OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església de Sant Pere del Vim

L'església de Sant Pere del Vim és una església del municipi de Veciana, a l'Anoia protegit com a bé cultural d'interès local. Es troba acompanyada d'un grup de cases, una de les quals se l'hi adossa pel costat de migdia, es troba enlairada dalt d'un tossal.

## Descripció

Església de planta rectangular, d'una nau coberta amb volta de canó i un absis, cobert amb quart d'esfera.
L'església romànica primitiva tenia una capçalera de tres absis. Actualment és conservada part d'una absidiola en el costat nord i en el sud hi ha una casa adossada. L'edifici es va sobrealçar deixant ben visible l'estructura original. Es conserva de l'absis primitiu les seves arcuacions i bandes llombardes i una petita finestra. A la façana lateral també es conserven les arcuacions i bandes llombardes. A la façana principal té un campanar d'espadanya de dos ulls, una finestra original d'arc de mig punt i la porta d'entrada també d'arc de mig punt adovellada, refeta.

## Història

Aquesta església formava part de l'antic terme de Miralles. Inicialment tingués funcions parroquials, però les perdé i es convertí en sufragània de la parròquia de Santa Maria dels Prats de Rei.
El 1069 Ramon Guadall i la seva muller Arsendis donaren a la seu de Barcelona l'església de Sant Pere, amb tots els cups i bótes que hi havia, però, més endavant, els donants es van veure obligats a cedir aquestes propietats a Gerbert Hug. Les funcions parroquials es constaten entre els anys 1025 i 1050, però ja l'any 1681 les havia perdut.
L'orde del Sant Sepulcre exercí el governa d'aquesta parròquia a través del priorat que fundà als Prats de Rei, conegut com el priorat de Sant Miquel de Prats o de la Manresana.
L'any 1542 el monestir de Santa Maria de Montserrat comprà al comanador de Sant Miquel dels Prats tots els drets, possessions i jurisdiccions del priorat, segurament per això, Sant Pere de Vim passà a dependre del monestir de Montserrat.

## Referències

* ↑ Romànic Obert. «Església de Sant Pere del Vim». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 7 febrer 2014].
* 1 2 3 4 5 «Església de Sant Pere del Vim». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Eurocopter AS532 Cougar

El Eurocopter AS532 Cougar és un helicòpter utilitari bimotor fabricat per Airbus Helicopters. És una versió millorada de l'SA330 Puma (el seu equivalent civil és l'AS332 Super Puma). La cabina pot ser en versió curta o estirada. Ve amb tres opcions de motor: el Makila 1A, l'1A1 o l'1A2.
Les denominacions civils d'aquest aparell són AS332 L, AS332L1 i AS332L2. L'AS332L2, evolució de l'L1, se'n distingeix per tenir un rotor principal de tipus «Spheriflex» i un rotor posterior «Spheriflex» de quatre pales, un motor més potent (Malika 1A2) i una aviònica més moderna amb pantalles i navegació amb pilot automàtic. Els AS332L, L1, L2 s'empren molt per al transport de personal a plataformes petrolieres. Amb el canvi de denominació social d'Airbus Helicopters el gener del 2014, actualment té la designació H215M.

## Referències

* ↑ Taylor, M. J. H. (editor). Brassey's World Aircraft & Systems Directory 1999/2000 Edition (en anglès). Brassey's, 1999. ISBN 1-85753-245-7.
# Etnocidi

L'etnocidi és la destrucció, mitjançant la imposició forçada, de les pràctiques, costums i valors socials i morals d'una ètnia. El fenomen es diu també genocidi cultural. No comporta el genocidi d'un poble ni implica necessàriament l'ús de la violència física. La paraula va ser creada el 1968 per Jean Malaurie i el concepte va ser desenvolupat per l'antropòleg i etnòleg francès Pierre Clastres (1934-1977). L'etnocidi comparteix amb el genocidi una mateixa visió de l'altre: l'altre és la diferència dolenta, però no fa falta exterminar-lo, sinó transformar-lo. No té com a objectiu la destrucció de la vida, sinó de la cultura. Clastres resuma el fenomen així: «[…] el genocidi assasina els cossos del pobles, l'etnocidi en mata l'espèrit».
El genocidi lingüístic és un cas particular d'etnocidi.

## Referències

* ↑ «Etnocidi». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Etnocidi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Etnocidi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Andreu i Tomàs, 2014, p. 7.
* ↑ Andreu i Tomàs, 2014, p. 8.
* ↑ Clastres, 1996, p. 56-57.

## Bibliografia

* Herrero, Sal·lus «Etnocidi català al País Valencià». El Punt Avui, 25-11-2012.
* «La diversitat cultural des de l'òptica de les relacions interculturals» (pdf). Fuoc. Universitat Oberta de Catalunya, 01-09-2014, pàg. 36. «L'etnocidi comparteix amb el genocidi una mateixa visió de l'altre: l'altre és la diferència dolenta, però no fa falta exterminar-lo (eliminar-lo físicament), sinó transformar-lo (convertir-lo en idèntic a nosaltres). És a dir, l'etnocidi no té com a objectiu la destrucció de la vida, sinó de la cultura.»
* Clastres, Pierre. «Sobre el etnocidio». A: Investigaciones en antropología política (en castellà, traduït del francès). reedició 1996. Barcelona: Editorial Gedisa, 1981, p. 256 (Hombre y sociedad, volum 4). ISBN 9788474321180.
# Eustreptospondylus oxoniensis

Eustreptospondylus oxoniensis és una espècie de dinosaure megalosàurid que va viure al Juràssic mitjà, al Cal·lovià, fa entre 165 i 161 milions d'anys. Les seves restes fòssils s'han trobat al sud d'Anglaterra.
# Eugène Boch

Eugène Boch (La Louvière, 1 de setembre de 1855 - Monthyon, 3 de gener de 1941) va ser un pintor belga, nascut a San Vaast, La Louvière, Hainaut. Era el germà petit d'Anna Boch, membre fundador de Les XX.

## Biografia

Eugène Boch va néixer al si de la cinquena generació de la família Boch, una dinastia adinerada de fabricants de porcellana fina i ceràmica, encara avui activa sota la firma de Villeroy &amp; Boch. El 1879 es va matricular al taller privat de Léon Bonnat a París. El 1882, quan Bonnat va tancar el seu taller, Boch va continuar els seus estudis al taller de Fernand Cormon. El Saló va admetre alguns dels seus treballs el 1882, 1883 i 1885.
El 1888, Boch va ser presentat per Dodge MacKnight a Vincent van Gogh.
El 1892 es va instal·lar en Monthyon (Sena-i-Marne), no lluny de París. El 1909 es va casar amb Anne-Marie Léonie Crusfond (?–1933), i el 1910 es van traslladar al seu antic xalet "La Grimpette", on tots dos van viure la seva vida.
Boch va fer costat a pobres artistes de talent, incloent-hi Émile Bernard, a qui va conèixer en l'Atelier Cormon, i a Paul Gauguin. També va intercanviar obres amb molts artistes, incloent-hi van Gogh, i a poc a poc, va créixer una col·lecció important d'art contemporani. Boch i la seva germana Anna van dedicar gran part de la fortuna familiar promovent altres artistes. Van comprar fotos de molts dels principals contemporanis del seu temps, la majoria dels quals també eren els seus amics.
Boch va rebre el retrat de Van Gogh d'ell, El poeta, de Johanna van Gogh-Bonger, la cunyada de Van Gogh. A la mort de Boch el 1941, va llegar la pintura al Louvre. Avui la pintura es pot veure en el Museu d'Orsay de París.
Després de la seva mort, el nebot gran de Boch, Luitwin von Boch va comprar part de la col·lecció de Boch amb la intenció de crear un museu per a l'obra de Boch i la seva germana Anna.

## En la cultura popular

El retrat de Van Gogh d'Eugene Boch es mostra a la pàgina principal de les pàgines blanques franceses com un símbol de la cultura francesa al costat del Mont Saint Michel, les ampolles d'aigua Perrier i la tiara de l'emperadriu Eugénie.

## Referències

* ↑ White Pages.fr showing the Portrait of Eugene Boch as a symbol for French culture

## Bibliografia

* Berko, Patrick & Viviane (1981), Dictionary of Belgian painters born between 1750 & 1875, Knokke 1981, p. 51.
* Boch, Anna. Hommage à Anna et Eugène Boch. Musée de Pontoise, 1994. OCLC 31175453. LCCN 95179953.
* Faider-Thomas, Thérèse. Anna Boch und Eugène Boch: Werke aus den Anfängen der modernen Kunst. Mettlach, Villeroy & Boch, 1971. OCLC 420158. (Catalog of an exhibition held at the Moderne Galerie, Saarland Museum, Saarbrücken, 6 maig – 6 juny 1971)
# Eugène Bozza

Eugène Bozza (Niça, 4 d'abril de 1905 - Valenciennes, 28 de setembre de 1991) va ser un compositor i director francès.

## Biografia

Fill de mare francesa i pare italià, Bozza va estudiar al Conservatori de París. Era un alumne brillant, guanyant els primers premis de violí, direcció i composició. El 1934 va guanyar el Premi de Roma amb la seva fantasia lírica La Légende de Roukmani. Després de l'estada a Itàlia que va venir amb aquest premi, Bozza va treballar com a director de l'Òpera Còmica de París de 1939 a 1948. El 1951 es va mudar a Valenciennes per ser el director de l'Escola Nacional de Música, posició que va conservar fins a la seva jubilació, el 1975. El 1956 va esdevenir Cavaller de la Legió d'Honor.

## Referències

* ↑ «http://blog.bne.es/recursosmusica/2012/06/12/eugene-bozza-1905-1991/». Arxivat de l'original el 3 de novembre 2019. [Consulta: 3 novembre 2019].
* ↑ «http://www.melomanos.com/la-musica/compositores/eugene-bozza/». Arxivat de l'original el 3 de novembre 2019. [Consulta: 3 novembre 2019].
* ↑ «https://www.allmusic.com/artist/eug%C3%A8ne-bozza-mn0001222305/biography». [Consulta: 3 novembre 2019].
# European Imaging and Sound Association

European Imaging and Sound Association (EISA) és una col·laboració entre diferents revistes de multimèdia, que ofereixen proves de càmeres, videocàmeres, equips de so, telèfons mòbils, etc. L'organització va ser fundada el 1982. L'actual president de l'EISA és Jorge Gonçalves. Està compost per representants de 50 diferents revistes especialitzades de 19 països europeus diferents. Es va fundar quan diversos periodistes diferents en la fotografia es van reunir per nominar la «millor càmera» de l'any, es van unir més escriptors i diaris per parlar. El 1989 es va constituir l'organització EISA i des de llavors ha continuat a designar anualment els millors productes anuals i s'ha convertit en un important reconeixement internacional pels productes citats.

## Referències

* ↑ «The European Imaging And Sound Association (EISA)» (en suec). objetivguiden.se. [Consulta: 5 octubre 2014].

## Enllaços externs

* EISA
# European Journal of Political Research

European Journal of Political Research (literalment, en català, "Revista europea d'investigació política") és una revista europea d'avaluació d'experts editada en anglès sobre política comparada. És patrocinada per l'European Consortium for Political Research (ECPR) i és una de les revistes més respectades sobre la disciplina, el 2018 tenia un factor d'impacte de 3.066 i ocupava el 21è lloc (sobre 176) del rànquing de revistes sobre ciències polítiques del Journal Citation Reports. Actualment, editen la revista Isabelle Engeli (Universitat d'Exeter), Emiliano Grossman (Sciences Po / CEE) i Sofia Vasilopoulou (Universitat de York).

## Referències

* 1 2 «Overview» (en anglès). European Journal of Political Research. Wiley Online Library. [Consulta: 18 abril 2020].
* ↑ «Journals Ranked by Impact: Political Science». Journal Citation Reports. Institute for Scientific Information, 2018.
* ↑ «Editorial Board». European Journal of Political Research. Wiley Online Library. [Consulta: 18 abril 2020].
# Evelyn (pel·lícula)

* Per a altres significats, vegeu «Evelyn (pel·lícula del 2012)».
Evelyn és una pel·lícula dramàtica irlandesa dirigida per Bruce Beresford, estrenada el 2002. Ha estat doblada al català. Està lleugerament basada en la història de Desmond Doyle o la seva lluita er recuoerar els seus fills.

## Argument

Irlanda, 1953. Desmond Doyle és un pare abandonat per la seva dona, que el deixa en una situació precària. L'estat irlandès purità li va retirar la custòdia dels seus tres fills petits, col·locats en una institució religiosa, afirmant que no era capaç de criar-los sol i desocupat. Amb l'ajuda de la seva amiga Bernadette i d'un advocat, Doyle decideix atacar la llei per recuperar els seus fills.

## Repartiment

* Pierce Brosnan: Desmond Doyle
* Aidan Quinn: Nick Barron
* Julianna Margulies: Bernadette Beattie
* Sophie Vavasseur: Evelyn Doyle
* Stephen Rea: Michael
* John Lynch: Wolfe
* Alan Bates: Tom Connolly
* Frank Kelly: Henry Doyle
* Bosco Hogan: Pare O'Malley
* Marian Quinn: Germana Thérésa
* Niall Beagan: Dermot
* Hugh MacDonagh: Maurice
* Mairead Devlin: Charlotte Doyle
* Clara Mullan: Mrs. Daisley
* Alvaro Lucchesi: Inspector Logan

## Crítica

* "Està correctament dirigida i, en general, tot llueix convenientment (...) només agradarà a interessats en causes judicials famoses que no facin fàstics a una descomunal ració d'embafadora melmelada sentimentalment disfressada de discurs humanista"
* "Correctament explicada, amb un bon tempo dramàtic, capaç d'emocionar i fer plorar al cinema als quals els agrada fer-ho"
* "Encara que el film és tou i embafador, la direcció de Beresford és ferma i ben greixada"

## Referències

* ↑ «Evelyn». Esadir.
* ↑ «Evelyn». Rotten Tomatoes.
* ↑ Torreiro, M. «Evelyn». El País.
* ↑ Angulo «Evelyn». Cinemanía.
* ↑ Mitchell, Elvis «Evelyn». The New York Times.
# Fabio Zerpa

Fabio Zerpa (Rosario, 4 de desembre de 1928 - Buenos Aires, 7 d'agost de 2019) va ser un parapsicòleg, ufòleg i historiador uruguaià, reconegut per les seves investigacions sobre el fenomen OVNI durant més de cinquanta anys.

## Biografia

Fabio Zerpa va arribar a l'Argentina el 1951, era actor de professió però ja estava interessat per la vida extraterrestre i es trobava realitzant estudis d'ufologia. Després d'alguns anys d'investigació, a començament dels anys 1960 va presentar les seves primeres conferències.
El 1966 va crear el programa radial Más allá de la cuarta dimensión que s'emet des d'aquell any. Fabio Zerpa va reportar més de 3.000 albiraments i contactes OVNI i poc després va fundar la revista Cuarta Dimensión, dedicada a la investigació d'aquest fenomen.
Durant els primers anys del mil·lenni va ser conductor del programa televisiu "La Casa Infinito" que sortia a l'aire per a tota Llatinoamèrica pel canal Infinito. També va dirigir la revista on-line El Quinto Hombre.
El desembre del 2005 Zerpa va ser nomenat ambaixador cultural de la ciutat de Colonia del Sacramento al seu país de naixement.

## Cultura popular

* Un tema d'Andrés Calamaro es diu "Fabio Zerpa tiene razón".
* Al disc "Viaje Al Cosmos" d'Hugo Bistolfi, Fabio Zerpa fa els relats.

## Bibliografia

* Un Hombre en el Universo (Cielosur – Argentina – 1975)
* El OVNI y sus Misterios (Nauta – Espanya – 1976)
* Dos Científicos Viajan en OVNI (Cielosur – Argentina – 1978)
* Los Hombres de Negro y los OVNI (Plaza y Janes – Espanya – 1977) (Reeditat per Planeta – Argentina el 1989)
* El Reino Subterráneo (Planeta – Argentina – 1990)
* El Mundo de las Vidas Anteriores (Planeta – Argentina – 1991)
* Apertura de lo Insólito(Club de Lectores – Argentina – 1991)
* Predicciones de la Nueva Era (Edicions CS – 1992)
* La Vida Desde Adentro (Edicions Beas – 1993)
* Los OVNIS Existen y son Extraterrestres (Planeta – Argentina – 1994/5)
* Ellos los seres extraterrestres (Editorial Ameghino – 1996)
* Los Verdaderos Hombres de Negro (Editorial Ameghino – 1997)
* Predicciones para el Nuevo Siglo (H&H Editores – 1999)
* El Nosferatu de America (Ediciones Continente - 2003)

## Referències

* ↑ Entrevista a Fabio Zerpa (castellà)
* ↑ Lletra d'Andrés Calamaro, Fabio Zerpa tiene razón (castellà)

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial (castellà)
# Eufaula (grup humà)

Els eufaula eren una tribu d'amerindis dels Estats Units. Ells possiblement es van escindir de la tribu Kealedji o Hilibi. Formaven part de la Confederació Muskogi Creek.
Alguns eufaulas vivien al llarg del riu Chattahoochee a Geòrgia. Formaven part dels Baixos Creek i s'hi assenteren pel 1733, i fins i tot potser abans.
En 1832, eren l'única ciutat dels Alts Creek que formava part del cens, i l'única ciutat dels Alts Creek que es va traslladar a Territori Indi, assentant-se vora l'actual Eufaula (Oklahoma).

## Homònims

El seu nom es conserva en la moderna ciutat d'Eufaula (Alabama); Eufaula, Oklahoma; i llac Eufaula a Oklahoma.

## Notes

* 1 2 "The Eufaula Tribe." Access Genealogy. (retrieved 8 September 2010)
# Fahrenheit (cràter)

Fahrenheit és un petit cràter d'impacte de la Lluna situat a la part sud-est de la Mare Crisium. Aquesta àrea de la superfície lunar està gairebé desproveïda d'altres cràters d'impacte d'interès. A l'est apareixen les crestes Dorsa Harker, i més enllà d'ells es troba el Promontorium Agarum a la vora de la mar lunar. El lloc d'allunatge de la sonda soviètica Luna 24 està situat a uns 15 quilòmetres a sud-est.
* Localització de Fahrenheit (centre superior de la imatge)
* Cràter Fahrenheit (imatge del LRO)
En el passat aquest cràter va tenir la designació Picard X, abans de ser reanomenat per la UAI. El cràter Picard és a l'est-nord-est de la Mare Crisium.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Fauvillers

Fauvillers (en való Faiviè, en luxemburguès Fäteler) és un municipi belga de la província de Luxemburg a la regió valona. Part del seu territori forma part de l'Arelerland.

## Localitats

El municipi de Fauvillers compta amb 3 seccions i algunes localitats:
* Fauvillers: Bodange, Hotte, Menufontaine, Wisembach
* Hollange: Burnon, Honville, Malmaison, Sainlez, Strainchamps
* Tintange: Romeldange, Warnach
# Evaristo Pérez de Castro

Evaristo Pérez de Castro y Colomera (Valladolid, 1769 - Madrid, 28 de novembre de 1849) va ser un polític espanyol, secretari d'Estat (1820-1821) i president del Consell de Ministres (1838-1840), Gran Creu de l'Orde de Carles III.

## Biografia

Va ser diputat a les Corts de Cadis va tenir un paper actiu a reclamar-ne la sobirania nacional després de la invasió napoleònica. Com a primer secretari de les Corts va subscriure el cèlebre Decret de constitució de Corts de 24 de setembre de 1810, on se'n reclamaven dipositàries.
Va ser enviat extraordinari a Lisboa en 1809-10, i la junta de govern li va comissionar perquè passés a Baiona per entrevistar-se amb Ferran VII, captiu de Napoleó Bonaparte. Va ser diputat a Corts el 1814, i de 1817 a 1820, ministre d'Espanya a les ciutats hanseàtiques. Ministre de Gràcia i Justícia durant el Trienni Liberal (18 de març de 1820 - 2 de març de 1821), va ser qui va decretar l'amnistia del 23 d'abril de 1820, que va permetre el retorn a Espanya dels afrancesats que s'havien exiliat a conseqüència de la repressió i persecució exercida contra ells per Ferran VII. Després de la dècada ominosa, va tornar a la diplomàcia a la mort del rei.
Amb la promulgació de la Constitució de 1837 va evolucionar cap a postures moderades. En moments particularment tèrbols, la reina regent Maria Cristina el va cridar per encomanar-li la presidència del Consell de Ministres, al capdavant d'un gabinet que combinava a moderats i progressistes. Va estar un any i mig al capdavant del govern (9 de desembre de 1838 - 20 de juliol de 1840), amb dues reorganitzacions al novembre del 39 i març del 40. Sota el seu mandat Baldomero Espartero va signar en el seu nom i en el de la regent el Conveni d'Oñate que va posar fi a la Primera Guerra Carlina.
El govern de Pérez de Castro va promulgar una llei electoral que creava petits districtes (favorables als moderats) i va usar de la iniciativa legislativa per presentar davant les Corts la Llei d'Ajuntaments (1840), que preconitzava un model centralista de tall francès, amb la designació dels alcaldes per part del govern. L'aprovació d'aquesta llei va dividir a la societat política de l'època i acabaria amb la renúncia de la regent Maria Cristina, per no avenir-se'n a negar la seva sanció a aquesta llei. Amb Espartero com a regent, Pérez de Castro va emigrar a França i no va tornar fins a la seva caiguda el 1843.
Va realitzar l'edició d'Una correspondencia de Godoy con la reina María Luisa (Madrid, 1814) i va ser un dels principals protectors de Francisco de Goya, qui el va immortalitzar en un retrat, així com a la seva neboda Sabasa García.

## Referències

* ↑ L.B. Gil. Los afrancesados: primera emigración política del siglo XIX español (1813-1820). Pág. 22

## Enllaços externs

* Expedient personal de D. Evaristo Pérez de Castro
* Biografia a xtec.cat
* Biografia a biografiasyvidas.com
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Fals testimoni

Fals testimoni (títol original: Deceiver) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jonas i Josh Pate, estrenada l'any 1997. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un adinerat epilèptic acusat de l'homicidi horrible d'una jove prostituta accedeix a passar pel detector de mentides dirigit per dos inspectors dels més tenaços. Però el culpable no és potser el que es pensa.

## Repartiment

* Tim Roth: James Walter Wayland
* Chris Penn: l'inspector Phillip Braxton
* Michael Rooker: l'inspector Edward Kennesaw
* Renée Zellweger: Elizabeth Loftus
* Rosanna Arquette: Mme Kennesaw
* Ellen Burstyn: Mook
* Donatiu Winston: Warren
* Michael Parks: Dr. Banyard
* Mark Damon: M. Wayland
* Jody Wilhelm: Mme Wayland
* J. C. Quinn: el sacerdot

## Crítica

"Impactant i colpidor thriller (...) Joc sublim i tortuós, treballat exercici d'estil"

## Referències

* ↑ «Fals testimoni». esadir.cat.
* ↑ «Deceiver». The New York Times.
* ↑ Reboiras, Ramón F. Cinemanía.
# Façanes del riu Ter

Les Façanes del riu Ter és una obra de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Línia de façanes de les cases de la vila vella situades al marge esquerra del riu Ter. Aquests habitatges estan fonamentats en el llenç de muralla que, antigament, també resseguia aquesta línia vora el riu. La característica fonamental d'aquestes façanes és el seu ordenament amb arcades desenvolupades en dos pisos.

## Referències

* ↑ «Façanes del riu Ter». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].