OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casabella (la Pedra)

Casabella (escrit també Casavella) és una masia del poble de la Pedra, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia està documentada des de l'any 1553

## Situació

Es troba a l'extrem sud-oest del terme municipal, al vessant meridional del serrat del Jou, a 225 metres al NO de l'ermita de Sant Lleïr de Casabella. S'hi va des de la carretera de Berga LV-4241. Al km. 34,5 (42° 07′ 59″ N, 1° 37′ 02″ E﻿ / ﻿42.132982°N,1.617204°E﻿ / 42.132982; 1.617204), abans d'arribar al Pont de Codina, es pren la pista que puja cap al nord. Està senyalitzada direcció "Sant Lleïr de Casavella". Al cap d'1,8 km. s'arriba a la masia.

## Descripció

Construcció civil. Masia de planta rectangular seguint un dels esquemes més antics i clàssics. Coberta a doble vessant i amb el carener paral·lel a la façana, orientada a migdia. La masia té un parament molt senzill fet de reble i els murs sustentats amb pedra i morter. Annexes a la masia, hi ha un seguit de dependències: graner, pallisses, coberts, corts, etc.

## Història

La masia de Casabella pertanyia a la parròquia de Sant Lleïr, actualment sense culte. Anomenada primerament de "Sant Layr", està documentada als anys 1470 i 1540.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Aquesta forma apareix en els indicadors que es troben a la carretera LV-4241
* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 227
* 1 2 «Casabella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Casabermeja

Casabermeja és un municipi d'Andalusia, a la província de Màlaga. Destaquen en el seu terme el riu Guadalmedina i el ric Cauche. El seu origen es remunta a la dominació musulmana i la seva configuració actual com poble blanc andalús es deu als segles XVII i xviii. Està construït sobre el vessant nord d'una muntanya destacant els pronunciats pendents dels seus carrers estrets i orgàniques. Del seu nucli antic destaca la seva església parroquial amb la seva torre bermeja que domina tot la vall.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'ajuntament de Casabermeja
# Rougarou

El Rougarou (pronunciat de forma alternativa com Roux-Ga-Roux, Rugaroo, o Rugaru), és una criatura llegendària en les comunitats franceses, connectades a les nocions europees del "home-llop".
Les històries de la criatura coneguda com a rougarou són tan diverses com les formes de dir el seu nom, encara que totes elles estan connectades a les cultures franceses a través d'un derivat comú, la creença en la Loup-garou. Loup és la paraula francesa per a Llop, i garou (garulf) és un home que se transforma en animal.
# Cent sis

El nombre 106 (CVI) és el nombre natural que segueix el nombre 105 i precedeix el nombre 107. La seva representació binària és 1101010, la representació octal 152 i l'hexadecimal 6A. La seva factorització en nombres primers és 2×53; altres factoritzacions són 1×106 = 2×53; és un nombre 2-gairebé primer: 2 X 53 = 106.

## En altres dominis

* És el nombre atòmic del seaborgi.
* És un nombre d'Erdős-Woods.

## Referències

* ↑ «Properties of the number 106» (en anglès). [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ (successió A059756 a l'OEIS)
# Casa de Sant Josep (Roquetes)

La casa de Sant Josep és un conjunt arquitectònic de Roquetes (Baix Ebre) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt d'edificis religiosos destinats a residència jesuïta. La planta és en forma de u per a l'edifici principal (cos central rectangular i un cos a cada extrem), i l'edifici anomenat "Ibèrica", també de planta rectangular i amb un cos afegit al mig del mateix i un altre al seu extrem.
Els edificis són voltats per boscos de pins i camps amb arbres fruiters i d'altres tipus. Tenen tres pisos d'alçada, la major part d'ells amb coberta a dues aigües o plana.
El primer pis combina, com a materials, la pedra i el maó, mentre que el segon i tercer pis utilitza fonamentalment el maó (això per a l'edifici en forma de u). S'utilitza maçoneria per a tots els pisos de l'edifici "Ibèrica", emprant maó únicament per a la demarcació dels registres dels diferents pisos, i per als emmarcaments de portes i finestres.
De l'interior cal destacar les més de vuitanta estances per als estudiants, abandonades.

## Història

Construït primerament com a casa d'exercicis espirituals i per a descans dels alumnes del Col·legi Màxim Jesuïta del Raval de Jesús, funcionà així fins al 1914.
L'edifici "Ibèrica" agafa aquest nom per ser el nucli de creació tant de la revista "Ibérica" (publicada a Barcelona), com de l'Observatori de l'Ebre i de l'Institut Químic (després Institut Químic de Sarrià).
El 1915 es traslladaren a Roquetes els estudiants de filosofia del Col·legi de Jesús, fins a 1917.
Des del 1917 fins al 1932 funcionà com a escola prenovicial. Vers el 1940-1940, i després de la restauració d'algunes parts, torna a funcionar coma escola de prenovicis i també com escola per a seglars.
En la dècada dels 50 és noviciat per uns anys fins a deixar-ho definitivament dins la mateixa dècada, mantenint-se desocupat fins als anys vuitanta.
Cal recordar que durant la Guerra Civil fou ocupat per tropes de les Brigades Internacionals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Casa de Sant Josep». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Casa de Sant Josep». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa de la Vila (Vilafranca del Penedès)

La casa de la Vila és un edifici de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. Està situat a la Plaça de la Vila, al costat del Palau Macià.

## Descripció

L'edifici està situat al centre de la vila, en la zona més terciaritzada. Té un notable valor arquitectònic i representatiu. És una construcció entre mitgeres d'origen gòtic, amb planta baixa i dos pisos. Fa cantonada amb el carrer de Santa Maria.
La façana principal, a la plaça de la Vila és d'un modernisme academicista. La façana lateral presenta finestrals i gàrgoles, de caràcter gòtic. Hi ha un pati interior actualment cobert, amb escalinata i galeries amb arcs de mig punt.
Hi ha gàrgoles situades a la façana lateral, entre les finestres del pis superior, esculpides en forma d'àguiles amb les ales plegades i el bec obert, però on raja l'aigua de les pluges. L'àguila té una simbologia múltiple i apareix en profusió des del començament de l'art fins als nostres dies, tenint un lloc important en la decoració i en la iconografia gòtica.
A la sala de Sant Ramon o sala dels Canaris hi ha uns murals combinant pintura policroma i esgrafiat on es representen una colla de temes relacionats amb la Vila i amb el Penedès. Primerament, el mercat de Vilafranca amb les pageses a les parades de terrissa, aviram i roba; les compradores i les botigues (pastisseries i bodegues). En segon lloc, el camp, amb la verema, els veremadors, els ceps i el carro tirat pel cavall, una noia amb flors i fruites i un segador fent la migdiada voltat d'espigues de cereals. En tercer lloc, la representació de la Vila, amb muralles, voltada d'elements simbòlics de les poblacions més properes: Martorell, Berà, Montserrat. Finalment, l'estrella dels vents, amb una mostra del bon temps i de la pluja. Foren realitzades per Pau Boada i Mercader.

## Història

L'edifici de la Casa de la Vila és d'origen gòtic. Al segle xiv era, probablement, palau d'en Bernat Pellicer, del que parlen les cròniques de la cancelleria de Jaume II. El 1559 l'Ajuntament va adquirir l'edifici a un tal Pubill Jaunot Caldés, pel preu de 280 lliures barcelonines. El 1604 s'hi van fer les primeres reformes, i a partir d'aquesta data ha estat objecte de diverses obres d'ampliació i condicionament. El 1912 es va fer la façana actual, d'acord amb el projecte de l'arquitecte Eugeni Campllonch. L'any 1965 es va fer la restauració de la façana lateral i es van descobrir interessants elements gòtics (finestral, i arcs a la planta baixa).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].

## Enllaços externs

* Casa de la Vila, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casamartina

Casamartina és una masia del municipi de Riner (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran masia de planta rectangular fortificada. Teulada a doble vessant i orientada nord-sud. La façana principal, a la cara est, té una porta d'arc de mig punt adovellada i finestres de petites dimensions allindades; és visible un arc tapiat i amb una finestra construïda al damunt.
Queden restes d'antics murs que murallaven la casa i el portal a la cara sud. A la cara nord hi ha una petita finestra gòtica, l'eixida i el pou amb corriola exterior.
Dins la casa hi ha una petita capella dedicada a la Mare de Déu de les Neus.
La planta baixa és amb sòl de pedra i el sostre amb bigues. La porta té la data de 1719. El parament és de carreus tallats i en filades al davant i irregulars a la part de darrere (sense tallar).
Al davant de la casa hi ha el cobert, amb porta d'arc de mig punt i la premsa de vi al costat. El parament és de carreus tallats i en filades.

## Capella

La capella està dedicada a la Mare de Déu de les Neus. A la façana hi ha la porta d’accés, adintellada. La llinda de la porta conté la inscripció "1753". Sobre aquesta porta hi ha un òcul circular, cobert amb barrots de ferro.

## Història

Hi ha notícies de l'existència de la casa al segle xiii. El 15 de desembre de 1774, Josep Casamartina fou nomenat batlle de les quadres de Mariscots, Vilaseca i Albareda que eren del Col·legi de Solsona

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 3 «Casamartina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2015].
# Centromochlus existimatus

Centromochlus existimatus és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kner R. 1858. Ichthyologische Beiträge. II. Abtheilung. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 26 (s. 373). 373-448.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Auchenipteridae (Driftwood catfishes). p. 470-482. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Ed. Salamander, Nova Jersey, Estats Units. 117pp. ISBN 0-86101-348-4.
* Soares-Porto, L.M. 1998. Monophyly and interrelationships of the Centromochlinae (Siluriformes: Auchenipteridae). p. 331-350. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Centromochlus megalops

Centromochlus megalops és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kner R. 1858. Ichthyologische Beiträge. II. Abtheilung. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 26 (s. 373). 373-448.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 0-86622-131-X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Auchenipteridae (Driftwood catfishes). p. 470-482. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Ed. Salamander, Nova Jersey, Estats Units. 117pp. ISBN 0-86101-348-4.
* Soares-Porto, L.M. 1998. Monophyly and interrelationships of the Centromochlinae (Siluriformes: Auchenipteridae). p. 331-350. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Brasil: EDIPUCRS.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cascades Alamere

Les cascades Alamere són unes cascades situades al Point Reyes National Seashore, comtat de Marin, Califòrnia (Estats Units d'Amèrica). L'aigua de les cascades cau directament a l'oceà, sent una de les dues úniques cascades que ho fa a Califòrnia; l'altra són les cascades McWay.
Les cascades Alamere cauen des de la part superior dels escarpats penya-segats d'esquist cap a Alamere Creek Beach. Riu amunt de la cascada principal es troben tres cascades separades; juntes, aquestes cascades tenen aproximadament 6-9 metres d'altura. Totes aquestes cascades són alimentades pel rierol Alamere (Alamere Creek).
Es pot arribar a les cascades Alamere seguint el camí de la costa del Palomarin Trailhead, al final de Mesa Road, de Bolinas. Després de 4 km, el sender passa per la vora dos petits llacs (Bass Lake i Pelican Lake). Es pot accedir a Bass Lake per un camí lateral que condueix a un seient suspès per cordes, i els excursionistes sovint s'aturen per nedar durant els mesos d'estiu. Des del Palomarin Trailhead fins a les cascades, la caminada d'anada és de 6,4 km.

## Referències

* ↑ Alamere Falls (Point Reyes National Seashore, California, USA) (anglès)
* ↑ «Alamere Falls - California Waterfalls; Pt. Reyes Natl. Seashore, Bolinas-hike/trail/map/directions». [Consulta: 28 novembre 2015].
* ↑ «Alamere Creek Beach, Bolinas, CA - California Beaches» (en anglès). [Consulta: 28 novembre 2015].
* ↑ Alamere Falls via Coast Trail from Palomarin Trailhead Arxivat 2014-08-21 a Wayback Machine. (anglès)

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Cascades Andriamamovoka

Les cascades Andriamamovoka són unes cascades del centre de Madagascar.
Estan situades al riu Namorona, en la regió Vatovavy-Fitovinany, a prop del Parc Nacional de Ranomafana.

## Referències

* ↑ Tradel Adventures

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Cascades Barron

Les cascades Barron (en aborigen: Din Din) són unes cascades del riu Barron, on el riu descendeix de l'altiplà d'Atherton cap a la plana costanera de Cairns, a Queensland (Austràlia).
El 2009, com a part de les celebracions del Q150, les cascades Barron van ser anunciades com un dels Q150 Icons de Queensland pel seu paper com a «Atracció natural».

## Localització i característiques

Protegides dins del Parc nacional Goles de Barron, només presenten un gran volum d'aigua després d'una precipitació considerable durant la temporada humida. Durant gran part de la resta de l'anynomés es pot apreciar poc més que un degoteig, en part a causa de la presència d'un sobreeixidor a la part superior de les cascades, que subministra la central hidroelèctrica del barranc de Barron (Barron Gorge Hydro), situada riu amunt del congost.
Les cascades de Barron es poden veure i accedir per carretera per la Kennedy Highway que travessa el riu Barron aigües amunt de les cascades, a prop de Kuranda. El ferrocarril Kuranda Scenic de via estreta i el telefèric Skyrail Rainforest Cableway també van des de la plana costanera fins a l'altiplà. El tren s'atura a les cascades Barron, on els passatgers poden passejar uns quants minuts. El Skyrail s'atura a dues estacions de la selva tropical, Red Peak i Barron Falls. El camí de les estacions del telefèric cap a les cascades travessen la selva tropical fins a tres miradors independents que ofereixen vistes del congost i de les cascades.
* Barron Falls durant l'estació seca
* Vista de les cascades des del Skyrail Rainforest Cableway

## Etimologia

Les cascades van ser nomenades en honor de Thomas Henry Bowman Barron, el cap de la policia de Brisbane a la dècada del 1860.

## Atracció turística

Les cascades van ser una de les atraccions turístiques més populars de Queensland a la dècada del 1890. Els visitants se senten atrets per les característiques i els paisatges naturals.

## Referències

* 1 2 Carmody, Julie; Prideaux, Bruce. «Sustainable Nature Based Tourism: Planning and Management. Report on Visitation and Use at Barron Falls, Far North Queensland 2009/10» ( PDF) (en anglès). Wet Tropics Site Report 5/10. Reef and Rainforest Research Centre Limited, Cairns.
* ↑ Bligh, Anna. «Premier unveils Queensland's 150 icons» (en anglès). Queensland Government, 10-06-2009. Arxivat de l'original el 2017-05-24. [Consulta: 27 juny 2019].
* ↑ «Barron Falls Station» (en anglès). Skyrail Rainforest Cableway. Arxivat de l'original el 2008-07-05. [Consulta: 27 juny 2019].
* ↑ «Barron Falls» (en anglès). World Waterfall Database, 2014. Arxivat de l'original el 2019-06-27. [Consulta: 27 juliol 2021].

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades d'Austràlia
# Chamaedorea elegans

Chamaedorea elegans és una espècie de palmera de petites dimensions utilitzada com a planta d'interior. És originària de la selva plujosa del sud de Mèxic i Guatemala. Chamaedorea elegans es planta als jardins de clima subtropical i tropical, fa de 2 a 3 m d'alt i el seu estípit és prim com el d'una canya. Com a planta d'interior creix fins a 2 m i prefereix una humitat de moderada a baixa. Creix millor amb llum intensa, però tolera que sigui baixa. Era una planta popular en l'Era Victoriana britànica. Les seves inflorescències són lleugerament amargants i es consumeixen, per exemple, en amanides, al Salvador i Guatemala.
# Cham (Zug)

Cham és un municipi del cantó de Zug (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de la ciutat (alemany)
* Lloc de fotografies amb indrets i figures (alemany)
* Turisme Cham Arxivat 2019-08-10 a Wayback Machine. (alemany)
* Cham al Diccionari Històric de Suïssa (alemany)
# Castell d'Oristà

El Castell d'Oristà és un edifici d'Oristà (Lluçanès) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Les restes del castell tradicionalment s'han situat a la Costa del Castell, al nord-est del nucli. Tot i que el castell està documentat, se'n desconeix la seva ubicació exacta, ja que a la zona esmentada no en queden restes visibles, tot i que a la zona de la Costa del Castell semblen haver-hi murs confeccionats amb pedres i morter.

## Història

El castell apareix documentat per primera vegada l'any 908, quan es té notícia d'una terra situada al seu terme. Les notícies sobre la seva existència acaben l'any 1065 sense que es sàpiga qui va ser el senyor del castell, malgrat sembla que van ser els Balsareny.

## Referències

* 1 2 «Castell d'Oristà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
* ↑ Ordeig i Mata, Ramon «La Parròquia de Sant Andreu d'Oristà». Ausa, 1974, pàg. 289–304. ISSN: 2014-1246.
# Chhola

Chhola és una serralada de muntanyes a l'Himàlaia, que forma el límit oriental de Sikkim, i separa aquest estat indi de Bhutan i Tibet. Va des del sud, de la muntanya de Dankia (7.184 metres), cap al nord, i avança paral·lel a la serralada Singalila (que forma el límit oriental de Sikkim, al que separa de Nepal). Els passos principals són el Tankra, el Jelep i el pass de Chhola, proper a la ruta entre Tumlong, l'antiga residència d'hivern del que fou rei de Sikkim, i Chumbi, la residència d'estiu al Tibet.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Safonovo

«Safonovo» té aquests significats:
* Safonovo (Múrmansk), localitat de l'óblast de Múrmansk, a Rússia
* Safonovo (Koltxúguino), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Safonovo (Múrom), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
# Safonovo (Múrom)

* Per a altres significats, vegeu «Safonovo».
Safonovo (en rus: Сафоново) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 16 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Safonovo (Koltxúguino)

* Per a altres significats, vegeu «Safonovo».
Safonovo (en rus: Сафоново) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 5 habitants. Pertany al districte municipal de Koltxúguino.

## Referències

* ↑ «Владимирская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года.». Arxivat de l'original el 2019-01-14.
* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.