OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Immigració a França

El 2015, la immigració a França era de 7,85 milions de persones, equivalent a l'11,9% de la població total. El país és el setè a nivell mundial en nombre absolut d'immigrants, per darrere dels Estats Units (45,8 milions), Rússia (11), Alemanya (9,8), l'Aràbia Saudita (9,1), els Emirats Àrabs Units (7,8) i el Regne Unit (7,8). A nivell de proporció respecte la població total, França se situa a un nivell comparable al d'altres països europeus, per darrere de Luxemburg (43,3%), Suïssa (24,9% el 2016) Suècia (15,9%), Irlanda (15,9%), Àustria (15,7%), Espanya (13,8%), el Regne Unit (12,4%) i Alemanya (11,9%), però per sobre d'Itàlia (9,4%)
Històricament, el país ha viscut tres grans onades de fluxos migratoris. La primera va ocórrer entre el 1850 i el 1914 (abans de la Primera Guerra Mundial), motivada principalment per la necessitat de mà d'obra a causa de la Revolució Industrial. Aquesta mà d'obra provenia principalment d'Alemanya, Bèlgica, Espanya, Itàlia i Suïssa. La segona onada es va donar entre el 1914 i el 1939 (des de la Primera Guerra Mundial fins l'inici de la Segona Guerra Mundial). Inicialment van arribar persones del Senegal i Algèria que formaven part de les tropes colonials franceses de la Primera Guerra Mundial. El 1915, Marsella va acollir una gran quantitat de refugiats armenis a causa del genocidi armeni. Abans de la Primera Guerra Mundial, el país va rebre refugiats polítics i obrers de Polònia i Txecoslovàquia, i posteriorment, d'Espanya i Portugal. —La tercera onada va ocórrer entre el 1945 i el 1980. Hi destaca la creació de residències d'immigrants obrers. Arran de la guerra d'Algèria, França va acollir molts algerians que en fugien. Durant la dècada de 1970, després d'un augment de protestes dels obrers que exigien millors condicions laborals i habitatges justos, es van endurir les polítiques d'immigració.

## Referències

* ↑ Recensement 2015, insee.fr
* ↑ Foreign-born population by country of birth, 1 January 2014, Eurostat, 2014
* ↑ Population - Les principaux chiffres - 2016, Office fédéral de la statistique.
* ↑ «United Nations Population Division | Department of Economic and Social Affairs | Trends in International Migrant Stock: The 2013 Revision». [Consulta: 31 agost 2015].
* ↑ "Transactions of the American Philosophical Society. III. French Government and the Refugees". American Philosophical Society, James E. Hassell (1991). p.22. ISBN 0-87169-817-X
* 1 2 Schain, Martn. Springer. The Politics of Immigration in France, Britain, and the United States: A Comparative Study, 2008. ISBN 9780230616660.
# Cisteller pàl·lid

El cisteller pàl·lid (Asthenes modesta) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita vessants àrides dels Andes des del centre i sud de Perú i centre i sud-oest de Bolívia, cap al sud, a través de Xile fins al nord de Magallanes i zona andina i terres baixes de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Cisteller pàl·lid». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Tossal de Codó

El Tossal de Codó, és un cim de 1.754,1 metres d'altitud situat al límit dels termes de Sarroca de Bellera, a l'antic terme de Benés, de l'Alta Ribagorça i del Pont de Suert, a l'Alta Ribagorça, dins de l'antic terme de Malpàs.
És, per tant, una muntanya ribagorçana, tot i que ha estat inclosa administrativament en part en el Pallars Jussà. És a la part nord-occidental del terme de Sarroca de Bellera i a llevant del del Pont de Suert, al sud-oest del poble d'Erta, que ja pertany al Pont de Suert. Es troba també al nord-oest de Sas, pertanyent a Benés.

## Referències

* 1 2 «tossal de Codó | enciclopedia.cat». [Consulta: 2 novembre 2022].
# Misa Uehara

Misa Uehara 上原美佐 Uehara Misa (Fukuoka, 26 març de 1937 – 2003) va ser una actriu japonesa.

## Biografia

Nascuda Misako Uehara (上原 美佐子), es va graduar a l'escola secundària femenina de Fukuoka i, mentre assistia a la universitat femenina de Bunka, va debutar com a actriu interpretant la princesa Yuki a la pel·lícula Kasushi toride no san akunin d'Akira Kurosawa (1958). Els empleats de Tōhō van contactar amb ella quan van visitar Tokugawa Yoshichika, on estudiava a la universitat. En una conferència televisada del 1981 amb Akira Kurosawa, Minoru Chiaki i Kumaashi Fujiwara, va dir que quan va anar al cinema Toho de Nagoya, un empleat de Toho va parlar amb ella.
A Kurosawa li va agradar la "estranya actitud d'elegància i natura salvatge" d'Uehara. Mentre filmava, va aprendre a muntar i a saltar per sobre dels obstacles. A més, va aprendre el kendo per vestir-se com una princesa samurai. Finalment, com que no tenia experiència actoral, el director li va recitar cada escena per tal que pogués actuar seguint els seus moviments. Popular a Kiririto pels seus trets facials i la seva actitud animada, de sobte es va convertir en una estrella, però es va retirar en dos anys perquè segons va dir: "No tinc talent".
Va morir el 2003 als 67 anys.

## Filmografia

* 1958 - Kasushi toride no san akunin
* 1959 - Daigaku no nijuhachin
* 1959 - Sengoku gunto-den
* 1959 - Aruhi watashi wa
* 1959 - Dokuritsu gurentai
* 1959 - Nippon tanjō
* 1960 - Gendai Salaryman - Ren'ai bushidô
* 1960 - Hawai Middouei daikaikusen: Taiheiyo no arashi
* 1960 - Daigaku no sanzokutachi

## Referències

* ↑ (anglès)内外タイムス文化部編『ゴシップ10年史』（三一新書、1964年）p.63-64
* 1 2 『女優ベスト150 わが青春のアイドル』180-181頁。
# Fowlerita

La fowlerita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser anomenada l'any 1832 en honor al doctor Samuel Fowler (Newburgh, Nova York, EUA, 30 d'octubre de 1779 - Franklin, Nova Jersey, EUA, 20 de febrer de 1844).

## Característiques

La fowlerita és un inosilicat. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, tot i que actualment es troba en estat qüestionable al ser considerada una varietat de rodonita en la que el manganès és substituït per zinc. La seva fórmula química és (Mn$^{2+}$,Zn,Ca)SiO₃, tot i que estudis recents suggereixen que el seu terme extrem podria ser CaZnMn₃O$_{15}$, considerant que la fowlerita és una potencial nova espècie.

## Formació i jaciments

Ha estat trobada als estats de Califòrnia, Nevada, Nou Mèxic i Nova Jersey, als Estats Units. En aquest darrer estat es troba la mina Franklin, al comtat de Sussex, que és l'indret que dona nom a l'espècie. També ha estat mencionada a Mèxic i al Kazakhstan, però dins que l'espècie no sigui correctament definida no es podrà saber amb certesa si els exemplars trobats en aquestes localitats són realment fowlerita o no.

## Referències

* ↑ «Fowlerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ Nelson, W. R. «Crystal chemistry of Zn-rich rhodonite ("fowlerite")». American Mineralogist, 90, 5-6, 01-05-2005, pàg. 969–983. DOI: DOI:10.2138/am.2005.1694 [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ Shchipalkina, Nadezhda V.; Pekov, Igor V.; Chukanov, Nikita V.; Biagioni, Cristian; Pasero, Marco «Crystal chemistry and nomenclature of rhodonite-group minerals». Mineralogical Magazine, 83, 6, 01-12-2019, pàg. 829–835. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2019.65 [Consulta: 19 setembre 2022].
# Pituna

Pituna és un gènere de peixos de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Pituna brevirostrata (Costa, 2007)
* Pituna compacta (Myers, 1927)
* Pituna obliquoseriata (Costa, 2007)
* Pituna poranga (Costa, 1989)
* Pituna schindleri (Costa, 2007)
* Pituna xinguensis (Costa & Nielsen, 2007)

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pere de Boïl i Castellar

Pere de Boïl i Castellar (Regne de València, ? — ?, 1392), va ser un militar fill de Ramon Boïl de La Scala i de Berenguera de Castellar.
Noble, senyor de Boïl de Bétera, Xirivella, Massanassa, Massamagrell i Borriol; anomenat a la Crònica de Pere el Cerimoniós el cavaller sens par per la seva conducta a Sardenya, on havia acompanyat el monarca el 1354.
El rei Pere el recompensà amb el lloc de Putifigari (Sardenya) i amb el de Boïl a Aragó, amb títol de baronia (1364), i li atorgà, a més, la jurisdicció sobre Alfafar, Benetússer, Paiporta i Ravissanxo; va ser capità general de València i defensà la capital contra les tropes de Pere el Cruel durant la guerra amb Castella. Va intervindre al costat d'Enric de Trastàmara en la guerra civil castellana i fou fet presoner per Pere el Cruel i els anglesos a la batalla de Nájera (1367).
En 1386 l'Orde de Calatrava dona la vila de Bétera a la família Boïl per onze anys, tot i que el 1426 quedaran com a únics senyors de la vila, sempre baix la influència de l'Orde. El 1392 Pere de Boïl i Castellar comença la reconstrucció del castell, que acabarà a principis del segle xv, donant-li caràcter de palau fortificat.
Enric de Trastàmara el recompensà amb la senyoria de Huete. Va portar a terme nombroses ambaixades a Portugal i a Granada i a Castella. Prengué part en les bandositats valencianes a favor del partit dels Vilaragut.

## Notes

* ↑ Casa i antic llogaret del municipi d'Alfafar (Horta Sud), prop de Llocnou de la Corona. Font: GEC

## Referències

* ↑ Cortés Escrivà, Josepa Maria; Pons Alós, Vicent. Catàleg de l'arxiu dels Boïl de la Scala, Senyors de Manises (Arxiu Històric Municipal de Sueca). Universitat de València, 2000. ISBN 978-84-370-4046-2.
* ↑ «Història de Bétera». Ajuntament de Bétera. [Consulta: 15 març 2023].
* ↑ «Pere de Boïl i Castellar». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 12 març 2023].
# Hugo Benjamín Ibarra

Hugo Benjamín Ibarra (El Colorado, 1 d'abril de 1974) és un futbolista argentí, que ocupa la posició de defensa. És una icona del Boca Juniors, amb qui jugat més de 200 partits i amb qui ha guanyat una quinzena de títols.

## Trajectòria

Comença la seua carrera al Colón de Santa Fe, amb qui ascendeix a la màxima categoria argentina el 1995. El 1998 fitxa pel Boca Juniors, on milita durant tres exitoses campanyes que li obren les portes del futbol europeu.
Recala al FC Porto, però al no disposar de passaport comunitari, va ser cedit al Boca Juniors. Posteriorment, el va cedir de nou, a l'AS Monaco de la Ligue 1 (amb qui juga la final de la Champions League) i al RCD Espanyol de primera divisió.
El juliol del 2005, després de difícils negociacions donada la crisi econòmica argentina, hi retorna a les files del Boca Juniors.

## Selecció

Ibarra ha estat internacional amb l'Argentina en 11 ocasions. Ha participat en la Copa Amèrica de 1999 i de 2007.

## Títols
### Boca Juniors

* Apertura: 1998, 2005, 2008
* Clausura: 1999, 2006
* Copa Libertadores: 2000, 2001, 2003, 2007
* Copa Sudamericana: 2005
* Copa Intercontinental: 2000
* Recopa Sudamericana: 2008

### FC Porto

* Supercopa Portuguesa: 2002

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Inishturk

Inishturk (Inis Toirc en irlandès, Illa del senglar) és una illa habitada del Comtat de Mayo, a Irlanda. Alguns dels seus habitants descendeixen dels evacuats d'Inishark al sud-oest. Hi ha un transbordador regular des del moll de Roonagh proper a Louisburgh.
L'illa es troba aproximadament a 15 km de la costa i el seu punt més alt assoleix els 189.3 m per sobre el nivell del mar. Entre Inishturk i l'Illa de la Clare es troba l'illa Caher. Té una població permanent de 58 persones. Hi ha dos nuclis principals, tots dos al costat oriental, més resguardat, de l'illa, Ballyheer i Garranty. Bellavaun i Craggy són poblacions abandonades. Els britànics construïren una torre a la costa occidental durant les Guerres napoleòniques. El Community Center es troba al turó que separa els dos nuclis.

## Demografia

La taula següent informa de la població d'Inishturk. Les dades provenen de Discover the Islands of Ireland (Alex Ritsema, Collins Press, 1999) i del cens d'Irlanda.
| Any | Població |
| 1841 | 577 |
| 1851 | 174 |
| 1901 | 168 |
| 1951 | 123 |
| 1996 | 83 |
| 2002 | 72 |
| 2006 | 58 |
| 2011 | 53 |
| 2016 | 51 |

## Referències

* ↑ «Inishturk». Ordnance Survey Ireland. [Consulta: 23 febrer 2015].
* ↑ http://www.breakingnews.ie/ireland/no-christmas-medical-cover-on-island-of-inishturk-655775.html
* ↑ John Chambers. «Islands - Change in Population 1841 - 2011». [Consulta: 19 febrer 2015].
# Cisteller senzill

El cisteller senzill (Thripophaga fusciceps) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita als boscos de les terres baixes, per l'est dels Andes, de l'est de l'Equador, centre i est de Perú, nord de Bolívia i oest amazònic del Brasil.

## Referències

* ↑ «Cisteller senzill». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Tossal de la Creu

* No s'ha de confondre amb Tossal de les Creus.
«Tossal de la Creu» té aquests significats:
* Tossal de la Creu (Balones), cim del municipi de Balones (Comtat, País Valencià)
* Tossal de la Creu (Oliana), cim del municipi d'Oliana (Alt Urgell)
* Tossal de la Creu (Vimbodí i Poblet), cim del municipi de Vimbodí i Poblet (Conca de Barberà).
* Tossal de la Creu (Senterada), cim dels municipis de Senterada i la Torre de Cabdella (Pallars Jussà)
* Tossal de la Creu (Segarra), cim dels municipis de Biosca i Torà (Segarra)
* Tossal de la Creu del Codó, cim del municipi de Guixers (Solsonès)
# Ministeri d'Economia, Comerç i Indústria del Japó

El Ministeri d'Economia, Comerç i Indústria del Japó (経済産業省 Keizai-sangyō-shō), també conegut per les seues sigles en anglés METI és un ministeri del Govern del Japó.
El ministeri és conegut pel seu ambient liberal i els funcionaris del mateix són reconeguts pel seu bon fer i excel·lència. És anomenat comunament com a "Agència de Recursos Humans" pels seus líders i buròcrates en el món polític.

## Història

El ministeri va ser creat durant la gran reforma del govern, el 6 de gener de 2001, fusionant allò que fins aleshores havia sigut el Ministeri de Comerç Internacional i Indústria del Japó i l'Agència de Planificació Econòmica.

## Llista de ministres

| # | Nom | Inici mandat | Fi mandat | Partit polític | Primer Ministre |
| Ministre de Comerç Internacional i Indústria (1949-2001) |||||||||
| Ministre d'Economia, Comerç i Indústria (2001-2019) |||||||||
| 1 | Takeo Hiranuma | 6 de gener de 2001 | 22 de setembre de 2003 | Partit Liberal Democràtic | Yoshirō Mori Junichiro Koizumi |
| 2 | Shōichi Nakagawa | 22 de setembre de 2003 | 31 d'octubre de 2005 | Partit Liberal Democràtic | Junichiro Koizumi |
| 3 | Toshihiro Nikai | 31 d'octubre de 2005 | 26 de setembre de 2006 | Partit Liberal Democràtic | Junichiro Koizumi |
| 4 | Akira Amari | 26 de setembre de 2006 | 2 d'agost de 2008 | Partit Liberal Democràtic | Shinzo Abe Yasuo Fukuda |
| (3) | Toshihiro Nikai | 2 d'agost de 2008 | 16 de setembre de 2009 | Partit Liberal Democràtic | Yasuo Fukuda Tarō Asō |
| 5 | Masayuki Naoshima | 16 de setembre de 2009 | 17 de setembre de 2010 | Partit Democràtic del Japó | Yukio Hatoyama Naoto Kan |
| 6 | Akihiro Ōhata | 17 de setembre de 2010 | 14 de gener de 2011 | Partit Democràtic del Japó | Naoto Kan |
| 7 | Banri Kaieda | 14 de gener de 2011 | 2 de setembre de 2011 | Partit Democràtic del Japó | Naoto Kan |
| 8 | Yoshio Hachiro | 2 de setembre de 2011 | 11 de setembre de 2011 | Partit Democràtic del Japó | Yoshihiko Noda |
| 9 | Yukio Edano | 12 de setembre de 2011 | 26 de desembre de 2012 | Partit Democràtic del Japó | Yoshihiko Noda |
| 10 | Toshimitsu Motegi | 26 de desembre de 2012 | 3 de setembre de 2014 | Partit Liberal Democràtic | Shinzo Abe |
| 11 | Yūko Obuchi | 3 de setembre de 2014 | 21 d'octubre de 2014 | Partit Liberal Democràtic | Shinzo Abe |
| 12 | Yōichi Miyazawa | 21 d'octubre de 2014 | 7 d'octubre de 2015 | Partit Liberal Democràtic | Shinzo Abe |
| 13 | Motoo Hayashi | 7 d'octubre de 2015 | 3 d'agost de 2016 | Partit Liberal Democràtic | Shinzo Abe |
| 14 | Hiroshige Sekō | 3 d'agost de 2016 | 11 de setembre de 2019 | Partit Liberal Democràtic | Shinzō Abe |
| 15 | Isshū Sugawara | 11 de setembre de 2019 | Present | Partit Liberal Democràtic | Shinzō Abe |

## Referències

* ↑ http://www.soumu.go.jp/menu_sosiki/annai/soshiki/rekidai.html
# Fowlerton

«Fowlerton» té aquests significats:
* Fowlerton (Indiana), població dels Estats Units a l'estat d'Indiana.
* Fowlerton (Texas), població dels Estats Units a l'estat de Texas.
# Platja de Bon Capó

La platja de Bon Capó, o cala Bon Capó, és una platja urbana del municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre) situada davant de la urbanització Les Roques Daurades, al final del barranc de Bon Capó, entre la platja de Bon Caponet, al nord-est, i la Punta de l'Estany, al sud-oest, que la separa del Port de l'Estany i la platja de l'Estany. Està flanquejada per un gran hotel. Té una longitud de 83 metres i una amplada mitjana de 40 metres, formada per sorra fina, mitjana i còdols. Al fons marí hi ha formacions rocoses que configuren un sinuós recorregut de passadissos i cavitats que els bussejadors aprecien.

## Referències

* ↑ «Fitxes platges». Departament de Territori, Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Cala Bon Capó». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 «Cala Bon Capó». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# Pinit

Pinit, en llatí Pinytus, en grec antic Πινυτός, fou un poeta epigramàtic grec autor d'un epitafi sobre Safo, que consta a l'Antologia grega. La seva personalitat és completament desconeguda, però s'ha suposat que podria ser un gramàtic nadiu de Bitínia, llibert d'Epafrodit, el favorit de l'emperador Neró, i que va ensenyar gramàtica a la ciutat de Roma.

## Referències

* ↑ Pinytus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 370
# Ita

«Ita o ITA» té aquests significats:
* Nom alternatiu del faraó Djet.
* Muntanyes Ita, a Bangladesh.
* ITA Airways, formalment ITA - Italia Trasporto Aereo, aerolínia nacional italiana a partir del 2021.
* ITA Transportes Aéreos, companyia aèria brasilera fundada el 2020.
# I timi tis agapis

I timi tis agapis (grec: Η Τιμή της Αγάπης, lit. ‘el preu de l'amor’) és una pel·lícula dramàtica grega dirigida per Tonia Marketaki i estrenada el 1984.

## Sinopsi

A Corfú a principis del segle XX, Rini, la filla gran (Anny Loulou) d'un alcohòlic, Epistimi (Toula Stathopoulou) que treballava en una fàbrica està enamorada d'Andreas, un fill de bona família sense diners (Stratis Tsopanellis) que sobreviu gràcies al contraban. Els dos amants fugen. No obstant això, Andreas torna amb la mare de Rini per demanar un dot que servirà per aixecar la hipoteca de la casa de la seva família. En assabentar-se d'això, la Rini es nega a casar-se amb ell perquè considera que en demanar un dot només pensa en el seu propi interès. Embarassada, decideix anar a treballar a la fàbrica per mantenir-se a ella mateixa i al seu fill sense dependre d'un home.

## Repartiment

* Toula Stathopoulou
* Anny Loulou
* Stratis Tsopanellis

## Premis

* Festival Internacional de Cinema de Tessalònica (1984): millor pel·lícula, millor guió, millor actriu, millor fotografia, millor vestuari, millor maquillatge, millor música
* Bastia Festival de Cinema Mediterrani (1984): Gran Premi
* Festival de Calcuta (1995): Projecció d'Honor

## Notes i referències

* ↑ Démopoulos, Michel. Le Cinéma grec. París: Centre Georges Pompidou, 1995, p. 263. ISBN 2-85850-813-5.
* ↑ Una película griega gana el Festival de Cine de las culturas Mediterráneas, El País, 1 de novembre de 1984

## Enllaços externs

* (grec), (anglès), (francès) Fitxa a la Cinemateca greca Arxivat 2013-03-03 a Wayback Machine.
* (grec), (anglès) Fitxa al Centre del Cinema Grec
* I timi tis agapis a YouTube
# Torre de la Guinovarda

Torre de la Guinovarda és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp).

## Arquitectura

Restes d'una torre rectangular de 7 x 5 m en planta i 3 m d'alçada situades dalt d'una prominència prop de la riera de Marmellar, al Pla de Manlleu. La fàbrica és de carreuons amb vestigis d'"opus spicatum" a la base. El morter és de calç. Té restes d'espitlleres. La porta principal era situada al mur sud-oest, una mica descentrada cap a ponent. Les pedres dels muntants i les dovelles han estat arrencades i reaprofitades en època moderna. Als angles també hi havia bons carreus que han desaparegut. La vegetació i la runa dificulten extremadament la visió de les ruïnes, però sembla d'origen baixmedieval.

## Història

No es tenen notícies d'època medieval. El 1578 era una possessió de Marc Balenyà, sota el domini del comanador de Selma.

## Referències

* «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
# Ministeri d'Economia de Lituània

El Ministeri d'Economia de Lituània (en lituà: Lietuvos Respublikos ukio ministerija) és un departament del Govern de la República de Lituània. Les seves operacions són autoritzades per la Constitució de Lituània, decrets emesos pel President i el Primer Ministre, i les lleis aprovades pel Seimas (Parlament). La seva missió és desenvolupar l'entorn jurídic i positiu, per garantir el benestar públic i el treball.
El Ministeri d'Economia és responsable dels assumptes de govern a les següents àrees: ambientde negocis, l'exportació, la innovació, les empreses de propietat estatal (EPE), el suport de la Unió Europea a les empreses, la contractació pública i el turisme.

## Ministres

* 2008-2011: Dainius Kreivys
* 2011-2012: Rimantas Žylius
* 2012-2013: Birutė Vėsaitė
* 2013- : Evaldas Gustas

## Vegeu també

* Govern de Lituània

## Referències

* ↑ «Ministeri d'Economia de la República de Lituánia» (en anglès). [Consulta: 27 octubre 2013].