OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tempesta tropical Lee (2005)

Tempesta tropical Lee va ser una dèbil tempesta de la temporada d'huracans de l'Atlàntic del 2005 que aconseguia la intensitat d'una tempesta tropical a finals d'agost sobre l'Atlàntic central. Va ser la dotzena tempesta declarada de la temporada i va ser gran part de la seva existència com una depressió tropical o com un romanent de baixes pressions.
La tempesta tropical Lee es formà inicialment a l'est de les Petites Antilles com una depressió tropical el 28 d'agost, abans que degenerés en un romanent de baixes pressions l'endemà. La baixa es movia cap al nord i transitòriament aconseguia l'estatus de tempesta tropical el 31 d'agost, quan es movia al voltant d'un sistema no tropical, on la presència d'aquest dificultà els pronòstics. La tempesta tropical Lee finalment va degenerar en un romanent de baixes pressions el 2 de setembre i posteriorment, va ser absorbida per un front fred. Al llarg de la breu vida de la tempesta tropical Lee mai va arribar a tocar terra.

## Referències

* ↑ Centre Nacional d'Huracans. «Tropical Cyclone Report: Tropical Storm Lee» (PDF) (en anglès). NOAA. [Consulta: 25 abril 2006].
Ciclons tropicals de la temporada d'huracans de l'Atlàntic de 2005 :
| A | B | C | D | E | F | G | H | I | 10 | J | K | L | M | N | O |
| P | R | 19 | S | Un | T | 22 | V | W | Αα | Ββ | Γγ | Δδ | Εε | Ζζ |
Escala Saffir-Simpson :
| TD | TS | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
# Sant Llop

«Sant Llop» té aquests significats:
* Llop de Troyes o Sant Llop I, bisbe de Troyes
* Turó de Sant Llop, diversos indrets
# Cenagnàtids

Els cenagnàtids (Caenagnathidae) constitueixen una família de dinosaures teròpodes maniraptors similars als ocells dins el clade dels oviraptorosaures, anomenada originalment com un ordre avançat d'ocells no voladors per Charles Hazelius Sternberg l'any 1940. Mentre que eren més avançats que oviraptorosaures més antics com el Caudipteryx, els quenagàntids eren força primitius en comparació amb els seus parents propers, els oviraptòrids, tot i que això no redueix la variació distintiva i la naturalesa única del grup. Mentre que els oviraptòrids tenien musells molt escurçats, les mandíbules dels quenagnàtids eren llargues i poc profundes amb un dentari allargat i una símfisi estesa. De fet, la mandíbula d'un quenagnàtid és la seva característica més distintiva, històricament, l'estructura interna és diferent de la d'altres dinosaures, incloent els oviraptòrids. Els quenagnàtids són ben coneguts per la seva anatomia cranial, però les formes més primitives es coneixen únicament a partir de restes postcranials, i inclouen noves característiques com un turmell fusionat (com també es veu en el similar i possiblement emparentat Avimimus portentosus), i una cua extremadament curta, possiblement amb un pigòstil com en Nomingia gobiensis, i amb cames excepcionalment llargues i primes, que els donaven una aparença gràcil que podria haver estat similar a alguns dels ocells ratites més petits, com l'emú.

## Referències

* ↑ Sternberg, R.M. (1940). "A toothless bird from the Cretaceous of Alberta". Journal of Paleontology, 14(1): 81-85.
* ↑ Clark, J. M., M. A. Norell, and T. Rowe. 2002. Cranial Anatomy of Citipati osmolskae (Theropoda, Oviraptorosauria), and a Reinterpretation of the Holotype of Oviraptor philoceratops. American Museum Novitates 3364: 1-24
* ↑ Barsbold R., Osmolska, H., Watabe M., Currie, P. J., and Tsogtbaatar K. 2000. New oviraptorosaur (Dinosauria, Theropoda) from Mongolia: The first dinosaur with a pygostyle. Acta Palaeontologica Polonica 45 (2): 97-106).

## Enllaços externs

* Visió global dels quenognàtids per Jaime Headden. Arxivat 2004-11-02 a Wayback Machine. (anglès)
# Centrolene altitudinale

Centrolene altitudinale és una espècie de granota que viu a Veneçuela.

## Referències

* La Marca, E. & García-Pérez, J.E. 2004. Centrolene altitudinale. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# Paolo Porpora

Paolo Porpora (1617–1673) va ser un pintor italià de l'estil Barroc tardà, que va estar actiu especialment a Nàpols, es va especialitzar en natura morta floral. Està documentat com alumne de Giacomo Recco, el pare de Giuseppe Recco, i es diu que va treballar amb Aniello Falcone. S'uní a l'Accademia di San Luca fins al 1658. Va estar influenciat pels pintors neerlandesos de natura morta. Entre els seus deixebles hi ha Giovan Battista Ruoppolo i Onofrio Loth (mort el 1717).
Com anècdota, l'agost de l'any 2015, un dels seus quadres, exposat a un museu de Taiwan, valorat en un milió i mig de dólars, de forma accidental va ser foradat per un noi de 12 anys quan va caure accidentalment sobre la tela amb una llauna de refresc a la mà. Les càmeres de seguretat del museu van enregistrar aquest fet i van fer pública la filmació de l'incident. El quadre s'anomenava "Flors" i pertany a una col·lecció privada, però estava assegurat.

## Referències

* ↑ Boni, Filippo de'. Biografia degli artisti ovvero dizionario della vita e delle opere dei pittori, degli scultori, degli intagliatori, dei tipografi e dei musici di ogni nazione che fiorirono da'tempi più remoti sino á nostri giorni. Seconda Edizione.. Venice; Googlebooks: Presso Andrea Santini e Figlio, 1852, p. 584.

## Fonts

* Web Gallery of Art Biography
# Hipèroc de Cumes

Hipèroc de Cumes (grec antic: ῾Υπέροχος, llatí: Hyperochus) fou un autor grec nascut a Cumes, a la Campània. Hom li atribueix una història de la ciutat de Cumes intitulada Κυμαικά (Kymaiká), tal vegada escrita en vers, per bé que Ateneu té dubtes sobre l'autoria d'aquesta obra. Tractava, entre altres coses, la història de la sibil·la de Cumes, i és la font del que Pausànies diu sobre aquesta sibil·la i també és la font d'una obra d'Alexandre Polihístor sobre l'oracle de Delfos (περὶ τοῦ ἐν Δελφοῖς χρηστηρίου Sobre l'oracle de Delfos) que no s'ha conservat. És possible que Fest, encara que no l'esmenti, també hi faci referència, atesos els dubtes que hi havia sobre l'autoria de l'obra.

## Referències

* ↑ Ateneu, Deipnosofistes, XII 37: «Hipèroc, o qui fos que va escriure la Història de Cumes que hom li atribueix, [...]».
* ↑ Pausànies, Descripció de Grècia, X, 12.8.
* ↑ Smith, William. «Hyperochus». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 540.
* ↑ Jacoby, Felix. «Hyperochos». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
# Torre ibera de Ragudo

La torre ibera de Ragudo una talaia o torre vigia, catalogada, de manera genèrica, com Bé d'Interès Cultural, amb codi: 12.07.140-004. Està localitzada a la finca coneguda com a “Cuestas del Ragudo”, propera a la zona “Cuestas del Ragudo”, a Viver, a la comarca de l'Alt Palància, a la qual es pot accedir en el port anomenat Cuestas de Ragudo, entre Masies Blanques i Barraques.

## Descripció

Es tracta d'una construcció d'origen iber, la qual cosa queda totalment palès en els basaments de la torre, malgrat això la part més elevada és d'època àrab, i és en aquesta època quan està, com a torre vigia, al servei dels castells de Xèrica i de Sogorb.
Actualment de la torre amb prou feines queden uns tres metres en peus, els quals permeten veure que la seva planta era rectangular.
Per a la seva construcció es va utilitzar el sistema de carreu de pedra calcària travada a os. Sobre el sòcol primer, s'eleva un altre cos en el qual s'empra carreu més petit. La porta d'accés sembla que estava en un dels laterals més amples, en el qual s'observa una obertura quadrada.
Prop d'aquesta torre es localitza la coneguda com torre de Ragudo, de la qual no es té massa clar els orígens encara que s'especula amb la possibilitat que fos d'origen romà. La torre anomenada també torre Herragudo es troba limitant amb el terme de la veïna localitat de Barraques, en les proximitats de les costes del Ragudo. També degué utilitzar-se com torre de vigilància, ja que la seua situació estratègica permetria vigilar el pas entre les valls i l'altiplà de Barraques.
L'estat de la torre és mediocre, però la seua planta es pot veure que és cilíndrica. A més la torre se situa a la part alta del turó en el qual es localitza el Parc eòlic Palancia II, zona en la qual van elevar construccions durant la guerra del 36, ja que l'Alt d'Herragudo va estar ocupat per l'Exèrcit Nacional, que va utilitzar les construccions com a lloc de comandament. Aquests edificis van utilitzar com a materials per a la seva construcció, les restes de la torre que se situava a escassos metres de distància.

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2580.
* ↑ «La Torre». Generalitat Valenciana. [Consulta: 9 juliol 2021].
* 1 2 «Torre íbera del Ragudo» (en castellà). Arxivat de l'original el 3/3/2016. [Consulta: 9 juliol 2021].
* 1 2 http://www.xn--castillosdeespaa-lub.es/es/content/torre-ibera-de-ragudo
* ↑ http://www.culturvalencia.com/cultural/menorescastellon/torresdeviver/index.htm Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ http://viver.es/index.php/vivir-en-viver/urbanismo/pgou/category/8-fichas Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Castillos, torres y fortalezas de la Comunidad Valenciana, MSJ, ed. Premsa Valenciana, València 1995, p 236-237.
# Tempesta tropical Franklin (2005)

Tempesta tropical Franklin va ser una tempesta tropical sobre l'oest de l'oceà Atlàntic durant el juliol de la temporada d'huracans a l'Atlàntic del 2005. Va ser la sisena tempesta declarada de la temporada i s'apropà dues vegades a la força d'un huracà.
La tempesta es formà sobre les Bahames el 21 de juliol i llavors va avançar en direcció nord erràticament, acostant a les Bermudes el 26 de juliol. Franklin es va convertir transitòriament en una tempesta extratropical prop de terranova el 30 juliol abans de ser absorbida per un sistema frontal allargat. El Centre Nacional d'Huracans tingué dificultats a l'hora de fer les prediccions de la tempesta tropical Franklin principalment per l'efecte de la cisalla del vent. La tempesta només causà efectes menors terra endins i no provocà danys.
Deixà pluges de poca intensitat a Terranova.

## Referències

* ↑ Danièle LaFortune. «Post-Tropical Storm Franklin Intermediate Information Statement» (en anglès). Canadian Hurricane Centre. Environment Canada, 30 juliol 2005. Arxivat de l'original el 2 octubre 2006.

## Enllaços externs

* NHC's Tropical Cyclone Report on Tropical Storm Franklin
* NHC's archive on Tropical Storm Franklin
Ciclons tropicals de la temporada d'huracans de l'Atlàntic de 2005 :
| A | B | C | D | E | F | G | H | I | 10 | J | K | L | M | N | O |
| P | R | 19 | S | Un | T | 22 | V | W | Αα | Ββ | Γγ | Δδ | Εε | Ζζ |
Escala Saffir-Simpson :
| TD | TS | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
# Castel San Pietro Terme

Castel San Pietro Terme (en dialecte bolonyès: Castèl San Pîr) és una ciutat i comune de la Ciutat metropolitana de Bolonya (antiga província de Bolonya), a la regió italiana d'Emília-Romanya, amb una població de 20.862 habitants l'1 de gener de 2018.
Està situat a la Via Emília, als peus dels Apenins toscà-emilians (Appennino tosco-emiliano).

## Ciutats agermanades

* Bad Salzschlirf, Alemanya
* Opatija, Croàcia
* Lovran, Croàcia
* Matulji, Croàcia
* Belfort, França

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Castel San Pietro Terme - Lloc web oficial (italià)
# Centrodoras hasemani

Centrodoras hasemani és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 21 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Negro.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Paris Première

Paris Première és un canal de televisió generalista francès privat i de pagament, creat el 1986, i propietat del grup M6. Fou el primer canal de televisió local en haver-se creat a França. Des del 2001, només, pertany al grup M6. Els seus inicis es remunten a un negocis a capital mixt que emetia exclusivament per al cable. A poc a poc el canal es gira més cap a un públic amant de la moda i cultura, fins que el 1995 s'incorporen els primers telediaris. L'any 2000 Paris Première s'adhereix al TPS (Télevision par Satéllite, del francès Televisió per Satèl·lit) i aconsegueix ser difosa també al Quebec. L'any 2004 el grup AB vol comprar el canal, però finalment acaba en mans del grup M6. El 2009 i per primer cop el canal s'ofereix a la televisió digital terrestre francesa, tot seguint la voluntat del Consell de l'Audiovisual francès que volia ampliar l'oferta televisiva. Tanmateix, el canal només emet gratuïtament de les 18H30 a les 20H30.

## Referències

* ↑ http://tele.premiere.fr/Paris-Croisiere-sur-Paris-Premiere-1705047
* ↑ http://tele.premiere.fr/News-Tele/Paris-Premiere-la-chaine-fete-ses-25-ans-sous-le-signe-de-l-art-2919730
* ↑ http://www.paris-premiere.fr/la-chaine/videos/11267990-c_est_la_rentree_sur_paris_premiere.html Arxivat 2016-03-01 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.ozap.com/actu/paris-premiere-sur-la-tnt-gratuite-m6-saisit-le-conseil-d-etat/442955

## Enllaços externs

* http://www.paris-premiere.fr/
# Hipòcrates (cràter)

Hipòcrates (Hippocrates) és un cràter d'impacte del costat ocult de la Lluna. Es localitza al nord de la superfície de la Lluna, proper al cràter Stebbins. Cap al sud-oest es troben els cràters Kirkwood i Sommerfeld.
Aquesta formació relativament antiga ha estat gastada i erosionada per impactes posteriors. La vora en general es manté visible, encara que a l'est està superposat amb un cràter. L'interior de la paret està marcada per diversos cràters petits. L'interior gairebé no presenta marques en la seva superfície.
Va ser nomenat en honor del metge grec Hipòcrates.

## Cràters satèl·lit

Els cràters satèl·lit són petits cràters situats propers al cràter principal, rebent el mateix nom que aquest cràter acompanyat d'una lletra majúscula complementària (fins i tot si la formació d'aquests cràters és independent de la formació del cràter principal).
| Hippocrates | Latitud | Longitud | Diàmetre |
| Q | 69.0° N | 148.0° W | 35 km |

## Bibliografia

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Cabezón de Liébana

Cabezón de Liébana és un municipi situat en la Comunitat Autònoma de Cantàbria, en la comarca de Liébana. Els seus límits són: al sud amb Pesaguero, a l'est amb Polaciones i Rionansa, a l'oest amb Potes i Vega de Liébana i al nord amb Lamasón i Cillorigo de Liébana.

## Localitats

* Aniezo, 33 hab.
* Buyezo, 39 hab.
* Cabezón de Liébana (Capital), 92 hab.
* Cahecho, 47 hab.
* Cambarco, 34 hab.
* Frama, 156 hab.
* Lamedo, 34 hab.
* Luriezo, 43 hab.
* Perrozo, 65 hab.
* Piasca, 76 hab.
* San Andrés, 37 hab.
* Torices, 30 hab.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2007 |
| 2.199 | 2.207 | 2.190 | 2.121 | 2.152 | 2.209 | 1.892 | 1.361 | 953 | 908 | 670 | 688 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 260 | 49,62% | 4 |
| PRC | 136 | 25,95% | 2 |
| PSOE | 75 | 14,31% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 242 | 47,54% | 4 |
| PRC | 143 | 28,09% | 2 |
| PSOE | 120 | 23,58% | 1 |

## Enllaços externs

* Ajuntament de Cabezón de Liébana
# Torre inclinada de Teluk Intan

La torre inclinada de Teluk Intan (en malaisi: Menara Jam Condong Teluk Intan) és un monument de Malàisia equivalent a la mundialment famosa Torre de Pisa a Itàlia. De fet, ambdues torres s'inclinen cap a l'esquerra. La torre de Teluk Intan es troba al centre de la ciutat de Teluk Intan, a Perak. Fa 25,5 metres d'alçada i, des de fora, sembla un edifici de 8 plantes. No obstant, realment a dins només es divideix en 3 pisos.
La torre se situa enmig d'una plaça envoltada pels carrers Jalan Pasar, Jalan Selat, Jalan Bandar i Jalan Ah Cheong.

## Utilitat

La finalitat de la construcció de la torre, també coneguda com la Torre del Rellotge, era poder emmagatzemar aigua per la població local per les èpoques de sequera, en cas d'incendi. El rellotge de la torre també es feia servir per consultar l'hora.

## Història

La torre es va construir sota la direcció de l'arquitecte Leong Choon Chong a finals del segle xix. No obstant, la seva autoria va ser reclamada per un britànic, Neol Danison, i després pels japonesos durant la seva ocupació de Malàisia en el 1941. Durant aquest període, la torre va esdevenir la torre de vigilància dels japonesos.
Després d'obtenir la independència, l'any 1957, la torre va esdevenir un monument nacional oficial.

## Disseny

La seva estructura d'estil pagoda va estar molt influïda per l'arquitectura xinesa, perquè la majoria de la població de la ciutat en aquell temps era xinesa. Cada pis fa 5 metres d'alt i hi ha un total de 110 esgraons des de la planta baixa fins a dalt de tot de la torre.
El depòsit d'aigua, que fa 5 metres d'alçada i 18,36 metres cúbics de profunditat, es troba en el tercer pis i està fet d'acer. La base de la torre fa 13 metres de diàmetre i es va estrenyent cap a dalt fins a arribar a un diàmetre de 8,2 metres.

## Inclinació

Els motius pels quals la torre s'inclina cap a l'esquerra són principalment que el terra bla en el qual es va construir, així com el pes de l'aigua del depòsit, han cedit sota la torre i això fa que s'inclini cap al sud-oest.

## Referències

* ↑ «TELUK INTAN LEANING TOWER» p. 2. Teluk Intan Municipal Council. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2011. [Consulta: 24 novembre 2006].
# Tetraclorur-1,1-difluoretà

El tetraclor-1,1-difluoroetà o 1,1,1,2-tetracloro-2,2-difluoroetà, freó 112a, R-112a o CFC-112a és un isòmer asimètric de clorofluorocarboni del tetraclor-1,1-difluoroetà amb fórmula CClF2CCl3. Conté età substituït per quatre àtoms de clor i dos àtoms de fluor. Amb un punt d'ebullició de 91,5°C, és el freó amb el segon punt d'ebullició més alt.
El tetraclorodifluoroetà és una barreja d'isòmers simètrics i asimètrics.

## Preparació

El tetracloro-1,1-difluoroetà es pot preparar en un rendiment del 40% reaccionant 1,1,2-tricloro-1,2,2-trifluoroetà (freó 113) amb clorur d'alumini a 60 °C.
També es pot fer en reacció amb fluorur d'hidrogen amb hexacloroetà o tetracloroetà amb clor extra. Aquesta reacció es produeix amb un catalitzador de fluorur d'alumini a 400 °C. El triclorotrifluoroetà no simètric (CCl2FCClF2) també es produeix juntament amb altres clorofluorocarbonis. La separació de l'isòmer simètric i no simètric és difícil.

## Propietats

El tetracloro-1,1-difluoroetà no és combustible.
Té una pressió crítica de 4,83 MPa i una temperatura crítica de 279,2 °. En el punt crític la densitat és de 0,754 g/cc.
El tetracloro-1,1-difluoroetà en forma líquida és miscible amb els perfluorocarbonis.

## Reaccions

El tetracloro-1,1-difluoroetà reacciona amb el zinc de l'etanol a 60 °C per produir diclordifluoroetilè no simètric (CCl2=CF2).

## Usos

El tetraclorofluoroetà (barreja d'isòmers) s'ha utilitzat com a medicina veterinària per tractar paràsits (Fasciola hepatica).

## Atmosfera

El tetracloro-1,1-difluoroetà es va detectar per primera vegada en l'aire recollit del Cap Grim, Tasmània, a l'Arxiu Aeri del Cap Grim, i més tard a partir de bombolles d'aire a la neu de Groenlàndia. La substància va fer la seva primera aparició al voltant de 1965, i va augmentar de nivell fins al voltant de l'any 2000. El 2000, l'atmosfera de la Terra contenia 0,08 parts per bilió de freó 112a. El nivell va disminuir lleugerament a 0,07 ppt el 2012. El temps de vida estimat a l'estratosfera és de 44 anys. El 2014 s'havien posat 3.600 tones de freó 112a a l'atmosfera. A partir del 2023, els nivells han anat augmentant a l'atmosfera terrestre.
Com a gas d'efecte hivernacle la seva eficiència radiativa és de 0,25 Wm$^{−2}$ppb$^{−1}$.

## Referències

* 1 2 3 «1,1,2‐tetrachloro‐2,2‐difluoroethane». Hawley's Condensed Chemical Dictionary, 26-01-2007, pàg. 1217–1217. DOI: 10.1002/9780470114735.hawley15684.
# Cecina Tusc

Gai Cecina Tusc (en llatí: Caius Caecina Tuscus) era fill d'una dida de Neró. Segurament formava part de la família dels Cecina, que tenien un origen etrusc.
Segons Fabi Rústic, va ser nomenat prefecte del Pretori l'any 56, en el lloc d'Afrani Burre. Però Cecina no va arribar a prendre possessió del càrrec, ja que Afrani va conservar el comandament dels els pretorians a través de la influència de Sèneca.
Més tard va ser nomenat governador d'Egipte, però l'emperador el va destituir quan es va saber que havia fet ús dels banys que s'havien construït pel viatge de Neró a Egipte i que Neró havia d'inaugurar. Desterrat, no degué tornar de l'exili fins a la mort de Neró. Se sap que era a Roma l'any 69.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 530.