OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guerra romano-sassànida del 602-628

La guerra romano-sassànida del 602-628 fou l'última, la més llarga i la més devastadora de la successió de guerres entre l'Imperi Romà d'Orient i l'Imperi Sassànida. L'anterior conflicte entre les dues potències havia arribat a la seva fi el 591 després que l'emperador Maurici ajudés el rei sassànida Cosroes II a recuperar el tron. El 602, Cosroes feu servir l'assassinat de Maurici per un rival polític, Focas, com a casus belli per envair l'Imperi Romà d'Orient. Els combats es prolongaren durant més de dues dècades i es disputaren a gran part de l'Orient Pròxim, des de Mesopotàmia fins a les portes de Constantinoble, passant pel Caucas, Armènia, el Llevant, Egipte, Anatòlia i el mar Egeu.
Els perses es mostraren superiors durant gairebé tot el conflicte, des del 602 fins al 622, quan arrabassaren als romans la major part del Llevant, Egipte, algunes illes de l'Egeu i parts d'Anatòlia. Tanmateix, en la recta final de la guerra, Heracli, proclamat emperador el 610, es refeu dels seus fracassos inicials i fou capaç de restaurar l'statu quo ante bellum. Els romans posaren els perses contra les cordes i recuperaren la iniciativa atacant les terres iranianes entre el 622 i el 626, mentre que els perses feren causa comuna amb els àvars i els eslaus en un intent fallit de prendre Constantinoble. El 627, Heracli envaí el cor de l'Imperi Sassànida alhora que els seus aliats turcs saquejaven els dominis perses a Transcaucàsia. Això fou el detonant d'una guerra civil a Pèrsia, en el transcurs de la qual Cosroes fou derrocat i executat i els perses es rendiren.
El 628 se signà una pau que posava fi a les hostilitats amb condicions força indulgents per als perses derrotats. Tanmateix, tants anys de guerra havien esgotat el capital econòmic i militar dels dos imperis i els deixaren afeblits davant de les invasions musulmanes, que acabarien duent a la caiguda de l'Imperi Sassànida i el fort declivi territorial de l'Imperi Romà d'Orient.

## Notes

* ↑ Les dates, especialment entre el 602 i el 620, són una mera aproximació. El principal motiu d'aquesta incertesa és que moltes fonts populars, com ara la Crònica de Teòfanes, beuen d'una font comuna, que es creu que era una història de Teòfil d'Edessa. Aquesta escassetat de testimonis independents del conflicte en complica la datació.
* ↑ Conegut igualment pel nom anacrònic de Imperi Bizantí.

## Referències

* 1 2 De Libera, 2007, p. 60 i 61.
* 1 2 De Libera, 2007, p. 60.
* ↑ Pourshariati, 2008, p. 142.
* ↑ Ruiz-Domènec, Hernández de la Fuente i García, 2022, p. 64.

## Bibliografia

* De Libera, A. La filosofia medieval. Universitat de València, 2007. ISBN 9788437065595.
* Pourshariati, P. Decline and fall of the Sasanian empire: the Sasanian-Parthian confederacy and the Arab conquest of Iran (en anglès). Bloomsbury Academic, 2008. ISBN 978-1845116453.
* Ruiz-Domènec, J. E.; Hernández de la Fuente, D.; García, J. C. «Byzantium: De erfenis van het Romeinse Rijk» (en neerlandès). National Geographic, 2022.
# Monestir de Ferapóntov

El Monestir de Ferapóntov (en rus ciríl·lic: Ферапонтов монастырь), a la (regió) óblast de Vologda, es considera com un dels més bells exemples de l'art i de l'arquitectura medieval russa, raó per la qual està en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2000.

## Referències

* ↑ «Ensemble of the Ferapontov Monastery» (en anglès). Unesco - World Heritage Convention, 2000. [Consulta: 16 octubre 2019].
# Millars

* No s'ha de confondre amb Millàs.
«Millars» té aquests significats:
* Millars (Canal de Navarrés), municipi castellanoparlant de la Canal de Navarrés
* Millars (Madremanya), poble al municipi de Madremanya
* Millars (Rosselló), municipi del Rosselló
* Castell de Millars
* Cantó de Millars, divisió administrativa francesa que agrupa una part dels municipis del Rosselló
* Riu Millars, riu de l'Aragó i del País Valencià
* Senyoria de Millars, jurisdicció feudal del Rosselló creada a la primera meitat del segle XII
# Brávellir

Brávellir (en nòrdic antic) o Bråvalla (en suec) fou el nom d'una plana situada al centre del Comtat d'Östergötland, a Suècia, segons les fonts i sagues nòrdiques.
El lloc s'esmenta com a indret on es feu la llegendària batalla de Bravalla, i en Helgakvida Hundingsbana I, en què Sinfjotli tenia la seua hisenda:
| Sinfiotli qvaþ: «Þv vart brvþr Grana a Bravelli, gvllbitlvþ vart gor til rasar; hafda ec þer moþri mart sceiþ riþit, svangri vnd sa/þli, simvl! forbergis. | Sinfjotli va dir: "Vas ser la núvia del cavall Grani vas ser a Brávellir; equipada amb regnes daurades, i estaves llista per córrer; vaig cavalcar fins a l'esgotament pujol avall prou sovint, prima, com eres, sota la cadira de muntar, bogeria!" |
Aquest emplaçament, però, ha estat discutit ja que la tradició situa la batalla de Bråvalla prop del llac Åsnen, a la província de Småland. En altres fonts més antigues, com la Saga Hervarar, se cita expressament Brávelli í eystra Gautlandi (Bråvalla d'Östergötland) i en Sögubrot af nokkrum fornkonungum, s'especifica que la batalla succeí al sud de Kolmarden, zona que separava Suècia d'Östergötland i on és Braviken:
    ..Kolmerkr, er skilr Svíþjóð ok Eystra-Gautland ... sem heitir Brávík.
En la llegenda de Blenda, un exèrcit de dones s'aplega a Brávellir.

## Referències

* ↑ Helgakviða Hundingsbana I estrofa 42 en home.no
* ↑ Henrikson, Alf, Antikens historier: Rom (Albert Bonniers förlag, 1958) ISBN 99-0560538-X.
# Thesh

Thesh fou un faraó predinàstic de l'antic Egipte que regnà sobre el delta del Nil. També se'l menciona a les inscripcions de la Pedra de Palerm entre altres reis del Baix Egipte. No se sap res més de la seva vida o regnat.
| Predecessor: Tiu | Faraó Període protodinàstic d'Egipte | Successor: Neheb |
# La Scala (Jarrett)

La Scala és un àlbum gravat en viu pel pianista nord-americà Keith Jarrett, que va ser llançat pel segell ECM el 1997. Va ser gravat en concert el 13 de febrer de 1995 al Teatre alla Scala de Milà, Itàlia.

## Llista de pistes

* La Scala, Part 1 - 44:54
* La Scala, Part 2 - 27:42
* Over the Rainbow (Harold Arlen, E.Y. "Yip" Harburg) - 6:01

## Enllaços externs

* Keith Jarrett, La Scala a AllMusic
# Guillem XII d'Alvèrnia

Guillem XI d'Alvèrnia, mort el 1280, va ser comte d'Alvèrnia i de Boulogne de 1277 a 1280, succeint en els dos feus al seu pare. Era fill de Robert V (vers 1225-1277), comte d'Alvèrnia (1247-1277) i comte de Boulogne (1247-1277), i d'Eleonor de Baffie. El 1277 apareix donant una carta de drets a Étaples.
Va morir al cap de tres anys de regnat. Fou enterrat a l'abadia de Bouschet. El va succeir el seu germà Robert VI d'Alvèrnia.
Va ser el primer comte d'Auvergne a adoptar el blasó que representa un gonfanó, aquell al voltant del qual la nació d'Alvèrnia s'havia unit en el moment de la primera croada. Segons els autors, es tracta o bé de la bandera de l'abadia d'Aurillac o Orlhac, o bé de la del comte Eustaqui III de Boulogne, germà de Jofré de Bouillon.
Hauria estat casat amb una filla d'Humbert de Beaujeu, conestable de França, però si efectivament es van casar no van tenir fills.

## Referències

* L'art de vérifier les dates des faits historiques, des chartes, des chroniques et autres anciens monuments, depuis la naissance de Notre-Seigneur. Volum 10, París 1818-1819
# Mientras me dure la vida

Mientras me dure la vida és una pel·lícula argentina filmada en Eastmancolor dirigida per Carlos Otaduy sobre el seu propi guió que es va estrenar el 2 de juliol de 1981 i que va tenir com a actors principals a Carlos Otaduy i Cecilia Cenci.

## Sinopsi

La lluita dels primers pobladors bascos que van arribar a la província de Santa Fe en les dècades de 1920 i 1930.

## Repartiment

* Carlos Otaduy
* Cecilia Cenci
* Iñaki Aierra
* Luis María Aiesa
* Felipe Ávila
* Luis Pe-Menchaca
* Silvia Folgar
* Steven Wiell
* Lucrecia Castagnino

## Comentaris

Clarín va dir:
| « | «Records de província…Bon nivell de producció i lloables intencions…document tel·lúric…excessiu detallisme en les imatges d'aspectes laterals del drama.» | » |
La Razón va opinar:
| « | «Alguna cosa per a recordar. És interessant, diferent, trasunta esforç, obstinació i resulta agradable. Les feines rurals minuciosament mostrades i tenen una gran dosi de realisme.» | » |
Manrupe i Portela escriuen:
| « | «Gairebé documental i atípica aproximació a una altra mena d'immigració. Filmada amb obstinació malgrat les falles. Aiesa, un dels quatre joves bascos (juntament amb Aierra, Pe-Manchaca i Àvila) vinguts especialment per a protagonitzar el film, es va suïcidar poc després de finalitzar el rodatge» | » |

## Referències

* Manrupe, Raúl. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001.

## Enllaços externs

* Informació sobre Mientras me dure la vida a cinenacional.com
* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Santa Maria de la Torre de Fontaubella

Santa Maria de la Torre de Fontaubella és una església del municipi de la Torre de Fontaubella (Priorat) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular amb absis, bastit de maçoneria arrebossada amb reforç de carreu als angles i cobert per teulada a dues vessants, amb campanar als peus i una petita espadanya. Interiorment disposa d'una sola nau, amb tres tramades i cor a la primera, amb absis poligonal. Disposa de capelles laterals als espais entre contraforts. D'un fris continu arrenca la volta, de mig punt, reforçada amb arcs faixons i llunetes.
Exteriorment presenta una sòbria decoració a la porta, d'arc rebaixat emmarcat per dues falses columnes, rematada per una torre. Un petit ull de bou il·lumina el cor. Sobre la porta apareix, esculpida, la data de 1802.

## Història

L'església fou bastida a principis del segle xix per a aixoplugar tota la població que havia augmentat espectacularment el segle anterior. Substituïa a una petita esglesiola que hi havia al mateix carrer Major i l'origen de la qual sembla remuntar-se al temps de la fusió de les dues poblacions. Fou espoliada durant la invasió napoleònica i també durant la Guerra Civil.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria de la Torre de Fontaubella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Santa Maria de la Torre de Fontaubella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ministeri d'Educació

«Ministeri d'Educació» té aquests significats:
* Ministeri d'Educació, Cultura, Esports, Ciència i Tecnologia del Japó
* Ministeri d'Educació d'Espanya
* Ministeri d'Educació d'Israel
# Tempesta tropical Bonnie (2010)

La tempesta tropical Bonnie va ser un cicló que es va formar durant la temporada d'huracans de l'Atlàntic de 2010 i que va causar més d'un milió de dòlars en danys, a part d'un mort i diversos ferits. Va ser la tercera gran tempesta d'aquell any però la segona amb nom propi.
El nom de Bonnie va ser usat prèviament en els huracans de la regió en 1980, 1986, 1992, 1998 i 2004 segons les convencions de la llista de noms dels ciclons tropicals. Idèntic nom va rebre un cicló del Pacífic en 1978 i dos ciclons de la regió australiana en 1968 i 2002.

## Història meteorològica

El 10 de juliol de 2010 es va formar una ona tropical a la costa africana, que va començar a moure's Atlàntic endins. La pressió atmosfèrica va començar a baixar, fet que va enfortir l'onada, fins que el 22 de juliol es va recategoritzar com a tempesta tropocal per part del Centre Nacional d'Huracans quan s'apropava a les Bahames.
Allà, Bonnie va tocar terra a Ragged Island amb ràfegues de vent de fins a 75 km/h. Sense gaires canvis, la tempesta va apropar-se a Florida, on va anar perdent força fins que el 23 de juliol va deixar de ser considerada un huracà. Semblava que podia revifar-se al Golf de Mèxic, però els vents superiors van desfer el seu nucli. Les fortes pluges van continuar durant el dia 24 i es van acabar el dia 25 a la zona de Louisiana.

## Conseqüències

A Puerto Rico i República Dominicana les pluges que van precedir l'arribada de Bonnie van provocar inundacions de consideració i van obligar a evacuar a gairebé 500 persones. Diversos nuclis de població van quedar aïllats en trencar-se els ponts i malmetre's les carreteres d'accés. Una persona va morir ofegada en un riu desbordat.
Als Estats Units es van inundar diverses cases i una persona va quedar greument ferida per impacte d'un llamp. Gràcies als avisos previs, no es van haver de lamentar molts danys personals, però sí a immobles i infraestructures, que van quedar danyats per l'aigua i el fort vent, entre ells diverses autopistes. Milers de persones van quedar-se temporalment sense subministrament elèctric
Tres creuers van ser desviats de la seva ruta per precaució, així com vaixells particulars i comercials. Es temien els efectes sobre un vessament de cru que s'havia esdevingut al mar aquell any, per la qual cosa es van evacuar de manera preventiva les zones on podia haver-hi afectació de toxicitat.

## Referències

* ↑ Stewart, Stacy. «Tropical Storm Bonnie Tropical Cyclone Report"». National Hurricane Center. [Consulta: 18 agost 2015].
# Guido Van Sweevelt

Guido Van Sweevelt (Mortsel, Flandes, 15 d'abril de 1949) és un ciclista belga que fou professional entre 1972 i 1982. En el seu palmarès destaca la victòria als Tres dies de La Panne de 1978.

## Palmarès

* 1969
** Campió de Bèlgica en ruta militars
* 1971
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de la Pau
* 1973
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 1975
** 1r al Circuit de Hageland-Campine del Sud
** 1r al Tour de Limburg
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 1976
** 1r al Gran Premi de Lede
** Vencedor d'una etapa de la Volta als Països Baixos
* 1978
** 1r als Tres dies de La Panne
* 1979
** 1r al Tour de Limburg
* 1980
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque
* 1981
** 1r al Circuit de Brecht

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Monte Paschi Strade Bianche 2009

La Monte Paschi Strade Bianche 2009 fou la tercera edició de la Monte Paschi Strade Bianche. La cursa es disputà el 7 de març de 2009 sobre un recorregut de 190, sent el vencedor fou el suec Thomas Lövkvist.

## Equips participants

| Núm. | Codi | Equip |
| 1-8 | LAM | Lampre-N.G.C. |
| 11-18 | ASA | Acqua & Sapone-Caffè Mokambo |
| 21-28 | ALM | AG2R La Mondiale |
| 31-38 | BAR | Barloworld |
| 41-48 | FLM | Ceramica Flaminia-Bossini Docce |
| 51-58 | CTT | Cervélo TestTeam |
| 61-68 | SDA | Serramenti PVC Diquigiovanni-Androni Giocattoli |
| 71-78 | GRM | Garmin-Slipstream |
| Núm. | Codi | Equip |
| 81-88 | ISD | ISD |
| 91-98 | LIQ | Liquigas |
| 101-108 | LPR | LPR Brakes-Farnese Vini |
| 111-118 | THR | Team Columbia-High Road |
| 121-128 | KAT | Team Katusha |
| 131-138 | MRM | Team Milram |
| 141-148 | SAX | Team Saxo Bank |

## Recorregut

En la present edició els ciclistes han de superar 8 trams de strade bianche, que fan un total de 57,2 km.
* Sector 1 Radi: del km 35 al 48,5 (13,5 km)
* Sector 2: del km 53,9 al 59,4 (5,5 km)
* Sector 3 Lucignano d'Asso: del km 82,3 al 94,2 (11,9 km)
* Sector 4 Pieve a Salti: del km 95,2 al 103,2 (8,0 km)
* Sector 5 Monte Sante Marie: del km 132,4 al 143,9 (11,5 km)
* Sector 6 Montechiaro: del km 163,7 al 167 (3,3 km)
* Sector 7 Colle Pinzuto: del km 170,4 al 172,8 (2,4 km)
* Sector 8 Le Tolfe: del km 176,7 al 177,8 (1,1 km)

## Classificació

| Pos. | Ciclista | Equip | Temps |
| 1. | Thomas Lövkvist | Team HTC-Columbia | 4h 59' 02" |
| 2. | Fabian Wegmann | Team Milram | + 4" |
| 3. | Martin Elmiger | AG2R La Mondiale | + 6" |
| 4. | Edvald Boasson Hagen | Team HTC-Columbia | + 8" |
| 5. | Linus Gerdemann | Team Milram | + 12" |
| 6. | Giovanni Visconti | ISD-Neri | + 14" |
| 7. | Peter Velits | Team Milram | + 14" |
| 8. | Andy Schleck | Team Saxo Bank | + 16" |
| 9. | Daniel Lloyd | Cervélo TestTeam | + 19" |
| 10. | Ryder Hesjedal | Garmin-Transitions | + 22" |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultat a sitiodeciclismo.net
* (anglès) Monte Paschi Strade Bianche 2009 a Cyclingnews.com
# Santa Maria de la Sala (Foixà)

Santa Maria és una església parroquial al veïnat de la Sala al terme de Foixà (el Baix Empordà). Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

És una església d'una nau amb absis semicircular, capelles laterals i voltes de llunetes amb motlluratges ornamentals. En el fornits hi ha la portada i un finestral superior rectangular i amb llindes monolítiques. A la porta hi ha aquesta inscripció llatina: «HAEC EST DOMVS DEI ET PORTA COELI» (heuaquí la casa de Déu i la porta del cel), i els anys 1742 i 1764. Al costat de la porta, encastada al mur, hi ha una làpida amb text relatiu a la reedificació de l'església. El campanar es dreça sobre l'angle SW de l'edifici. El seu basament és quadrat i el cos superior octagonal; posseeix quatre altes arcades apuntades i un coronament amb balustres, pinacles angulars i remat amb arcs o nervis encreuats. L'edifici és construït amb pedres sense treballar lligades amb morter i grans carreus escairats a les cantonades; la façana i l'interior són arrebossats.

## Història

L'església parroquial de Santa Maria de la Sala és documentada des del darrer terç del segle xiii. Hi apareix la inscripció «Rationes Decimarum Hispaniae, anus 1279 i 1280». L'any 1316 consta que el delme d'aquesta parròquia el posseïen, per meitats, el proper castell de Foixà i el monestir de Santa Maria d'Amer. El text de la làpida citada, de la façana de l'església, informa de la seva reconstrucció en temps del rector Mateu Guàrdia i complementa les dates que figuren a llinda de la porta, abans consignades. És la següent, respectant en el possible les abreviacions: «PRAESENS PARLIS ECLA B. M. DE SALA /DE TEPORE RDI MATHAEI GVARDIA/ RORIS A DE 29 APRILIS PRAESENS 1741 VSQVE AD/ DIE 14 AGVSTI 1764 FVIT TOTALITER REAEDIFICATA EX PIIS ELEEMOSYNIS/STANTIVM ET ALIORVUM 700H.» Al costat de migdia del temple hi ha l'edifici de la rectoria, fet bastir pel mateix rector segons resa la inscripció gravada a la llinda de la porta: «MATTHEVS GVARDIA RECTOR 1752».

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Santa Maria de la Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Mitrobarzanes de Capadòcia

Mitrobarzanes (Mithrobarzanes, Μιθροβαρζάνης) fou un noble persa que era el sogre de Datames, sàtrapa de Capadòcia, al qual va donar suport en la revolta contra el rei de Pèrsia.
Desesperat de tenir èxit es va entregar al general Artabazos amb tota la cavalleria de la que tenia el comandament. Datames que havia estat informat de la seva traïció, el va atacar just en el moment en què es reunia amb Artabazos; els perses sospitant una traïció, el van refusar i Mitrobarzanes es va trobar entre dos focs i fou aniquilat.
# Telmatoscopus zamboangis

Telmatoscopus zamboangis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Femella: mida gran; color marró pàl·lid; absència de sutura interocular; front amb una franja ampla pilosa que s'estén molt més enllà del marge superior dels ulls; segments dels flagel allargats; ales de 3,25-3,50 mm de llargària i 1,35-1,37 d'amplada, agudes a l'àpex, membranes sense taques, R5 acabant a l'àpex.
* El mascle no ha estat encara descrit.
* És similar a altres dues espècies asiàtiques (Telmatoscopus distinctus de l'Índia i Telmatoscopus quadripenis de Borneo), però se'n diferencia pels trets genitals.

## Distribució geogràfica

Es troba a les illes Filipines: Mindanao.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L. W., 1965. A taxonomic study of Philippine Psychodidae (Diptera). Pacific Insects. 7: 815-902.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Buonvicino

Buonvicino és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis de Belvedere Marittimo, Diamante, Grisolia, Maierà, Mottafollone, San Sosti i Sant'Agata di Esaro a la mateixa província.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi de Buonvicino :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Buonvicino» (en italià).
# Tiempo de morir (pel·lícula de 1985)

Tiempo de morir és una pel·lícula colombiana de 1985 dirigida per Jorge Alí Triana, protagonitzada per Gustavo Angarita, María Eugenia Dávila i Sebastián Ospina. El guió, escrit per Gabriel García Márquez, ha estat filmat dues vegades abans, primer en 1965 pel director mexicà Arturo Ripstein i en 1982 també per Jorge Alí Triana com una sèrie de televisió produïda per RTI Producciones.
Usant l'estil del western, la pel·lícula mostra temes crítics llatinoamericans com el masclisme, l'honor familiar i la revenja. Fou seleccionada per representar Colòmbia com a pel·lícula estrangera als Premis Oscar de 1986, però la seva nominació no va ser acceptada.
Tiempo de morir va ser molt ben rebuda i és considerada una de les millors pel·lícules colombianes de la dècada del 1980 juntament amb Cóndores no entierran todos los días i Milagro en Roma.

## Sinopsi

Juan Sayago, un home de mitjana edat, és alliberat de la presó després de complir una condemna de 18 anys per la mort de Raúl Moscote en un duel. Sayago torna immediatament a la seva ciutat natal, un petit poble polsós de carrers sense pavimentar. Ell vol oblidar el passat i reconstruir la seva vida, però l'espera un destí advers. Juan visita per primera vegada la ferreria d'un vell amic, però l'home va morir fa molts anys i Diego, el nou ferrer i fill del seu amic mort, adverteix Sayago que els dos fills de Raúl Moscote han jurat venjar la mort del seu pare. No obstant això, a Juan no el molesta aquest perill. Va pagar pel seu crim i només espera una vellesa pacífica.

## Repartiment

* Gustavo Angarita - Juan Sayago
* María Eugenia Dávila - Mariana
* Sebastián Ospina - Julián Moscote
* Jorge Emilio Salazar - Pedro Moscote
* Reynaldo Miravalles - Casildo
* Enrique Almirante - alcalde
* Lina Botero - Sonia
* Nelly Moreno - prostituta
* Carlos Barbosa - doctor
* Héctor Rivas - Don Tulio
* Edgardo Román - Diego
* Lucy Martínez - Rosa
* Mónica Silva - mare de Sonia
* Luis Chiappe - barber
* Alicia de Rojas - criada de Mariana
* Giovanni Vargas - fill de Mariana
* Berta Catano - Dolores
* César Ambalema - el policia

## Referències

* ↑ Semana «Tiempo de morir». Semana, 1986 [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ Fundación Patrimonio Fílmico Colombiano, Largometrajes Colombianos En Cine y Video: 1915–2004 p. 107
* 1 2 Schwartz, Latin American Films, p. 241
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences

## Vegeu també

* Tiempo de morir (pel·lícula de 1966)
# Ladce

Ladce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1469.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Towns and Municipalities in Districts - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ www.LemonLion.sk, LemonLion s r o. «História obce Ladce» (en eslovac). [Consulta: 28 gener 2024].