OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gerardo García León

Gerardo García León (Sevilla, 7 de desembre de 1974) és un futbolista andalús, que ocupa la posició de defensa. És germà dels també futbolistes Eduardo i Moisés García León.

## Trajectòria

Format al planter del Reial Madrid, actua al filial madridista entre 1992 i 1995, sent una de les promeses més destacades. Però, sense debutar amb el primer equip, la temporada 95/96 marxa al CD Leganés, on romandria un any abans de militar a la UE Lleida i el CD Badajoz, tots tres de Segona Divisió.
El seu bon joc a la categoria d'argent fan que el Vila-real CF l'hi incorpore per a la seua campanya de debut a la primera divisió, que també va resultar l'aparició del sevillà en la màxima categoria. Eixa 98/99 els valencians van descendir, però Gerardo va ser un dels destacats de l'equip, amb 34 partits i 2 gols.
Continua amb el Vila-real a Segona, però en el mercat d'hivern de la temporada 99/00 retorna a Primera per jugar amb el València CF. No gaudeix de massa fortuna al club de Mestalla, sent cedit al CA Osasuna. Tot i això, va formar part de l'onze inicial en la final de la Champions League del 2000, en la qual els valencians perderen contra el Reial Madrid.
L'estiu del 2001 fitxa pel Màlaga CF. Es convertirà en una de les peces claus de la defensa andalusa durant cinc temporades, totes elles a primera divisió. Amb el descens del Málaga a Segona el 2006, Gerardo recala a la Reial Societat, on ha continuat sent titular tant a Primera com a Segona Divisió. A inici de la temporada 2009-10 fitxa pel Córdoba CF.
Ha disputat 474 partits de lliga entre Primera i Segona Divisió al llarg de la seua carrera.

## Selecció espanyola

Gerardo ha estat internacional en categories inferiors amb la selecció espanyola de futbol. Ha jugat amb la sub-17 (1991), sub-19 (1992) i sub-23 (1997).

## Referències

* ↑ «De titular en una final de Champions a entrenar con Osasuna en menos de un año», 15-03-2015. [Consulta: 18 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Gerardo
# Giffone

Giffone és un municipi italià, dins de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió de Calàbria. L'any 2007 tenia 2.044 habitants. Limita amb els municipis d'Anoia, Cinquefrondi, Galatro, Mammola i Maropati.

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Giffone» (en italià).
# Giffoni Valle Piana

Giffoni Valle Piana és una localitat i municipi a la Província de Salern (regió de Campània (Itàlia). L'any 2009 tenia 11.991 habitants. Limita amb els municipis d'Acerno, Calvanico, Giffoni Sei Casali, Montecorvino Pugliano, Montecorvino Rovella, Montella, Pontecagnano Faiano, Salern, San Cipriano Picentino i Serino.

## Evolució demogràfica

Gràfica de població de Giffoni Valle Piana :
* Font: ISTAT. Elaboració gràfica de la Wikipèdia

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Giffoni Valle Piana» (en italià).
# Giffoni Sei Casali

Giffoni Sei Casali és una localitat i municipi italià, dins de la província de Salern, a la regió de Campània. L'any 2009 tenia 5.272 habitants. Limita amb els municipis de Calvanico, Castiglione del Genovesi, Fisciano, Giffoni Valle Piana i San Cipriano Picentino.

## Evolució demogràfica

Gràfica de població de Giffoni Sei Casali :
* Font: ISTAT. Elaboració gràfica de la Wikipèdia

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Giffoni Sei Casali» (en italià).
# Komsomolsk

Komsomolsk (Комсомольск) és un poble (anteriorment un assentament de tipus urbà) al raion de Pervomàiskoie (óblast de Tomsk). És el centre administratiu de l'assentament rural de Komsomolsk. Es troba a la riba del riu Txulim. Tenia 1.997 habitants a data de l'1 de gener del 2015. Durant l'estiu, els habitants guanyen diners collint nabius de grua dels boscos i aiguamolls propers.

## Referències

* ↑ «Reiestr administrativno-territoriàlnikh iedinits Tomskoi oblasti (po sostoiàniu na 1 ianvarià 2015 goda» (PDF) (en rus). Administració de l'óblast de Tomsk. [Consulta: 19 maig 2015].
* ↑ «'There Is No Other Way': How A Siberian Village Survives Off The Forest» (en anglès). RadioFreeEurope/RadioLiberty. [Consulta: 15 octubre 2015].
# Koriak

El koriak és una llengua luorawetlanparlada per unes 3.500 persones del poble koriak, segons estimacions de l'any 2001, a la regió de Txukotka. Guarda una relació molt estreta amb el txuktxi, llengua amb tres vegades més de parlants que el koriak. Juntament amb el txuktxi, l'itelmen, el kerek i l'aljutor, considerades aquestes dues últimes llengües com a dialectes del koriak, forma la família de les llengües luorawetlan ,agrupades dins les llengües paleosiberianes.
Els txuktxis i els koriaks formen una unitat cultural basada en l'economia de la caça de rens i ambdues ètnies tenen autonomia de Rússia.

## Ús de la llengua

Els koriaks, com els txuktxis, empraven pictògrafs. Des del 1913 els nens koriaks anaven a les escoles missioneres (13 el 1916), però la seva pròpia escriptura es crearia a partir del 1930, quan es compilà un alfabet de 28 lletres basat en el dialecte Chavchyvan. El primer llibre, Jissa kalekal (El llibre Roig) fou publicat el 1932 i el 1934 un llibre de lectura i altres llibres de text. El 1933 hi havia 1.545 escolars koriaks que el primer any el feien en koriak com a introducció al rus. S. Stebnitsky va impulsar la nova literatura en llengua koriak, però el 1937 foren forçats a adoptar l'alfabet ciríl·lic, i s'hi publicaren llibres de texts, obres pamfletàries soviètiques traduïdes del rus, petites obres de ficció d'autors com Kersai Kekketyn, Lev Zhukov i Vladimir Koyanto. Des del 1988 s'han aprovat decrets per a desenvolupar els pobles nòrdics, de manera que s'han publicat nous llibres de text i abecedaris, compilats per M. Ikavav, I. Agin, V. Kavav i E. Narivlitx. Es publiquen articles en koriak al diari provincial Narodovlastie.

## Alfabet del koriak

| А а | Б б | В в | В' в' | Г г | Г' г' | Д д | Е е |
| Ё ё | Ж ж | З з | И и | Й й | К к | Ӄ ӄ | Л л |
| М м | Н н | Ӈ ӈ | О о | П п | Р р | С с | Т т |
| У у | Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Щ щ | Ъ ъ |
| Ы ы | Ь ь | Э э | Ю ю | Я я |

## Referències

* ↑ «Koryak» (en anglès). Ethnologue Free. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ Iutzi-Mitchell, Roy D.; Graburn, Nelson H. H. «Language and Educational Policy in the North: Status and Prospectus Report on the Eskimo-Aleut Languages from an International Symposium» (en anglès). International Journal of the Sociology of Language, 1993, 99, 01-01-1993, pàg. 123–132. DOI: 10.1515/ijsl.1993.99.123. ISSN: 1613-3668.
* ↑ Jakobson, Roman «The Paleosiberian Languages». American Anthropologist, 44, 4, 1942, pàg. 602–620. ISSN: 0002-7294.
* ↑ Vajda, Edward J. «The Languages of Siberia» (en anglès). Language and Linguistics Compass, 3, 1, 01-01-2009, pàg. 424–440. DOI: 10.1111/j.1749-818X.2008.00110.x. ISSN: 1749-818X.

## Enllaços externs

* (anglès) Informe d'Ethnologue
# Koninklijk Berchem Sport

El Koninklijk Berchem Sport és un equip de futbol belga de la ciutat de Berchem.

## Història

El club atlètic nasqué el 1906, mentre que la secció de futbol aparegué dos anys després, amb número de matrícula 28. Evolució del nom:
* 1906: Berchem Sport
* 1931: Royal Berchem Sport
* 1967: K. Berchem Sport

## Palmarès

* Segona divisió belga de futbol:
** 1933-34, 1942-43, 1961-62, 1971-72, 1985-86
* Tercera divisió belga de futbol:
** 2002-03
* Quarta divisió belga de futbol:
** 2001-02, 2011-2012
* Lliga d'Anvers:
** 1909-10, 1910-11, 1912-13, 1913-14

## Referències

* ↑ Belgian football clubs history Arxivat 2015-11-01 a Wayback Machine. a skynet.be
* ↑ Foot 100 ASBL. Dictionnaire des clubs affiliés à l'URBSFA depuis 1895 : Archives de l'URBSFA
# Konin (Polònia)

Konin és una ciutat del voivodat de Gran Polònia, al centre-oest de Polònia. El 2016 tenia 75.607 habitants, és la tercera ciutat més poblada del voivodat. Es troba a l'eix Berlín-Poznań-Varsòvia-Moscou. El seu desenvolupament econòmic es deu principalment a la mineria, molt intensa des del 1950, però l'abandó progressiu de les explotacions es veu en la repercussió de la baixada demogràfica.

## Història

El lloc primitiu de Konin és un illot al lloc on la ruta Kalisz-Kruszwica creuava el Varta. Es va convertir ràpidament en un lloc de pas a les rutes comercials que anaven de nord a sud i d'est a oest. Va rebre els drets de Magdeburg el 1293. El destí de la vila està lligat al de Polònia. El 1331 fou destruït pels cavallers teutònics. Casimir III va reconstruir la vila i va emmurallar-la. Va instal·lar-se una starosta al castell (avui dia desaparegut) i la vila es va convertir en capital del districte judicial. Va desenvolupar-se ràpidament gràcies a l'arribada de molts artesans, i va esdevenir un important centre cultural i va acollir nous corrents religiosos. El 1600 van ser els metges que exercien a Konin els qui van fundar a la Universitat Jagellònica de Cracòvia la càtedra d'anatomia més antiga de Polònia.
Al segle xvii tot d'epidèmies, incendis i guerres amb Suècia varen provocar el declivi de la vila. El 1815, amb la desaparició del Gran Ducat de Varsòvia, Konin es troba al Tsarat de Polònia controlat per Rússia. El 1863 la vila va participar en l'aixecament de gener. La repressió de les autoritats tsaristes hi fou severa i la vila va perdre durant molt de temps el seu estatus de centre regional.
La situació econòmica no va veure's millorada després de la independència de Polònia el 1918. Les condicions de vida dels habitants van ser miserables. No hi havia xarxa d'aigües ni de deixalles. La vila no va veure's beneficiada de la revolució industrial. La crisi econòmica del període d'entreguerres va ser especialment dura en aquesta regió. La situació no va començar a millorar fins a l'obertura de la vila gràcies a l'arribada de la via ferroviària Poznań-Varsòvia i a la construcció del canal que unia el Varta amb el llac de Gopło.
Durant la Segona Guerra Mundial Konin va formar part de les terres annexionades per Alemanya. Als boscos que hi ha prop de la vila, els nazis van procedir a execucions massives de polonesos, principalment de jueus. Els jueus representaven el 30% de la població abans de la guerra.
Després de la guerra, la vila va tenir un nou ressorgiment econòmic, gràcies al descobriment de jaciments de carbó, la qual cosa va provocar una explosió demogràfica. De 12.145 habitants que tenia la vila el 1950 va passar a tenir-ne 40.744 el 1970, i 79.359 el 2010.
# Kutlugh Khoja

Kutlugh Khoja fou un kan de l'Horda d'Or que segions Khuandemir va succeir a Murad Khoja i que per tant seria el rival d'Abdullah Khan protegit per Mamai. L'esmentat historiador diu que era germà de Tughai (que podria ser el mateix personatge que podria ser el mateix que Kara Nogai) i oncle de Murad Khan. Es conserva un document signat per aquest kan. Von Hammer esmenta aquest document i diu que Kutlugh Khoja era nebot de Mamai. El document és un yarligh concedit a l'escuder del príncep rus Demetri de Moscou. No se'n sap res més. hauria governat breument i l'hauria succeït Pulad Khan que alguns fan germà de Kutlugh Khoja i altres germà de Mahmud Khirz.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Kutir-Nakhunte III

Kutir-Nakhunte o Kudur-Nakhunte va ser rei d'Elam i Babilònia. Formava part de la dinastia dels Sutrúquides.
El seu pare Sutruk-Nakhunte va conquerir Babilònia, va matar el rei Zababaixumaiddina i va donar la corona al seu propi fill. Es va haver d'enfrontar amb la revolta cassita dirigida per Enlilnadinakhi, que va regnar del 1157 aC al 1156 aC aproximadament, al que va derrotar i va fer presoner. Les cròniques de Babilònia diuen de Kutir-Nakhunte que "els seus crims van ser encara més grans que els del seu pare", ja que va organitzar una ocupació permanent de l'Imperi babiloni, cosa que va provocar la insurrecció d'Enlilnadinakhi, un rei que "va tractar Elam com a un país enemic". Kutir-Nakhunte va respondre durament, i "va escombrar tota la població de Babilònia com si fos un nou diluvi, convertint la ciutat i els temples en un munt de ruïnes".
Potser l'any 1156 aC va heretar el tron d'Elam per la mort del seu pare i va unir Babilònia a aquest regne com a província. Va regnar poc temps i el va succeir el seu germà Silkhak-Inshushinak.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (eds.). Los imperios del Antiguo Oriente II: el fin del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 27-28. ISBN 8432301183.
# La Candelera de l'Ametlla de Mar

La Candelera de l'Ametlla de Mar és una església de l'Ametlla de Mar construïda al segle xix i protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església d'una sola nau força elevada amb contraforts laterals, entre els quals s'encabeixen capelles d'alçada més baixa que la de la nau. Per damunt d'elles s'obren diverses finestres que il·luminen directament la nau. La coberta és a dues vessants.
La façana principal és coronada per un frontó triangular i presenta tres ulls de bou, dos als costats més petits i un al centre més gros emmarcat amb un guardapols que ressegueix tot el contorn de l'edifici. La porta és estructurada per dos arcs de mig punt fets de maons i disposats en degradació. A la banda dreta hi ha una creu.
Destaca el campanar, de base quadrada i situat a la banda esquerra de la façana principal. És format per dos cossos de secció quadrada, dels quals el superior és més reduït. És en aquest cos on s'obren les finestres, d'arc de mig punt, que allotgen les campanes. Com a separació entre els dos cossos hi ha una línia d'imposta motllurada que es torna a repetir com a coronament dels murs. Les quatre façanes de la torre mostren coronaments triangulars com el de la façana principal de l'església.
Tant la façana principal com la torre del campanar tenen els murs arrebossats i pintats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Candelera de l'Ametlla de Mar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].

## Enllaços externs

* «La Candelera de l'Ametlla de Mar». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 21 agost 2014].
# La Casa Nova del Crous

La Casa Nova del Crous és un conjunt de Vilanova de Sau (Osona) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció
### Edifici civil

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. Consta de planta baixa i un pis. La façana presenta un portal rectangular amb llinda de fusta a l'extrem dret i dues construccions adossades a la part esquerra, destinades a corrals. A nivell del primer pis s'obren dues finestres. A llevant el mur és gairebé cec, només presenta una finestra a cada pis. A la part de tramuntana s'hi adossen dos cossos, cada un cobert a una única vessant, un dels quals correspon a l'antic forn, al primer pis s'hi obre una finestreta. A ponent s'hi adossa un altre cos i hi ha una finestra tapiada.
Materials constructius: granit vermell nit amb fang i morter de calç. Les obertures són de totxo cuit. L'estat de conservació és regular.

### Cabana

Edifici situat davant l'era del mas. És de planta rectangular coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. Té planta baixa i un pis. La façana presenta un portal rectangular a la part esquerra i la dreta és oberta, igual que els murs del primer pis, que només estan protegits per unes llates de fusta que permeten el pas de l'aire. A la part de llevant el primer pis presenta les mateixes obertures. La resta dels murs són cecs. Els materials constructius són granit vermell unit amb fang i morter de calç. Els portals i els pilars del primer pis són de maó cuit i els escaires són de pedra. L'estat de conservació és mitjà.

## Història

Masia situada dins la demarcació de la parròquia de Vilanova de Sau, prop del modern poblat de Sant Romà.
Es troba registrada al nomenclàtor de la província de l'any 1892 i consta com la Casanova del Crous "masia-casa de labranza".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Casa Nova del Crous». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# La Casa Nova del Prat

La Casa Nova del Prat és una masia situada en el terme municipal de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Està situada a prop de l'extrem meridional del terme municipal, a llevant de la carretera C-59 a l'alçada del punt quilomètric 36. És a prop i al sud-est de la Gònima i al nord-oest de les Humbertes.

## Referències

* ↑ «la Casa Nova del Prat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Rabassa (Clariana de Cardener)

La Rabassa és una masia situada al municipi de Clariana de Cardener, a la comarca catalana del Solsonès. L'edificació es considera del segle XVII o possiblement anterior, amb posteriors reformes i ampliacions, sent l'estructura actual del segle XVIII. Pertany a l'entitat de població de Clariana de Cardener.
És una construcció habitual a l'epoca, a base de pedra i teula. De paredat, també de carreus i morter, amb portal de mig punt adovellat; cantonades i part d'obertures de pedra tallada i picada, o bé de totxo. Coberta aràbiga a dos vessants. Hi ha una explotació agrícola i ramadera.
La masia es troba a 454 m d'altitud, a tocar del riu Cardener a l'alçada del Pont del Molí de Canet. Es situa en una plana envoltada de camps de conreu que limiten amb vegetació de ribera del riu Cardener i pinedes de pinassa. És un paisatge agroforestal influenciat pel paisatge de ribera.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 3 4 «Clariana de Cardener - Pla especial urbanístic del Catàleg de masies i cases rurals (expedient 2011 / 044133 / N)» (pdf) p. 77. Ajuntament de la Clariana de Cardener, 2011. [Consulta: 14 gener 2024].
* ↑ Antoni Bach i Riu. Consell Comarcal del Solsonès. Masies del Solsonès, abril 1995, p. 68. D.L. L-418/95.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Rabassa (Sant Guim de Freixenet)

La Rabassa és una entitat de població del municipi de Sant Guim de Freixenet, a la comarca de la Segarra. El poble se situa a l'oest del terme municipal i de Sant Guim de Freixenet, a l'altiplà que separa les riberes de Cervera i de Sió. S'hi accedeix a través de la carretera LV-1007. Consta d'un carreró cobert i una esglesiola romànica dedicada a Sant Cristòfol.

## Referències

* ↑ «La Rabassa (Sant Guim de Freixenet)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La Rabassa (Sant Guim de Freixenet)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* La Rabassa al web de l'Àrea de Turisme del Consell Comarcal de la Segarra
# La trampa

La trampa (en italià Il bidone) és una pel·lícula italiana dirigida per Federico Fellini el 1955. Ha estat doblada al català.

## Argument

Tres estafadors tenen una afició favorita: disfressar-se d'homes d'església per enganyar les seves víctimes. El més gran és atrapat pel seu passat familiar mentre es comença a cansar del seu estil de vida. L'hora de l'última estafa s'acosta.

## Producció

Una part de la pel·lícula fou rodada a Marino, als Castelli Romani, durant la sagra dell'uva. La pel·lícula devia tenir com a protagonista Humphrey Bogart però, quan el van convocar els productors, l'actor era ja malalt de càncer (va morir dos anys després, el 1957) i Fellini va triar Broderick Crawford, guanyador d'un premi Oscar el 1949.

## Crítica

* Guio Aristarco en Cinema Nuovo del 25 setembre 1955: «El crepuscolarisme de Fellini, els motius sempre iguals de la seva metafísica i del seu simbolisme, la seva participació episòdica a la realitat, fragmentaria, solament en part nodrida d'elements i actituds reals, denuncien encara més, aquesta vegada, la manca de sinceritat esmentada. La pel·lícula apareix gairebé prefabricada: s'hi retroben els mateixos components, també formals, de les precedents obres, anàlogues seqüències, el plorar del nen o el cavall de la Strada, aquell vagabondeig nocturn, la festa. Picasso parla i fa com Matto, i Iris la seva dona té els moviments i el to de Gelsomina».

## Repartiment

* Broderick Crawford: Auguste
* Richard Basehart: Raoul Picasso
* Franco Fabrizi: Roberto
* Giulietta Masina: Iris
* Xenia Valderi: Luciana
* Alberto de Amisis: Rinaldo
* Lorella de Luca: Martine filla d'Auguste
* Sue Ellen Blake
* Giacomo Gabrielli: El baró Charlie Vargas

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1955. Lleó d'Or

## Referències

* ↑ esadir.cat. La trampa. esadir.cat.
* ↑ The New York Times. Il bidone (en anglès). The New York Times.
# La Drôme Classic 2022

La Drôme Classic 2022 fou la 10a edició de La Drôme Classic. La cursa es va disputar el 27 de febrer de 2022 i formava part del calendari de l'UCI ProSeries 2022 amb una categoria 1.Pro.
El vencedor final fou el danès Jonas Vingegaard (Team Jumbo-Visma), que s'imposà en solitari en l'arribada a Estèla. Guillaume Martin (Cofidis) i Benoît Cosnefroy (AG2R Citroën Team) foren segon i tercer respectivament. Destaca la quarta posició del jove ciclista espanyol de tan sols 19 anys Juan Ayuso, animador de la cursa en provocar l'escapada junt a Vingegaard els darrers 40 km.

## Equips

En aquesta edició hi van prendre part 20 equips:

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Vingegaard puede con Ayuso en la Drôme Classic» (en castellà), 27-02-2022. [Consulta: 27 febrer 2022].
# Las Pedrosas

Las Pedrosas és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de Las Cinco Villas.
# Le Récit du colonel

Le Récit du colonel és una pel·lícula muda francesa dirigida per Louis Feuillade, produïda per Société L. Gaumont et compagnie i estrenada el 1907. Té una durada de 3 minuts i 50 segons.

## Sinopsi

Durant un àpat familiar ben regat, el vell coronel reviu les seves victòries amb gestos contundents. L'àpat acaba en batalla.

## Repartiment

* Alice Tissot
* Maurice Vinot
* Renee Carl

## Referències

* ↑ Le Récit du colonel a silentera.com

## Enllaços externs

* Le Récit du colonel a YouTube
* Critique du film sur le blog "L'œil sur l'écran" Arxivat 2019-06-02 a Wayback Machine.