OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Peter Bernard Luccin

Peter Bernard Luccin (nascut el 9 d'abril de 1979 a Marsella) és un exfutbolista francès.
Va començar jugant a l'AS Cannes debutant el 24 d'agost de 1996 en el partit Montpellier 0 - 1 AS Cannes.
Més tard va militar en diversos dels millors equips francesos: Girondins de Bordeus, Olympique de Marsella i Paris Saint Germain. El seu fitxatge pel Paris Saint Germain queda com una de les més grans "traïcions" del futbol francès. Luccin, sent de Marsella, era un dels jugadors preferits dels socis de l'Olympique. Se'n va anar en un dels pitjors moments del club, deixant-lo per al gran rival parisenc.
El 2001 arriba a la lliga espanyola per jugar amb el Celta de Vigo, debutant el 26 d'agost del 2001 en el partit Osasuna 0 - 3 Celta de Vigo. Amb el Celta va jugar 97 partits de lliga en 3 temporades.
L'any 2004 fitxa per l'Atlètic de Madrid. En la seva primera temporada, disputa 29 partits de lliga sense marcar cap gol. A la temporada 2005-06 (a les ordres de Bianchi), Luccin juga 29 partits i aconsegueix marcar dos gols. I en la seva última temporada de blanc-i-vermell (amb Javier Aguirre Onaindía al capdavant), juga 31 partits, sent un dels artífexs de la gran primera volta de l'Atlètic. El club acaba sense aconseguir els seus objectius i a l'estiu juga la Copa Intertoto, aconseguint així, després de guanyar la final al Gloria Bistriţa, ficar-se a la Copa de la UEFA per a la temporada 2007-08.
El 31 d'agost del 2007 fitxa pel Reial Saragossa per 3 temporades, però només en juga una. Va disputar 30 partits de lliga i 2 partits de UEFA, encara que no aconsegueix marcar cap gol.
El 31 d'agost del 2008 fitxa pel Racing de Santander.
Posteriorment jugà al Lausanne-Sports i al FC Dallas abans de retirar-se.

## Referències

* ↑ «L'Atlètic fitxa a Luccin». Arxivat de l'original el 2008-10-03. [Consulta: 7 agost 2009].
* ↑ «Luccin - Fitxatge verd-i-blanc». Arxivat de l'original el 2008-09-12. [Consulta: 7 agost 2009].
# Petrell cabussador comú

El petrell cabussador comú (Pelecanoides urinatrix) és una espècie d'ocell de la família dels pelecanoidids (Pelecanoididae) que cria dins de caus a illes dels oceans meridionals.
# Petrell collblanc

El petrell collblanc (Pterodroma cervicalis) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae), d'hàbits pelàgics, habita al Pacífic, criant a les illes Kermadec i Norfolk.
# Pierre Declercq

Pierre Declercq (Halluin, 30 de maig de 1938 - Nouméa, 19 de setembre de 1981) fou un polític neocaledonià, militant del partit independentista i d'esquerres Unió Caledoniana i membre de l'Assemblea Territorial de Nova Caledònia entre 1977 i 1981. Fou assassinat al seu domicili sense que es conegués ni es reivindiqués la seva autoria.

## Trajectòria

Nascut el 30 de maig de 1938 al municipi d'Halluin, treballà de docent a l'Escola del Sagrat Cor de Tourcoing, també al nord de França. L'any 1968 arribà a Nova Caledònia després d'un servei militar en cooperació l'any 1965. Esdevingué secretari general del partit polític Unió Caledoniana l'any 1977 i càrrec electe a l'Assemblea Territorial de Nova Caledònia entre 1977 i 1981.
Fou rebut pel president de la República francesa François Mitterrand el 23 de juliol de 1981 amb una delegació de la Unió Caledoniana. Fou assassinat el 19 de setembre de 1981 al seu domicili del districte de Robinson, al municipi de Nouméa, quan li dispararen un tret de fusell per la finestra. Deixà en vida a la seva esposa Maguitte i tres filles: Marie-Ancilla, Stéphanie i Pauline, de 13, 11 i 9 anys respectivament. Després d'una recerca, sovint titllada de supèrflua, no s'identificaren ni capturaren els seus assassins.

## Referències

* ↑ «L'Halluinois Pierre Declercq «L'indépendantiste», assassiné en Nouvelle Calédonie... Il y a 30 ans!» (en francès). ALaRechercheDuPasse-Halluin.net. [Consulta: 4 octubre 2020].
* ↑ «Hommage à Pierre Declercq, défenseur du peuple kanak» (en francès). Nordeclair.fr, 16-09-2011. Arxivat de l'original el 9 de setembre 2012. [Consulta: 4 octubre 2020].
* 1 2 3 Maillot, Pierre. «Il y a vingt ans, le secrétaire général de l'Union Calédonienne était assassiné» (en francès). Amnistia.net, 09-11-2001. Arxivat de l'original el 22 de novembre 2008. [Consulta: 4 octubre 2020].
# Phrynomedusa vanzolinii

Phrynomedusa vanzolinii és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Gonçalves da Cruz, C.A. & Potsch de Carvalho-e-Silva, S. 2004. Phrynomedusa vanzolinii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Phrynopus

Phrynopus és un gènere de granotes de la família Craugastoridae.

## Taxonomia

* Phrynopus adenopleurus
* Phrynopus auriculatus Duellman & Hedges, 2008
* Phrynopus badius Lehr, Moravec & Cusi, 2012
* Phrynopus bagrecitoi
* Phrynopus barthlenae Lehr & Aguilar, 2002
* Phrynopus bracki Hedges, 1990
* Phrynopus bufoides Lehr, Lundberg & Aguilar, 2005
* Phrynopus columbianus
* Phrynopus curator Lehr, Moravec & Cusi, 2012
* Phrynopus dagmarae Lehr, Aguilar & Köhler, 2002
* Phrynopus fallaciosus
* Phrynopus heimorum Lehr, 2001
* Phrynopus iatamasi
* Phrynopus interstinctus Lehr & Oroz, 2012
* Phrynopus horstpauli Lehr, Köhler & Ponce, 2000
* Phrynopus juninensis (Shreve, 1938)
* Phrynopus kauneorum Lehr, Aguilar & Köhler, 2002
* Phrynopus kotosh Lehr, 2007
* Phrynopus laplacai
* Phrynopus lechriorhynchus Trueb & Lehr, 2008
* Phrynopus miroslawae Chaparro, Padial & De la Riva, 2008
* Phrynopus montium (Shreve, 1938)
* Phrynopus nanus
* Phrynopus nebulanastes
* Phrynopus nicoleae Chaparro, Padial & De la Riva, 2008
* Phrynopus oblivius Lehr, 2007
* Phrynopus paucari Lehr, Lundberg & Aguilar, 2005
* Phrynopus peraccai
* Phrynopus peruanus Peters, 1873
* Phrynopus pesantesi Lehr, Lundberg & Aguilar, 2005
* Phrynopus pinguis
* Phrynopus tautzorum Lehr & Aguilar, 2003
* Phrynopus thompsoni Duellman, 2000
* Phrynopus tribulosus Duellman & Hedges, 2008
* Phrynopus vestigiatus Lehr & Oroz, 2012
* Phrynopus wettsteini

## Referències

* IUCN (anglès)
* ↑ Frost, Darrel R. (2013). «Amphibian Species of the World: an Online Reference. Version 5.6» (en anglés). American Museum of Natural History.
# Pilus

Els pili (singular pilus, del llatí cabell) són estructures en forma de pèl més curtes i fines que els flagels que es troben a la superfície de molts bacteris i arqueus.
Viccionari

## Referències

* ↑ "pilus" en el Diccionari mèdic de Dorland
# Pilão Cão

Pilão Cão (crioll capverdià Pilon Kon) és una vila a l'est de l'illa de Maio a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada 14 kilòmetres al nord-oest de Vila do Maio.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Piabucina panamensis

Piabucina panamensis és una espècie de peix de la família dels lebiasínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Panamà i nord-oest de Colòmbia.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Gill, T. N., 1877. Notes on fishes from the Isthmus of Panama, collected by Dr. J. F. Bransford, U. S. N. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 28 (for 1876): 335-339.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Weitzman, M. i S.H. Weitzman, 2003. Lebiasinidae (Pencil fishes). p. 241-251. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Platja de Conejera

La Platja de Conejera, coneguda també com a Cala Conejera, se situa en la parròquia de Selorio, en el concejo de Villaviciosa, Astúries. Forma part de la Costa oriental d'Astúries.

## Descripció

Es tracta realment d'un pedregal, al que es pot accedir des de Selorio, i fent a peu l'últim tram que a més no està senyalitzat.
Presenta forma de petxina i té poca assistència, ja que la seva ubicació, envoltada d'alts penya-segats, la converteixen en una zona d'ombries, poc atraient al bany. Malgrat això és molt idònia per a la pesca, tant la recreativa com la submarina.

## Referències

* 1 2 del Río, Alejandro. Guía total de las playas de Asturias. 244 rincones para disfrutar de la costa asturiana (en castellà). Nobel, 2013, p. 212. ISBN 978-84-8459-669-1.
* ↑ sentidocomun.es, Diseño y Desarrollo: Sentido Común Internet -. «Villaviciosa. Playa de Conejera» (en castellà). Arxivat de l'original el 2015-01-20. [Consulta: 18 octubre 2018].
* ↑ SL, EuroWeb Media, «Playa Ensenada Conejera | Playas Villaviciosa | Turismo Asturias» (en castellà). Turismo Asturias, 30-10-2017.
# Platja de Creixell

La platja de Creixell és una platja semi-natural del municipi de Creixell (Tarragonès), situada entre la platja dels Muntanyans, a ponent, i la platja Llarga, al límit amb el terme municipal de Roda de Berà, a llevant. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 1.800 metres i una amplada mitjana de 52 metres, formada per sorra fina i un pendent d'entrada a l'aigua suau. Les antigues cases de pescadors, conegudes històricament com les Botigues de Mar, i les de nova construcció, són a tocar de la platja. Hi ha el Club Nàutic, amb una base de l'Escola Catalana de Vela. Disposa de socorrisme i salvament, dutxes, sanitaris portàtils, guinguetes de gelats i refrescos, i lloguer de para-sols i gandules.
Hi desemboca el torrent de la Murtra, o torrent de l'Aguilera, que sempre presenta aigua estancada, però que en règim de fortes pluges desemboca a la zona de bany. En el rereplatja hi ha el Gorg de Creixell, espai natural que forma part del PEIN Platja de Torredembarra i Creixell.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* 1 2 3 «Platja de Creixell». Agència Catalana de l'Aigua.
* 1 2 «Creixell». Agència Catalana de Turisme.
* 1 2 «Platja de Creixell i El Gorg». Creixell Turisme.
# Platja de la Isla (Navia)

La Platja de la Isla de Navia es troba en el conceyu asturià de Navia i pertany a la localitat de Santa Marina. És de forma sinuosa, té una longitud d'uns 300 m i una amplària mitjana d'uns 8 m. El seu entorn és rural, amb un grau d'urbanització molt baix i és una zona gairebé verge i té una perillositat alta. La platja manca de sorra i es tracta d'un jaç de roques. Per accedir a ella cal estar disposat a fer un llarg passeig d'uns tres km.
Per accedir a aquesta platja cal partir des del poble de Santa Marina en direcció oest. Entre les localitats de Puerto de Vega i Santa Marina surt una carretera en direcció a la costa i una vegada que s'arriba a una bifurcació d'aquesta cal prendre un camí cap a l'esquerra que arriba a una capella on cal aparcar el vehicle. Com ja es va indicar, cal realitzar un llarg passeig d'uns tres km al llarg de la costa fins a arribar a la «Isla de Vega».
Té un aparcament però manca de qualsevol servei i les activitats recomanades són la pesca recreativa amb canya o la pesca submarina havent de prendre moltes precaucions en els dies en què hi ha maror. Té una senda costanera en els seus voltants i està propera a la Platja de Frexulfe.

## Referències

* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 49. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Andrew Niccol

Andrew M. Niccol (10 de juny de 1964) és un guionista, productor, i director neozelandès. Va escriure i va dirigir Gattaca (1997), Simone (2002), El senyor de la guerra (2005), In Time (2011), L'hoste (2013), i Good Kill (2014). També va escriure i va coproduir The Truman Show, que li va fer guanyar una nominació a un Oscar per millor guió original el 1999 i un premi BAFTA per Millor Guió. Les seues pel·lícules solen explorar temes socials, culturals i polítics, així com realitats artificials o simulacions.

## Filmografia

| Year | Film |
| Year | Film | Director | Guionista | Productor | Notes |
| 1997 | Gattaca | Sí | Sí | Sí | |
| 1998 | The Truman Show | No | Sí | Sí | |
| 2002 | Simone | Sí | Sí | Sí | |
| 2004 | The Terminal | No | Parcial | Executiu | |
| 2005 | El senyor de la guerra (Lord of War) | Sí | Sí | Sí | |
| 2011 | In Time | Sí | Sí | Sí | |
| 2013 | L'hoste (The Host) | Sí | Sí | No | |
| 2014 | Good Kill | Sí | Sí | Sí | |
| 2018 | Anon | Sí | Sí | Sí | |
| N/S | Monopoly | No | Sí | No | Anunciat |

## Referències

* ↑ «Andrew Niccol biography and filmography». Tribute.ca, 10-06-1964. [Consulta: 14 gener 2014].
* ↑ «The Films of Andrew Niccol - Reviews by David Nusair». Reelfilm.com. [Consulta: 14 gener 2014].
* ↑ Bozzola, Lucia. «Andrew Niccol Biography». Rotten Tomatoes. [Consulta: 13 gener 2014].
* ↑ Foley, Michael P. «Plato, Christianity, and the Cinematic Craft of Andrew Niccol». Project Muse. [Consulta: 13 gener 2014].(From: Logos: A Journal of Catholic Thought and Culture Volum 9, Número 2, primavera de 2006 p. 43-67 | 10.1353/log.2006.0014)
* ↑ «Andrew Niccol». The New York Times [Consulta: 13 gener 2014].
# Margarit i Margarita

Margarit i Margarita (en búlgar: Маргарит и Маргарита) és una pel·lícula dramàtica búlgara de 1989 dirigida per Nikolai Volev. La pel·lícula va ser seleccionada com l'entrada búlgara a la Millor Pel·lícula Internacional als Premis Oscar de 1990, però no va ser nominada.

## Argument

Margarit i Margarita, estudiants d'últim grau de secundària, s'estimen. Orgullosos i independents, sovint s'enfronten als seus mestres i pares. Deixen l'escola i les seves llars pel simple fet de ser lliures. No obstant això, entren en un món ple de corrupció i brutalitat.

## Repartiment

* Irini Antonios Zampona com Margarita-Rita
* Hristo Shopov com Margarit
* Rashko Mladenov com Yuliyan el coreògraf
* Vassil Mihajlov com Nerizanov
* Veselin Vulkov com Yanev, El pare de Margarit
* Iliya Raev com L'escolar principal
* Tanya Shahova com Kostova, el professor de cap

## Referències

* ↑ Clarke Fountain. «Margarit and Margarita», 2016. Arxivat de l'original el 2016-03-07. [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences

## Enllaços externs

* Margarit i Margarita a YouTube
# BNF

BNF té els següents significats:
* Forma de Backus i Naur, notació que té per finalitat descriure les regles sintàctiques dels llenguatges de programació.
* Front Nacional del Balawaristan, organització política del Balawaristan al Pakistan.
* Biblioteca Nacional de França
* British National Front
* Botswana National Front Front Nacional de Botswana
# Por a l'èxit (psicologia)

La por de reeixir és una condició psicològica caracteritzada perquè l'individu, davant la possibilitat d'aconseguir l'èxit en una àrea determinada, realitza esforços, conscientment o no, per arruïnar aquesta possibilitat.

## Característiques

Aquest comportament està sovint associat a la baixa autoestima o la por indirecta dels efectes que impliquen l'èxit.
* No ser capaç de conservar l'estat d'èxit. Por de fallar.
* Por del rebuig de la comunitat a causa de l'èxit.
* Por de no obtenir l'èxit o no merèixer-lo. Sentiment d'inferioritat o falta d'autoconfiança.

## Causes

S'han adduït un nombre indeterminat de raons que podrien provocar la por de l'èxit. Fins ara, la gran major part d'aquestes apunten cap a la infantesa com el temps en què aquesta por comença. Algunes de les causes esmentades són:
* Associació de l'èxit amb el trauma, amb la pèrdua de privadesa o amb l'augment de tensions i responsabilitats.
* Comentaris negatius recurrents que provoquen la reducció de l'autoestima de l'individu.
* "Inflació" o elevació de la idea d'èxit.

## Referències

* ↑ «Psicología y Éxito: El Pensamiento Humano Detrás de compromiso de los empleados». Revista de Recursos Humanos, 04-06-2015. Arxivat de l'original el 5 de març 2016. [Consulta: 24 juny 2016].
* ↑ Terapia del sueño Arxivat 2008-04-22 a Wayback Machine.. HERNANI, José Luis. Consultat el 29 d'abril de 2008.
# Pini (Crimea)

Pini (en (ucraïnès): Піни, en rus: Пены, Peni) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 390 habitants. Pertany al districte de Nijnegorski.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 30 maig 2017].
# Pla de Sant Romà (Sant Romà d'Abella)

El Pla de Sant Romà és una plana agrícola del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, a l'antic terme de Sant Romà d'Abella, al Pallars Jussà.
Es troba al sud-est de Sant Romà d'Abella, al nord-est del Pla de Vall. De fet, aquest pla té continuïtat dins del terme veí d'Abella de la Conca, a los Plans, antigament igualment anomenats Pla de Sant Romà que delimita al nord pel riu d'Abella i està solcada al seu bell mig pel barranc del Mas de Mitjà.
# Portada/article novembre 9
## Mamífer

Els mamífers (Mammalia) són una classe de vertebrats. Les seves característiques principals són el seu pelatge i l'alimentació de les cries amb llet per mitjà de glàndules mamàries. N'existeixen unes 5.500 espècies arreu del món que són classificades en tres infraclasses: els prototeris (Prototheria), que es caracteritzen per pondre ous, els metateris (Metatheria) i els euteris (Eutheria), als quals pertany l'ésser humà.
# Portada/article novembre 4
## Llista d'òperes més importants

El renaixement de la presència de l'òpera en el món de la música, sovint gràcies a les gravacions, ha suposat un considerable increment del repertori. Abans, els teatres oferien sempre els mateixos títols, limitant a cinquanta o a molt estirar cent les obres que s'oferien regularment. Tanmateix, actualment no para de créixer el nombre d'òperes redescobertes que s'han incorporat als circuits operístics.
La llista d'òperes més importants ha seguit el criteri dels experts que es mostren a l'apartat de bibliografia consultada i pretén mostrar totes aquelles òperes que s'interpreten amb freqüència, han tingut un èxit considerable en la seva estrena, o bé han passat a la història per algun motiu que les ha fet notables.
# Portada/article novembre 30
## Guerra contra Nabis

La guerra contra Nabis fou l'enfrontament bèl·lic ocorregut l'any 195 aC entre Esparta, polis governada pel tirà Nabis, i una coalició conformada per la Lliga Aquea, Pèrgam i Rodes, que comptava amb el suport de la República de Roma i el Regne de Macedònia. El conflicte també és conegut com la guerra laconiana o guerra romano-espartana.
Com a resultat de la guerra, Esparta va perdre la seva posició com un dels principals poders militars a Grècia. Tots els conseqüents intents espartans de recobrar les pèrdues van fracassar i Nabis va ser assassinat. Poc després Esparta quedaria integrada dins la Lliga Aquea, la seva gran rival, i així concloïen uns quants segles d'independència política.
# Ponte Maior d'Ourense

La Ponte Maior (Pont Major en gallec), també conegut com a Ponte Vella (Pont Vell), és un pont sobre el riu Miño situat a la ciutat d'Ourense, a Galícia.

## Història

Té el seu origen en el segle i, quan formava part d'un ramal de la Via Nova. La seva situació estratègica com a nus de comunicacions al centre de la Gallaecia va augmentar durant els segles posteriors, contribuint al desenvolupament de la vila.
Durant el segle xii l'arc principal del pont va cedir donant lloc a una sèrie d'interminables reparacions i caigudes que no van finalitzar fins que al segle xvii la reforma final dirigida per Melchor de Velasco va donar al pont el seu aspecte actual, indiscutiblement medieval tot i que manté alguns dels elements romans originals com els arcs d'inici.
Va ser declarat monument històric per Decret de la Prefectura de l'Estat de 6 d'abril de 1961 (BOE de 18 d'abril de 1961).
Avui dia, després de la seva conversió en zona de vianants el 1999, és un dels tres símbols principals de la ciutat juntament amb As Burgas i la Catedral de San Martiño.