OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Margarita Florit Anglada

Margarita Florit Anglada (Ciutadella de Menorca, 19 de febrer de 1887 - Ciutadella de Menorca, 8 de març de 1956) fou una mestra i pedagoga menorquina.

## Biografia

Filla de Juan Florit Febrer i Margarita Anglada Bonet. Va estudiar magisteri a l'Escola Normal Femenina de Palma, on va obtenir el títol de mestra elemental el 1906. Va exercir de mestra a Lleida després d'opositar a Barcelona l'any 1923. Va tornar a Menorca després de guanyar el concurs de trasllat a Ferreries i finalment va obtenir plaça a la seva ciutat natal (Ciutadella). El 1933 fou nomenada directora de l'Escola Nacional Graduada de Nines de Ciutadella.
El 1935 va publicar un article titulat Fundación, desarrollo y estado actual de la Escuela Dominical de obreras de Ciudadela en què explicava la tasca social a què havia dedicat més de vint-i-cinc anys de la seva vida. Margarita descrivia el desenvolupament de l'Escola Dominical fundada el 1909 per ella i altres mestres com M. Antònia Salom Vidal, Teresa Aguiló Pomar o Juana Cavaller. L'objectiu principal del centre era instruir en la lectura, l'escriptura, la gramàtica pràctica i l'aritmètica aplicada a dones joves dedicades al servei domèstic i al camp, motiu pel qual és considerada pionera en la lluita per la igualtat educativa entre dones i homes. Aquest centre va arribar a comptar amb dues-centes cinquanta alumnes i entre les seves infraestructures cal destacar-ne la biblioteca, que impulsà la pròpia Margarita.
La seva vida, tant professional com personal, es va veure afectada pels canvis polítics de l'època, primer amb l'arribada de la República i després amb motiu de la Guerra Civil. Aquest fet la va motivar a escriure l'obra Sentimientos del alma, que fou publicada el 1942 i que constitueix una espècie de testament ideològic adreçat a la seva neboda. Va morir a Ciutadella el 1956.

## Reconeixement i memòria

Des de 2003, a Ciutadella, una escola pública d’educació infantil i primària, amb més de 400 alumnes, porta el seu nom.

## Referències

* ↑ «Menorquins6». Antoni Guasch Bosch. [Consulta: 14 desembre 2021].
* 1 2 3 4 «Margarita Florit Anglada». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Margarita Florit» (en castellà). Huellas De Mujeres Geniales. [Consulta: 14 desembre 2021].
* ↑ «CEIP MARGALIDA FLORIT». [Consulta: 14 desembre 2021].

## Bibliografia

* Canut, María Luisa; Amorós, José Luis (2000). Maestras y libros (1850-1912). La primera Normal femenina de Baleares. Palma, Universitat de les Illes Balears i Institut Menorquí d'Estudis.
# Blue Hole, en el riu Little Miami

Blue Hole, en el riu Little Miami, en el seu títol original anglès, Blue Hole, Little Miami River o Blue Hole, Flood Waters, Little Miami River és un llenç de Robert S. Duncanson, un artista estatunidenc-canadenc, de la segona generació de pintors de l'Escola del Riu Hudson. Robert S. Duncanson fou el primer pintor nord-americà amb avantpassats africans que va assolir reconeixement artístic, tant dins com fora del seu país.

## Introducció

A finals de la dècada de 1840, el món artístic a Cincinnati era procliu a l'estil de l'Escola del Riu Hudson. Duncanson, ansiós per establir-s'hi com a artista professional, va assimilar els trets característics d'aquella escola, com la preferència per la pintura paisatgística, el format horitzontal, els colors foscos i les pinzellades ajustades. Durant aquella fase de la seva carrera, la influència principal de Duncanson devia ser la de William Louis Sonntag Sr., com es pot constatar en la major part de les seves obres de principis de la dècada de 1850. Els dos homes, juntament amb John R.Tait, van viatjat junts a Europa l'any 1853.

## Tema

Els turons, boscos, valls i rius al voltant de Cincinnati van proporcionar als artistes locals la mateixa temàtica que havia inspirat les composicions panteístiques dels pintors de la primera generació de l'Escola del Riu Hudson. El Little Miami River, que s'uneix al riu Ohio a set milles aigües amunt de Cincinnati, fou representat per molts d'ells, com Alexander Helwig Wyant. Una de les primeres pintures conegudes d'aquest lloc va ser executada el setembre de 1839 per Godfrey Nicolas Frankenstein (1820 – 1873) en una obra titulada Blue Hole and the Little Miami River. Miner Kilbourne Kellogg (1814-1889), també pintor de Cincinnati, va descriure les cascades d'aquest riu, així com i l'indret anomenat Blue Hole: "Sota les cascades hi ha un lloc anomenat Blue Hole. És un profund estany circular en el qual s'enfonsen les aigües del Miami River. Sembla ser perfectament blau, molt fosc... la profunditat encara no s'ha constatat".

## Anàlisi

Duncanson representa l'estany de Blue Hole envoltat d'arbres nodosos i retorçats al llarg d'ambdós costats del riu. Hi ha arbres vells, joves, morts i vius, tan estretament entrellaçats que no poden ser penetrats per la vista. La influència de Sonnatg es fa palesa en el tractament que Duncanson fa d'aquest paratge, particularment en el primer pla, en la representació dels homes pescant. La manca d'un corrent perceptible a l'aigua dona una sensació de tranquil·litat a aquesta obra. Pel que fa a la composició, aquest llenç és sorprenentment similar al Llac amb arbres morts i a Autumn in the Catskills (1827) ambdós de Thomas Cole.

## Referències

* ↑ Minks. op. cit. (en anglès), p. 45,52,53.
* ↑ Howat op. cit. (en anglès), p. 195.
* ↑ Howat. op. cit. (en anglès), p. 195-196.
* ↑ Howat op. cit. (en anglés), p. 196.

## Bibliografia

* HOWAT, John K.; American Paradise, The World of the Hudson River School ; Ed. The Metropolitan Museum of Art-1987; ISBN 0-87099-496-4
* MINKS, Louise; The Hudson River School ; Knickerbocker Press; New York-1998; ISBN 1-57715-041-4
# Phyllichthys sejunctus

Phyllichthys sejunctus és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes centrals del Pacífic Occidental.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Back (cràter)

Back és un petit cràter d'impacte lunar que es troba prop de l'extremitat oriental de la Lluna, en l'extrem nord-oest del Mare Smythii. Cap al seu extrem nord-est es troba el cràter Schubert, a l'oest es troba Jenkins, i al sud-oest es troba la parella de cràters Weierstrass-Van Vleck.
La part posterior és gairebé circular, amb parets exteriors estretes i de vores afilades poc desgastats. Malgrat la seva grandària relativament petita, Back presenta un pic central típic de cràters més grans.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Back (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 27 juny 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 27 juny 2018].
* «The-moon.wikispaces.com: Back» (en anglès). [Consulta: 27 juny 2018].
# Rubria

* Per a altres significats, vegeu «Rúbria».
La lex Rubria va ser una llei romana de l'any 43 aC per la que la Gàl·lia Cisalpina deixava de ser província romana per ser part d'Itàlia. Una llei complementària de nom desconegut establia també l'administració de justícia en la nova forma, de la qual una part es conserva en una tauleta de bronze trobada a Parma, i que esmenta aquesta lex Rubria que per alguns era la que establia la supressió de la província i per altres només convertia Mutina en prefectura. Una altra llei anomenada Rubria o Rubrica que formava part de les lleis frumentàries, es menciona un segle enrere.

## Referències

* ↑ Mainino, Gianluca. Studi sul caput XXI della Lex rubria de Gallia Cisalpina. Milà: LED, 2013, p. 21-25. ISBN 9788879166201.
* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 142.
# Eleccions federals alemanyes de 1983

Les eleccions federals alemanyes de 1983 se celebraren el 6 de març de 1983 per a elegir els membres del Bundestag de la República Federal d'Alemanya.
← Eleccions federals alemanyes, 6 de març de 1983 → :
| Partit | Vots | Percentatge de vots | Diferència vers 1980 | Total d'escons | Diferència vers 1980 | Percentatge d' Escons |
| Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya (CDU) | 14.857.680 | 38,1% | +3,9% | 191 | +17 | 38,4% |
| Partit Socialdemòcrata (SPD) | 14.865.807 | 38,2% | -4,7% | 193 | -25 | 38,8% |
| Unió Social Cristiana (CSU) | 4.140.865 | 10,6% | +0,3% | 53 | +1 | 10,6% |
| Partit Democràtic Lliure (FDP) | 2.706.942 | 6,9% | -3,7% | 34 | -19 | 6,8% |
| Els Verds | 2.167.431 | 5,6% | +4,1% | 27 | +27 | 5,4% |
| Altres | 201.962 | 0,5% | | 0 | | 0,0% |
| Totals | 38.940.687 | 100,0% | | 498 | +1 | 100,0% |

## Post-elecció

La coalició del bloc CDU/CSU i el FDP torna al poder amb Helmut Kohl com a Canceller. Aquesta va ser la primera elecció que els Verds van obtenir representació en el parlament.
# Maria Vergés Pérez

Maria Vergés Pérez és una política i música aranesa, actualment Síndica d'Aran.
Vinculada a Unitat d'Aran, va ser directora de Cultura i Política Lingüística durant el primer govern de Francés Boya, entre 2007 i 2011.
Va accedir al ple del Conselh Generau d'Aran després d'obtenir un escó a les eleccions de 2019 al terçó de Castièro. Va ocupar el càrrec de vicesíndica fins que fou triada Síndica el 29 d'octubre de 2020, arran de la dimissió del seu predecessor, Francés Boya, perquè ocuparia la secretaria general per al Repte Demogràfic del Govern Espanyol. Va constituir el govern aranès el 23 de novembre del mateix any, esdevenint en la tercera dona que ocupa aquest càrrec després de Maria Pilar Busquet i Amparo Serrano.
És música del grup aranès Bramatopin.

## Referències

* ↑ «Maria Vergés, nova síndica de la Vall d'Aran». [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Maria Vergés ei dejà era naua sindica d’Aran» (en occità), 29-10-2020. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Er aranés s'a de víuer» (en castellà). El País [Madrid], 07-04-2011. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Resultats des eleccions ath Conselh Generau d'Aran de 2019» (en occità).
* ↑ «Candidatures proclamades des eleccions ath Conselh Generau d'Aran de 2019» (en occità). Arxivat de l'original el 2022-06-17. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Maria Vergés nova síndica de la Val d'Aran». 324.cat/ACN.
* ↑ «Maria Vergés, nova Síndica d’Aran | Conselh Generau d’Aran». [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Format el govern de la nova síndica d'Aran, Maria Vergés». Catalunya Ràdio. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ Molina, Maria. «Maria Vergés, tercera síndica d'Aran, assumeix el repte d'assolir el ple autogovern». Segre, 30-10-2020. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Caçadors de Paraules - L'aranès (part 3)». [Consulta: 8 desembre 2021].
# Aina Maria Le Senne Pascual

Aina Maria Le Senne Pascual (Palma, 1930) és una historiadora, bibliotecària i documentalista balear.
Inicialment, exercí com a pèrita mercantil des del 1950. El 1976 es llicencià en història a la Universitat de Barcelona i, posteriorment, el 1988 obtingué el títol del Col·legi Oficial de Bibliotecaris-Documentalistes de Catalunya. S'encarregà de la catalogació de la biblioteca donada per Estanislau de Kostka Aguiló i Aguiló a la Societat Arqueològica Lul·liana el 1979, i inicià l'inventari del fons de la Societat Econòmica Mallorquina d'Amics del País de l'Arxiu del Regne de Mallorca. Fou la bibliotecària de la Societat Arqueològica Lul·liana entre el 1977 i el 1983 i, des del 1984, fou arxivera bibliotecària del Parlament de les Illes Balears. La seva tasca investigadora s'ha centrat en l'estudi de la noblesa mallorquina dels segles XVI-XVIII i en l'anàlisi de diferents arxius i col·leccions documentals. Ha publicat nombrosos articles en revistes especialitzades, com ara Fontes Rerum Balearium, Recerques, Mayurqa, Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana i Trabajos de Geografía.

## Publicacions

* “Aproximación al estudio de la clase noble en Mallorca: el patrimonio de los Formiguera”, Trabajos de Geografía, 34 (1977-78)
* Documentación medieval sobre el honor de Sant Martí (1978)
* “Nobleza, comercio y corso en la Mallorca moderna: los ‘negocis per mar’ de los Sureda”, Mayurqa, 19 (1979-80)
* Canamunt i Canavall. Els conflictes socials a Mallorca en el segle XVII (1981)
* Els segles xvi i xvii i l'art del segle XVIII (1982);
* “El archivo de la Sociedad Económica Mallorquina de Amigos del País”, Aportaciones para una guía de los Archivos de Baleares (1983)
* “Els pergamins del ‘fondo de Estanislao de K. Aguiló’ a la Societat Arqueològica Lul·liana”, Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana, 40 (1984)
* “Precisiones sobre la ‘cavalleria’ en Mallorca (siglos XIII-XVII)”, Studia historica et philologica in honorem M. Batllori (1984)
* “Les publicacions periòdiques del Círculo Mallorquín (1851-1983)”, Homenatge a Antoni Mut Calafell, arxiver (1993)

## Referències

* 1 2 3 Hernández Jaume, Josep Lluís «Aina Maria Le Senne Pascual». Diccionari enciclopèdic d'historiografia catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 8 juliol 2020].
# Pituophis catenifer

Pituophis catenifer és una espècie de serp de la família Colubridae pròpia de la mitjà Oest nord-americà.

## Subespècies

Existeixen set subespècies:
* Pituophis catenifer affinis Hallowell 1852
* Pituophis catenifer annectens Baird & Girard 1853
* Pituophis catenifer catenifer (Blainville 1835)
* Pituophis catenifer deserticola Stejneger 1893
* Pituophis catenifer fulginatus Klauber 1946
* Pituophis catenifer pumilus Klauber 1946
* Pituophis catenifer sayi (Schlegel 1837)

## Referències

* ↑ Reptile Database
# Sahuasiray

Sahuasiray (possiblement del quítxua sawa matrimoni, siray cosir,), Sawasiray, Colque Cruz o Ccolque Cruz és, amb 5.818 msnm, el cim més elevat de la serralada Urubamba, una secció dels Andes que es troba al Perú. La seva prominència és de 1.920 metres. Es troba al departament de Cusco, al nord-est del Chicón i el Canchacanchajasa, al sud-est del Sirihuani i al nord-oest del Condorhuachana.
La primera ascensió va tenir lloc el 1963.

## Referències

* 1 2 3 "Peru: 22 Mountain Summits with Prominence of 1,500 meters or greater" Listed here as "Sahuasiray (Nevado Colque Cruz)" Peaklist.org. Retrieved 2013-03-02.
* ↑ Teofilo Laime Ajacopa, Diccionario Bilingüe Iskay simipi yuyayk'ancha, La Paz, 2007 (Quechua-Spanish dictionary): sawa. s. Matrimonio. Casamiento, nupcias. siray. tr. Coser. Unir mediante puntadas.
* ↑ Gade, Daniel. Spell of the Urubamba: Anthropogeographical Essays on an Andean Valley in Space and Time. Springer, 2015, p. 133. ISBN 9783319208497.
* 1 2 Peru 1:100 000, Calca (27-s). IGN (Instituto Geográfico Nacional - Perú).
* 1 2 Biggar, John. The Andes: A Guide for Climbers (en anglès). Andes, 2005, p. 113. ISBN 9780953608720.
* ↑ Jill Neate, Mountaineering in the Andes, 1994
# Bala perdida

Bala perdida és un llargmetratge de 2003 dirigida per Pau Martínez, protagonitzada per David Carradine i Juanjo Puigcorbé, basada en l'antic oest, produïda per la productora valenciana Trivisión. Va ser l'última pel·lícula rodada per David Carradine.

## Argument

Daniel és un home divorciat que ha estat condemnat a presó injustament per narcotràfic per culpa de la Morena, un jutge corrupte que alhora és l'ex-sogre de Daniel. Aprofitant un permís penitenciari, decideix segrestar el seu fill Dani i fugir a l'estranger. Perseguit pel seu sogre, que té la intenció de matar-lo, s'amaga a un poble que ha esdevingut escenari de rodatge d'una pel·lícula western gràcies a Pilar, una actriu amiga seva. Allí Dani, que té mala relació amb el seu pare, fa amistat amb Michael Morrison, un actor estatunidenc en declivi. las cosa es complicarà quan es presentin els sicaris contractats pel seu sogre.

## Repartiment

* David Carradine com Michael Morrison.
* Juanjo Puigcorbé com Daniel.
* José María Gómez com Dani (Fill de Daniel).
* Juli Mira com jutge de la Morena (Sogre de Daniel).
* Carmen Bullejos com Elvira (Mare de Dani).
* Mercedes Sampietro com Pilar (Amiga d'Elvira).
* Cristina Plazas com Soledad.
* Cynthia Rothrock

## Recepció

La pel·lícula fou estrenada a la Sala ABC Martí durant la XXIV edició de la Mostra de València, on va guanyar el Premi Mostra Cinema al millor llargmetratge. Tot i que mai va arribar a una estrena cinematogràfica a sales, es va exhibir a Romania i es va editar en DVD als Estats Units.

## Referències

* ↑ David Carradine rodó en España su última película vestido de vaquero, Fotogramas, 5 de juny de 2009
* ↑ Bala perdida al web de l'audiovisual valencià
* ↑ La película israelí «James´s Journey to Jerusalem», Palmera de Oro de la Mostra, ABC, 23 d'octubre de 2003
* ↑ 20 años de 'Bala perdida', la película valenciana con David Carradine que ni siquiera llegó a los cines, Valencia Plaza, 7 de novembre de 2023

## Enllaços externs

* de la pel·lícula Bala perdida a YouTube
# Ruble tadjik

El ruble tadjik (en tadjik тоҷикӣ рубл, todjikí rubl, o simplement рубл, rubl) fou la unitat monetària del Tadjikistan entre el 10 de maig del 1995 i el 29 d'octubre del 2000. El seu codi ISO 4217 era TJR. Nominalment es dividia en 100 tanga (танга), si bé mai es va emetre la moneda fraccionària.
El Tadjikistan va ser l'última república exsoviètica a crear la seva pròpia moneda, que finalment el 1995 va substituir el ruble rus pel tadjik a raó de 100 rubles russos per cada un de tadjik. A causa de la inflació, l'any 2000 el ruble tadjik fou substituït pel somoni a raó de 1.000 rubles per somoni. El Banc Nacional de la República del Tadjikistan (Бонки миллии Ҷумҳурии Тоҷикистон, Bonki millii Djumhurii Todjikiston) en va emetre bitllets d'1, 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500, 1.000, 5.000 i 10.000 rubles, i no se'n van emetre mai monedes.

## Enllaços externs

* Bitllets del Tadjikistan Arxivat 2008-02-12 a Wayback Machine. (anglès)
* Banc Nacional del Tadjikistan (en tadjik, rus i anglès)

## Vegeu també

* Ruble
# Enneapterygius mirabilis

Enneapterygius mirabilis és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 8-37 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord d'Austràlia i a Papua Nova Guinea.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* ↑ Allen, G.R. i P.L. Munday, 1994. Kimbe Bay rapid ecological assessment: the coral reefs of Kimbe Bay (West New Britain, Papua New Guinea), Volum 3: Fish diversity of Kimbe Bay. The Nature Conservancy, South Pacific program Office, Auckland, Nova Zelanda. 107 p.

## Bibliografia

* Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Werner, T.B i G.R. Allen, 1998. Reef fishes of Milne Bay Province, Papua New Guinea. A T. Werner i G. Allen (eds). A rapid biodiversity assessment of the coral reefs of Milne Bay Province, Papua New Guinea. RAP Working Papers 11, Conservation International, Washington DC.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Acidosasa

Acidosasa o Metasasa és un gènere de bambús de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Acidosasa bilamina W.T.Lin i Z.M.Wu
* Acidosasa breviclavata W.T.Lin
* Acidosasa brilletii (A.Camus) C.S.Chao i S.A.Renvoize
* Acidosasa chienouensi (T.H.Wen) C.S.Chao i T.H.Wen
* Acidosasa chinensis C.D.Chu i C.S.Chao
* Acidosasa dayongensis T.P.Yi
* Acidosasa denigrata W.T.Lin
* Acidosasa diffusum Chia
* Acidosasa edulis (Wen) T.H.Wen
* Acidosasa fujianensis C.S.Chao i H.Y.Zou
* Acidosasa gigantea (T.H.Wen) Q.Z.Xie i W.Y.Zhang
* Acidosasa glauca B.M.Yang
* Acidosasa gracilis W.T.Lin i X.B.Ye
* Acidosasa guangxiensis Q.H.Dai i C.F.Huang
* Acidosasa heterolodicula (W.T.Lin i Z.J.Feng) W.T.Lin
* Acidosasa hirtiflora Z.P.Wang i G.H.Ye
* Acidosasa lentiginosa W.T.Lin i Z.J.Feng
* Acidosasa lingchuanensis (C.D. Chu i C.S. Chao) Q.Z.Xie i X.Y.Chen
* Acidosasa longiligula (T.H. Wen) C.S.Chao i C.D.Chu
* Acidosasa macula W.T.Lin i Z.M.Wu
* Acidosasa nanunica (McClude)C.S.Chao i G.Y.Yang
* Acidosasa notata (Z.P.Wang i G.H.Ye) S.S.You
* Acidosasa paucifolia W.T.Lin
* Acidosasa purpurea (Hsueh i Yi) Keng f.
* Acidosasa venustax (McClure) Z.P.Wang i G.H.Ye
* Acidosasa xiushanensis T.P.Yi