# The Seven Minutes (pel·lícula)

The Seven Minutes és una pel·lícula dramàtica estatunidenca de 1971 dirigida i produïda per Russ Meyer. La pel·lícula es va basar en la novel·la homònima de 1969 d'Irving Wallace.

## Trama

Després que un adolescent, Jerry Griffith (John Sarno), que va comprar la novel·la eròtica The Seven Minutes sigui acusat de violació, un fiscal impacient que està en contra de la pornografia (i es prepara per a unes properes eleccions) aprofita l'escàndol per declarar el llibre com a obscè, posa en marxa una operació encoberta on dos detectius entren a una llibreria i compren una còpia del llibre homònim, després el fiscal presenta càrrecs contra la llibreria per vendre material obscè. El judici aviat crea un acalorat debat sobre el tema de la pornografia i la llibertat d'expressió. El jove advocat defensor, Mike Barrett (Wayne Maunder), també ha de resoldre el misteri del veritable autor de la novel·la.
En examinar la història del llibre, l'advocat defensor va descobrir que estava escrit per J.J. Jadway, un expatriat estatunidenc que viu a Europa. El llibre va ser publicat originalment en anglès per un editor de França i, finalment, va ser recollit per diverses companyies editorials dels Estats Units, la majoria de les quals van intentar emfatitzar els aspectes més escandalosos i salaços del llibre. El seu contingut es va considerar tan sexualment explícit que va ser prohibit com a obscè a més de 30 països. Pel que sembla JJ Jadway estava tan desanimat pel tractament del seu llibre que es va suïcidar; un dels seus amics el va trobar i ho va denunciar.
A mesura que es desenvolupa el judici, el fiscal troba ciutadans corrents que troben el llibre molt ofensiu (un dels quals admet en contrainterrogatori per part de la defensa que no pot ni repetir en veu alta una de les paraules utilitzades al llibre per descriure el que la protagonista femenina feia al llit amb el seu amant), i la defensa troba professionals del món acadèmic i dels mitjans de comunicació que donen fe del valor del llibre com a literatura. Aleshores, la fiscalia posa el jove que va cometre la violació a la grada per dir que el llibre l'hi va conduir.
Constance Cumberland (Yvonne De Carlo), membre d'una societat local de decència, es posa en contacte amb l'advocat que defensa el llibre que decideix declarar al tribunal sobre el jove que va cometre la violació i altres coses que envolten el llibre. Ella havia parlat amb el jove, i la seva motivació per a la violació no era el llibre, sinó les seves pròpies pors sobre la seva sexualitat.
La Constance també admet que coneixia J.J. Jadway, l'autor del llibre, que no va morir d'un atac de cor a Europa a la dècada de 1950, com es va informar, i que sabia que el contingut del llibre no pretenia ser pornogràfic sinó un examen de la sexualitat d'una dona.
Quan se li pregunta com podria saber-ho, Constance respon amb una bomba: "Perquè sóc J.J. Jadway i vaig escriure The Seven Minutes". Havia demanat a una amiga que publiqués el fals suïcidi de J.J. Jadway per tal de desanimar la investigació sobre l'autor del llibre perquè, fa més de 20 anys, li hauria estat dolent si s'hagués descobert que era l'autora, però no hauria d'amagar-se més. Ella procedeix a explicar que l'home amb qui la protagonista femenina de la novel·la tenia relacions sexuals, com mostra el llibre, havia tingut problemes d'impotència i havia pogut experimentar relacions sexuals gràcies a ella. La seva sensació del que aquest home va despertar en ella, després de no haver tingut un amant durant molts anys, la fa adonar que vol estar amb ell, tot això succeint dins del seu cap durant la seva experiència dels set minuts de coit.
El jurat considera que el llibre no és obscè. El fiscal diu que aquesta decisió només s'aplica a aquesta part de l'estat i que pot tornar-ho a provar en un altre lloc de Califòrnia. L'advocat que guanya el cas li ho retreu, assenyalant que és ridícul intentar restringir allò que els adults decideixen llegir a casa seva quan no s'ha demostrat cap dany (com va ser en aquest cas, ja que el llibre era simplement un boc expiatori per explicar el cas de violació del jove.)
Una nota al final de la pel·lícula afirma que per una dona durant una sessió de fer l'amor, el temps mitjà des de l'excitació inicial fins a l'orgasme és d'uns set minuts.

## Repartiment

* Wayne Maunder com a Mike Barrett
* Marianne McAndrew com a Maggie Russell
* Philip Carey com a Elmo Duncan
* Jay C. Flippen com a Luther Yerkes
* Edy Williams com Faye Osborn
* Lyle Bettger com a Frank Griffith
* Yvonne De Carlo com a Constance Cumberland
* Jackie Gayle com a Norman Quandt
* Ron Randell com a Merle Reid
* Charles Drake com el sergent Kellogg
* John Carradine com a Sean O'Flanagan
* Harold J. Stone com el jutge Upshaw
* James Iglehart com a Clay Rutherford
* Tom Selleck com a Phil Sanford
* Olan Soule com a Harvey Underwood
* John Sarno com a Jerry Griffith
* Jan Shutan com Anna Lou
* David Brian com el cardenal McManus
* Charles Napier com Iverson
* Wolfman Jack com ell mateix
* Lynn Hamilton com a Avis

## Notes de producció
### Desenvolupament

El 1965 20th Century Fox va comprar els drets de tres novel·les d'Irving Wallace per 1,5 milions de dòlars. El primer d'ells va ser The Plot. El segon va ser The Seven Minutes. Va acabar el llibre el 1968.
El juny de 1969, Fox va anunciar que faria la pel·lícula en els propers 18 mesos. Seria produïda i dirigida per Richard Fleischer.
El llibre va sortir l'octubre de 1969 i va ser un best-seller. El New York Times el va considerar "impossible d'interpretarr".

### Russ Meyer

Fleischer es va retirar i la pel·lícula va ser assignada a Russ Meyer, que havia dirigit Beyond the Valley of the Dolls per a Fox. Fox estava content amb la pel·lícula i va signar un contracte amb Meyer per fer tres pel·lícules més: The Seven Minutes, d'una novel·la d'Irving Wallace; Everything in the Garden d'una obra de teatre d'Edward Albee; i The Final Steal d'una novel·la de 1966 de Peter George. "Hem descobert que és molt talentós i conscient dels costos", va dir el president de Fox, Richard Zanuck. "Pot posar el dit sobre els ingredients comercials d'una pel·lícula i fer-ho molt bé. Creiem que pot fer més que despullar la gent."
Més tard, Meyer va dir de la seva etapa a Fox: "Vaig cometre l'error d'adquirir un gran cap gros mentre estava allà. Estava enrotllat amb la victòria de Vixen, Cherry, Harry and Raquel, i BVD. Em van dir: "Has de fer The Seven Minutes. Ets el portaveu contra les forces de la censura." I Irving Wallace s'asseu allà amb aquesta mirada profunda. Em van donar 2,7 milions de dòlars per la pel·lícula, però sense pits ni cul... Tenia una altra propietat que hauria d'haver fet. Però Brown em va donar el fum blau al cul. Així que ho vaig fer."
"Russ està intentant fer alguna cosa diferent per ell", va dir Wallace. "Tel que puc dir, no hi haurà nuesa i, almenys durant la major part, la pel·lícula seguirà la línia de la meva novel·la."

### Càsting

"L'estem repartint com una pel·lícula anglesa", va dir Meyer. "Estem molt atents a les vinyetes."
Com amb moltes de les seves pel·lícules, Meyer va utilitzar diversos actors de les seves produccions anteriors, com ara la seva dona Edy Williams, Charles Napier, Henry Rowland i James Iglehart. L'actriu consolidada Yvonne De Carlo fa una aparició juntament amb el veterà actor de personatges Olan Soule. Tom Selleck també va tenir un paper a la pel·lícula, i el DJ Wolfman Jack va fer un cameo.
Conegut com el "rei dels Nudies" pel seu treballa a les pel·lícules de sexplotació, Meyer va planificar escenes de nus en aquesta pel·lícula. Va informar les candidates principals que la nuesa seria integral en els seus papers, i, després de fer entrevistes de càsting, van considerar que Marianne McAndrew era adequada. Posteriorment, la va fitxar per al paper principal de Maggie Russell. McAndrew, abans coneguda pel seu treball com a Irene Molloy a Hello, Dolly!, va acceptar el paper basant-se en el seu desig de canviar la seva pròpia imatge i per obtenir més feina dins del sector. Va informar que durant el rodatge, Meyer va ser "considerat i gentil".
Ron Randell va tenir un petit paper.

### Rodatge

Wallace va demanar a Meyer que utilitzés Picassos de la seva col·lecció personal a la pel·lícula.
El rodatge va començar el 14 d'octubre de 1970.
Meyer va dir que era "una pel·lícula molt prolixa", així que va utilitzar el tall ràpid.
Mentre es feia la pel·lícula, Richard Zanuck va ser acomiadat com a cap de producció i va ser substituït per Elmo Williams. Williams va dir que Seven Minutes "seria una pel·lícula molt interessant. Em preocupava després del primer tall, però Russ va manejar el sexe molt bé. Quan vaig veure la primera meitat, anava a demanar-li que alentís la imatge. I és rar que li demani a un noi que alenti una imatge. Vull dir, perquè la gent pogués entendre millor la història. Però quan vaig veure tota la pel·lícula amb la segona meitat, el judici, vaig entendre què estava fent. Mai he vist una bona prova en una pel·lícula, una prova que no sigui lenta, que no sigui avorrida."

## Recepció

Meyer va dir més tard: "La primera nit a tots els cinemes estava ple. I la nit següent: tres persones. Per què? El públic ho sap... Va ser una bona pel·lícula. Però adjuntar el meu nom a aquella pel·lícula va ser una vergonya. un mal servei a tots els interessats."
The Seven Minutes va rebre una càlida acollida per part de la crítica i va ser un rar fracàs comercial per a Meyer.
Meyer va dir més tard: "Vaig cometre l'error de llegir les meves ressenyes. El que el públic vol són grans rialles i grans pits i un munt d'ells. Sort per a mi, això també m'agrada."
"Va ser avorrida i tediosa", va dir el 1975. "No m'hauria d'haver assumit mai. Les imatges dels missatges mai tenen èxit. Aquesta tenia massa sala de tribunals i no hi havia prou "senyoria"."
Roger Ebert va dir més tard que la pel·lícula "no s'adaptava als punts forts de Meyer, que són l'erotisme, l'acció i la paròdia en dosis aproximadament iguals. The Seven minutes estava pensat com una consideració seriosa de la pornografia i la censura i, per desgràcia, això és la manera en què Meyer ho va abordar. Es va posar seriosament sobre el tema. Havia estat assetjat durant anys per diversos vigilants aficionats i professionals, i pretenia The Seven Minutes com la seva declaració contra la censura. El resultat, fos el que fos, no va ser una pel·lícula de Russ Meyer en la línia clàssica."
Ebert va admetre que hi havia alguns tocs agradables com fer una Senadora de Califòrnia interpretada per Yvonne De Carlo "però l'objectiu principal de Meyer semblava ser portar The Seven Minutes a la pantalla amb més o menys fidelitat i seriositat, i crec que va ser un error. Les escenes de la sala i les discussions filosòfiques van xocar amb el melodrama (com també ho fan a la novel·la d'Irving Wallace), i el resultat va ser una pel·lícula d'un projecte que probablement no s'hauria d'haver fet, i certament no per Russ Meyer."

### Crítica

El ressenyador de The New York Times Roger Greenspun va escriure: "No crec que un tribunal sigui l'escenari adequat de Russ Meyer, i The Seven Minutes, que havia començat força bé, s'enfonsa desesperadament en els legalismes de la seva sala de tribunals i el seu afany absolut per desenterrar la identitat real del mític J.J. Jadway", citant alguns problemes amb la complicada trama de la pel·lícula i "un enorme repartiment de personatges". En abordar l'ús de la nuesa a la pel·lícula, va escriure: "[Meyer] mai s'ha preocupat tant per despullar les seves noies (potser hi ha cinc segons de nuesa a "The Seven Minutes") com per admirar els seus apetits, les seves proporcions aclaparadores (però no tant la seva carn seductora), les seves voluntats sovint destructives i autodestructives."
Variety va escriure que la novel·la original d'Irving Wallace era una "olla" "que va evitar l'essència del problema per resoldre la història", i va assenyalar que Russ Meyer era "un cineasta explotat per la censura i també per l'explotació de la censura", que va començar amb un handicap de la història i n'hi va afegir de la seva collita. Van ampliar que Meyer va utilitzar "caricatures de cartró dels seus pesats" que enfosquien els problemes, i van incloure el "temps d'espera habitual per les aventures alliberades sexualment que han estat les seves accions comercials."

## Referències

* ↑ «The Seven Minutes». Turner Classic Movies. [Consulta: 9 març 2016].
* ↑ Haber, Joyce «Wallace Novel: Very Controversial». Los Angeles Times, 25-04-1968, p. e13.
* ↑ «20 FILMS SCHEDULED FOR SHOOTING AT FOX». Los Angeles Times, 23-06-1969, p. c18.
* ↑ A. H. WEILER «This Bomb For Hire». New York Times, 06-04-1969, p. D13.
* ↑ JOHN LEONARD «Books of The Times: The Schlock of Recognition». New York Times, 02-10-1969, p. 45.
* ↑ A.H. WEILER «Meyer to Make 3 More Films for Fox». New York Times, 17-02-1970, p. 34.
* 1 2 Ebert, Roger «Russ Meyer: Ten Years After the 'Beyond'». Film Comment [Nova York], 01-07-1980, p. 43–48, 80.
* ↑ Haber, Joyce. «Kim Darby Passes Her 'Tiger' Test». Los Angeles Times, 11-01-1971, p. h13.
* ↑ Haber, J. «'Portnoy' moves off the fox lot». Los Angeles Times, 07-10-1970.
* ↑ Martin, Betty «MOVIE CALL SHEET: Coproducers Set for 'Eagle'». Los Angeles Times, 10-10-1970, p. a7.
* ↑ Myers, Cynthia «Gal on the go». Toledo Blade, 14-12-1969 [Consulta: 9 juliol 2010].
* ↑ Thomas, Kevin «King of the Nudies on Biggest Film Caper Yet». Los Angeles Times, 30-11-1969, p. S18 [Consulta: 9 juliol 2010]. Arxivat 2 de novembre 2012 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-02. [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ Associated Press «Sex Film Producer Gets Major Script». Eugene Register-Guard. Associated Press, 19-10-1969 [Consulta: 9 juliol 2010].
* ↑ Cross, Robert «The 'skin-flicks' of producer Russ Meyer». Chicago Tribune, 16-02-1969, p. A8 [Consulta: 9 juliol 2010]. Arxivat 2 de novembre 2012 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-02. [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ «Albuquerque, New Mexico, October 01, 1963». Albuquerque Tribune, 01-10-1963, p. B7.
* ↑ «King of the Nudies to Film 'Dolls' Sequel». Mt Vernon Register News, 26-09-1969.
* ↑ Todd McCarthy and Charles Flynn. Todd McCarthy and Charles Flynn. Kings of the Bs: working within the Hollywood system : an anthology of film history and criticism. illustrated. Russ Meyer: King of the Nudies: E. P. Dutton, 1973, p. 110 through 132. ISBN 0-525-14090-5.
* ↑ Ebert, Roger. Roger Ebert's Movie Yearbook 2010. Andrews McMeel Publishing, 2009, p. 555. ISBN 978-0-7407-8536-8.
* ↑ McDonough, Jimmy. Big Bosoms and Square Jaws: The Biography of Russ Meyer, King of the Sex Film. reprint, illustrated. Random House, Inc., 2006, p. 278, 279, 280, 426. ISBN 0-307-33844-4.
* ↑ Lisanti, Tom. Drive-in dream girls: a galaxy of B-movie starlets of the sixties. illustrated. McFarland, 2003, p. 52. ISBN 0-7864-1575-4.
* ↑ Landy, Marcia. Imitations of life: a reader on film & television melodrama. illustrated. Wayne State University Press, 1991. ISBN 0-8143-2065-1.
* 1 2 Haber, Joyce «Crenna Assumes His Executive Role». Los Angeles Times, 11-05-1970, p. E17.
* ↑ Haber, Joyce «'Portnoy' Moves Off the Fox Lot». Los Angeles Times, 07-10-1970, p. E17.
* 1 2 Kleiner, Dick «Show Beat». The Victoria Advocate [Victoria, Texas], 24-01-1971, p. 11.
* 1 2 Scott, Vernon «Nudity has its place in films, says actress». Sarasota Herald-Tribune UPI, 29-01-1971 [Consulta: 6 juliol 2010].
* ↑ Vagg, Stephen (August 10, 2019). «Unsung Aussie Actors – Ron Randell: A Top Twenty». Filmink.
* ↑ «Mitzi's Friends Will Take to Air». Los Angeles Times, 27-04-1970, p. e17.
* ↑ Haber, Joyce «Miss Moreau Able to Suit Lee Marvin». Los Angeles Times, 14-10-1970, p. e16.
* ↑ Berkowitz, Stan «SEX, VIOLENCE AND DRUGS ALL IN GOOD FUN!». Film Comment [Nova York], 01-01-1973, p. 47–51.
* ↑ «Once Just a Shadow, Fox's Elmo Williams Now on Own». Los Angeles Times, 03-07-1971, p. h11.
* ↑ Ebert, Roger (1973). «Russ Meyer: King of the Nudies». Film Comment. Arxivat de l'original el 2008-01-05.
* ↑ Ebert, Roger. «King of the funny skin flicks», 22-09-2004.
* ↑ Preston, Marilynn «Meyer: Up to his old chicks again». Chicago Tribune, 27-04-1975, p. e16.
* 1 2 Ebert, Roger «RUSS MEYER: King of the Nudies». Film Comment [Nova York], 01-01-1973, p. 35–46.
* ↑ Greenspun, Roger «'The 7 Minutes':Court Is Focus of Russ Meyer's Latest». The New York Times, 24-07-1971 [Consulta: 3 juliol 2010].
* ↑ Variety staff «review: The Seven Minutes». Variety, 01-01-1971 [Consulta: 9 juliol 2010].