OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Théâtre Océan Nord

El Théâtre Océan Nord és un teatre ubicat als números 63-65 del carrer rue Vandeweyerstraat de Schaerbeek, (Brussel·les) des de 1996. Dirigeixen l'equipament Isabelle Pousseur i Michel Boermans.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre
# Krupina

Krupina és una ciutat d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica, és capital del districte de Krupina.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1135.

## Persones il·lustres

* Andrej Sládkovič (1820-1872): poeta, crític, publicista i traductor eslovac.

## Ciutats agermanades

* Nepomuk, República Txeca
* Krapinske Toplice, Croàcia
# Esus

Esus és un déu principal gal de la mitologia celta famós per la seva representació en el bloc del Pilar dels Nautes. Era considerat una divinitat pròpiament de la natura. Al bloc apareix tallant un arbre amb una eina podadora. També és conegut com a Senyor.

## Descripcions

Segons el poeta romà Marc Anneu Lucà, era un altre déu assedegat de sang. Mentre que als sacrificis a Taranis el protagonista era el foc i als de Teutatès l'ofegament, els oferts a aquest déu consistien en penjar als presos de guerra d'un arbre. Lucà ho considerava un dels déus «més grans» al costat dels esmentats en la tríada nomenada els déus de la nit.
Jan de Vries troba motius de comparació entre Esus i Odin, tots dos patrons de mariners de vegades associats amb Mercuri, als qui es deia que les víctimes humanes eren sacrificades penjant-les.
Durant el domini de l'emperador romà Tiberi, entre els anys 13 i 37 de la nostra era, a la Gàl·lia es van prohibir els sacrificis humans. La supressió era força recent a la vista de que l'historiador Dionís d'Halicarnàs els esmenta en temps present i set anys abans. Amb l'emperador Claudi, l'any 43 o 44 de la nostra era, Pomponi Mela parla que els druides s'acontentaven en treure gotes de sang a persones de bona voluntat després de l'abolició dels sacrificis.

## Referències

* ↑ Paul-Marie Duval, « Teutates, Esus, Taranis », Travaux sur la Gaule, Rome, 1989, p.282
* ↑ Esus en Encyclopædia Britannica
* ↑ Olmsted, Garrett S., The gods of the Celts and the Indo-Europeans, University of Innsbruck, 1994, p. 321.
* ↑ Jan de Vries (1954). Keltische Religion. W. Kohlhammer, Stuttgart. p.98. Cited here.

## Enllaços externs

* La Religió celta
Temes de la mitologia celta :
Part de {{Mitologies europees}} :
Temes generals :
Mitologia irlandesa :
Mitologia escocesa :
Mitologia gal·lesa :
Mitologia bretona :
Vegeu també: Mitologia de les illes Hèbrides, {{Mitologia gal·lo-britònica}}, {{Mitologia gallega}}, {{Mitologia irlandesa (Ulster)}} i {{Llegenda del Rei Artús}} :
# Yōichi Masuzoe

Yōichi Masuzoe (舛添 要一 Masuzoe Yōichi) és un polític japonés que va ser membre de la Cambra de Representants del Japó, ministre de salut, treball i benestar de 2007 a 2009 i Governador de Tòquio. Fou governador des del 9 de febrer de 2014 fins a la seua renuncia el 21 de juny de 2016. Abans d'ingressar en la política era un conegut tertulià televisiu.

## Carrera política
### Com a Governador de Tòquio

Masuzoe ja es presentà com a candidat independent amb suport del Partit Liberal Democràtic a les Eleccions a governador de Tòquio de 1999 que guanyà Shintaro Ishihara que també comptava amb el suport del PLD. L'any 2014, després de la renuncia de Naoki Inose per casos de corrupció, Masuzoe va guanyar les eleccions de 2014 com a independent però amb el suport del PLD i el Kōmeitō. Poc després, el 21 de juny de 2016 va renunciar després de moltes pressions degut a un cas d'escàndol de corrupció.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20140222142915/http://www3.nhk.or.jp/nhkworld/english/news/20140209_91.html
* ↑ http://www.wikileaks.org/plusd/cables/08TOKYO2639_a.html
* ↑ «舛添氏が辞職願＝21日付、政治資金流用で引責―都議会の不信任前に». Yahoo Japan. Arxivat de l'original el 15 de juny de 2016.
# Bathybates minor

Bathybates minor és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Tanganyika (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 «Bathybates minor» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Brichard, P. Cichlids and All the Other Fishes of Lake Tanganyika (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866226677.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Takahashi, T. 2003: Systematics of Tanganyikan cichlid fishes (Teleostei: Perciformes). Ichthyological Research, 50(4): 367-382.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dolph Ziggler

Nicholas Theodore "Nick" Nemeth (nascut el 27 de juliol de 1980), més conegut com a Dolph Ziggler, és un lluitador professional estatunidenc, comediant i actor. Actualment treballa a la marca de SmackDown Live de l'empresa World Wrestling Entertainment (WWE).
Nemeth va signar un contracte de desenvolupament amb la WWE el 2004, i va ser enviat a l'Ohio Valley Wrestling (OVW). Es va criar a la marca RAW en 2005 com a manager de Kerwin White. Va ser, però, enviat de tornada a l'OVW poc després, on es va unir al grup Spirit Squad com a Nicky. Van debutar en Raw el gener de 2006, i va guanyar el Campionat Mundial en Parelles. Al setembre de 2007, Nemeth va ser assignat a la Florida Championship Wrestling (FCW), on va guanyar l'equip de l'etiqueta FCW Florida campionat dues vegades, amb Brad Allen i més tard Gavin Spears.
Nemeth va tornar a la plantilla principal de la WWE amb el seu nom actual al setembre de 2008. Des de llavors, Ziggler ha celebrat el Campionat Mundial de pes pesat en dues ocasions, el Campionat Intercontinental en quatre ocasions, el Campionat dels Estats Units una vegada, i va ser els diners de 2012 al guanyador del Banc. També ha estat l'únic supervivent de dos eliminació Survivor Sèries partits en els esdeveniments de 2012 i 2014.
Durant el Clash of Champions de 2017 va guanyar en una triple amenaça el campionat dels Estats Units. En el següent Smackdown Live va renunciar al títol dient "que ningú mereixia veure'l com a campió".
En el Royal Rumble 2018 va tornar sent l'últim a entrar. Va ser eliminat per Finn Balor poc després. Va tornar a SmackDown Live poces setmanes més tard on va guanyar a Sami Zayn i va aconsseguir un combat pell títol de la WWE a Fastlane 2018.

## Campionats i Assoliments

World Wrestling Entertainment/WWE
* World Heavyweight Championship (2 cops)
* WWE Intercontinental Championship (5 cops)
* WWE United States Championship (2 cops)
* World Tag Team Championship (1 cop) – amb The Spirit Squad
* Money in the Bank (2012)

## Altres Mitjans

Ziggler ha aparegut en vuit videojocs. El seu debut va ser en WWE SmackDown vs. Raw 2010, després va continuar apareixent en els següents lliuraments com a WWE SmackDown vs Raw 2011, WWE '12, WWE '13, WWE 2K14, WWE 2K15, WWE 2K16, WWE 2K17 i WWE 2K18.
Ziggler ha apareguts en diversos mitjans i sèries de la WWE, com Total Divas, on va protagonitzar un triangle amorós amb Nikki Bella i John Cena.

## Enllaços externs

* Perfil a WWE.com (anglès)
# Sampiero Corso

Sampiero Corso (Bastelica, 1498 - 1567) fou un líder de Còrsega del segle xvi.
Va néixer a Bastelica i era de classe baixa i es va enrolar com a soldat lluitant al servei dels Medici i després, quan Joan de Medici va passar al servei de França, Sampiero va continuar amb ell i va servir a la corona francesa.
Fou nomenat coronel de les guàrdies corses pel rei Francesc I de França. El 1545 es va casar amb la dama corsa Vannina d'Ornano (de 15 anys, ell ja en tenia 47). Va encapçalar el partit francès a l'illa i la seva popularitat fou molt gran. Els genovesos el van empresonar però fou alliberat a petició del rei francès Enric II i això el va empènyer cap al partit francès, que va encapçalar.
El 1553 Sampiero va aconseguir el desembarcament francès i turc i que molts nobles de l'illa s'uniren al seu partit. No obstant les tropes franceses foren derrotades repetidament i els triomfs de Sampiero i els seus homes no van poder compensar les desfetes. Sampiero es va oposar al comandant francès mariscal de Thermes i tot i la seva victòria a col de Tenda el 18 de setembre de 1554 fou cridat a França (1555).
Aviat se’l va deixar tornar però França va abandonar l'illa pel tractat de Cateau-Cambrésis (1559) tot i que ja havia estat incorporada a la corona per la declaració de Viscuvati (Vescovado) el 15 de setembre de 1557. Sampiero va haver d'exiliar-se i fou nomenat ambaixador a Turquia.
Durant la seva absència la seva dona es va deixar manipular pel preceptor dels fills, l'abat Michel-Ange Ombrone, que era en realitat un espia genovès, i va vendre els béns del seu marit i se’n va anar cap a Gènova. El seu marit la va condemnar privadament a mort.
El 1560 fou nomenat governador d'Aix-en-Provence. El 1563 va acomplir la sentència i va matar personalment a la seva dona, crim condemnat per la noblesa francesa. Va tornar a Còrsega el 1564 desembarcant a Valincu. Va organitzar una lluita de guerrilles i va dominar l'interior de l'illa i quan la rebel·lió es va estendre una assemblea a Lívia el va reconèixer com a cap nacional, però fou assassinat pels germans de la seva dona, com a vendetta, prop de Prunelli el 17 de gener de 1567.
# Pic Nic

Pic-Nic va ser un grup musical d'influències folk i pop a finals dels anys 60 a Barcelona.
Va partir del quartet Brenner Quartet, amb els germans Vytas Brenner i Haakon Brenner, guitarrista i baixista, respectivament, el pianista i bateria Jordi Sabatés i la segona guitarra de Toti Soler, als que es va afegir na Jeanette com a cantant (britànica, de mare de les Canàries, i que havia viscut de petita als EUA). Canvien el nom a Brenner's Folk, fent un EP a Edigsa en català. Vytas i Haalon Brenner tornen amb la família a Veneçuela i entra al seu lloc Isidoro (Doro) de Montaberry al baix i el mexicà Al Cárdenas a la guitarra rítmica. Amb un repertori en anglès signen amb la discogràfica Hispavox i es canvien el nom pel de Pic-Nic.
A finals de 1967 editen el primer single amb gran èxit, arribant a ser primers a les llistes espanyoles al llarg de nou setmanes amb 'Cállate niña', però un any després el grup es va separar. Jeanette va tenir molt d'èxit com a cantant amb temes com 'Soy rebelde' (1971) o 'Por qué te vas' (1974), mentre que en Toti Soler, en Jordi Sabatés i en Doro Montaberry van formar part del grup Om.

## Discografia

* Single Cállate niña / Negra estrella (Hispavox, 1967)
* Single Hush, little baby / Blamin's not hard to do / You heard my voice (Hispavox, 1968). En anglès pel mercat internacional.
* Single Amanecer / No digas nada (Hispavox, 1968)
* Single Me olvidarás / Él es distinto a ti (Hispavox, 1968)
* LP Pic-Nic (Hispavox, 1968), amb els temes dels singles. Reeditat com a Cállate niña (Hispavox, 1969)

## Referències

* ↑ «Grups: Pic-Nic» (en castellà). La Fonoteca. [Consulta: 29 setembre 2024].
* ↑ «Discos: Pic-Nic» (en castellà). La Fonoteca. [Consulta: 29 setembre 2024].
* ↑ «Jeanette / Pic-Nic» (en castellà). Ibervinilo. [Consulta: 29 setembre 2024].
* ↑ La fonoteca - Grups: Pic Nic (en castellà)
* ↑ Efeme Crítica al disc (en castellà)

## Enllaços externs

* http://ladecadaprodigiosalos60y70.blogspot.com.es/2012/09/pic-nic.html La década prodigiosa (en castellà)
# Timeline (pel·lícula)

Timeline és una pel·lícula de ciència-ficció del 2003 dirigida per Richard Donner, basada en la novel·la homònima escrita per Michael Crichton, on un equip d'arqueòlegs viatja en el temps fins a la França medieval. És protagonitzada per Paul Walker, Frances O'Connor, Gerard Butler, Billy Connolly, David Thewlis i Anna Friel.

## Sinopsi

El professor Edward Johnston dirigeix un estudi arqueològic del poble de Castelgard a Dordogne, França, on el 1357 s'executà Lady Claire, germana d'Arnaut de Cervole; el seu martiri inspirà els francesos per guanyar la Guerra dels Cent Anys contra els anglesos. L'equip d'en Johnston inclou l'arqueòleg escocès André Marek, Kate Erickson, Josh Stern i el seu fill Chris.
En Johnston ha de viatjar a la seu americana de la companyia ITC, el seu patrocinador, i quan no torna, els seus alumnes contacten amb l'ITC i la companyia els convida a la seva seu.
Allà, el president Robert Doniger i el vicepresident Steven Kramer els revelen que en el procés de desenvolupament d'una tecnologia de teletransportament, trobaren un forat de cuc al Castelgard de 1357. En Johnston hi viatjà, però no en tornà, i per això organitzen una expedició de rescat amb els seus alumnes, experts en l'edat mitjana.
# Junta d'Obres del Port

La Junta d'Obres del Port és un edifici situat a tocar del moll de la Fusta del Port de Barcelona, prop del Monument a Colom, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Va ser projectat per Julio Valdés el 1903 i enllestit el 1907 com a estació marítima, amb serveis (duana, correus, restaurant, etc.) per als viatgers que arribaven per mar. El 1918, es destinà a oficines de la Junta d'Obres del Port, l'actual Autoritat Portuària de Barcelona.
Durant la Guerra Civil espanyola, l'edifici, que acollia el restaurant «El Mundial» a la planta superior, fou severament afectat pels bombardejos, i per aquest motiu va haver de ser restaurat a partir de l'any 1940. Més recentment va patir la construcció d'una remunta que ha desfigurat l'efecte del sistema de torres angulars, cresteria i coberta bombada.

## Descripció

De planta rectangular, té planta baixa i dos pisos. Les façanes, sobretot la principal, es caracteritzen per una acumulació molt important de trets decoratius d'estil eclèctic. A la planta baixa hi trobem un seguit d'obertures amb arc de mig punt flanquejades per pilastres amb un capitell molt senzill. Per sobre, noves pilastres llises continuen el mateix eix vertical i sobrepassen una balustrada decorada situada al tram central. En aquesta planta, noves múltiples obertures també de mig punt amb tendals en mitja volta. El darrer pis, amb tipologia de golfes però amb una important alçada, les obertures són menors i quadrangulars. S'hi combinen les balustrades i les balconades. En tota la façana, la forja emprada és molt bigarrada. Un dels trets més definitoris d'aquest edifici és la presència de quatre grans torres de planta quadrangular situades en cadascun dels vèrtexs de l'immoble. Altres dues torres més petites se situen entre aquestes i la cornisa de les façanes anterior i posterior. Aquesta cornisa davantera és bastant prominent i està coronada per tres escultures principals amb icones marines flanquejades per lleons alats. Té una àmplia profusió d'ornamentació aplicada, destacant la rica cresteria de la zona de cobertes.
La seva ubicació en un espai molt més ampli que el baixador ferroviari i la seva funció de porta d'entrada als viatgers que arribaven per mar a la ciutat va possibilitar la construcció d'un edifici, que un cop més apel·la a la tipologia del palau, i que torna a prendre l'arquitectura francesa com a model. De la mateixa manera que l'edifici de la Companyia de Gas Lebon, té quatre torres angulars amb coberta molt inclinada i profusió d'ornamentació aplicada, destacant la rica cresteria de la zona de cobertes, a més d'una agosarada combinació de les obertures d'arc de mig punt, sobre columnes, a la façana principal, seguint el model de la Grand Òpera de París, i finestrals setcentistes de tradició catalana a les façanes laterals i posterior.

## Referències

* 1 2 3 «Junta d'Obres del Port». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 6 «Junta d'Obres del Port». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Esuvis

* No s'ha de confondre amb Esubians.
Els esuvis (en llatí Esuvii o Esubii), foren un poble de la Gàl·lia. Vivien entre el Sena i el Loira, no lluny de Bretanya. En un passatge Cèsar els anomena sessuvi i diu que eren un estat marítim de l'Armòrica. Probablement ocupaven l'antiga diòcesi de Séez propera a Le Mans i Évreux. Se'ls situa propers als nervis (nervii) i els rems (remi), però que la seva ciutat principal fos l'actual Esch, a la vora del riu Sauer, no té pas un consens general.
El 54 aC Cèsar va distribuir les seves tropes en quarters d'hivern; una legió, manada per L. Roscius, es va instal·lar al país dels esuvis. Un exèrcit de gals dels pobles d'Armòrica es va reunir per atacar a Roscius, però es van retirar el conèixer les notícies de les derrotes de la resistència a altres parts del país. Com a sessuvis tornen a ser esmentats junt amb els curiosolites i els vènets.

## Referències

* ↑ Cèsar, Juli. «Llibre II, XXIV.1». A: Guerra de les Gàl·lies (en llatí i català). Traducció: Icart, Joaquim. 3 vol. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974, p. 150. DL B. 48252-1974. ISBN 8472250938.
* ↑ Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1854.
# Yōkai

Els Yōkai ("aparicions", "esperits" o "dimonis") són una classe de criatures de la mitologia japonesa que van des del malvat oni a l'entremaliat kitsune o la dona pàl·lida Yuki-onna. Uns posseeixen una part d'animal i parts humanes (per exemple Kappa o el Tengu). Els Yōkai són generalment més poderosos que els éssers humans, i per això tendeixen a actuar amb arrogància sobre els mortals. Els Yōkai també tenen valors diferents als dels éssers humans, i quan aquests entren en conflicte poden entrar en una forta enemistat. Generalment són invulnerables a l'atac d'un humà, però poden ser derrotats per experts exterminadors de yōkai (退治屋, taijiya) o monjos budistes amb la benedicció de Buda.

## Vegeu també

* Tsukumogami
* Llista de Yōkai
# Bernardo Tanucci

Bernardo Tanucci (20 de febrer, 1698 - 29 d'abril, de 1783) era un estadista italià, que donava govern instruït al Regne de les Dues Sicílies de Carles III d'Espanya i al seu fill Ferran I de les Dues Sicílies.

## Biografia

Nascut d'una família pobra en Stia, prop d'Arezzo (tuscany), Tanucci s'educava, gràcies a un patró, a la Universitat de Pisa. Tanucci va ser professor de dret el 1725. A Nàpols Carles III d'Espanya va ser nomenat primer conseller d'estat.
Com primer ministre, Tanucci era més zelós establint la supremacia d'un Estat modernitzat sobre l'Església, i abolint els privilegis feudals del Papa i la noblesa al Regne de les dues Sicílies. Governant sota els principis d'absolutisme instruït, restringia la jurisdicció dels bisbes, eliminats prerrogatives medievals, tancada convents superflus i monasteries i reduïa els impostos per ser enviats a la Cúria pontifical. Aquestes innovacions progressives s'aprovaven en un Concordat signat amb el Papa el 1741, l'aplicació del qual, tanmateix, es tornava llunyana més enllà de les intencions de la Santa Seu.
Per a la reforma dels drets que instituïa una comissió de juristes apresos amb instruccions de compilar un codi nou, el Codice Caroline, quin no es posava, tanmateix, a força. Quan Carles de Nàpols es convertia en Carles III d'Espanya el 1759, Tanucci es feia president del consell de regència instituïda per Ferran I de les Dues Sicílies, fins i tot quan hi arribava la seva majoria preferia deixar el govern a les mans capaces de Tanucci, constantment supervisades des d'Espanya per Carles III.
En afers exteriors, Tanucci es quedava Nàpols fora de guerres i embolics.
Tanucci treballava a establir la classe de controls sobre l'església que era efectuada per l'Església de gallican al Bourbon França: els ingressos de bisbats vacants i abadies se n'anaven a la corona, se suprimien convents superflus, els tithes abolien i l'adquisició de propietat d'Església nova per mortmain es prohibia. L'assentiment reial s'exigia per a la publicació a Nàpols de braus papals i les concessions ja no es consideraven eternes. L'estatus de Nàpols com un feu papal, que datava del temps del Hohenstaufen, es negava: el rei de Nàpols servia al plaer de Déu només. Les apel·lacions a Roma es prohibien sense el permís reial. El matrimoni es declarava un contracte civil.
El 1774, Maria Carolina d'Àustria, la reina Habsburg de Ferran I de les Dues Sicílies, es feia del Consell d'Estat, el poder de Tanucci començava a declinar. En va ell intentat per neutralitzar la influència de la reina, però el 1777 era acomiadat i es retirà.
Moria a Nàpols el 1793.

## Notes

* ↑ Distribuint les seves terres entre seguidors nobles de Carles III d'Espanya, Tanucci reforçava la presència reial en el Regno .

## Enllaços externs

* Enciclopèdia Catòlica Tanucci; una ressenya molt severa. (anglès)
* «Bernardo Tanucci». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Timarc (general)

Timarc (en llatí Timarchus, en grec antic Τίμαρχος) fou un general atenenc.
Va ser nomenat comandant d'una expedició contra la ciutat de Mègara el 408 aC, conjuntament amb un altre general de nom Leotròfides (Leotrophides). L'esmenta Diodor de Sicília (Bibliotheca historica, XIII.65).

## Referències

* ↑ 1.Timarchus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1134
# Teresa Cremisi

Teresa Cremisi, nascuda el 7 d'octubre de 1945 a Alexandria (Egipte), és una editora i empresària d'origen italià, nacionalitzada francesa. Va ser presidenta de l'editorial Flammarion, on va reagrupar les editorials Flammarion, J'ai Lu, Casterman, Autrement i Fluide Glacial fins al maig de 2015. Després de l'adquisició de Flammarion per part de Gallimard el 2013, va dirigir part del holding empresarial gestionat per Antoine Gallimard, de qui havia sigut mà dreta entre 1989 i 2005. El 2015, després de 25 anys com a editora, Cremisi va abandonar la feina per a dedicar-se a d'altres interessos. El 2015 va publicar La Triomfant, traduïda al català per Anna Casassas i publicada per Anagrama.

## Obra publicada

* La triomfant, 2015, Premi Mediterrani 2016 (ISBN 9782849904077)

## Premis i reconeixements

* Officier de la Légion d'honneur
* Officier des Arts et des Lettres
* Premi Mediterrani 2016

## Referències

* ↑ Teresa Cremisi.
* ↑ «La Triomfant - Editorial Anagrama» (en castellà). Editorial Anagrama.
* ↑ «Teresa Cremisi i Lluís Llach guanyen els premis Mediterrani 2016». La Vanguardia.
# Teruyoshi Ito

Teruyoshi Ito (Prefectura de Shizuoka, Japó, 31 d'agost de 1974) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Teruyoshi Ito va disputar 27 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Teruni

Els Teruni o Truni van ser una família de nakharark d'Armènia. Vivien en un territori anomenat també Teruni.
Sargis Teruni era nakharar cap a l'any 598. A la meitat del segle viii van aconseguir arrabassar Dariunq als bagràtides, però no van poder mantenir-la. A partir del 772 van esdevenir vassalls dels Artsruní de Vaspurakan.

## Referències

* ↑ «-Armenian Princely Families-». Arxivat de l'original el 2020-07-31. [Consulta: 4 desembre 2021].
* ↑ Dédéyan, Gérard. Histoire du peuple arménien. Tolosa de Llenguadoc: Privat, 2008, p. 834. ISBN 9782708968936.