OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Nacional de Música

* No s'ha de confondre amb Premio Nacional de Música.
El Premi Nacional de Música formà part dels Premis Nacionals de Cultura i era concedit anualment per la Generalitat de Catalunya, reconeixent la trajectòria professional de cada guardonat en la seva categoria i amb una dotació de 18.000 euros.
El premi era designat per un jurat encapçalat pel Conseller de Cultura i era atorgat en una cerimònia realitzada presidida pel President de la Generalitat, conjuntament amb la resta de Premis Nacionals de Cultura. A principis d'abril de 2013 es va fer públic que el Govern de la Generalitat de Catalunya reduïa els premis Nacionals de Cultura de 16 a 10 guardonats, i n'abolia les categories, creant un sol guardó de Premi Nacional de Cultura, amb la intenció de "tallar el creixement il·limitat de categories".

## Guanyadors

Des del 1992 el Premi Nacional de Música s'ha atorgat a:
* 1992 - Orquestra Simfònica del Vallès
* 1993 - Elisenda Climent
* 1995 - Joan Guinjoan
* 1996 - Montserrat Torrent
* 1997 - Xavier Montsalvatge
* 1998 - Anna Ricci
* 1999 - Joaquim Homs
* 2000 - Josep Maria Mestres Quadreny
* 2001 - Josep Soler i Sardà
* 2002 - Joan Albert Amargós
* 2003 - Montserrat Caballé
* 2004 - Alícia de Larrocha
* 2005 - Toti Soler
* 2006 - Orfeó Català
* 2007 - Benet Casablancas
* 2008 - Antònia Font
* 2009 - Jordi Savall
* 2010 - Jordi Cervelló
* 2011 - Miguel Poveda
* 2012 - Festival Barnasants, dirigit per Pere Camps

## Referències

* ↑ Closas, Núria «Es redueixen els Premis Nacionals de Cultura». Diari Ara, 03-04-2013, p.31. ISSN: 2014-010X [Consulta: abril 2013].
* ↑ Premis Nacionals de Cultura 1932-2011. Barcelona: Consell Nacional de la Cultura i de les Arts, 2011. ISBN 978-84-393-8828-9.
* ↑ «Acte de lliurament dels Premis Nacionals de Cultura 2010». Gencat, 05-07-2010. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Pere Arquillué i Miguel Poveda, premis nacionals de Teatre i Música». 324.cat, 23-02-2011.
* ↑ «Premis 2012». CoNCA.
# Calcàrids

Els calcàrids (Calcariidae) són un grup d'aus tradicionalment incloses a la família dels emberízids (Emberizidae) però amb els quals recentment Alström et el 2008, formen una família diferent. Aquesta família figura en la classificació 2.2, 2009 del Congrés Ornitològic Internacional.

## Llista de gèneres i espècies

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 3.3, 2013), componen aquesta família tres gèneres amb 6 espècies.
* Gènere Calcarius, amb tres espècies.
* Gènere Plectrophenax, amb dues espècies.
* Gènere Rhynchophanes, amb una espècie: repicatalons de McCown (Rhynchophanes mccownii).

## Referències

* Per Alström, Urban Olsson, Fumin Lei, Hai-tao Wang, Wei Gao, Per Sundberg, «Phylogeny and classification of the Old World Emberizini (Aves, Passeriformes)», Molecular Phylogenetics and Evolution, vol.47, n°3 (juny 2008), p.960-973. doi:10.1016/j.ympev.2007.12.007
# Festival Internacional de Jovent d'Aberdeen

El Festival Internacional de Jovent d'Aberdeen és un festival artístic per a joves de gran rellevància en el conjunt d'Escòcia.
Cada any el Festival atrau més de 1000 joves d'arreu del món, que actuen a la ciutat i tenen l'oportunitat de conèixer-se i de posar-se en contacte amb artistes i professionals.
El festival consta d'actuacions a porta tancada però també d'espectacles a l'aire lliure o simplement gratuïts i d'una cercavila. Tots plegats sumen una setantena llarga d'esdeveniments que atrau més de 30.000 espectadors.
# Molinera

Molinera és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Rivert.
Està situat al sud de Rivert, a prop i a la dreta del barranc de Rivert i a l'esquerra del barranc dels Escarruixos. És a llevant de la partida d'Escarruixos i al sud-est de les Costes.
# Alnus subcordata

Alnus subcordata, o el vern caucasià, és una espècie d'arbre dins la família Betulaceae, i és planta nativa de zones temperada de l'Iran i el Caucas.
És un arbre caducifoli de fins a 15-25 m d'alt. Els seus fruits fan 2-3 cm de llargada i contenen nombroses llavors alades.

## Usos

La seva fusta s'empra per fabricar paper. Té un valor calorífic d'unes 4,6 cal/g.
# Sirtis Menor

Sirtis Menor (grec antic: Σύρτις μικρά; llatí: Syrtis Minor) va ser el nom donat pels romans a l'actual golf de Gabès, el més petit dels dos golfs de la costa de la moderna Líbia.
Juntament amb el Sirtis Major donava nom a la regió de Sírtica, després Tripolitània. El nom venia de la paraula dels nadius, Sert, que vol dir desert, per la costa desolada i arenosa que actualment encara conserva. Segons Escílax es trobava limitat per una banda pel promontori anomenat Zeita (Ζεῖθα) i per l'altra l'illa de Gerba. Estrabó diu que la badia tenia una circumferència de 1600 estadis, i un diàmetre de 600. La navegació per aquesta badia era molt perillosa perquè tenia roques situades a poca profunditat de la superfície de manera que es considerava a l'antiguitat que no era navegable. Fins i tot a la Sirtis Major només s'hi aventuraven petits vaixells, segons diuen Estrabó, Escílax de Carianda, Polibi, Pomponi Mela, Plini el Vell i Procopi.

## Referències

* ↑ Escílax de Carianda. Periple, 48
* ↑ Estrabó. Geografia, XVII, 835
* ↑ Polibi. Històries, I, 39
* ↑ Pomponi Mela. De situ orbis, I, 7
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, V, 4, 4
* ↑ Procopi. De Aedificiis conditis vel restoratis auspicio Justiniani, VI, 3
* ↑ Smith, William (ed.). «Syrtis Major». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 12 juny 2022].
# Sant Genís de Pacs del Penedès

Sant Genís és una església parroquial al costat del cementiri, als afores del nucli urbà de Pacs del Penedès (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església de Sant Genís de Pacs va ser construïda el segle xvii, d'acord amb la inscripció que apareix a la façana (1669). En depenen la capella de Sant Pau apòstol i l'antiga parròquia de la Bleda.
És un edifici d'una sola nau, amb volta de creueria de sis arcs sobre mènsules i clau de volta a la capçalera. La volta de la nau és d'aresta. Els capitells presenten decoració escultòrica. El portal és allindat, amb columnes i frontó, i decoració figurativa a la part superior. El campanar és de base quadrada, amb finestres i coberta de pavelló.
La pica baptismal té forma de copa. Actualment no es conserva el peu que deuria sostenir el vas de la pica i que acabaria de donar-li l'esmentada forma. El vas està dividit en dos parts: la superior de parets bastant convexes i la part inferior de parets còncaves i decoració agallonada. Té el brocal pla bastant escrostonat. A tres cm de la boca hi ha un bordó de mitja canya seguit d'un petit ressalt. A continuació segueix una secció llisa d'una 20 cm ja un xic convexa que queda interrompuda per dos altres bordons un de molt petit ajuntat a un altre de 5 cm. En aquest punt s'inicia una zona de forta concavitat formada per 16 fragments agallonats rebuidats els quals arriben a la base del vas. A 3 cm del sòl hi ha un altre bordó d'uns 4 cm de gruix que parteix la superfície agallonada. Fou tallada d'un bloc de pedra calcària molt tova. Aquesta pica fou trobada penjada al fer unes obres per tal d'engrandir l'església per la banda de l'actual entrada essent utilitzada des d'aleshores com a jardinera en un racó de l'atri. L'any 1984 fou recuperada i dipositada a l'interior de l'església parroquial, entrant a mà esquerra, dins del petit recinte dedicat a baptisteri i tancat per una reixa.

## Notes

* 1 2 3 «ESGLÉSIA PARROQUIAL DE SANT GENÍS». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2015].
# Premis Ondas 2006

Els Premis Ondas 2006 van ser la cinquanta-tresena edició dels Premis Ondas, lliurats el 23 de novembre de 2006 al Barcelona Teatre Musical.
La cerimònia va ser presentada per Carles Francino, Gemma Nierga i Carlos Latre, amb l'actuació musical d'Alejandro Sanz, Ricky Martin, Ana Torroja, La Mari (Chambao), David Bisbal, Corinne Bailey Rae i Shakira. La gala va ser retransmesa per a Espanya per Cuatro.
Prèviament a la gala, al migdia, l'alcalde de Barcelona, Joan Clos, va realitzar el tradicional esmorzar amb tots els premiats al Palauet Albéniz.

## Premis de televisió i cinema

* Millor sèrie espanyola: Aída (Telecinco)
* Millor programa d'entreteniment: Buenafuente (Antena 3)
* Trajectòria o labor professional més destacada: Televisió Espanyola per la seva 50 aniversari
* Millor programa o millor tractament d'un esdeveniment: Porca misèria (TV3) i Vaya Semanita (ETB)
* Premi internacional de televisió: Shouf Shouf! de VARA (Països Baixos)
* Menció especial del jurat: El coro de la cárcel de Televisión Española
* Premi Cinemanía a l'esdeveniment cinematogràfic de l'any: Salvador (Puig Antich)

## Premis de ràdio

* Millor programa de ràdio (ex æquo): No somos nadie (M80 Radio) i Minoria absoluta (RAC 1)
* Millor programa informatiu (desert)
* Trajectòria o labor professional més destacada: Justo Molinero (Radio Teletaxi)
* Premi a la innovació radiofònica: Fernando Berlín per Héroes de los dos bandos (Radiocable.com)
* Premi internacional de ràdio: Kołysanka dla Brajana de Polskie Radio
* Menció especial del juray: Paroles d'amour - Lettres et mots d'amour du XXe siècle de Radio France

### Publicitat a ràdio

* Millor cunya de radio (ex–aequo): Farola (Fundación Alcohol y Sociedad) i Cow-Boys (Localia)
* Millor equip creatiu de publicitat en ràdio: Juan Nonzioli, Nacho Guilló i Víctor Aguilar (agencia Shackleton)
* Millor campanya de ràdio: Para ti (Shackleton)
* Millor creativitat en patrocini, jingle, esment, promoció, concurs o un altre format original
** Gomaespuma
* Premi a la cunya més popular per votació dels oïdor: Desplazamientos

## Premis de Música

* Millor cançó: Let me out de Dover
* Millor àlbum: Caminos de ida y vuelta de David de María
* Millor artista o grup espanyol: David Bisbal
* Millor artista o grup internacional: Shakira
* Millor artista revelació: Nena Daconte
* Premi Especial del Jurat: Miguel Ríos
* Menció Especial del Jurat: Ana Torroja

## Premis iberoamericans de ràdio i televisió

* Millor programa, professional o emissora de ràdio o de televisió (ex æquo); Noticieros de Televisa (Mèxic) i Carmen Aristegui per Hoy por hoy (W Radio, Mèxic).

## Referències

* ↑ Calidad y humor en televisión y radio, protagonistas en la entrega de los Ondas, El País, 24 de novembre de 2016
* ↑ Cuatro emite la gala de los Premios Ondas desde Barcelona, 23 de novembre de 2006

## Vegeu també

* TP d'Or 2006
* Antena de Oro 2006
* Premis ATV 2006

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial dels Premis Ondas Arxivat 2019-06-26 a Wayback Machine.
# Brezovica (Žilina)

* No s'ha de confondre amb Brezovica (Prešov).
Brezovica és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.
La primera menció escrita de la vila es remunta al 1580.

## Referències

* ↑ «(eslovac) Slovenské slovníky». [Consulta: 7 febrer 2010].
* ↑ «(eslovac) (anglès) Mestská a obecná štatistika SR». Arxivat de l'original el 16 de novembre 2007. [Consulta: 11 febrer 2010].
# Ca l'Artau

«Ca l'Artau» té aquests significats:
* Ca l'Artau (Sant Julià del Llor i Bonmatí), mas al municipi de Sant Julià del Llor i Bonmatí (Selva)
* Ca l'Artau (Vilobí d'Onyar), mas al municipi de Vilobí d'Onyar (Selva)
* Ca l'Artau (Vidreres), obra al municipi Vidreres (Selva)
# Festival Internacional de Jazz de Barcelona

El Festival Internacional de Jazz de Barcelona es va fundar el 1966. És el festival de jazz més antic dels que se celebren a Catalunya.
El primer concert va ser el 3 de novembre de 1966, al Palau de la Música Catalana, a càrrec del pianista Dave Brubeck i el seu quartet. Va estar suspès entre 1977 i 1979, de manera que en l'edició de 2018 celebrarà el seu 50è aniversari.
Ha programat tant artistes joves o debutants, com grans figures ja consagrades, com Duke Ellington, Count Basie, Miles Davis, Sonny Rollins, Jimmy Smith, Dexter Gordon, Keith Jarrett, Barbara Hendricks i un llarg etcètera. La programació musical es complementa amb activitats paral·leles com conferències, classes magistrals, exposicions o projeccions cinematogràfiques.

## Referències

* ↑ «Festivals de Jazz a Catalunya». Arxivat de l'original el 2018-09-05. [Consulta: 5 setembre 2018].
* ↑ «50è Voll-Damm Festival Internacional de Jazz de Barcelona - Visit Barcelona». [Consulta: 5 setembre 2018].
* ↑ García, Julián «Un Festival de Jazz de Barcelona pantagruèlic» (en castellà). elperiodico, 20-09-2017.
* ↑ «48è Voll-Damm Festival Internacional de Jazz de Barcelona | Filmoteca de Catalunya», 19-12-2012. Arxivat de l'original el 2018-09-05. [Consulta: 5 setembre 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Milà-Sanremo 1937

La Milà-Sanremo 1937 fou la 30a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 19 de març de 1937, sent el vencedor final l'italià Cesare del Cancia, que s'imposà en solitari en l'arribada a Sanremo.
138 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 68 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Cesare del Cancia | - | 7h 31' 30" |
| 2 | Pierino Favalli | - | + 2' 20" |
| 3 | Marco Cimatti | - | + 2' 50" |
| 4 | Attilio Masarati | - | m. t. |
| 5 | Olimpio Bizzi | - | m. t. |
| 6 | Osvaldo Bailo | - | m. t. |
| 7 | Giovanni Cazzulani | - | m. t. |
| 8 | Luigi Macchi | - | m. t. |
| 9 | Elio Bavutti | - | m. t. |
| 10 | Giotto Cinelli | - | m. t. |

## Referències

* ↑ «Cyclisme sur route - Milan - San Remo 1937 - Résultats» (en francès). [Consulta: 15 juliol 2018].
# Anna de Mecklemburg

Anna de Mecklemburg (alemany: Anna von Mecklemburg-Güstrow, Wismar, 14 d'octubre 1533 - Schwerin, 4 de juliol 1602), va contreure matrimoni el 12 de març de 1566, amb el duc de Curlàndia i Semigàlia, Gotthard Kettler a Königsberg, va ser duquessa consort des del 1566 al 1587, data de la mort del seu marit. Era la filla d'Albert VII de Mecklemburg i Anna de Brandeburg. Anna és la primera dona a Livònia, que la seva vida està històricament documentada.

## Referències

* ↑ «Anna von Mecklenburg-Güstrow» (en alemany). [Consulta: 23 febrer 2015].
# Siruela

Siruela és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Ca l'Artigas

Ca l'Artigas és un edifici modernista del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos, amb coberta plana. A la planta baixa, de composició simètrica, hi ha tres portes d'arc sinuós, la central de les quals és més ampla. Al primer pis hi ha un balcó corregut, amb barana de ferro, sostingut per quatre grans cartel·les. Les dues obertures d'aquest pis són rectangulars i amb motllures a la part superior, on apareixen elements figuratius i florals. El segon pis consta de tres obertures rectangulars, amb ampit seguit decorat amb garlanda floral, i damunt les quals hi ha targes cegues de mig punt. La composició de la façana es completa amb un coronament sinuós, similar al de les portes de la planta baixa, emmarcat per un bordó.
La façana posterior es configura mitjançant terrasses esglaonades.

## Història

L'any 1900, el propietari de l'edifici del carrer de la Llibertat, 37, Antoni Pascual, sol·licità permís d'obres per reformar la façana, segons projecte del mestre d'obres Gaietà Miret. La reforma es limitava a la façana, l'estructura i elements decoratius de la qual responen plenament al llenguatge de l'estil modernista, tan difós a la Vilanova d'aquella època i que en aquest cas es mostra en la seva vessant més popular.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Artigas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].
# Font de la Marieta (el Meüll)

La Font de la Marieta és una font del terme municipal de Castell de Mur, en territori del poble del Meüll, de l'antic municipi de Mur.
Està situada a 964 m d'altitud, a l'esquerra del barranc de la Marieta, al qual dona nom, molt a prop del límit municipal amb Sant Esteve de la Sarga, a migdia de la Serra del Coscó, a prop i al sud-oest d'on aquesta serra enllaça amb la Serra d'Alzina. La masia que té més a prop és la Casa del Coscó, més d'un quilòmetres al nord-oest.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Monestir de Dysert O'Dea

El Monestir de Dysert O'Dea (en anglès: Dysert O'Dea Monastery) es troba prop de Corofin al comtat de Clare, a Irlanda.
Es tracta de les restes d'un monestir cristià primitiu que va ser fundat per St. Tola, que va morir prop del any 735, encara que la major part de les edificacions actuals daten del període a partir del segle xii.
El monestir de Dysert O'Dea és el lloc on es troba l'església de Dysert O'Dea i les restes d'una torre de ronda. L'església conté moltes tombes llargues oblidades amb algunes creus. Les parts més interessants de l'església són la finestra de l'est, que està fet cap amunt amb tres arcs elevats, i la porta d'entrada bellament tallada, feta de quatre arcs.

## Referències

* ↑ O'Dea: Ua Deághaidh: The Story of a Rebel Clan, by Risteárd Ua Cróinín (Richard Cronin), Ballinakella Press, Whitegate, Co. Clare, Ireland, 1992.

## Enllaços externs

* The Burren: Dysert O'Dea Church by Eugene Curry, 1839 (Clare Library website)
# Santa Llúcia de Casa Aytés

Santa Llúcia de Casa Aytés és la capella particular de Casa Aités, en el poble d'Enviny, del terme municipal de Sort, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme d'Enviny. Està situada a Casa Aytés, dins del poble d'Enviny, a la seva zona central-oriental. Actualment (principis del segle XXI) és en ruïnes. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Senzilla construcció de planta rectangular amb capçalera a ponent i porta a l'est, per damunt de la qual s'obre una petita roassa. La façana es troba coronada per una espadanya d'un sol arc i els murs laterals presenten contraforts a l'exterior. Actualment la coberta es troba ensorrada.

## Referències

* 1 2 «Santa Llúcia de Casa Aytés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sort - Enviny». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Santa Llúcia de Casa Aytés en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Protosphagnum

Protosphagnum nervatum és l'única espècie coneguda de l'ordre extint Protosphagnales. Són similars als actuals Sphagnum, malgrat que les cèl·lules foliars no són tan dimòrfiques com en Sphagnum.

## Referències

* ↑ Nejburg, M. F. «Leafy mosses from the Permian deposits of Angarida». Trudy geol. Inst. Leningr, vol. 19, 1960, pàg. 1-104.
* ↑ Oostendorp, Cora. The Bryophytes of the Palaeozoic and the Mesozoic. 34, 1987 (Bryophytum Bibliotheca). ISBN 3-443-62006-X.
# Broken Bones

Broken Bones és una banda anglesa de hardcore punk, fundada el 1983 a Stoke-on-Trent pel guitarrista Anthony «Bones» Roberts després de deixar Discharge.
La formació original incloïa el germà bessó de Bones, Terence "Tezz" Roberts (també ex-Discharge) al baix, Nick «Nobby» Dobson a la veu i el bateria Darren «Bazz» Burgress. El seu primer senzill «Decapitated» va ser publicat al gener de 1984, i el següent senzill «Crucifix» el maig de 1984. Tezz va deixar la banda per unir-se a U.K. Subs i Paul «Oddy» Hoddy el va substituir al baix. Aquesta formació va signar amb Fall Out Records i va gravar el seu primer àlbum, Dem Bones, produït per Mike Stone. A Alemanya, els dos primers senzills es van aplegar al mini-àlbum I. O. U...Nothing, publicat per Agressive Rock Produktionen.
Broken Bones va evolucionar i van passar a un estil conegut com a crossover thrash. Ha publicat vuit àlbums d'estudi, tres EP i diversos senzills. El grup ha passat per una sèrie de canvis de formació al llarg dels anys i ha fet gires internacionals.

## Discografia
### Àlbums

* Dem Bones (1984, Fall Out Records)
* Live at the 100 Club (1985, autoproduït)
* Bonecrusher (1985, Combat Core)
* F.O.A.D (1987, Fall Out Records)
* Losing Control (1987, Heavy Metal Recordings)
* Stitched Up (1991, Rough Justice)
* Without Conscience (2001, Rhythm Vicar)
* Time for Anger, Not Justice (2004, Dr. Strange Records)
* Fuck You and All You Stand For (2009, Rodent Popsicle Records)

### EP

* I..O..U....Nothing (1984, Aggressive Rock Produktionen)
* Trader in Death (1987, Heavy Metal Recordings) (No. 21)
* Dead & Gone (2015, Punkerama/Breed)

### Recopilatoris

* Decapitated (1987, Fall Out Records)
* Brain Dead (1992, Rough Justice)
* Complete Singles (1996, Cleopatra Records)
* Bone Club, The Very Best Of (2010, Jungle Records)

## Referències

* 1 2 3 Colin Larkin. The Virgin Encyclopedia of Heavy Rock. First. Virgin Books, 1999, p. 81. ISBN 0-7535-0257-7.
* ↑ Dem Bones press-release on Jungle Records.net, (accessed, 10 December 2014).
* 1 2 Broken Bones complete discography on Metal Archives.com, (accessed 10 December 2014).
* ↑ Glasper, Ian. Burning Britain: The History of UK Punk 1980–1984. Oakland (CA): PM Press, 2014, p. 177–180. ISBN 9781604869897.
* ↑ Listing for Dem Bones on Discogs.com, (accessed 10 December 2014).
* ↑ Listing for the I. O. U....Nothing mini-album on Discogs.com, (accessed 10 December 2014).
# Caliptomènids

Els caliptomènids (Calyptomenidae) són una família d'ocells passeriformes pròpia d'Àfrica, la península Malaia i Borneo.
Les espècies d'aquesta família foren incloses als eurilàimids, però estudis publicats al 2006, van mostrar que ambdós grups no estaven estretament relacionats.

## Taxonomia

Segons la classificació de IOC World Bird List (versió 10.2, 2020), aquesta família està formada per dos gèneres amb 6 espècies:
* Gènere Smithornis, amb tres espècies.
* Gènere Calyptomena, amb tres espècies.

## Referències

* ↑ Moyle, Robert G.; Chesser, Robert Terry, 1960-; Prum, Richard O.; Schikler, Peter.; Cracraft, Joel. Phylogeny and evolutionary history of Old World suboscine birds (Aves, Eurylaimides) ; American Museum novitates, no. 3544. N. 3544. Nova York: American Museum of Natural History
* ↑ https://www.worldbirdnames.org/bow/nz_wrens/