Riera, Josep Maria Serracant, Josep Ventura Diccionari d'autors de sardanes i de música per a cobla Girona: SOM, 2002