OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Honoré Langlé

Honoré François Marie Langlé (Mònaco, 1741 – Villiers-le-Bel, Sena i Oise, 1807) fou un compositor i professor de cant monegasc, protegit pel príncep Honorat III.
Estudià música al Conservatori de la Pietà dei Turchini de Nàpols i, una volta acabats s'establí a París (1768) com a professor de cant, de piano i de clavicordi. Va estar agregat a l'Escola Reial de Cant i Declamació des de la seva fundació el 1784 fins al 1791. Va ser un dels cofundadors del de 1794, època Conservatori de Música de París, on va ensenyar harmonia i fer de bibliotecari des de 1802.
Entre les seves obres més notables, cal citar: Corisandre, òpera en tres actes, estrenada a l'Òpera el 8 de març de 1791. Segons el director d'orquestra Eric Hull «A Corisandre demostra un estil amb esclats dramàtics i còmics. Amb una orquestració equilibrada, uneix hàbilment el seu estil musical bàsicament napolità amb elements típicament francesos. En resum, ompleix tota la gamma dramàtica des d'un tendre estil líric fins a la paròdia força marcada».
Durant la seva vida publicà: Traité d'harmonie et de modulation (1797), Traité de la basse sous chants (1798), Nouvelle Méthode pour chifrer les acords (1801), i Traité de la fugue (1805). Va deixar al morir diverses òperes inèdites els manuscrits de les quals es conserven a les biblioteques del Conservatori i de l'Òpera.
El 2005 el director d'orquestra Eric Hull va realitzar una edició completa de Corisandre per a l'Òpera de Monte-Carlo prevista per a l'estrena després de la renovació de la Sala Garnier, però no es va realitzar.

## Referències

* ↑ «Langlé, Honoré». A: Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana : versiones de la mayoria de las voces en Frances, Italiano, Ingles ... ; etimologias Sanscrito, Hebreo, Griego .... 29, L-Leon. (Reeddició 1975). Espasa-Calpe, 1916. ISBN 8423945294.
* ↑ «música de Mònaco». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Hull, Eric. «Corisandre, ou les foux par enchantement» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-12-18. [Consulta: 10 octubre 2019].
# Iazíkovka

«Iazíkovka» té aquests significats:
* Iazíkovka (Uliànovsk), localitat de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia
* Iazíkovka (Petrovsk), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Iazíkovka (Atkarsk), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
# Iazva

El Iazva - Язьва (rus) - és un riu de Rússia, un afluent per l'esquerra del Víxera. Discorre pel territori del krai de Perm. Neix als monts Kvarkuix, als Urals, prenent direcció oest. Passa pel sud del territori, desembocant al Víxera una mica més a baix de la ciutat de Krasnovíxersk.

## Referències

* ↑ Company, J. B. Lippincott. Lippincott's Gazetteer of the World: A Complete Pronouncing Gazetteer Or Geographical Dictionary of the World, Containing Notices of Over One Hundred and Twenty-five Thousand Places ... (en anglès). J.B. Lippincott & Company, 1880.
# Elementals

Els elementals són criatures que simbolitzen els elements clàssics en alquímia des de Paracels. Apareixen en tractats de filosofia medieval, en la literatura fantasy i alguns jocs de guerra, com per exemple Dungeons & Dragons o Spectromancer.
L'elemental de la terra equival als follets, el de l'aigua a l'ondina, l'aire correspon al sílfide i el foc a les salamandres. Totes elles són criatures pròpies del folklore europeu que han adquirit un nou valor pel seu hàbitat usual a les històries populars. En alguns estudiosos s'identifiquen amb encarnacions del dimoni que usa el poder de la natura per poder dur a terme els seus designis.

## Referències

* ↑ «Un elemental és una persona energia ser».
* ↑ Pagel, Walter (1982). Paracelsus: An Introduction to Philosophical Medicine in the Era of the Renaissance. Karger Medical and Scientific Publishers. pp. 61–62.
# César Fernández Ardavín

César Fernández Ardavín (Madrid, 22 de juliol de 1923 - Boadilla del Monte, Madrid, 7 de setembre de 2012) va ser un director de cinema i guionista espanyol. Dirigí 44 pel·lícules entre 1952 i 1979. La seva pel·lícula El Lazarillo de Tormes va guanyar l'Os d'Or al Festival Internacional de Cinema de Berlín de 1960. Fue nebot del també realitzador Eusebio Fernández Ardavín i del dramaturg, periodista i guionista Luis Fernández Ardavín.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Año | Categoría | pel·lícula |
| 1952 | Premi Jimeno | La llamada de África |
| 1954 | Millor director | ¿Crimen imposible? |
| 1957 | Millor director | ... Y eligió el infierno |
| 1959 | Millor director | El lazarillo de Tormes |

## Filmografia

| 1979: Los fantasmas del taller (Porcelanas de hoy) 1978: Marinas 1978: Andaduras de Don Quijote (La Mancha IV) 1978: Arte actual U.S.A. 1978: Atlántida (El mundo de Manuel de Falla II) 1978: Cales y cantos (La Mancha III) 1978: Geografía de La Mancha 1978: La medalla hoy 1977: Toque de alba 1977: La mujer en Goya 1977: Guía de Santiago de Compostela 1977: Doña Perfecta 1976: Airiños 1976: Las últimas postales de Stephen 1976: Tierras de vino (Sol en botellas I) | 1975: No matarás 1973: El escaparate 1973: El muestrario 1973: Objetivo: seguridad 1971: Los amores de Pío 1971: Memorias de un pájaro 1971: Por caminos de Castilla 1970: Hembra 1969: La Celestina 1969: Yantares de España 1968: El turismo de don Pío 1968: Lladró: porcelanas de hoy 1968: Viaje por Aranjuez 1967: Pasaporte para la paz (Postales de España) 1967: Tour Espagne | 1966: San Pablo en el arte 1966: Saulo de Tarso 1965: La frontera de Dios 1965: Cartas de un peregrino 1965: Quijote ayer y hoy 1964: Viaje fantástico en globo 1962: Cerca de las estrellas 1961: Festival 1960: Ballet español 1959: El lazarillo de Tormes 1957: ... Y eligió el infierno 1957: La puerta abierta 1954: ¿Crimen imposible? 1952: La llamada de África |

## Referències

* ↑ «Muere el director de cine César Fernández Ardavín». ABC, 07-09-2012 [Consulta: 7 setembre 2012].
* ↑ «Berlinale: Prize Winners». berlinale.de. Arxivat de l'original el 30 de gener de 2010. [Consulta: 15 gener 2010].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1952». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 27 agost 2016].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1954». CEC. Arxivat de l'original el 2020-07-29. [Consulta: 15 octubre 2016].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1957». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 15 octubre 2016].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1959». CEC. Arxivat de l'original el 2018-02-12. [Consulta: 15 desembre 2016].
* ↑ cervantesvirtual
* ↑ cervantesvirtual
# Districte de Shaki

Shaki (àzeri: Şəki), és un districte de l'Azerbaidjan amb el centre administratiu a la ciutat de Shaki.
La superfície del districte és de 2.432,75 km² i la població al cens del 2010 era de 163.300 persones amb una densitat de 67,12 habitants per km².

## Referències

* Estadístiques oficials
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1992

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1992 es disputaren el 5 i 6 de setembre de 1992 a Benidorm, País Valencià. Per culpa de la disputa dels Jocs Olímpics de Barcelona sols es disputen dues proves: la cursa en línia masculina i la contrarellotge per equips femenina.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Masculines |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Gianni Bugno Itàlia | 6h 34' 28" | Laurent Jalabert França | m. t. | Dmitri Kónixev Rússia | m. t. |
| Femenines |||||||
| Contrarellotge per equips femenins | Estats Units Bunki Bankaitis-Davis Jan Bolland Jeanne Golay Eve Stephenson | 1h 03' 30" | França Jeannie Longo-Ciprelli Catherine Marsal Corinne Legal Cécile Odin | + 13" | Rússia Nadezhda Kibardina Natalja Grinina Goulnara Fatkullina Alexandra Koliaseva | + 46" |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Itàlia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 1 | Estats Units | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | França | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 3 | Rússia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| TOTAL | TOTAL | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1992 - Hommes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 24 setembre 2013].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, Contrarreloj por Equipos, Elite (F)» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 24 setembre 2013].
# Carè

El carè, també conegut com a δ-3-carè, és un dels hidrocarburs volàtils més comuns a la naturalesa i un dels principals components de la trementina. Químicament, és un monoterpè bicíclic. Presenta dos enantiòmers ((+)-δ-3-carè i (-)-δ-3-carè), degut a l'existència d'un carboni quiral en la seva estructura. És present en els olis essencials de molts arbres i plantes, com el llorer, l'arç blanc, el gerd o la majoria de les coníferes. A temperatura ambient és un líquid incolor amb molta tendència a volatilitzar-se, soluble en greixos però no en aigua (apolar). Té una aroma afruitada, que recorda a la pela de taronja.

## Efectes en humans

Els efectes depenen de la dosi. En dosis baixes, com altres terpens, pot afavorir la relaxació i la son. En quantitats elevades és un depressor del sistema nerviós central, que pot provocar mal de cap i confusió. D'altra banda, aquest compost químic té un efecte irritant per la pell i les mucoses, i una exposició prolongada pot provocar dermatitis i problemes pulmonars.

## Activitat biològica

El carè, com la gran majoria de terpens, tendeix a inhibir el creixement de fongs i bacteris. En un estudi realitzat amb tres espècies de fongs fitopatògens, el δ-3-carè va inhibir significativament el creixement dels fongs menys perjudicials, però semblava estimular el creixement del fong més patògen, que probablement estava adaptat a les defenses de l'arbre. Tal com s'ha observat per a altres terpens molt abundants en la natura, tals com el limonè o l'alfa-pinè, hi ha patogens que toleren o fins i tot aprenen a aprofitar-se d'aquests compostos defensius.

## Referències

* 1 2 «3-carè». Haz Map. Arxivat de l'original el 2014-09-11. [Consulta: 11 setembre 2014].(anglès)
* ↑ «3-carene at Pherobase». Pherobase.(anglès)
* ↑ «3-carene at Chemspider». Chemspider.(anglès)
* ↑ «3-carene».(anglès)
* ↑ Woo, J., Yang, H., Yoon, M., Gadhe, C. G., Pae, A. N., Cho, S., & Lee, C. J. (2019). 3-Carene, a Phytoncide from Pine Tree Has a Sleep-enhancing Effect by Targeting the GABAA-benzodiazepine Receptors. Experimental neurobiology, 28(5), 593
* ↑ Agneta Falk, Agneta Löf, Mats Hagberg, Ewa Wigaeus Hjelm i Zhiping Wang, 1991.Human exposure to 3-carene by inhalation: Toxicokinetics, effects on pulmonary function and occurrence of irritative and CNS symptoms. Toxicology and Applied Pharmacology, Volume 110, Issue 2, Pages 198–205
* ↑ Bridges, J.R. (1987). Effects of Terpenoid Compounds on Growth of Symbiotic Fungi Associated with the Southern Pine Beetle. Phytopathology 77: 83-85
# Rosetta

* No s'ha de confondre amb Roseta.
«Rosetta» té aquests significats:
* Rosetta (pel·lícula) de Jean-Pierre i Luc Dardenne (Bèlgica)
* Rosetta (sonda), sonda espacial per a l'exploració del cometa 67P/Txuriúmov-Herassimenko
* Rosetta@home, projecte de computació distribuïda per a l'anàlisi de proteïnes
* Pedra de Rosetta, inscripció escrita en grec antic, egipci demòtic i egipci jeroglífic, clau en el desxiframent de l'escriptura jeroglífica
* Toponímia:
** Rosetta (Egipte), nom anglès de la ciutat egípcia de Rashid, enclavament portuari egipci al nord-est d'Alexandria
** Rosetta (riu), branca del Nil en el seu delta; vegeu
# Roseta (botànica)

En botànica, una roseta és una disposició circular de fulles en les quals totes es troben a la mateixa altura. Moltes plantes perennes aparentment caducifòlies mantenen una roseta basal, és a dir, situada arran de terra, durant l'hivern. Les formacions en roseta són típiques de nombroses famílies botàniques, i especialment comunes en les asteràcies i les brassicàcies. Algunes crassulàcies tenen una distintiva forma de roseta de fulles suculentes.
# Can Teixidor (Maià de Montcal)

Can Teixidor és una masia situada al municipi de Maià de Montcal, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 572.
# Sacerdots del Sagrat Cor de Jesús

La congregació dels Sacerdots del Sagrat Cor de Jesús (en llatí, Congregatio Sacerdotum a Sacro Corde Iesu) és un institut religiós catòlic masculí de dret pontifici, concretament, una congregació clerical. Els seus membres, anomenats dehonians, posposen al seu nom les sigles S.C.I.

## Història

La congregació, formada per preveres i laics consagrats, fou fundada pel sacerdot francès Léon Gustave Dehon (1843-1925), capellà de la basílica de Saint-Quentin, Picardia, sota el nom d'"Oblats del Cor de Jesús". El P. Dehon, que adoptà el nom de Jean du Sacré Cœur, aconseguí l'aprovació de l'institut per part del bisbe de Soissons el 18 de juny de 1873, però cinc anys després aquesta autorització fou revocada pel Sant Ofici. No fou fins al 4 de juliol de 1906 que el papa sant Pius X l'aprovà sota el nom actual.
El carisma dels dehonians rau en la devoció al Sagrat Cor de Jesús i en l'espiritualitat reparadora envers ell. Es captenen en el ministeri sacerdotal, la formació del clergat i diverses obres d'apostolat missioner, social i pedagògic. Actualment són presents a una trentena de països, amb prop de 400 cases i uns 2300 membres, la majoria dels quals són sacerdots. Als Països Catalans, regenten una parròquia i una residència d'estudiants a València i una escola a Novelda, Vinalopó Mitjà.
El P. Dehon va ser declarat "venerable" per Joan Pau II l'any 1997 i aquest tenia previst beatificar-lo el 24 d'abril de 2005. Tanmateix, la mort del pontífex uns dies abans obligà a suspendre la cerimònia, i el nou papa Benet XVI, vistes les proves d'antisemitisme explícit en els textos del P. Dehon aparegudes mentrestant, decidí ajornar-la sine die.

## Referències

* ↑ Annuario Pontificio per l'anno 2007. Città del Vaticano: Libreria Editrice, 2007, p. 1482, ISBN 978-88-209-7908-9
* ↑ Cooperman, Alan: Pope halts beatification of french priest (Consulta: 03.03.12)
* ↑ Magister, Sandro: Ratzinger dixit. Niente beatificazione per chi è contri gli ebrei (Consulta: 03.03.12)

## Bibliografia

* Pelliccia, Guerrino; Rocca, Giancarlo (eds.). Dizionario degli Istituti de Perfezione (en italià). Entrada "Sacerdoti del Sacro Cuore di Gesù", vol. VIII, cols. 16-21 Milano: Edizioni Paoline, 1988.
* Ladure, Yves. Antisemitismo cristiano? Il caso di Leone Dehon (en italià). Bologna: EDB, 2009. ISBN 9788810140468.

## Enllaços externs

* Lloc oficial de la Cúria General del Sacerdots del Sagrat Cor
* Lloc dels Dehonians a Espanya
# Casa López Vergés

La casa López Vergés és una obra del municipi de Tortosa (Baix Ebre) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa, entresòl, dos pisos i golfes. Està situat a la banda est de la Plaça d'Agustí Querol, en el sector on encara es conserven els porxos. La planta baixa ha estat remodelada tant a la façana com a l'interior, mentre que els pisos conserven la distribució original. L'arrebossat de la façana simula carreus en el pis principal i és llis a la resta, només amb pilastres d'encoixinat emmarcant les finestres i relleus d'estuc decoratiu. A l'entresòl s'obren sis finestres amb balcó ampitador de fusta. S'utilitza com a magatzem.
El pis principal s'obre mitjançant una gran balconada de quatre portes. La reixa del balcó està treballada amb motius florals i geomètrics. En el segon pis hi ha quatre balcons amb base de pedra. Sobre la llinda de les finestres hi ha un frontó semicircular amb relleus d'estuc vegetals. Finestres superiors també emmarcades amb estucs en forma de relleus arquitectònics clàssics.
El remat superior és en forma de cornisa clàssica i una barana de ferro a la part corresponent al terrat.

## Història

El comerç que es troba a la planta baixa de l'edifici era una botiga de roba amb el nom de López Vergés. Va ser fundada el 1866, però en principi es trobava l'antiga edifici de la peixateria del segle xiv, en el carrer Bisbe Aznar, nº2.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa López Vergés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 desembre 2015].
# SN 1979C

SN 1979C va ser una supernova a uns 52,5 megaanys-llum de distància a Messier 100, una galàxia espiral de la constel·lació de Cabellera de Berenice. El novembre del 2010 la NASA va anunciar que s'havia detectat un forat negre a les restes de l'explosió de supernova. Aquest és el més jove descobert fins ara, i, com que està relativament a prop de la Terra, s'espera que pugui servir per estudiar els forats negres millor des del seu naixement.

## Descobriment

SN 1979C va ser descoberta, com el seu nom indica, el 1979 (concretament el 19 d'abril) per l'astrònom aficionat G. E. Johnson. Tanmateix, observacions posteriors van afirmar, basant-se en la corba de llum de ràdio, que l'explosió havia ocorregut aproximadament al 4 d'abril.

## Explosió

SN 1979C té una edat de només 31 anys; com a comparació, la Nebulosa del Cranc en té 953. Es va formar quan una estrella unes 20 vegades més massiva que el Sol va explotar. Concretament, es creu que podria ser un sistema binari, i l'estrella seria una supergegant vermella amb 17 masses solars.

## Referències

* ↑ http://www.nasa.gov/home/hqnews/2010/nov/HQ_10-299_CHANDRA.html Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* 1 2 Harvard.edu, NASA's Chandra Finds Youngest Nearby Black Hole. Chandra X-Ray Observatory.
* ↑ Cosmos Magazine, 30-year-old black hole youngest ever found Arxivat 2010-11-19 a Wayback Machine.
* ↑ WeilerWeiler, K. W., van der Hulst, J. M., Sramek, R. A., & Panagia, N., K. W.; van der Hulst, J. M.; Panagia, N. «SN 1979c - A radio supernova» (en anglès). Astrophysical Journal, Part 2 - Letters to the Editor, vol. 243, 1 de febrer de 1981, p. L151-L156., 01-02-1981. DOI: 10.1086/183463 [Consulta: 16 novembre 2010].
* ↑ Bartel, N.; Bietenholz, M. F. «Shell Revealed in SN 1979C». The Astrophysical Journal, 682, 01-08-2008. DOI: 10.1086/589503.
* ↑ Grossman, Lisa, The Universe’s Most Extreme Black Holes. Wired Science.
* ↑ Kaaret, Philip «Chandra X-Ray Point Sources, including Supernova 1979C, in the Spiral Galaxy M100» (en anglès). Arxiv.org [Consulta: 16 novembre 2010].

## Notes

* ↑ La Nebulosa del Cranc va explotar el 1054. Per tant, 2010-1054 = 956

## Vegeu també

* Messier 100

## Enllaços externs

* SN 1979C a M100
# SN 1993J

SN 1993J és una supernova ubicada a la galàxia Messier 81. Descoberta el 28 de març del 1993 per l'astrònom espanyol F. Garcia. Fins ara, és considerada la segona supernova Tipus II més brillant observada al segle xx després d'SN 1987A.
Les característiques espectrals d'aquesta supernova han anat variant. Inicialment, es veia com una supernova tipus II més (és a dir, una supernova formada per l'explosió d'una estrella gegant) amb una forta emissió de línia espectral d'hidrogen. Més tard, les línies d'hidrogen es varen esvair, llavors varen aparéixer fortes línies espectrals d'heli, provocant que la supernova semblés més una supernova tipus LB que tipus II. Per tant, la supernova fou finalment classificada com una de tipus LLB, és a dir, un intermedi entre els tipus LB i II.

## Referències

* ↑ J. Ripero; F. Garcia; D. Rodriguez; P. Pujol; A. V. Filippenko; 9 «Supernova 1993J in NGC 3031». IAU Circular, 5731, 1993, pàg. 1. Bibcode: 1993IAUC.5731....1R.
* 1 2 Schmidt, B.P.; Kirshner, R.P.; Eastman, R.G.; Grashuis, R.; Dell'Antonio, I.; Caldwell, N.; Foltz, C.; Huchra; Milone «The unusual supernova SN1993J in the galaxy M81». Nature, 364, 6438, 1993, pàg. 600–602. Bibcode: 1993Natur.364..600S. DOI: 10.1038/364600a0.
* 1 2 A. V. Filippenko; T. Matheson; L. C. Ho «The "Type IIb" Supernova 1993J in M81: A Close Relative of Type Ib Supernovae». Astrophysical Journal Letters, 415, 1993, pàg. L103–L106. Bibcode: 1993ApJ...415L.103F. DOI: 10.1086/187043.
* ↑ A. V. Filippenko; T. Matheson; A. J. Barth «The peculiar type II supernova 1993J in M81: Transition to the nebular phase». Astronomical Journal, 108, 1994, pàg. 2220–2225. Bibcode: 1994AJ....108.2220F. DOI: 10.1086/117234.
# SN 393

SN 393 va ser un esdeveniment astronòmic, considerat com una probable supernova, observat l'any 393 per astrònoms xinesos.

## Història

Dues fonts històriques fan esment d'aquesta supernova: Jinshu i Songshu. La part astronòmica del testimoniatge (que segons els costums de l'època sempre anava acompanyada de la seva interpretació astrològica) permet datar-lo amb precisió l'any 393, en el període que s'estén entre el segon mes lunar -del 27 de febrer al 28 de març-, i el novè mes -del 22 d'octubre al 19 de novembre-. En el cas més desfavorable, el nou estel va ser visible des de finals de març a la fi d'octubre, és a dir més de 200 dies. Això descarta la hipòtesi que aquest esdeveniment hagi correspost a un cometa. La distinció entre una nova i una supernova, una altra possible explicació, és més difícil d'establir. El testimoniatge esmenta que l'esdeveniment es va produir en Wei, corresponent a una mansió lunar xinesa situada en la constel·lació de l'Escorpió, situada en la cua de l'animal.

## Resta de supenova SN 393

L'asterisme de Wei, proper al centre galàctic, és molt ric en restes de supernova, existint dues d'elles, SNR G348.5+00.1 i SNR G348.7+00.3, que reuneixen les característiques requerides per ser considerades les restes de SN 393. Una altra hipòtesi, proposta per Z.R. Wang, és que la resta sigui SNR G347.3-00.5 (també denominada RX J1713.7-3946). En tot cas, la identificació de la resta de supernova associada és avui impossible a causa del gran nombre de candidats i de la incertesa en la distància a la qual es troben. En canvi, la naturalesa de supernova d'aquest esdeveniment sembla establerta molt més sòlidament.

## Vegeu també

* Llista de romanents dels supernova

## Referències

* ↑ Wang, Z. R.; Qu, Q.-Y.; Chen, Y. «Is RX J1713.7-3946 the remnant of the AD393 guest star?». SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service. pp. L59-L61.
# Romans (desambiguació)

«Romans» té aquests significats:
* Romans, relatius o pertanyents a la ciutat italiana de Roma
* Romans, relatius o pertanyents a l'Antiga Roma, civilització fundada a l'antigor basada en la cultura llatina
* Romans (Ain), municipi al departament de l'Ain (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Romans (Deux-Sèvres), municipi al departament de Deux-Sèvres (regió de Nova Aquitània, França)
* Romans d'Isonzo o Romans dal Lusinç, municipi a la província de Gorizia (Itàlia)
* Romans-sur-Isère, municipi occità al departament de la Droma (França)
* Nombres romans, sistema de numeració que es va desenvolupar a l'antiga Roma
# Romanswiller

Romanswiller (en alsacià Rumedswiller) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.194 habitants.
Forma part del cantó de Saverne, del districte de Molsheim i de la Comunitat de comunes de la Mossig i del Vignoble.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 772 | 781 | 765 | 991 | 1.155 | 1.194 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Marie Bodlenner | |

## Agermanaments

* Sent Front de Pradon

## Galeria

* antiga caserna de Romanswiller
* antiga via fèrria militar entrant al camp de Romanswiller
* Antic camp militar de Romanswiller
# Casa Mestre Pasqual

La Casa Mestre Pasqual és una obra noucentista de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa, amb coberta de teula àrab i pati posterior. La façana presenta una composició simètrica, amb porta rectangular d'accés centrada i dues finestres als costats. Són elements remarcables les motllures que decoren les obertures, l'ornamentació de la franja superior, que correspon a la cambra d'aire i el coronament amb la inscripció del 1922. És una construcció popular de caràcter noucentista, i es troba inserida en un conjunt harmònic d'edificacions de principis de segle.

## Història

L'edifici data de l'any 1922, d'acord amb la inscripció que apareix al coronament de la façana.

## Referències

* 1 2 «Casa Mestre Pasqual». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].