OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# August Felip de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beck

August Felip de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beck -en alemany August Philipp von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beck i en danès August Philip af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck- (Sønderborg, Dinamarca), 11 de novembre de 1612 - Beck, 6 de maig de 1675) era un príncep de la Casa d'Oldenburg, fill del duc Alexandre (1573-1627) i de Dorotea de Schwarzburg-Sondershausen (1579-1639).

## Matrimoni i fills

El 14 de gener de 1645 es va casar amb Clara d'Oldenburg-Delmenhorst (1606-1647), filla del comte Antoni II (1550-1619) i de la princesa Sibil·la Elisabet de Brunsvic-Lüneburg (1576-1630).
Havent enviudat dos anys després es tornà a casar el 1649 amb la germana de Clara, Sidònia d'Oldenburg (1611-1650), abadessa de Herford, amb qui va tenir una filla: Sofia Lluïsa (1650-1714), casada amb el comte Frederic de Lippe-Brake (1638-1684).
Vidu de nou, es casà per tercera vegada el 12 d'abril de 1651 a Beck amb Maria Sibil·la de Nassau-Saarbrücken (1628-1699), filla del comte Guillem Lluís (1590-1640) i d'Anna Amàlia de Baden-Durlach (1595-1651). D'aquest tercer matrimoni en nasqueren deu fills:
* August (1652-1689), casat amb Hedwig de Lippe-Alverdissen (1650-1731).
* Frederic Lluís (1653-1728), casat amb Lluïsa Carlota de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg (1658-1740).
* Dorotea (1656-1739), casada amb el comte Felip de Lippe-Alverdissen (1659-1723).
* Sofia (1658-1724).
* Guillemina (1656-1656).
* Lluïsa Clara (1662-1729).
* Maximilià (1664-1692).
* Antoni Gunther (1666-1744).
* Ernest Casimir (1668-1695), casat amb Cristina de Prösing (†1696).
* Carles Gustau (1672-).

## Referències

* ↑ Archiv für Sippenforschung und Alle Verwandten Gebiete (en alemany). vol.32-33, 1966, p. 668.

## Enllaços externs

* jmarcussen.dk
* http://awt.ancestrylibrary.com
# Substància medicinal

La Substància medicinal és tota matèria, qualsevol que sigui el seu origen -humà, animal, vegetal, químic o d'un altre tipus- a la que se li atribueix una activitat apropiada per a constituir un medicament.
Se sol utilitzar com a sinònim principi actiu, diferenciant-se així d'excipient i dels dissolvents emprats en la fabricació d'ambdós.
Es contraposa a nom comercial, ja que el principi actiu té una denominació que és de domini públic.

## Referències

* ↑ «substància medicinal | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 agost 2018].
# Sisó del Sahel

El sisó del Sahel (Lophotis savilei) és una espècie de gran ocell de la família dels otídids (Otididae) que habita al Sahel africà, des de Mauritània i el Senegal, cap a l'est, per Nigèria i Txad fins al Sudan.
# Quiriat-Jearim

Quiriat-Jearim (en hebreu: קרית יערים, la vila dels boscos) és un municipi situat a un quilòmetre a l'est d'Abu Gosh. Va ser fundat el 1952 en una zona molt propera al Quiriat-Jearim bíblic, que es considera que és on actualment hi ha Abu Gosh.
Esmentada com a ciutat dels hivites, era una de les quatre ciutats del gibeonites, i situada a poca distància de Beerot (Al-Birkh). En època dels cananeus, el poble es deia Quiriat-Baal, en relació amb el culte a aquest déu. La població és mencionada diverses vegades a la Bíblia, amb diferents noms: Quiriat-Baal, ciutat de Baal (Jos 15,60; 18,14) Baalà (Jos 15,9; 1 Par 13,6), Baalé-Judà (2n Sam 6,2) o simplement Quiriat (Jos 18,28). També rep els noms de Quiriat-Arim (Esd 2,25) i, possiblement, Plana de Jàar (Ps 132,6). Segurament devien ser els israelites qui li canviaren a la ciutat el seu nom pagà, que va quedar al límit entre les tribus de Judà i Benjamí. Posteriorment, torna a aparèixer a la Bíblia en relació amb l'Arca de l'Aliança, que va estar-s'hi durant vint anys abans de ser duta a Jerusalem pel rei David.
Sota els otomans es deia Kuryet al-Ebna i tenia un convent per a les minories amb una església llatina.
# Canasita

La canasita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la canasita. Rep el nom de la seva composició (Ca, Na, Si).

## Característiques

La canasita és un silicat de fórmula química K₃Na₃Ca₅Si₁₂O$_{30}$(OH)₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la canasita pertany a «09.DG - Inosilicats amb 3 cadenes senzilles i múltiples periòdiques» juntament amb els següents minerals: bustamita, ferrobustamita, pectolita, serandita, wol·lastonita, wol·lastonita-1A, cascandita, plombierita, clinotobermorita, riversideïta, tobermorita, foshagita, jennita, paraumbita, umbita, sørensenita, xonotlita, hil·lebrandita, zorita, chivruaïta, haineaultita, epididimita, eudidimita, elpidita, fenaksita, litidionita, manaksita, tinaksita, tokkoïta, senkevichita, fluorcanasita, miserita, frankamenita, charoïta, yuksporita i eveslogita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'esvoranc Material'naya del mont Iukspor, al massís de Khibini (óblast de Múrmansk, Rússia). També ha estat descrita en altres muntanyes del massís de Khibini, així com al massís de Murunskii, a Sakhà, i a les pedreres d'Aris, a Namíbia. Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Canasite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 gener 2020].
# Gasohol

El gasohol o alconafta és un tipus de combustible que conté un 10% d'alcohol etílic i un 90% de benzina sense plom. És un compost que augmenta l'índex d'octà i que és altament tòxic. Més genèricament, és la barreja de gasolina i alcohol en diferents proporcions, per a ús com a combustible en motors d'explosió dissenyats per cremar derivats del petroli. La barreja de gasohol pot ser realitzada amb alcohol etílic (etanol) o amb alcohol metílic (metanol), encara que l'etanol és el tipus d'alcohol que ha estat més utilitzat comercialment. El metanol ha estat utilitzat en forma més limitada pel fet que és tòxic. L'ús més comú del terme gasohol es refereix a la barreja amb 10% d'alcohol, però també s'utilitza en general per referir-se a les mescles amb baixos continguts d'alcohol, normalment inferiors a 25% d'alcohol. Les mescles que contenen un alt percentatge d'alcohol requereixen que el motor, el sistema d'injecció i altres sistemes del vehicle siguin adaptats a les propietats químiques de l'alcohol, amb major atenció a les seves propietats corrosives.
La proporció entre ambdós combustibles se sol indicar amb el percentatge d'etanol precedit per una E majúscula. D'aquesta manera, el gasohol E10 es compon d'un 10% d'etanol i un 90% de gasolina, i el E85 s'obté barrejant un 85% d'etanol i un 15% de benzina. Una nomenclatura similar s'utilitza amb el gasohol produït amb metanol. El percentatge de metanol és precedit per una M majúscula. Així, M85 és un combustible compost de 85% de metanol i un 15% de benzina. Els primers vehicles de combustible flexible fabricats als Estats Units utilitzaven M85.
L'actual deficiència de petroli ha fet que els estudis de producció d'alcohol, a partir dels arbres de creixement ràpid i dels productes agrícoles que es fan servir per a la fabricació d'aquest carburant, s'hagin intensificat. La utilització d'alcohol en la benzina representa una gran millora per al motor; la baixa calor de combustió de l'alcohol davant d'un combustible supercarburant, fa que el rendiment d'una caloria d'alcohol sigui més gran que el d'1,08 calories d'aquell combustible. També s'estudia la fabricació d'alcohol per degradació de restes cel·lulòsiques a partir del fong del sòl Trichoderma reesei. Actualment els estudis de producció d'alcohol s'encaminen a la utilització de la biomassa, malgrat que els rendiments no són gaire esperançadors. Un motor de gasolina normal, de cicle Otto, per a poder funcionar amb alcohol, necessita augmentar la relació de compressió, avançar l'encesa i modificar el carburador.

## Referències

* 1 2 «Gasohol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Roberta J Nichols. «The Methanol Story: A Sustainable Fuel for the Future» (PDF) (en anglès), 2003. Arxivat de l'original el 2008-12-11. [Consulta: 13 novembre 2008]. También publicado en el “Journal of Scientific & Industrial Research” Vol. 62, Enero-Febrero de 2003, pp. 97-105
# Niceti de Remesiana

* Per a altres significats, vegeu «Niceti d'Alvèrnia».
Niceti o Nicetes (llatí: Nicetius o Nicaeas i també Niceas, Nicetus o Nicetas; grec antic: Νικήτίος) va ser un religiós daci de naixement, que va viure al segle iv. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Nascut a la Dàcia, va visitar Itàlia a finals del segle iv, i a Nola es va fer amic de Paulí; Niceti va tornar a Nola l'any 402 i encara vivia el 414. Cap al 365 va ser nomenat bisbe de Remesiana, una ciutat que els escriptors eclesiàstics anomenen Civitas Romatiana o Civitas Remessilanesis, a Mèsia, entre Naïssus i Sàrdica), l'actual Bela Palanka (Pirot, Sèrbia), i va treballar activament per l'evangelització de la regió.
Segons Gennadi de Marsella, va escriure unes instruccions senzilles però elegants sobre el baptisme en sis llibres, dels que dona els aguments; un d'ells es deia Ad Lapsam Virginem Libellus. Jeroni d'Estridó (Objurgatio ad Susannam Lapsam) i Ambròs de Milà (Tractatus ad Virgi nem Lapsam) reprodueixen un text que probablement va ser copiat del de Niceti. Va promoure l'ús de la música en la litúrgia i va compondre himnes litúrgics, entre els quals el Te Deum, que tradicionalment s'ha atribuït a Ambròs de Milà i a Agustí d'Hipona.
És considerat màrtir i la seva festa se celebra el 22 de juny, amb la del seu amic Paulí.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «16. Nicetas». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 21 maig 2023].
# Atipoïdeus

Els atipoïdeus (Atypoidea) són una superfamília d'aranyes migalomorfes, actualment ja no reconeguda. Està constituïda per dues famílies:
* Els atípids (Atypidae).
* Els antrodiètids (Antrodiaetidae).

## L'antiga classificació per superfamílies

Les aranyes, tradicionalment, foren classificades en famílies que van ser agrupades en superfamílies. Quan es van aplicar anàlisis més rigorosos, com la cladística, es va fer evident que la major part de les principals agrupacions utilitzades durant el segle XX no eren compatibles amb les noves dades. Actualment, els llistats d'aranyes, com ara el World Spider Catalog, ja ignoren la classificació per sobre del nivell familiar.

## Referències

* 1 2 Coddington, 2005, p. 24.
* 1 2 World Spider Catalog, 2018.

### Bibliografia

* Coddington, Jonathan A. Spiders of North America: an identification manual. American Arachnological Society, 2005, p. 18–24 [Consulta: 24 setembre 2015]. «Phylogeny and classification of spiders»
* World Spider Catalog. «World Spider Catalog version 19.0». Natural History Museum Bern, 2018. [Consulta: 11 juliol 2018].

## Vegeu també

* Llista d'espècies d'atípids
* Llista d'espècies d'antrodiètids
* Classificació de les aranyes
# Steven Schick

Steven Schick (1954) és un percussionista, director, autor i professor nord-americà especialitzat en música contemporània. Neix i creix en una família de grangers a Lowa. Des de fa 40 ha participat en l'estrena de més de 150 noves obres de música contemporània.
És de les figures solistes del món de la percussió contemporània més representativa en aquest moment.
Schick és director musical a La Jolla Symphony and Chorus i director artístic a San Francisco Contemporary Music Players. També manté una activitat viva en diferents orquestres europees o americanes, com a director convidat, com ara la BBC Scotish Sympohony Orchestra, la Saint Paul Chamber Orchestra, Ensemble Modern, i l'Asko/Schonberg Ensemble, entre d'altres.
Va ser membre fundador de Bang on a Can All-Stars (1992-2002) i Director artístic del Centre Internacional de Percussió de Ginebra (Suïssa, 2002-4). Ensenya a la Universitat de Califòrnia, San Diego, on dirigeix el grup de percussió Xarxa fish, blue fish.
El llibre sobre música només per a percussió, The percussionist's art: Same bed, different drums, va ser publicat per la "University of Rochester Press" al maig del 2006. El seu enregistrament de The Mathematics of Resonant Bodies de John Luther Adams va ser publicat per Cantaloupe Music. Mode Records va publicar un conjunt de 3 CD de la música completa de percussió de Iannis Xenakis, realitzat en col·laboració amb el Xarxa fish, blue fish.
El febrer de 2011, Schick va ser nomenat director dels San Francisco Contemporary Music Players. Substitueix el mestre David Milnes, que va renunciar el 2009.
El 2012 es va convertir en el primer artista en residència amb l'Ensemble Internacional Contemporani (ICE).

## Referències

* ↑ Interview Percussion 234 Steven Schick - "Toucher" (live performance) and Turning Points(comment at 43:32)
* ↑ "Steven Schick". University of California, San Diego. Consultat 22 febrer 2015.
* ↑ "Steven Schick, Artist in Residence (2012-2015)". International Contemporary Ensemble. 2011. Consultat 22 febrer 2015.

## Enllaços externs

* (anglès)(maig de 2006; University of Rochester Press; ISBN 978-1-58046-214-3)
* (anglès)
* (anglès)
* Steven Schick (16 de febrer de 2004). NewMusicBox (vídeo inclòs). Entrevistat per Frank J. Oteri (publicat l'1 d'abril de 2004).
* (anglès) Vídeo: Què significa creativitat
# Sisó emplomallat

El sisó emplomallat (Sypheotides indicus) és un gran ocell de la família dels otídids (Otididae) i única espècie del gènere Sypheotides. Habita zones obertes, incloent sembrats, a l'Àsia meridional, al sud-est del Pakistan i l'Índia.

## Referències

* ↑ Wikramanayake, Eric; Eric Dinerstein; Colby J. Loucks; et al.. Terrestrial Ecoregions of the Indo-Pacific: a Conservation Assessment (en anglès). Washington, D.C.: Island Press, 2002, p. 294. ISBN 9781559639231.
# Quiridi

Un quiridi és una extremitat pentadàctila dels vertebrats, que pot presentar moltes modificacions segons la seva adaptació al medi.
El quiridi típic comprèn l'extremitat anterior, amb l'húmer, el cúbit, el radi i els ossos carpians i metacarpians, i l'extremitat inferior, amb el fèmur, la tíbia, el peroné i els ossos tarsians i metatarsians. Paleontològicament, el quiridi sembla procedir de les aletes dels peixos crossopterigis ripidistis.

## Referències

* ↑ Díaz i Santos, 1998, p. 194.

## Bibliografia

* Díaz, J.; Santos, T. Zoología: Aproximación evolutiva a la diversidad y organización de los animales (en castellà). Editorial Síntesis, 1998. ISBN 84-7738-591-2.
# Canariomys tamarani

Canariomys tamarani és una espècie extinta de rosegador miomorf dins la família Muridae. Era endèmica de l'illa de Gran Canària (Canàries, Espanya). Se n'han trobat restes fòssils a les zones centrals de l'illa. Aquesta rata arribava a tenir una mida de 25 cm, una mida similar a la de la rata grisa. La colonització humana d'aquesta illa i la introducció del gat en causaren l'extinció.
A més d'aquesta rata de Gran Canària, a Tenerife s'han trobat les restes d'una altra rata gegant, Canariomys bravoi, amb fòssils datats del Pliocè i Plistocè

## Referències

* ↑ López-Martínez, N.; López-Jurado, L. F. (1987). «Un nuevo múrido gigante del Cuartenario de Gran Canaria Canariomys tamarani nov. sp. (Rodentia, Mammalia)». Doñana Acta Vertebrata. Publ. ocas. 2: 1-66.
* Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 ISBN 0-8018-5789-9
# Cares de Mitilene

Cares de Mitilene (en llatí Chares, en grec antic Χάρης ὁ Μυτιληναῖος) fou un oficial d'Alexandre el Gran que tenia com a feina introduir els ambaixadors estrangers al rei (εἰσαγγελεύς).
Va escriure una història o més aviat un recull d'anècdotes de les campanyes i la vida privada d'Alexandre (περὶ Ἀλέξανδρον ἱστοριαί) en 10 llibres. Fragments d'aquesta obra es van conservar per Ateneu de Naucratis i Plutarc. També el citen Plini el Vell i Aulus Gel·li.

## Referències

* ↑ Chares of Mytilene a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 683
# Nicetes de Serres

Nicetes de Serres (Nicetas, Νικήτας) va ser un religiós romà d'Orient, arquebisbe de Serres (Serrae) a Macedònia, i més tard d'Heraclea Lincestis. Va viure al segle xi. Ocasionalment ha estat confós amb Nicetes Paflagó.
Va escriure:
* Commentarii in Gregor. Nazianzeni Tetrasticha et Monosticha (podria ser obra de Nicetes Paflagó)
* Responsa Canonica ad Interrogationes cujusdam Constantini Episcopi
* Catena in Jonum
* Catenae in Lucam, Matthaeum aliosque

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1184.
# Aventurina

L'aventurina, o venturina, és una varietat de quars de color verd. Rep el seu nom de l'italià a ventura, que vol dir per casualitat.

## Característiques

És un mineral que es caracteritza per la presència d'inclusions de minerals laminars com ara algunes miques, fucsita o hematites, les quals li donen un efecte brillant o lluent. Aquestes inclusions es poden observar amb l'ajuda d'un microscopi, i a vegades amb una simple lent o a ull nu. S'acostuma a fer servir com a gemma. Les aventurines acostumen a trobar-se amb una tonalitat de verd que va des del ver pàl·lid fins a un verd mitjà. S'acostumen a tractar amb olis per fer enfosquir el color, i fins i tot arriben a tenyir-se per fer el color més atractiu. Se'n poden trobar aventurines d'altres colors, com el taronja, però el color més comú és el verd.

## Referències

* ↑ «Aventurine» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ «Aventurine gemstone information» (en anglès). Gemdat.org. [Consulta: 14 març 2016].
# Serra de vogir d'arc

Una serra de vogir d'arc és una eina que s'usa per a tallar o serrar, principalment fusta o contraplacat, encara que també s'usa per tallar làmines de metall o fins i tot motllures de guix no gaire gruixudes.
La serra de marqueteria està composta principalment de dos elements diferenciats. Un element és la fulla de serra molt prima i de dents finíssimes (anomenada contraveta) que proporciona el tall i l'altra element és l'arc o suport on es fixa mitjançant cargols tensors la fulla de serra.
Per a serrar s'utilitza una acció tallant alternativa de la fulla amb un moviment perpendicular al pla de la peça que es vol tallar, la qual es munta normalment en un cargol de banc.

## Ús

* La serra de mà és generalment utilitzada per realitzar petits talls amb peces que estiguin subjectes en el cargol de banc, en treballs de manteniment industrial.
* El full de la serra té divers tipus de dents i qualitats depenent del material que es vulgui retallar.
* L'arc de serra consta d'un arc amb un mànec per poder-lo agafar amb la mà i poder fer la força necessària per a tallar.
* El conjunt de la fulla de serra i l'arc ha d'estar ben muntat i tensat per donar eficàcia a la feina.

## Normes de seguretat

* Subjectar bé la peça a tallar
* No posar els dits en la trajectòria de tall.
* Tenir cura quan els fulls de la serra es trenquen.
# Recreo

Recreo és una ciutat al sud de la província de Catamarca, Argentina. Té prop de 10.147 habitants (2001) i és un important centre comercial i agrícola. Establida el 1875 com a "Estación Recreo".

## Referències

* ↑ Cánepa, Carlos; Larrouy, Antonio. La historia argentina desde el descubrimiento de América hasta la actualidad (en castellà). Cabaut, 1930.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Recreo Arxivat 2010-10-13 a Wayback Machine. - Pàgina oficial.
Viccionari
# Cantó de Mortrée

El cantó de Mortrée és un cantó francès del departament de l'Orne, situat al districte d'Argentan. Té 13 municipis i el cap es Mortrée.

## Municipis

* Almenêches
* La Bellière
* Boissei-la-Lande
* Le Château-d'Almenêches
* Francheville
* Marcei
* Marmouillé
* Médavy
* Montmerrei
* Mortrée
* Saint-Christophe-le-Jajolet
* Saint-Loyer-des-Champs
* Vrigny

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | M. Chevreuil | Divers gauche |
| 1955-1961 | M. Lépicier | Divers droite |
| 1961-1967 | M. Hébrard | Divers droite |
| 1967-19.. | Gérard Sillières | Divers droite, després RPR |
| 19..-1998 | Paul Jarlaud | Divers droite |
| 1998- | Claude Duval | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 4.181 | 4.068 | 3.721 | 3.776 | 3.985 | 4.026 | 4.271 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carena de Flinders

La carena de Flinders -en anglès: Flinders Ranges- és la serralada més gran del sud d'Austràlia. Comença aproximadament a uns 200 km al nord-oest d'Adelaida. Aquesta serralada, de manera discontínua, s'estén per 430 km des de Port Pirie al llac Callabonna. El seu punt més característic és Wilpena Pound, que és un gran amfiteatre natural d'uns 80 km² i el cim més alt n'és St. Mary Peak, de 1.170 m d'altitud. Hi ha el parc natural Flinders Ranges National Park. Al nord, hi ha el santuari de la vida silvestre animal anomenat Arkaroola i el Parc nacional Vulkathunha-Gammon Ranges National Park. A la part sud, hi ha el parc nacional Mount Remarkable National Park.
Els turons Ediacara formen part de la serralada Flinders i donen nom al període geològic Ediacarià, en què s'han trobat els fòssils animals més antics.

## Geologia

Els sediments dels quals està formada la serralada Flinders daten del període Neoproterozoic. Durant el Cambrià, fa uns 540 milions d'anys, es van formar les muntanyes i han sofert erosió, raó per la qual actualment són tan baixes. La quarsita hi abunda als punts més alts.

## Flora i fauna

La flora es desenvolupa amb espècies adaptades a l'aridesa com el gènere Callitris, l'hàbitat mallee, i el roure negre. Les zones més humides prop de Wilpena Pound tenen plantes del gènere Grevillea, flors de Guinea, de la família Liliaceae i falgueres. Els Phragmites i les ciperàcies creixen prop de fonts d'aigua permanent en les depressions geològiques.
D'ençà que s'hi va erradicar el dingo, el nombre de cangurs vermells, cangurs grisos occidentals i wallaroos ha crescut. El wallaby de peus grocs també prospera després d'estar prop de l'extinció. Hi ha equidnes i molts ratpenats insectívors. Entre els molts ocells, hi ha cotorres i emús. Entre els rèptils destaca el gecko. La granota crinia hi és un amfibi endèmic.
La serralada forma part de l'ecoregió Tirari-Sturt stony desert.

## Referències

* ↑ «WWF WildFINDER» (en anglès). [Consulta: 31 desembre 2017].
# Máirtín O'Díreáin

Máirtín Ó Direáin (Sruthán, illes Aran, comtat de Galway, 1910 - 1988) fou un poeta en gaèlic irlandès. Era fill d'un petit agricultor d'una zona de parla gaèlica. Fou funcionari de correus del 1928 al 1975, i secretari de la Lliga Gaèlica al comtat de Galway. És autor d'una extensa obra poètica.

## Obres

* Rogha Dánta (1949)
* Ó Mórna agus Dánta Eile (1957)
* Ar Ré Dhearóil (1962)
* Cloch Choirnéil (1967)
* Crainn is Cairde (1970)
* Dánta 1939-79 (1980)
* Ceacht an Éin (1984)
* Béasa an Túir (1984)
* Tacar Dánta/Selected Poems (1984)
* Craobhóg: Dán (1986)
* Feamainn Bhealtaine (1961) assaigs autobiogràfics
# Sørkapp

Sørkapp ("Cap del Sud") és el punt més meridional de l'illa de Spitsbergen, l'illa més gran de l'arxipèlag de Svalbard, Noruega. Originalment va ser anomenat Point Lookout (1612). El cap en si fa 1 quilòmetre de llarg. El cap està vorejat pel mar de Groenlàndia a l'oest, el mar de Noruega al sud i el mar de Barents a l'est. El cap és a dins de la Reserva d'aus de Sørkapp.
La distància des del cap a la Noruega continental és de prop de 640 km i de l'illa de l'Ós prop de 230 quilòmetres.

## Referències

* ↑ «Sørkapp». Institut Polar Noruec. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 27 març 2010].
* ↑ «Verneområdene på Svalbard» (en noruec). Norwegian Directorate for Nature Management. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2011. [Consulta: 24 març 2010].