OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quentin Smith

Quentin Smith (27 d'agost del 1952, Rhinebeck, Nova York) és filòsof i professor universitari de la Universitat de Western Michigan. És molt conegut pel seu treball en les especialitzacions de filosofia del temps, filosofia del llenguatge, filosofia de la física i filosofia de la religió. Ateu. Smith ha publicat més de 140 articles i llibres. És editor de l'editorial Prometheus Books i entre 2001-07 va ser editor en cap de Philo.

## Publicacions

* Theism and Naturalism: New Philosophical Perspectives. (co-editat amb Paul Pistone).
* The Uncreated Universe. (co-editat amb Adolf Grünbaum). Oxford: Oxford University Press, forthcoming.
* Epistemology: New Essays (Editor) Oxford: Oxford University Press, 2008. ISBN 0199264945
* Einstein, Relativity and Absolute Simultaneity. (co-editat amb William Lane Craig). New York: Routledge, 2007. ISBN 0415701740
* Time, Tense and Reference (co-editat amb A. Jokic). Cambridge MA: MIT Press, Octubre 2003. ISBN 0262100983
* Consciousness: New Philosophical Perspectives (co-editat amb A. Jokic). Oxford: Oxford University Press, 2003. ISBN 0199241295
* Ethical and Religious Thought in Analytic Philosophy of Language. New Haven: Yale University Press, 1997. Pp. 264. ISBN 0300062125
* Time, Change and Freedom. (coautor amb L. Nathan Oaklander). New York: Routledge, 1995, pp. 218. ISBN 0415102499
* The New Theory of Time. (co-authored and co-edited with L. Nathan Oaklander). New Haven: Yale University Press, 1994. Pp. 378. ISBN 0300057962
* Theism, Atheism and Big Bang Cosmology. (coautor amb William Lane Craig). Oxford: Oxford University Press, 1993. Pp. 357. ISBN 019826383X
* Language and Time. 1a Edició. New York. Oxford University Press. 1993. pp. 259. ISBN 0195155947
* The Felt Meanings of the World: A Metaphysics of Feeling. Purdue University Press :West Lafayette, 1986. ISBN 0911198768

## Referències

* ↑ Quentin Smith - Bio, Internet Infidels, Consultat el 28 de maig de 2008

## Enllaços externs

* pàgina web de Quentin Smith
* col·lecció d'assajos a infidels.org
* debat de Quentin Smith amb Lane Craig sobre l'existència de Déu
# Quarta guerra samnita

Expansió romana a Itàlia (343–282 aC)Primera Guerra Samnita (343 aC - 341 aC)Mont Gaurus - Saticula - SuèssulaGuerra llatina (340 aC - 338 aC)Vesuvi - Trifanum - Pedum (338 aC) - Pedum (339 aC)Segona Guerra Samnita (326 aC - 304 aC)Neapolis - Forques Caudines - Lautulae - Llac Vadimonis - BovianumTercera Guerra Samnita (298 aC - 290 aC)Camerínum - Tifernum - Sentinum - AquilòniaQuarta Guerra Samnita (282 aC - 272 aC)Campanyes militars romanes  · Samnites  · Lliga llatina :
La Quarta guerra samnita va ser un conflicte entre els pobles del sud encapçalats per Tàrent, sota el lideratge de Pirros de l'Epir, i Roma. Va durar del 282 aC al 272 aC.
El 282 aC els tarentins van formar una lliga contra Roma, en la que Samni hi va entrar, sota la direcció suprema de Pirros. Els samnites no van tenir molta activitat a la guerra i fins després de la batalla d'Heraclea no van enviar el primer contingent (279 aC). El 278 aC a la batalla d'Asculum els samnites van mostrar el seu valor però tot seguit Pirros va sortir cap a Sicília. Quan el 274 aC Pirros va tornar, va ser derrotat per Mani Curi Dentat a Benevent. Els samnites, tarentins i els altres aliats (lucans i brucis) no podien fer front a Roma. El 272 aC, després de la caiguda de Tàrent en mans dels romans, els samnites, els lucans i els brucis es van sotmetre i van demanar la pau. El cònsol Espuri Carvili Màxim Ruga i Luci Papiri Cursor van celebrar els triomfs sobre els samnites. Una revolta de la tribu samnita dels caracens el 269 aC va ser ràpidament sufocada.

## Referències

* ↑ Niebhuhr, B.G.. «Der Lukanische, Bruttische, Vierte Samnitische Und Tarentinische Krieg». A: Römische Geschichte (llibre electrònic) (en alemany). tom III. Berlín: De Gruyter, 1832, p. 506–525. DOI 10.1515/9783111443430-026. ISBN 978-3-11-144343-0.
# Pàpies

Pàpies és el nom dels següents personatges:
* Pàpies (militar), un dels principals oficials de Sext Pompeu
* Sant Pàpies, escriptor cristià considerat sant
# Quadern d'Anna Magdalena Bach

El Quadern d'Anna Magdalena Bach (en alemany, Notenbüchlein für Anna Magdalena Bach) és un recull que consisteix més exactament en dos quaderns de notes manuscrites que el compositor del barroc alemany, Johann Sebastian Bach, va regalar a la seva segona esposa, Anna Magdalena. Els quaderns estan compostos per exemples musicals per a teclat, com ara minuets, rondós, poloneses, sonates, preludis corals, marxes i algunes peces vocals en forma d'ària.
Els dos llibres daten de 1722 i 1725. El títol Llibre d'Anna Magdalena se sol utilitzar per referir-se a l'últim d'ells. La principal diferència entre ambdós és que el primer conté obres de Johann Sebastian Bach, entre les quals s'inclouen la majoria de les Suites franceses, mentre que el segon, el de 1725, és una compilació musical del mateix Bach i amb obres d'altres compositors de l'època.
El Quadern d'Anna Magdalena Bach ofereix una interessant compilació de com era la música domèstica al segle xviii i dels gustos musicals de la família Bach.

## Referències

* Bach Gesamtausgabe (BGA), vol. 43/2 [B.W. XLIII(2)]: Joh. Seb. Bach's Musikstücke in den Notenbüchern der Anna Magdalena Bach. Publicat originalment pel Bach-Gesellschaft a Leipzig, Breitkopf & Härtel, 1894.

## Enllaços externs

* Diverses peces del llibre de 1725

## Vegeu també

* Llista de composicions de J. S. Bach
# Acetal

Un acetal en química és una molècula amb dos grups funcionals alcoxi, units a un mateix àtom de carboni. S'acostuma a diferenciar els acetals dels cetals. L'àtom de carboni funcional dels cetals està unit necessàriament a dos àtoms de carboni, en canvi en els acetals com a mínim una de les valències està ocupada per un àtom d'hidrogen. Tanmateix les definicions actuals consideren els cetals com un subgrup dels acetals.

## Propietats químiques

Els acetals i cetals són altament inerts a l'acció de les bases químiques o de reactius nucleòfils. Són també resistents als àcids en absència de nucleòfils moderadament forts. En canvi, reaccionen amb nucleòfils en presència de quantitats catalítiques d'àcids minerals, produint la ruptura de l'enllaç químic acetàlic. Per exemple, el cetal dietílic de l'acetona, dissolt en aigua (nucleòfil) i en petites quantitats d'àcid clorhídric, es dissocia en acetona i etanol.

## Preparació

Es preparen a partir de la cetona o aldehid corresponent, en excés d'alcohol i catàlisi àcida.

## Aplicacions

L'acetal dietílic de l'acetaldehid és un compost assaboridor important en les begudes destil·lades alcohòliques. La transformació d'un aldehid, cetona o alcohol a acetal, anomenada acetalització, constitueix un mètode per introduir un grup protector de tals grups funcionals als reactius bàsics. Els acetals també es fan servir per preparar polímers plàstics. Poden millorar el rendiment dels biocombustibles

## Plàstics

Avantatges dels plàstics basats en acetals:
* Resistència química
* Absorció d'aigua molt baixa
* Resistència a la hidròlisi per bases.
Desavantatges:
* Poca resistència davant l'impacte
* Baix punt de fusió
* Són més rígids que els de nylon

## Exemples

* Dimetoximetà, un solvent
* Dioxolà
* Grup metilendioxi
* Metaldehíd
* Paraldehíd
* 1,3,5-Trioxà

## Referències

* ↑ Volatile Compounds in Foods and Beverages, ISBN 0-8247-8390-5,, p.554
* ↑ Mejoran los procesos para obtener un compuesto ecológico que puede optimizar el biodiesel a agenciasinc.es
# Achramorpha diomediae

Achramorpha diomediae és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Achramorpha i a la família Achramorphidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1918 per Hôzawa.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Achramorpha diomediae Hôzawa, 1918. Accessed through: World Register of Marine Species at: http://marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=164188 on 2021-03-09
# Adobe PageMaker

PageMaker és una aplicació de maquetació creada en 1985 per la companyia Aldus Corporation.
La primera versió de PM, en combinació amb la impressora LaserWriter, el llenguatge de descripció de pàgina PostScript i l'ordinador personal Apple Macintosh, va inaugurar l'era de l'autoedició, que revolucionaria els processos de preimpressió en les arts gràfiques.
Entre els motius de la seua excel·lent acollida es trobaven, per als tallers d'impressió, la seua capacitat per a reproduir documents en impressores i filmadores PostScript d'alta resolució; i, per als creadors dels continguts, el seu innovadora interfície gràfica. Disposava a més d'un conjunt de funcions impensables fins llavors per a un usuari domèstic o un menut taller de maquetació:
* eines de dibuix
* importació de text i de gràfics
* sofisticat control tipogràfic
* possibilitat d'arrossegar i soltar en qualsevol lloc de la pàgina
El nou paradigma va propiciar, així mateix, la florida de sectors d'activitat nous en el ram, com els relacionats amb els serveis editorials o les agències de disseny, i va reactivar altres, com el de la tipografia digital.
Aldus va ser també pionera (1986) a adaptar aquest mateix concepte d'edició d'escriptori a l'entorn IBM-PC/MS-DOS, juntament amb Ventura Publisher. Aqueix mateix any va guanyar el SPA Excellence in Software Award al Millor Ús de l'Ordinador.

## Referències

* ↑ El nom de la companyia era un homenatge a l'impressor venecià Aldus Manutius.
* ↑ «PageMaker for Desktop Publishers». Arxivat de l'original el 2007-07-09. [Consulta: 11 març 2012].
* ↑ «History - The 23rd Annual SIIA Codie Awards». Arxivat de l'original el 2008-07-20. [Consulta: 11 març 2012].

## Enllaços externs

* Lloc web d'Adobe Systems sobre PageMaker (anglès)
* PAGEMKR. PageMaker for Desktop Publishers Arxivat 2012-02-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Abbàs

Abbàs és el nom dels següents personatges:
Abbàs o Al-Abbàs forma part del nom de molts personatges:
* Abbas I el Gran, xa de Pèrsia
* Abbas II, xa de Pèrsia
* Abbas III, xa de Pèrsia
* Abbas Ahval
* Abbas al-Musawi, religiós musulmà
* Abbas Attar, fotògraf iranià
* `Abbás Effendí, cap de la Fe Bahà'í
* Abbas El Fassi, polític marroquí
* Abbas Hilmi I, virrei d'Egipte
* Abbas Hilmi II, virrei d'Egipte
* Abbas Kiarostami, cineasta iranià
* Abbas Mirza, príncep persa
* Abbàs ibn Abd-al-Múttalib, oncle de Mahoma i fundador de la dinastia abbàssida.
* Abbàs ibn Abi-l-Futuh
* Abbàs ibn Firnàs, científic andalusí
* Abbàs ibn Nàssih
* Abbas Quli Khan
* Abbas Quli Mirza, príncep qajar
* Abbas Uddin Ahmed, cantant bengalí
* Abd-Al·lah ibn Abbàs
* Abu l-Abbas Ahmad, rei del Marroc
* Abu al-Abbas al-Mursi, sufí andalusí
* Abu l-Wafa Muhammad ben Muhammad ben Yahya ben Ismail ben al-Abbas al-Buzadjani
* Abu-l-Abbàs Àhmad III
* Abu-l-Abbàs Àhmed I
* Abu-l-Abbas Muhàmmad I
* Abu-l-Abbàs as-Saffah, califa abbàssida
* al-Abbàs ibn al-Àhnaf
* al-Abbàs ibn Mandil, governador de Xelif
* al-Abbàs ibn al-Hussayn aix-Xirazí
* al-Abbàs ibn al-Walid
* al-Abbàs ibn Amr al-Ghanawí
* al-Abbàs ibn Mirdàs
* al-Abbàs ibn Muhàmmad
* al-Abbàs ibn al-Mamun
* Ferhat Abbas, polític algerià
* Hisham Abbas, cantant egipci
* Hayam Abbas Al-Homi, escriptor africà
* Mahmud Abbas, polític palestí
El nom Abbàs també forma part del nom d'accidents geogràfics:
* Abbasabad, fortalesa safàvida
* Abbassabad, ciutat de la república de Nakhtxivan
* Abbasiyya, antiga ciutat de Tunísia
* Bandar Abbas, ciutat iraniana
Vegeu també, vinculat a aquest nom:

## Nota

* ↑ Per a l'elaboració d'aquest llistat s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués el nom Abbàs, tot i que no en fos el nom principal.
# Abbàs ibn Firnàs

Abu-l-Qàssin Abbàs ibn Firnàs ibn Wardús, més conegut simplement com a Abbàs ibn Firnàs, (810 – 887) fou un erudit andalusí a la cort dels emirs al-Hàkam I, Abd-ar-Rahman II i Muhàmmad I. Era un mawla amazic de la regió de Takurunna (Ronda). Precursor de l'aeronàutica, filòsof, científic, poeta i alquimista/químic, Ibn Firnàs va ser un dels primers a aconseguir tallar el cristall de roca i per alguns l'inventor del paracaigudes.

## Referències

* ↑ Ibn Hayyan: Muktabis
* ↑ Wicho. «Abbás Ibn Firnás, ¿quizás el verdadero inventor del paracaídas?». microsiervos.com. [Consulta: 23 octubre 2013].
# Abul Qassim Muhammad Ibrahim

Abul Qassim Muhammad Ibrahim fou un militar i polític sudanès.
Era comandant de tropes paracaigudistes quan va participar en el cop d'estat de Gaafar al-Nimeiry de 25 de maig de 1969, i fou un dels deu membres del Consell de Comandament Revolucionari; el març de 1971 va substituir Faruk Hamdallah, considerat pro-comunista, com a ministre de l'Interior i va començar la politització de la policia. Va entrar a la direcció de la Unió Socialista Sudanesa el 1972. El juliol de 1976 Nimeiry va decidir cedir part del poder i va abandonar el càrrec de primer ministre, el de ministre de defensa i la direcció de la Unió Socialista Sudanesa. La cartera de defensa i la secretaria general de la Unió Socialista Sudanesa van passar al comandant Abul Qassim Muhammad Ibrahim que va esdevenir vicepresident primer (l'anterior vicepresident Abel Alier va passar a ser vicepresident segon); un altre destacat membre del partit, al-Rashid Bakr, va ocupar el càrrec de primer ministre i la vicepresidència tercera.
El 19 de juliol Nimeiry va anunciar un projecte de reconciliació nacional i l'alliberament de centenars de presos polítics incloent al secretari general del Partit Comunista del Sudan. El 10 de setembre de 1977 el mateix Nimeiry va reassolir el càrrec de primer ministre però amb Abul Qassim Muhammad Ibrahim, que era ministre de defensa, secretari general de la Unió Socialista Sudanesa i vicepresident primer del país, com a viceprimer ministre. Qassim va restar en aquesta posició fins al desembre de 1979.
A la caiguda del règim el 1985 no fou empresonat a causa d'una suposada mala salut. Després Abul Qassim Muhammad Ibrahim fou nomenat ministre pel nou dictador Omar al-Bashir; al govern de 1996 fou ministre de Relacions amb el Parlament i quan es va demanar el judici de Numeiry va amenaçar amb un bany de sang. Fou també parlamentari del Partit del Congrés Nacional. El 2007 la parlamentària comunista Fatima Ahmad Ibrahim va llençar un dur atac contra Qassim al que va acusar de ser responsable de la mort del seu marit, el líder sindical comunista Al-Shafi Ahmad al-Shaykh, penjat el 28 de juliol de 1971 acusat de participar en el cop d'estat de Hashim al-Atta.

## Notes

* ↑ «PROFILE: Fatima Ahmad Ibrahim, veteran Sudanese communist leader». Arxivat de l'original el 2015-11-30. [Consulta: 6 maig 2016].

## Referències

* Political leaders of the contemporary Middle East and North Africa per Bernard Reich
* Civil Uprisings in Modern Sudan: The 'Khartoum Springs' of 1964 and 1985 per W. J. Berridge
* Enciclopèdia Espasa
# Acción Española

Acción Española va ser una revista que publicava continguts relacionats amb l'actualitat política a Espanya editada a la dècada de 1930. Va ser dirigida pel conde de Santibáñez del Río i a les seves pàgines van signar articles intel·lectuals i polítics lligats a la dreta i l'integrisme catòlic com ara José Calvo Sotelo, Ramiro de Maeztu, Manuel Bueno, José Pemartín, Víctor Pradera, José María Pemán, entre d'altres. L'objectiu principal d'aquesta publicació, segons Felipe Bertran Güell, va ser "recollir i divulgar textos de grans pensadors sobre la legitimitat d'una sublevació." En aquest sentit, Acción Española va ser un òrgan doctrinal de la sublevació franquista, feien la funció de front ideològic i argumental davant els líders republicans de l'època.

## Referències

* 1 2 Los judíos y la Segunda República. 1931-1939, pp. 104-105.
* ↑ Los judíos y la Segunda República. 1931-1939, p. 105
* ↑ Bertran Güell, Felipe. Caudillo, profetas y soldados (Barcelona, 1939). Citat a Raguer Suñer, Hilario. Salvador Rial, vicari del cardenal de la pau, pàgina 39.
* ↑ La Unió Democràtica de Catalunya i el seu temps (1931-1939), p. 75.

## Bibliografia

* Espadas Burgos, Manuel; Comellas, José Luis. Historia general de España y América, Volumen 19 (en castellà). Madrid: Ediciones Rialp, 1987, pp. 34 i 35. ISBN 8432123595.
* González, Isidro. Los judíos y la Segunda República. 1931-1939 (en castellà). Madrid: Alianza Editorial, 2004, pp. 104-107. ISBN 84-206-4598-2.
* Raguer Súñer, Hilario. La Unió Democràtica de Catalunya i el seu temps (1931-1939). Catalunya: L'Abadia de Montserrat, 1976. ISBN 8472022633.
* Raguer Súñer, Hilario. Salvador Rial, vicari del cardenal de la pau. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 1993. ISBN 8478264566.
# Akàpovo

Akàpovo (en rus: Акапово) és un poble de l'óblast de Riazan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 11 habitants.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Касимовского муниципального района Рязанской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Akapovo». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»».
# Air Inter

Air Inter (Lignes Aériennes Intérieures) fou una aerolínia domèstica semipública francesa. Fins a la seva fusió amb Air France tingué la seva seu social a Paray-Vieille-Poste (Essonne).

## Història

Air Inter fou fundada el 12 de novembre del 1954 per cobrir línies interiors de França. Va començar a operar amb avions de lloguer el 17 de març de l'any 1958 amb la línia París - Estrasburg que, en no resultar rendible, va ser clausurada poc després.
L'any 1962 va comprar els seus primers avions, cinc Vickers Viscount 708 d'Air France i el 24 de juliol de 1964 va entrar en servei el primer Nord Aviation N262 amb la línia París - Quimper.
L'any 1977 Air Inter va aturar les operacions xarter en arribar a un acord amb Air France a canvi del 20 per cent de les accions d'Air Charter International, una companyia constituïda el 1966 subsidiària d'Air France.
El 12 de gener del 1990 Air Inter esdevingué part del grup Air France i l'1 d'abril del 1997 fou absorbida per Air France perdent la seva identitat jurídica pròpia.

## Flota

Durant la seva història Air Inter ha utilitzat diverses aeronaus.
* Sud Aviation Caravelle SE210
* Airbus A300
* Dassault Mercure
* Fokker F27 Friendship

## Referències

* ↑ World Airline Directory. Flight International. 26 març – 1 abril 1997. "44.
* 1 2 3 4 Green, William. Guía ilustrada de los aviones de línea y compañías aéreas (en castellà). Madrid: San Martín, D.L. 1983, p. 210,211. ISBN 84-7140-215-7.
# Air India

Air Índia (Hindi: एअर इंडिया Punjabi: el ਏਅਰਇਂਡਿਆ) és l'aerolínia de bandera de l'Índia amb una xarxa mundial de serveis de passatgers i càrrega. És l'única aerolínia propietat de l'estat, després que el 2011 absorbís Indian Airlines, fins aleshores l'altra aerolínia pública. Les bases principals són l'Aeroport Internacional Chhatrapati Shivaji a Mumbai i l'Aeroport Internacional Indira Gandhi a Nova Delhi, amb hub a l'Aeroport Internacional de Chennai. La línia aèria connecta 95 destinacions al voltant del món, incloent dotze entrades a l'Índia amb Air Índia express, que és una empresa subsidiària d'Air Índia.

## Història

El 15 d'octubre de 1932 va començar sota el nom de Tata Sons Limited, fent vols regulars de correu entre les ciutats de Karachi, Ahmedabad, Bombai, Bellary i Madras, amb avions De Havilland DH.80 Puss Moth. Va canviar el seu nom a Tata Airlines, el gener de 1938.
El dia 29 de juliol de 1946, Tata va esdevenir una empresa estatal i es va rebatejar amb el nom d'Air-India Limited. El 8 de juny de 1948 es va inaugurar la branca India International amb vols entre Bombai i Londres, via El Caire, amb avions Lockheed Constellation.

## Flota

Durant la seva història Aeroméxico ha utilitzat diverses aeronaus.
* Boeing 707
* Boeing 747
* McDonnell Douglas DC-8

## Referències

* 1 2 3 Green, William. Guía ilustrada de los aviones de línea y compañías aéreas (en castellà). Madrid: San Martín, D.L. 1983, p. 208. ISBN 84-7140-215-7.
# Akhil·leas Gerokostópulos

Akhil·leas Gerokostópulos (en grec: Αχιλλέας Γεροκωστόπουλος) (Pàtero, Grècia, 1850 - Patres, 15 de febrer de 1900) fou un polític grec, membre del Parlament grec i Ministre d'Educació (1890-1892).

## Biografia

Va néixer l'any 1850 al poble de Pàtero (actual Fortosi), un dels pobles de l'antic municipi de Katsanokhòria, prop de Ioànnina, Grècia. Es va postular per a alcalde de Patres. Va ser membre del Parlament grec per al districte d'Acaia als anys 1885, 1887 i 1890. Va construir tots els instituts (gymnasiums) regionals. Va morir a Patres el 15 de febrer de 1900. Va ser honorat amb el nom d'un carrer de Patres (carrer Gerokostópulu), que s'estén en direcció oriental des del carrer de Karaiskaki a l'avinguda d'Othonos-Amalias, a través de la plaça de Jordi I, amb una separació de 150 metres. La bretxa es tanca al trànsit des de 2004.

## Referències

* 1 2 Νεολόγος των Πατρών, φύλο 16 Φεβρουαρίου 1900 (grec)
* ↑ «Patras' view from the top of Gerokostopoulou Street» (en anglès). Panoramio.com. Arxivat de l'original el 2016-10-13. [Consulta: 2 abril 2014].
# Aleksei-Nikólskoie

Aleksei-Nikólskoie (en rus: Алексей-Никольское) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 705 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
* ↑ Официальный сайт УГО
# Agostino da Siena

Agostino i Agnolo da Siena van ser escultors i arquitectes italians de la primera meitat del segle xiv.
Tot i que se'ls considera germans, Della Valle i altres autors ho neguen. El que és cert és que van estudiar plegats sota el mestratge de Giovanni Pisano, i l'any 1317 tots dos van ser designats arquitectes de la seua ciutat natal, per a la qual van dissenyar la Porta Romana, l'església i el convent de Sant Francesc d'Assís i altres edificis. Sota la recomanació del cèlebre Giotto di Bondone, qui els considerava els millors escultors de l'època, van realitzar l'any 1330 la tomba del bisbe Guido Tarlati a la Catedral d'Arezzo, que Giotto havia dissenyat. Va ser considerada una de les obres artístiques més perfectes del segle xiv, però malauradament va ser esfondrada pels francesos sota les ordres del Duc d'Anjou.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Alció caranegre

L'alció caranegre (Lacedo melanops) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que sovint és considerat una subespècie de Lacedo pulchella. Habita els boscos de les illes de Borneo i Bangka.
# Ahlfeldita

L'ahlfeldita és un mineral secundari de la classe dels òxids. Va ser anomenat per Friedrich Ahlfeld, un enginyer de mines i geòleg germano-bolivià.

## Característiques

L'ahlfeldita és un selenit de níquel de fórmula química NiSeO₃·2H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 2,5.

## Formació i jaciments

Es forma com a producte d'alteració de sulfurs de níquel i selenurs. La seva localitat tipus és la mina de la Virgen de Surumi, a la província de Chayanta (Departament de Potosí, Bolívia).

## Referències

* ↑ «Ahlfeldite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Webmineral.com - Ahlfeldite
* ↑ «Handbook of Mineralogy - Ahlfeldite». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 12 novembre 2015].