OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# GOES 6

El GOES 6, conegut com a GOES-F abans d'entrar en servei, va ser un satèl·lit meteorològic operat per la National Oceanic and Atmospheric Administration dels Estats Units com a part del sistema Geostationary Operational Environmental Satellite. Llançat el 1983, va ser utilitzat per a la predicció meteorològica als Estats Units.
El GOES 6 va ser construït per Hughes Space and Communications, i estava basat en el model de satèl·lit HS-371. En el llançament tenia una massa de 660 kg, amb una vida útil prevista de funcionament del voltant de set anys.
El GOES-F va ser llançat utilitzant un coet transportadorDelta 3914 enlairant-se des de Launch Complex 17A al Cape Canaveral Air Force Station. El llançament es va produir a les 22:26 GMT del 28 d'abril de 1983. El llançament va col·locar amb èxit el GOES-F en una òrbita de transferència geoestacionària, de la qual es va elevar a l'òrbita geoestacionària per mitjà d'un motor d'apogeu Star-27 a bord, amb la seva inserció en l'òrbita geoestacionària el 9 de maig de 1983.
Després de la seva inserció en òrbita geoestacionària, el GOES 6 va ser col·locat a 135° Oest. En el 1984 va ser traslladat, inicialment a 97° Oest, i més tard a 108° Oest a cobrir l'error del Visible Infrared Spin-Scan Radiometer en el GOES 5. Després que el GOES 7 substituís el GOES 5 en el 1987, el GOES 6 va ser retornat a 135° Oest, on va romandre durant la resta de la seva vida operativa. La seva càmera va fallar en el 21 de gener de 1989, deixant el GOES 7 com l'única satèl·lit GOES operacional durant cinc anys, fins al llançament del GOES 8 el 1994. Després d'aquest problema, es va mantenir operatiu com a satèl·lit de retransmissió i comunicacions fins que es va retirar a una òrbita cementiri el 19 de maig de 1992.

## Referències

* 1 2 3 «GOES-6». The GOES Program - ESE 40th Anniversary. NASA. Arxivat de l'original el 2009-05-30. [Consulta: 15 agost 2009].
* ↑ «GOES 6». NSSDC Master Catalog. US National Space Science Data Center. Arxivat de l'original el 2009-08-04. [Consulta: 15 agost 2009].
* ↑ Krebs, Gunter. «GOES 4, 5, 6, G, 7». Gunter's Space Page. [Consulta: 15 agost 2009].
* 1 2 Wade, Mark. «GOES». Encyclopedia Astronautica. [Consulta: 15 agost 2009].
* ↑ McDowell, Jonathan. «Launch Log». Jonathan's Space Page. [Consulta: 15 agost 2009].
* 1 2 McDowell, Jonathan. «Index». Geostationary Orbit Catalog. Jonathan's Space Page. Arxivat de l'original el 2010-04-06. [Consulta: 15 agost 2009].

## Vegeu també

* 1983 en els vols espacials
# Mussol (desambiguació)

«Mussol» té aquests significats:
* Zoologia:
** Nom genèric donat als ocells de la família dels estrígids.
** Mussol comú (Athene noctua)
** Mussol banyut (Asio otus)
** Mussol pirinenc o Mussol de Tengmalm (Aegolius funereus)
** Mussol emigrant (Asio flammeus)
** Mussol menut (Glaucidium passerinum)
** Xot (Otus scops)
* Patologia: Furóncol que ix a la vora d'una parpella. Vegeu: Mussol (malaltia)
Viccionari
# Arenals del Sol

Arenals del Sol (Arenales del Sol, en castellà) és una partida d'Elx situada a la costa, al sud de la badia d'Alacant prop del cap de Santa Pola. Té 1.042 habitants. Està ben comunicada tant amb Elx com amb Alacant i és un important nucli turístic de segona residència. A més de la platja dels Arenals té a prop la del Carabassí, que és lliure.

## Enllaços externs

* Plana particular sobre Arenals del Sol
* Plana de Turisme d'Elx Arxivat 2005-11-09 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Elx
* País Valencià
* Llista de platges del País Valencià
# Seres: Génesis

Seres: Génesis és una pel·lícula mexicana de ciència-ficció, dirigida pel director de cinema regiomontano Ángel Mario Huerta i produïda per la companyia Huma Films. Gaudia d'un pressupost de dos milions de dòlars i es va rodar a Monterrey amb una càmera Red One amb alta resolució. Es va estrenar a Mèxic el 23 de setembre de 2010.

## Sinopsi

L'any és 2010. L'empresa mexicana, Owal Technologies, líder en tecnologia i la seva directora general, Mariel, es troben investigant els fenòmens paranormals mitjançant la seva secreta Secció B. Graco, líder del grup d'arqueòlegs de l'empresa, es troba buscant els còdexs deixats pel Rei Pakal, un dels últims reis Maies i conegut per profetitzar el final del seu calendari amb una data exacta, dia i hora en què això succeirà. Al mateix temps, el govern estatunidenc, investiga els fenòmens paranormals i decideix ja no seguir amb l'aliança que formava amb Owal Tec. Això i alguns esdeveniments recents i de summa importància, obliguen l'empresa a accelerar les seves recerques. Amb l'equip d'investigadors, Owal Tec, mitjançant la seva secció B, comença a lligar els llaços que uneixen als fenòmens paranormals amb les antigues profecies dels nostres ancestres. Això ens portarà a adonar-nos que “des del començament dels temps, ells han estat entre nosaltres”.

## Repartiment

* Gonzalo Vega com profesor Owen.
* Alejandra Barros com Mariel.
* Manuel Balbi com Graco.
* Humberto Busto com Martín / Uffo.
* Arturo Delgado com Vega.
* Liz Gallardo com Emma.
* Ana Luisa Guerrero com Fernanda.
* José María Torre com Bernardo.

## Reconeixements

A la LIII edició dels Premis Ariel fou nominada al premi Ariel als millors efectes especials.

## Referències

* ↑ Entrevista a Ángel Mario Huerta a YouTube
* ↑ Profecías Mayas y platillos voladores, en el nuevo filme de Angel Mario Huerta, Proceso, 1 de gener de 2009
* ↑ La Academia Mexicana de Artes y Ciencias Cinematográficas anuncia sus nominaciones para el Ariel 2011 Arxivat 2021-04-14 a Wayback Machine., Revista Cinefagia, 24 de novembre de 2011

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Psychoda aponensos

Psychoda aponensos és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Borneo, Sri Lanka, Malàisia, les illes Filipines (Palawan i Mindanao), Bougainville, les illes Carolines, Nova Bretanya, Nova Guinea, Nova Irlanda i Samoa.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
# Cantó de Morée

El cantó de Morée és un cantó francès del departament del Loir i Cher a la regió del Centre - Vall del Loira. Està enquadrat al districte de Vendôme, té 13 municipis i el cap cantonal és Morée.

## Municipis

* Brévainville
* Busloup
* Danzé
* Fréteval
* Lignières
* Lisle
* Morée
* Pezou
* Rahart
* Saint-Firmin-des-Prés
* Saint-Hilaire-la-Gravelle
* Saint-Jean-Froidmentel
* La Ville-aux-Clercs

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | Norbert Ménager | SFIO |
| 1955-1970 | Clément Héron | Divers droite |
| 1970-1977 | André Moussaron | Divers droite |
| 1977-2008 | Paul Martinet | Divers droite |
| 2008- | Bernard Pillefer | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 7.041 | 6.956 | 6.714 | 7.363 | 7.492 | 7.900 | 8.885 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||

## Vegeu també

* Cantons del Loir i Cher
# Frònime

Frònime (en grec antic Φρονίμη) va ser la mare de Batos, el fundador de la colònia de Cirene i el seu primer rei. Era filla del rei Etearc que regnava a la ciutat d'Axos, a Creta.
Etearc va quedar vidu i s'havia tornat a casar, i la madrastra de Frònime, per calumniar-la, la va denunciar al seu pare acusant-la de moltes coses, i en particular dient que era una disbauxada. El rei va creure la seva dona. Va cridar un comerciant de Tera anomenat Temisó, i li va fer jurar que faria allò que li demanaria. Temisó ho va jurar i el rei li va demanar que s'endugués la seva filla Frònime i que quan fos a alta mar la llancés per la borda. Temisó, obligat pel seu jurament, va endur-se Frònime, però no la volia matar. Va submergir-la al mar lligada amb una corda i la va treure immediatament. Després la va desembarcar a Thera i la va donar en matrimoni a un noble de l'illa anomenat Polimest, amb qui va tenir un fill, Batos.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 209. ISBN 9788496061972.
# Museu Bíblic d'Història Natural

Museu Bíblic d'Història Natural és un petit museu situat a Betxèmeix, Israel, dedicat a la història natural de la Bíblia.
El museu va ser inaugurat en l'any 2014 pel rabí Natan Slifkin. Es descriu a si mateix com un museu d'història natural, que forma part d'un parc zoològic i té la intenció de millorar l'apreciació i la comprensió de les Escriptures i la tradició bíblica jueva a través de la natura. Els visitants poden obtenir una perspectiva dels animals que vivien a Israel durant els temps bíblics, fins i tot si ja no existeixen en l'actualitat, com els ossos i cocodrils. La visita inclou animals vius, taxidèrmia i exposicions d'esquelets, així com àudio i presentacions visuals.

## Enllaços externs

* Biblical Museum of Natural History
* Zoo Torah: The Biblical Museum
# Armando Ghitalla

Armando Ghitalla (Alpha, 1 de juny de 1925 - 14 de desembre de 2001) va ser un trompetista d'orquestra estatunidenc.
Ghitalla va néixer a Alpha, Illinois, i la seva família es va traslladar a Knoxville, Illinois, poc després de néixer. Als vuit anys, va decidir que volia tocar la trompeta. Es va graduar a la Knoxville High School el 1942 i es va matricular a la Universitat Wesleyan de l'Illinois. Va ingressar a la Marina dels Estats Units un any després. Va tocar la trompeta en una banda de ball de la Marina i mai va marxar a l'estranger. Després de la guerra, va utilitzar el GI Bill per inscriure's a la "Juilliard School of Music de Nova York". Va estudiar a la Juilliard School i va actuar a l'Òpera de Nova York, al New York City Ballet i a la Houston Symphony. Va ser membre de lOrquestra Simfònica de Boston durant 28 anys, i va exercir de trompeta principal (successor de Roger Voisin) durant quinze. També va ser actiu com a solista i va ser el primer trompetista a enregistrar el Concert per a trompeta en mi de Hummel.
Va servir a les facultats de la Universitat de Boston, el Conservatori de Nova Anglaterra, la "Hartt School of Music" de la Universitat de Hartford, el Tanglewood Music Center i la Universitat de Michigan. En el moment de la seva mort, era a la facultat de la "Shepherd School of Music" de la Rice University. Entre els molts alumnes que va tenir al Tanglewood Music Center hi havia Dennis Najoom.
Bridge Records va publicar un CD dels seus darrers enregistraments a l'agost del 2007. Inclou concerts de William P. Perry, Amilcare Ponchielli, Johann Melchior Molter i Oskar Böhme.
Ghitalla va ser un gran mentor per a molts trompetistes, inclosos Rolf Smedvig, Wynton Marsalis, Raymond Mase i infinitat d'altres. L'única manera de fer llengua única del senyor Ghitalla es deia "ancoratge" i era molt similar a l'estil de llengua anomenat "K Tongue Modified" de Claude Gordon i utilitzat per Herbert L. Clarke.
Armando Ghitalla també va ser tutor d'un dels millors trompetistes de jazz que va ser Bill Chase.

## Referències

* ↑ "Ghitalla, Armando|Grove Music". www.oxfordmusiconline.com. doi: 10.1093/gmo/9781561592630.001.0001/omo-9781561592630-e-0000011047.
* ↑ Hummel, Johann Nepomuk; Ghitalla, Armando.; Rasmussen, Maria. (1959). "Concert de trompeta". North Easton, Mass.: Robert King Music Co.
# Sel·losaure

Sel·losaure (Sellosaurus) és un gènere de dinosaure prosauròpode que va viure a Europa durant el període Triàsic, fa uns 225 milions d'anys. Com altres prosauròpodes tenia una urpa als dits polzes que es feia servir per a defensar-se i per a buscar menjar. Podia desplaçar-se amb les quatre potes o bé de forma bípeda.
Sellosaurus és un dels prosauròpodes més ben coneguts. Se n'han trobat una vintena d'esquelets. Aquests fòssils comprenen el que es creu que són tres espècies diferents. Es pensà durant força temps que el dinosaure Efraasia, un prosauròpode de la mateixa localització, era el mateix gènere que Sellosaurus, recentment s'ha rebutjat tal hipòtesi.
# Cacó

Cacó (Kakko) fou duc de Friül entre aproximadament 610 i 617.
Tasó i Cacó eren els fills majors del duc de Friül Gisulf II i Romilda, ja adolescents quan el seu pare va caure en la batalla contra els àvars i la mare traïda, lliurant-se la capital Cividale a l'enemic, que fins llavors havia assetjat el lloc. Capturats, foren portats, com tots els llombards presoner dels àvars, a Pannònia, arribant a la terra que va deixar el seu poble en temps d'Alboí; allí es van assabentar de la intenció dels àvars de matar tots els enemics d'edat adulta, i convertir després a desenes de dones i nens en esclaus. Cacó, Tasó (que era el germà gran) i els encara força joves Radoald i Grimuald, van tractar d'escapar a cavall. El més petit, Grimuald, fou capaç de muntar i fugir; no obstant no ho va fer a la mateixa velocitat que els altres germans i fou capturat però va matar l'àvar que l'havia atrapat i va poder fugir de nou i reunir-se amb els seus germans.
Cacó i Tasó van assumir el govern del ducat i es van expandir a expenses dels eslaus, que van ser obligats més tard, en temps de Ratquis, a retre un homenatge als longobards. Els dos germans van caure en una emboscada prop de la ciutat d'Oderzo, preparada pel patrici romà d'Orient Gregori: aquest havia promès adoptar com a fill a Tasó per mitjà del ritual de tallar la barba; el duc es va reunir a ell, junt amb el seu germà Cacó i una petita escorta; just arribats a Oderzo, Gregori va fer tancar les portes de la ciutat i va enviar el seu exèrcit contra els llombards. Els germans immediatament va comprendre la situació, es van preparar per lluitar i intercanviar el petó de la pau i el comiat final. Llavors es van dispersar pels carrers, matant tots els que trobaven per davant, i escriu Diaca Paul ", fent gran massacre dels romans, però finalment també van ser assassinats". Gregori, però, va mantenir la seva promesa: va ordenar que li portessin el cap de Tasó i li va tallar la barba.

## Referències

* Pau el Diaca, Historia Langobardorum (Storia dei Longobardi, Lorenzo Valla/Mondadori, Milà 1992).
* Biografia di san Tiziano, Diòcesi di Vittorio Veneto
# Frísia Occidental

* Per a altres significats, vegeu «Frísia».
Frísia Occidental (Westfriesland en frisó occidental, West-Fryslân en frisó estàndard) és una regió natural de la província del nord d'Holanda Septentrional als Països Baixos, continguda en el dic d'anell de Wadden i situada al sud de Wieringermeer. La regió comprèn l'antic pagus de Westflinge. Les localitats més importants són Hoorn, Enkhuizen, Medemblik i Schagen.. Als altres pobles, l'activitat principal dels habitants és l'agricultura.

## Municipis

El municipi de Zeevang, fora del dic d'anell de Wadden, es considera sovint part de la regió de Frísia Occidental, ja que el dialecte frisó occidental es parla al nord i hi ha connexions diàries i culturals amb els pobles de Koggenland.

## Història

Durant aproximadament 300 anys, Frísia Occidental funcionava com una zona autònoma on els frisons occidentals no volien estar sotmesos a les autoritats del comtat d'Holanda. El comte Florenci V d'Holanda va tractar d'unir Holanda i Frísia Occidental durant el seu regnat, però va ser el seu successor Joan I d'Holanda, qui finalment va derrotar els frisons occidentals el 1297. No obstant això, encara que Frísia Occidental van formar una província unida amb Holanda en la República neerlandesa, fou reconeguda com a regió independent amb parlament propi Parlament d'aquesta província, conegut comunament Estats d'Holanda i Frísia Occidental. Durant el temps de les Províncies Unides, Frísia Occidental va tenir el seu Almirallat independent.

## Idiomes

Antigament s'hi havia parlat frisó occidental, però avui és desaparegut. També és en vies de desaparició el frisó occidental, dialecte de l'holandès propi de la regió.

## Enllaços externs

* www.westfriesgenootschap.nl - Història de la regió (neerlandès)
* www.regio-westfriesland.nl - Informació sobre la regió Arxivat 2007-08-04 a Wayback Machine. (neerlandès)
# Moriscots

Moriscots és una masia del municipi d'Olius inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular i teulada a dues vessants. El segle xviii, per tal de donar llum a les golfes, es construí la vessant nova de la teulada amb la serrera fora de l'eix principal i antic, i així una banda de la teulada restà més baixa que la vella i deixà una obertura, espai obert, entre les dues teulades. Està orientada nord-sud, la façana és a la cara sud, amb porta d'arc de mig punt adovellada i una galeria al damunt, també d'arc de mig punt. A l'interior, el sòl és de pedra i la part central i la de llevant, estan cobertes amb volta; la cara de ponent coberta amb bigues. Construcció: parament de carreus irregulars amb morter, les llindes de les finestres són de pedra picada.
A l'entrada, a l'esquerra, hi ha una petita capella dedicada a Santa Jacinta de Mariscotti.
Està situada a llevant de Solsona, a poca distància de la carretera C-26 (direcció Berga). Al km. 107,4 en direcció nord (42° 0′ 3″ N, 1° 32′ 39″ E﻿ / ﻿42.00083°N,1.54417°E﻿ / 42.00083; 1.54417), puja el camí que hi mena.

## Història

La família Mariscots es compta com una de les més antigues del Solsonès. Al segle xvi, fou eixamplada la casa i es construí una capella dedicada a Santa Jacinta de Mariscotti. Pere Miró de Mariscots fou "baile" (administrador), de les quadres del Col·legi de Solsona el segle xviii, acaba el seu bienni l'any 1786.

## Referències

* 1 2 3 «Moriscots». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Pseudanthias aurulentus

Pseudanthias aurulentus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu fins als 52 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes de la Línia.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1871-1876. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Tome VII. Percoides I, Priacanthiformes, Serraniformes, Grammisteiformes, Percaeformes, Datniaeformes. Atlas Ichthyol. v. 7 . 1-126.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Pseudanthias aurulentus». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 «Pseudanthias aurulentus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Randall, J.E. i J.E. McCosker, 1982. Two new serranid fishes of the genus Anthias from the Central Pacific. J. Aquaricult. 2(3):59-69.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Heemstra, P.C. i J.E. Randall, 1999. Serranidae. p. 2442-2547. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). Roma, FAO. 2069-2790 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Calomyscus mystax

Calomyscus mystax és una espècie de mamífer rosegador de la família dels calomíscids. Viu a l'Azerbaijan, l'Iran i el Turkmenistan. Es tracta d'un animal nocturn o diürn segons l'estació de l'any. El seu hàbitat natural són les estepes rocoses de muntanya. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, mystax, significa ‘bigoti’ en llatí.

## Referències

* ↑ Tsitsulina, K. Calomyscus mystax. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 febrer 2016.
# Cantó de Petite-Île

El cantó de Petite-Île és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a la comuna de Petite-Île.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2008 - | Guito Ramoune | PS |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Frísia Oriental

Frísia oriental (en alemany Ostfriesland, frisó Oostfreesland) és un antic comtat de la Frísia històrica i que avui està inclosa administrativament a Alemanya, tot formant part de l'estat de Baixa Saxònia. L'indret està localitzat al nord-oest d'Alemanya, en la zona costanera separada pel mar de Wadden del Mar del Nord.
Les ciutats més importants són Emden, Auerk, Leer, Norden i Wittmund. Té els districtes d'Aurich, Leer i Wittmund, juntament amb la ciutat independent d'Emden i les set illes Frisones orientals: Borkum, Kachelotplate, Juist, Norderney, Heligoland i Langeoog.

## Història
### Protohistòria

Les dades sobre la prehistòria de Frísia oriental han estat obtinguts gràcies, en part, a les restes arqueològiques trobats. No obstant això, la principal font d'informació prové de les mans dels historiadors romans. Així, cap dir que els primers a analitzar la regió serien Plini el Vell, Tàcit i Estrabó, reflectint als seus escrits la grandària i distribució dels assentaments humans, així com els costums dels habitants del lloc, i els accidents geogràfics més importants.
Plini descriu el poble xauc com una comunitat primitiva situada a la riba del Mar del Nord, entre els rius Elba i Ems. Aquests primers habitants haurien sigut un poble dedicat a la pesca als aiguamolls. Més tard, en la regió penetrarien els saxons, que emigraven des de l'est, així com els frisons, la migració dels quals procedia de l'oest. D'aquesta manera, ambdós pobles van acabar ocupant el lloc, o controlar tota la zona costanera de Frísia oriental.

### Etapa precarolíngia

Abans que es donés l'imperi de Carlemany existia un regne de Frísia que abastava des de l'actual Holanda Septentrional fins a la riba del riu Weser. Després que una sèrie de nobles aconseguissin controlar la regió, s'establiria la Corona de Frísia, dels quals el més conegut és probablement Radbod, qui apareix en nombrosos relats populars frisorientals, així com en els mites i llegendes de la regió. Actualment dona nom a nombrosos llocs, i se li han dedicat nombrosos carrers.

### Conquesta de Carlemany

El Regne de Frísia tindria una existència relativament fugaç, puix cauria davant la invasió de Carlemany el 785, passant a mans dels francs. Va ser governada per un grup de capitosts de les ciutats i pobles més grans, a l'inici elegits i més tard heredetaris. Un d'ells, Ulric I, primer de la dinastia dels Cirksena, va reeixir a reunir uns territoris i el 1464 va ser nomenat comte imperial per Frederic III del Sacre Imperi Romanogermànic. Aquesta dinastia va governar fins a l'any 1744. Quan el darrere Cirksena va morir sense descendència masculina, Prússia va ocupar el comtat i Frederic el Gran va esdevenir el sobirà.

## Referències

* ↑ van Lengen, Hajo. «Ulrich I. Graf zu Ostfriesland». A: Martin Tielke (ed.). Biographisches Lexikon für Ostfriesland (pdf) (en alemany). volum II. Aurich/Auerk: Ostfriesische Landschaftliche Verlags- und Vertriebsgesellschaft, 1997, p. 376-383. ISBN 3-932206-00-2.

## Enllaços externs

* «Ostfriesland.de» (en alemany, neerlandès).