OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Test de Beighton

El test de Beighton és un conjunt de proves que avaluen si una persona presenta hiperlaxitud articular. Com que la hiperlaxitud articular pot ser síntoma de síndromes d'Ehlers-Danlos, síndrome de Marfan o osteogènesi imperfecta, l'escala de Beighton s'utilitza sovint en les diagnòsis d'aquestes patologies.
Les proves que conformen el test són les següents i sumen un total de 9 punts:
* Tocar de forma passiva el dit polze amb l'avantbraç mantenint el canell en flexió (un punt per a cada mà)
* Extensió passiva del dit menovell que sobrepassi els 90° (un punt per a cada mà).
* Hiperextensió del colze de més de 10° (un punt per a cada braç).
* Hiperextensió del genoll de més de 10°(un punt per a cada cama).
* Tocar amb els palmells de les mans a terra mantenint els genolls en extensió.
Si el resultat de les proves és igual o superior als 5 punts, es confirma la hiperlaxitud del subjecte.

## Notes

* ↑ Segons una consulta específica el 8 de gener del 2024 al TERMCAT mitjançant el servei de consultes de l'Optimot sobre la traducció del terme Beighton scale al català.

## Referències

* ↑ «Assessing Joint Hypermobility» (en anglès americà). [Consulta: 19 desembre 2019].
* 1 2 García Martín, Estela. «Hiperlaxitud articular». Fundació Caixa Rural Vila-real, 23-05-2022. [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ Simmonds, Jane «Generalized joint hypermobility: a timely population study and proposal for Beighton cut-offs». Rheumatology, 56, 11, 25-05-2017, pàg. 1832–1833. DOI: 10.1093/rheumatology/kex190. ISSN: 1462-0324.
# La Llentriscla

La Llentriscla (Pistacia lentiscus) és un arbre que es troba a Galliners (Vilademuls, el Pla de l'Estany), el qual és un llentiscle totalment arbori (cosa que és rara de veure en aquesta espècie a Catalunya).

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 1,62 m.
* Perímetre de la base del tronc: 2,23 m.
* Alçada: 7,9 m.
* Amplada de la capçada: 8,05 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 157 m.

## Entorn

S'emplaça al replà que queda al costat del carrer principal, a la part alta del poblet de Galliners, al costat de Can Cerossa (un mas i voltants amb aspecte d'abandó sobtat). Queden restes d'un magatzem de maquinària agrícola i un antic corral, amb conreus d'horta. L'arbre creix envoltat de lledoners i a prop d'alzines, figures i pins blancs. Entre els arbusts hi veiem aladern, galzeran, espina de Crist, roldor, ginestó i magraner; quant a enfiladisses, heura, arítjol, rogeta, esbarzer, vidalba i carbassina, i, pel que fa a herbàcies, lletsó bord, dent de lleó, tabac, sarriassa, mercurial, morella de paret, falzia negra, polipodi, fonoll, blet i flor de nit. És territori de tudons, merles, pit-rojos i pinsans.

## Aspecte general

Presenta un gran nombre de forats i corcadures, sobretot al tronc principal, però estructuralment, en referència a la part aèria, l'aparença és acceptable, tot i que l'arbre no gaudeix d'una situació gaire bona: davant té el carrer general del poble i, ben a prop, certa diversitat d'arbres de gran port que li dificulten un creixement en harmonia. Mostra un estat de deixadesa que no li fa cap bé, encara que el seu gruix i la seua alçada el converteixen en un monument excepcional.

## Accés

Des de Banyoles, cal agafar la carretera GIV-5132 en direcció a Vilademuls, que ens durà al poblet de Galliners, al qual hem d'accedir pel carrer principal, el qual fa pujada. El seguim fins a arribar a les darreres cases i fins que, a mà esquerra, hi trobem l'arbre, ben bé a peu de carrer, al costat d'un magatzem amb tractors i altres menes de maquinària agrícola. GPS 31T 0489339 4666451.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 174-175.

## Enllaços externs

* Parcs naturals Arxivat 2015-10-02 a Wayback Machine. (català)
# Bokermannohyla

Bokermannohyla és un gènere de granotes de la família dels hílids.

## Taxonomia

* Bokermannohyla ahenea
* Bokermannohyla alvarengai
* Bokermannohyla astartea
* Bokermannohyla caramaschii
* Bokermannohyla carvalhoi
* Bokermannohyla circumdata
* Bokermannohyla claresignata
* Bokermannohyla clepsydra
* Bokermannohyla diamantina
* Bokermannohyla feioi
* Bokermannohyla gouveai
* Bokermannohyla hylax
* Bokermannohyla ibitiguara
* Bokermannohyla ibitipoca
* Bokermannohyla itapoty
* Bokermannohyla izeckshoni
* Bokermannohyla langei
* Bokermannohyla lucianae
* Bokermannohyla luctuosa
* Bokermannohyla martinsi
* Bokermannohyla nanuzae
* Bokermannohyla oxente
* Bokermannohyla pseudopseudis
* Bokermannohyla ravida
* Bokermannohyla saxicola
* Bokermannohyla sazimai

## Referències

* IUCN (anglès)
# Mesquite (Texas)

Mesquite és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2007 est. tenia 136.750 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mesquite tenia 124.523 habitants, 43.926 habitatges, i 32.900 famílies. La densitat de població era de 1.107,3 habitants/km².
Dels 43.926 habitatges en un 43,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,4% hi vivien parelles casades, en un 14% dones solteres, i en un 25,1% no eren unitats familiars. En el 20,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,5% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 33,9% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 7,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.424$ i la renda mediana per família de 56.357$. Els homes tenien una renda mediana de 37.756$ mentre que les dones 29.905$. La renda per capita de la població era de 20.890$. Aproximadament el 5% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mesquite». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mesquite». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Sangrey

Sangrey és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 263 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sangrey tenia 263 habitants, 69 habitatges, i 60 famílies. La densitat de població era de 16,1 habitants per km².
Dels 69 habitatges en un 50,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,4% hi vivien parelles casades, en un 29% dones solteres, i en un 13% no eren unitats familiars. En l'11,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 42,6% tenia menys de 18 anys, un 11% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 15,2% de 45 a 60 i un 4,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 23 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.089 $ i la renda mediana per família de 20.446 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.417 $ mentre que les dones 30.313 $. La renda per capita de la població era de 6.519 $. Aproximadament el 54% de les famílies i el 57,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sangrey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sangrey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tenes (fill de Cicne)

Tenes (en grec antic Τένης), va ser, segons la mitologia grega, l'heroi epònim de l'illa de Tenedos, davant de la costa de Troia. Se'l considera fill de Cicne, i de vegades fill d'Apol·lo. La seva mare va ser Pròclia, una filla de Laomedont. Tenia una germana que es deia Hemítea.
Proclea, la mare de Tenes, es va morir, i el seu pare es va tornar a casar amb Filònome. Aquesta dona va calumniar Tenes davant del seu pare, explicant que l'havia volgut violentar, quan en realitat el noi havia estat insensible a les seves insinuacions. Cicne va creure la seva dona, i va manar que els seus dos fills fossin tancats dins d'un bagul i abandonats al mar. El bagul, protegit pels déus i potser especialment per Posidó, que era avi de Tenes, va arribar a la costa de l'illa que aleshores s'anomenava Lèucofris, la futura Tenedos. Els habitants el van fer rei de l'illa. Quan, anys després, Cicne va veure el seu error, va voler reconciliar-se amb el seu fill, però Tenes s'hi va negar. El seu pare era dalt d'una nau atracada a la costa de l'illa i Tenes li tallà les amarres, per indicar-li que tot quedava trencat entre ells.
Quan els grecs anaven cap a Troia, es van presentar a Tenedos. Tenes va voler impedir que desembarquessin llençant-los pedres, però va ser mort per Aquil·les, que el va ferir al pit. Alguns autors expliquen que Cicne, que s'havia reconciliat amb el seu fill, també va morir en la mateixa lluita a mans d'Aquil·les.
Segons una altra versió sobre la mort de Tenes, Aquil·les el va immolar quan va tractar de protegir la seva germana Hemítea de les persecucions amoroses de l'heroi. Diodor de Sicília explica que va ser enterrat en el mateix lloc on més endavant s'hi aixecaria un temple dedicat a ell. L'entrada a aquest santuari no estava permesa als flautistes perquè un flautista anomenat Eumolp, subornat per la seva sogra Filònome, havia comès perjuri contra ell.
En els relats post-homèrics sobre el mite d'Aquil·les, la mort de Tenes era un dels episodis que lligaven l'heroi amb el seu destí. Tetis l'havia advertit que, si matava un fill d'Apol·lo, no podria evitar una mort violenta davant de Troia.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia graga i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 511. ISBN 9788496061972.
# Guardo

Guardo és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya). Inclou tres pedanies: San Pedro de Cansoles, Intorcisa i Muñeca de la Peña.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 8.762 | 8.718 | 8.645 | 8.548 | 8.337 | 8.187 | 8.041 | 7.941 | 7.835 | 7.673 |

## Cultura

* Agrupació Musical de Guardo

## Personatges il·lustres

* Claudio Prieto. Compositor simfònic.
* Jesús Landáburu. Ex-futbolista del FC Barcelona i Atlètic de Madrid, i de la Selecció Nacional.
* Ana José Cancio. Periodista i presentadora de TVE i RNE.
* Ambrosio Ortega Alonso. Pintor.
# Temple de Renenutet

El temple de Renenutet (la dea serp protectora dels graners i les collites) fou un temple situat a Medinet Madi, a uns 30 km de Cocodrilòpolis.
Està en un estat acceptable, tot i que queda poc del temple primitiu. Fou dedicat a aquesta dea i a Sobek i Horus. L'estructura de la dinastia XII fou edificada per Amenemhet III i el seu fill Amenemhet IV. Fou restaurat durant la dinastia XIX i fou ampliat en època dels Ptolomeus.
El temple està orientat al sud i té uns murs de pocs metres d'altura amb jeroglífics, i una avinguda d'esfinxs i lleons. A l'est del temple, hi ha uns magatzems i altres dependències. Les cambres interiors de pedra tova són la part més vella i exemple de la construcció monumental de l'Imperi mitjà; té una sala amb columnes que forma el pòrtic que porta al santuari amb tres altars o capelles; la central tenia una estàtua de Renenutet i a cada costat Amenemhet III i el seu fill Amenemhet IV.
El 1995, es va descobrir una porta a la part est i l'excavació ha posat a la llum un segon temple dedicat a Sobek. A la porta, hi havia dos lleons i una esfinx i es van trobar papirs amb documents d'oracles en demòtic, que s'afegiren als ja trobats al lloc el 1930 per Carl Schmidt, que els va datar el 340. Poc després, es va descobrir al nord una nova estructura, amb un viver de cocodrils amb ous en diferents estadis de desenvolupament; també va posar a la llum una ciutat romana i 10 esglésies cristianes dels segles VI i VII.
Probablement, com diu una llegenda popular, la ciutat fou destruïda pels àrabs quan el governador local els va refusar menjar i provisions.
# La Llesca d'Or

La Llesca d'Or és el premi al forner de Catalunya entregat per la plataforma Panàtics. En el seu origen era el premi al millor forner de la ciutat de Barcelona, per+o en 2018 es va transformar en Llesca d'Or de Catalunya com a guardó al millor de Catalunya, dins de la Ruta Espanyola del Bon Pa mitjançant tastos de producte, incloent la La Llesca d'Or als millors forners del País Valencià i de les Balears.
| Any | Llesca d'Or de Catalunya | Mestres forners |
| 2014 | Fleca Balmes | Eduard Crespo i Almela |
| 2016 | Forn Baltà | Josep Baltà |
| 2017 | Forn Baluard i Forn Sant Josep | Anna Bellsolà Saborido Emili Feliu |
| 2018 | Forn Turris | Xavier Barriga |
| 2019 | Forn Sistaré | Xavier i Tomas Sistaré |
| 2020 | | |
| 2021 | Més K Pa/Sabors de Torelló | Miquel Saborit |
| 2022 | PapanBread | Roger Canela |

## Referències

* ↑ Pérez, Josep Anton. «El mestre forner de Papanbread de Lleida rep La Llesca d'Or de Catalunya per la seva aportació a la cultura del pa». territoris.cat, 22-06-2009. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ Font, Bartomeu. «El Fornet de la Soca gana Sa Llesca d'Or de Panàtics». Diari de Mallorca, 05-06-2019. [Consulta: 19 agost 2022].
* ↑ «Entrega diplomes als 28 Forns de la Ruta del Bon Pa 2014 - La ruta del bon pa», 05-05-2015. Arxivat de l'original el 2016-10-05. [Consulta: 3 octubre 2016].
* ↑ «El Forn Baltà, de Sants, guanya la Llesca d'Or de 2016 a la millor fleca de la ciutat | BTVNOTICIES.cat». www.btv.cat. [Consulta: 3 octubre 2016].
* ↑ «Anna Bellsolà y Emili Feliu, Maestros Panaderos Artesanos del año de Barcelona». pasteleria.com. Arxivat de l'original el 2017-09-21 [Consulta: 20 setembre 2017].
* ↑ «Xavier Barriga consigue la Llesca d'Or y se presenta la nueva Ruta del Bon Pa». La Vanguardia. [Consulta: 7 juliol 2018].
* ↑ «Forn Sistaré premiado con la distinción de ‘la Llesca D'Or’ y entrega de Diplomas a los panader@s TOP de Catalunya 2019» (en castellà), 02-04-2019. Arxivat de l'original el 2019-11-02. [Consulta: 2 novembre 2019].
* ↑ «Miquel Saborit, mejor panadero de Catalunya de 2021» (en castellà). El Periódico, 11-06-2021. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Roger Canela gana la Llesca d'Or y se proclama panadero del año en Catalunya» (en castellà). La Vanguardia, 09-06-2022. [Consulta: 13 agost 2022].

## Enllaços externs

* Web de Panàtics. Bojos del pa Arxivat 2015-05-18 a Wayback Machine.
# Mikel Gaztañaga Etxeberria

Mikel Gaztañaga Etxeberria o Echeverría (Itsasondo, 5 de desembre de 1979) és un ciclista basc que fou professional entre 2002 i 2009.
Els seus principals èxits durant la seva carrera van ser dues victòries al Tour de Vendée i una a la Clàssica Loira Atlàntic.

## Palmarès en ruta

* 2003
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Navarra
** Vencedor d'una etapa al Circuito Montañés
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Palència
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Toledo
* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Comunitat de Madrid
** 1r al Tour de Vendée
** 1r al Circuit de Getxo
* 2007
** 1r al Tour de Vendée
** 1r al Gran Premi Paredes Rota dos Móveis
* 2008
** 1r a la Clàssica Loira Atlàntic

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2009. Abandona (9a etapa)

## Palmarès en pista

* 2005
** Campió d'Espanya de Madison (amb Asier Maeztu)
** Campió d'Espanya en Persecució per equips (amb Aitor Alonso, Unai Elorriaga i Asier Maeztu)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Sant Domènec

«Sant Domènec» té aquests significats:
* Sants:
** Sant Domènec de Guzmán, fundador de l'Orde de Sant Domènec (segle xiii)
** Sant Domènec de la Calzada, religiós castellà dels segles xi i xii
** Sant Domènec de Silos, abat benedictí del segle XI
** Sant Domènec del Val, llegendari nen, suposadament mort al segle xiii
* Toponímia:
** Església de Sant Domènec, diversos indrets
** Sant Domènec de Vallibona, llogaret dins del terme municipal de Vallibona (els Ports)
** Convent de Sant Domènec, diversos indrets
** Ermita de Sant Doménec de Xaló, al Pla de la Séquia barri de Xaló
* Organitzacions:
** Orde de Sant Domènec, orde mendicant fundat per sant Domènec de Guzmán a Tolosa de Llenguadoc (Occitània)
** Segon Orde de Sant Domènec, religioses de vots solemnes que formen part de la branca femenina de l'orde dels Predicadors
** Tercer Orde de Sant Domènec, orde catòlic romà vinculat a l'Orde de Sant Domènec
** Concepcionistes de Sant Domènec, orde religiós fundat a Burgos el 1892 per Carme Sallés
* Miscel·lània: Arca de sant Domènec, monument que conté les restes de sant Domènec de Guzmán, a la basílica de San Dominico a Bolonya
# Mitrobates

Mitrobates (en llatí Mitrobates, en grec antic Μιτροβάτης) fou sàtrapa persa de Dascilios ap a l'any 525 aC.
Mitrobates es coneix per un passatge de les Històries d'Heròdot, on s'enfronta al sàtrapa Oretos de Sardes que havia permès a Samos romandre fora del domini persa. Li va dir que l'illa era molt fàcil de sotmetre, ja que el seu tirà Polícrates s'havia apoderat de Samos només amb quinze hoplites.
Per això durant l'època convulsa que va seguir a la mort de Cambises II de Pèrsia i el govern del mag usurpador Smerdis, Oretos va atacar a Mitrobates i el va matar junt amb el seu fill Cranaspes, segurament l'any 520 aC.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, III, 120-129
# Tanaquil Le Clercq

Tanaquil Le Clercq (16è districte de París, 2 d'octubre de 1929 - Manhattan, 31 de desembre de 2000) va ser una ballarina de ballet francès i ballarina principal del Ballet de Nova York. La seva carrera de ball es va acabar abruptament quan va patir la Poliomielitis a Copenhaguen durant la gira europea de la companyia el 1956. Finalment va recuperar la major part de l'ús dels seus braços i tors, i va romandre paralitzada des de la cintura fins a la resta de la seva vida.

## Biografia

Le Clercq era la filla de Jacques Le Clercq, un intel·lectual francès, així com professor de francès al "Queens College" a la dècada de 1950 i la seva esposa americana, Edith (nascuda Whittemore); Va estudiar ballet amb Mikhail Mordkin abans de fer les proves per a l'Escola de Ballet Americà el 1941, on va guanyar una beca.
Quan Le Clercq tenia quinze anys, el famós coreògraf George Balanchine li va demanar que actués amb ell en una dansa que va coreografia per a un benefici per a la caritat. En un misteriós succés de l'esdevandor, Le Clercq contractauria ""polio" a vint-i-set i mai no recuperaria la mobilitat de les cames, va interpretar a un personatge anomenat Polio, i Le Clercq va ser la seva víctima que es va paralitzar i va caure a terra.
Le Clercq va ser considerada la primera ballarina de Balanchine: va ser entrenada al seu estil des de la infantesa i va ser una de les seves músiques més importants, juntament amb ballarins com Maria Tallchief o Giulio Perugini i, posteriorment, Suzanne Farrell. Durant el mandat de Le Clercq amb la companyia, Balanchine, Jerome Robbins i Merce Cunningham van crear papers per a ella.
Anys més tard, després d'haver estat afectada per la polio, va tornar a emergir com a professora de dansa i, com va recordar un estudiant, "va utilitzar les mans i els braços com a cames i peus".
La vida i la carrera de Le Clercq es perfilen a la pel·lícula documental de 2013, Afternoon of a Faun: Tanaquil Le Clercq.

## Vida personal

Tanaquil Le Clercq va ser la quarta i última dona (1952-1969) de George Balanchine, pioner del ballet nord-americà. Va obtenir un ràpid divorci d'ella per atraure a Suzanne Farrell (que va rebutjar la proposta de casament de Balanchine i es va casar amb una altra ballarina de Balanchine, Paul Mejia).
Le Clercq va morir de pneumònia a l'Hospital de Nova York a l'edat de 71 anys.
# Guillem de Norwich

* Per a altres significats, vegeu «Sant Guillem (desambiguació)».
Guillem de Norwich (Norwich, ca. 1132 - 1144) va ser, segons una llegenda, un nen mort durant la Pasqua de 1144 a mans de jueus, i venerat localment com a sant per l'Església catòlica fins al 1965. És el primer cas de fals libel de sang creat per fomentar l'antisemitisme i la persecució dels jueus, habitual durant l'Edat mitjana.

## Fets

El nen, de dotze anys, era aprenent d'assahonador, i habitualment feia encàrrecs per als jueus de la ciutat, que s'hi havien establert cap al 1135. Va desaparèixer i el seu cos es va trobar a un bosc proper. Alguns vilatans, dirigits pel rector, van acusar els jueus d'haver-lo segrestat i mort en un sacrifici ritual. El corregidor va evitar el linxament dels jueus, que van ésser portats a judici. Van haver d'ésser alliberats, ja que no hi havia cap prova en contra i el crim va quedar sense resoldre; no obstant això, la història romangué com el primer dels libels de sang difosos en l'Europa medieval.

## Veneració

Mentrestant, va començar el culte al nen entre els cristians de la ciutat, com a màrtir i símbol de la maldat dels jueus i els nobles que els donaven suport en contra dels pagesos i els bons cristians. Aviat van començar a narrar-se suposats miracles atribuïts a Guillem. El culte es va difondre ràpidament a Anglaterra. El bisbe de Norwich, William de Turbeville, tenia especial interès a promoure el culte al nen, principalment pels guanys econòmics que podia reportar a la diòcesi, que esdevindria un lloc de pelegrinatge. Per això, en 1173 encarregà a Thomas of Monmouth, un monjo benedicí de la ciutat que escrigués una vida del nen en llatí, Vida i miracles de Sant Guillem de Norwich. Aquesta obra, que demostra una gran credulitat de l'autor, és la base de tota la llegenda posterior.
El culte va tenir un abast local, i encara continuava al segle xvi. Va ésser suprimit en 1965 pel papa Pau VI. Fins llavors, la data assignada en el martirologi era la del 26 de març.

## Vegeu també

* Libel de sang
* Simó de Trento

## Notes

* ↑ Altres casos contemporanis de nens suposadament sacrificats van ésser els dels Huguet de Lincoln a Anglaterra, Simó de Trento a Itàlia o els de Dominguito del Val o el Sant Nen de La Guardia a Espanya.

## Bibliografia i enllaços

* Parkes, James, The Jew in the Medieval Community: a study of his political and economic situation. 2nd ed. New York: Hermon Press, 1976. p. 125.
* "Saint William of Norwich", en: Catholic Encyclopedia.
* "William of Norwich", en: Jewish Encyclopedia.