OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Desballestador

Desballestador (o cementiri de cotxes), és el nom que designa tant al lloc com a l'empresa dedicats a desballestar vehicles rebutjats pels seus propietaris. La seva activitat consisteix en la reutilització d'alguns components dels vehicles, el reciclatge d'uns altres i la gestió de residus de la resta. Típicament en un desballestament es troben automòbils, però alguns poden incloure motocicletes, bicicletes, avions petits i embarcacions. Les peces funcionals d'aquests són venuts per a ser emprades en altres vehicles; mentre les parts metàl·liques inútils reben un processament inicial per vendre's com a ferralla a altres indústries de reciclatge. Els vehicles desballestats s'utilitzen també en carreres de destrucció.

## Europa

L'any 2000, es van desballestar 13,4 milions de vehicles a la Unió Europea (UE) i, segons Eurostat, a data de 18 d'abril de 2011, el 75% de tots els vehicles desballestats a Europa, corresponia a només cinc Estats membres de la UE: Alemanya, França, el Regne Unit, Espanya i Itàlia.

### Espanya

Històric de normatives: .
A Espanya, es regeix pel Reial decret 20/2017 el document es pot trobar aquí BUTLLETÍ OFICIAL DE L'ESTAT BOE-A-2017-656, 20 de gener, sobre gestió de vehicles al final de la seva vida útil.
El que es pretén primordialment és responsabilitzar a fabricants i importadors de cotxes de la gestió dels vehicles transformats en ferralla, així com de la destinació dels seus residus; aquests poden convertir-se en recanvis de segona mà després de passar un procés minuciós de verificació, per poder vendre'ls en instal·lacions de desballestadors que compleixin totes les normatives.

## Referències

* ↑ Eionet European Topic Centre on Sustainable Consumption and Production: End-of-Life Vehicles (ELVs) and Tyres Arxivat 2011-07-05 a Wayback Machine. Consultat el 9 de juny de 2011
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 15 d'octubre de 2009. [Consulta: 27 juliol 2011]. Consultat el 9 de juny de 2011
* ↑ Actualización de Real decreto a 20 de Enero de 2017 - BOLETÍN OFICIAL DEL ESTADO BOE-A-2017-656
* ↑ Real Decreto 1383/2002, de 20 de desembre, sobre gestión de vehículos al final de su vida útil
* ↑ Orden PRE/26/2014, de 16 de gener, por la que se modifica el anexo II del Real Decreto 1383/2002, de 20 de desembre, sobre gestión de vehículos al final de su vida útil.
* ↑ Articulo citado, explicación de Nuevo Real Decreto 20/2017

## Vegeu també

* Conversió a vehicle elèctric
* Deixalleria
* Corba en banyera
* Vida útil

## Enllaços externs

* European Commission - Environment. Waste: End of Life Vehicles
# Albatros D.V

L'Albatros D.V va ser un caça biplà alemany utilitzat durant la Primera Guerra Mundial. Darrer desenvolupament de la sèrie de l'Albatros D.I i últim caça de la companyia que va entrar en servei. Tot i els desavantatges que tenia i a ser un disseny obsolet es van construir uns 900 D.V i 1.612 D. Va fins als inicis dels 1918. La versió D. Va va continuar en servei actiu fins al final de la guerra.

## Història

Després del D.III es va construir el model D.IV però va patir molts problemes amb el motor experimental Mercedes i mai va entrar en producció. La següent versió va ser per tant el D.V que va entrar en servei el maig de 1917. El maig de 1918 hi havien 1.512 unitats de D.V i D.Va, una versió amb modificacions menors, en servei al front occidental però en aquell moment ja eren superats pels caces aliats més moderns.

## Disseny

El D.V era molt semblant a l'Albatros D.III i comptava amb el mateix motor Mercedes D.IIIa de 170 cv. La diferència més important era un nou fuselatge 32 kg més lleuger que el model anterior.

## Especificacions Albatros D.V

Dades de German Aircraft of the First World War
Característiques generals
* Tripulació: un pilot
* Longitud: 7,33 m
* Envergadura: 9,05 m
* Alçada: 2,70 m
* Superfície de l'ala 21,20 m²
* Pes buit: 687 kg
* Pes carregat: 937 kg
* Motors: 1× 6 cilindres en línia refrigerats per aigua Mercedes D.IIIa, 150 kW
Rendiment
* Velocitat màxima: 186 km/h al nivell del mar (100 nusos)
* Abast: 350 km
* Sostre de servei: 5.700 m
* Ràtio d'ascens: 4,17 m/s
* Càrrega alar: 44 kg/m²
* Temps per ascendir: 4 minuts fins a 1.000 m
* Autonomia:
Armament
* 2 × metralladores LMG 08/15 de calibre 7,92 mm

## Galeria

* Albatros D.V pertanyent a Paul Bäumer de la Jasta 5
* Albatros D.V de la Jasta 15, amb els color de la primavera de 1918
* Albatros D. Va de Hans von Hippel, Jasta 5
* Albatros D.Va, Ernst Udet, Jasta 37
* L'Albatros D.V vermell pilotat pel líder de la Jasta 1 Manfred von Richthofen.
* Albatros D. Va de la Jasta 79b, pilotat per Hans Böhning la primavera de 1918

## Vegeu també

Caces de la mateixa família:
* Albatros D.I
* Albatros D.II
* Albatros D.III

## Referències

* ↑ Jackson, Robert. La enciclopedia de la aviación (en castellà). Edimat Libros, S.A., 2014, p. 33. ISBN 9788497941983.
* ↑ Mikesh, Robert C. Albatros D.Va: German Fighter of World War I. Washington, D.C.: Smithsonian Institution Press, 1980, p. 15. ISBN 0-87474-633-7.
* ↑ Peter Gray; Owen Thetford. German Aircraft of the First World War. 2a ed.. Londres: Putnam & Company Ltd., 1970, p. 52. ISBN 0-370-00103-6.
# RPMA

RPMA (acrònim anglès de Random phase multiple access, accés múltiple de fase aleatòria) és una tecnologia de comunicació sense fils que utilitza la codificació DSSS (Direct-Sequence Spread Spectrum) amb accesos múltiples. També incorpora control de potència en el transmissor i alta sensibilitat al receptor (-142dBm) amb un balanç d'enllaç de 172 dB.Aquesta tecnologia és similar a la utilitzada als sistemes de geolocalització GPS. RPMA pot ésser emprada en la Internet de les coses.

## Característiques

* RPMA és una tecnologia propietària de l'empresa ingenu.
* Codificació DSSS, on el senyal de dades original és multiplicat per una seqüència pseudoaleatòria, la qual cosa representa alta immunitat a interferències de senyals de banda estreta i encriptació implicita mercès a la seqüència desconeguda.
* Transmissor amb control de potència i receptor amb alta sensibilitat.
* Freqüència de treball a la banda ISM lliure de 2,4 GHz
* La velocitat de transmissió de pujada és de 624 kbit/s i la de baixada de 156 kbit/s.
* Un punt d'accés RPMA té una cobertura de 300 milles quadrades (777 km²) equivalent a 30 estacions base.
* Prestacions similars als sistemes cel·lulars NB-IoT

## Comparativa

Comparativa amb altres tecnologies:
| | RPMA | Sigfox | LoRA | NB-IoT |
| Amplada de banda | 1 MHz | 100 KHz | 125 KHz | 180 KHz |
| Cobertura | 177 dB | 149 dB | 157 dB | 164 dB |
| Capacitat (dispositius/cèl·lula) | 80.000 | 50.000 | 40.000 | 280.000 |
| Vida amb bateria | > 10 anys | > 10 anys | > 10 anys | > 10 anys |
| Velocitat transmissió (kbits/s) | 624 | 0,1 | 0,29 a 50 | 250 |
| Full Duplex | Sí | No | No | Sí |
| Seguretat | AES 128 bits | 16 bits | 32 bits | 3GPP |
| Escalabilitat | Alta | Baixa | Mitja | Alta |

## Vegeu també

* Altres tecnologies de gran cobertura : Sigfox (tecnologia banda ultra estreta), LoRA (tecnologia CSS), NB-IoT (tecnologia cel·lular)

## Referències

* ↑ «RPMA Technology - Ingenu» (en anglès). Ingenu, 27-02-2017.
* ↑ «NB-IoT and RPMA Modules» (en anglès). u-blox, 13-05-2015.
* ↑ «DSSS - Direct Sequence Spread Spectrum - Telecom ABC» (en anglès). www.telecomabc.com. [Consulta: 27 febrer 2017].
* ↑ «A Closer Look at Ingenu RPMA Alternative to LoRa or Sigfox LPWAN Standards & RPMA Development Kit» (en anglès). www.cnx-software.com. [Consulta: 27 febrer 2017].
# Sant Poncin

Saint-Poncy és un municipi francès, situat al departament de Cantal i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
# Inis na Bró

Inis na Bró (en anglès Inishnabro) és una de les Illes Blasket, al comtat de Kerry, a la província de Munster. Està separada d'Inishvickillane per un estret de 200 metres i té una alçària màxima de 175 metres.
En 1973 l'estatunidenc pioner del comerç espacial Gary Hudson proposà usar Inis na Bró com a lloc de llançament del nou sistema de coets. La seva proposta no es va fer pública fins al 2003, quan es van fer públics els arxius del govern irlandès després dels 30 anys que estableix la llei.

## Referències

* ↑ «Inishnabro 175m hill, Dingle West Ireland at MountainViews.ie». [Consulta: 10 setembre 2018].
* ↑ Clodagh Sheehy. «Blaskets targeted to be the next Cape Canaveral». Irish Independent, 02-01-2004.
# Cova de Son Dalabau - Can Toni Montserrat

La cova de Son Dalabau - Can Toni Montserrat és una cova artificial d'enterrament situada a la finca anomenada Can Toni Monserrat, un establit de la possessió de Son Dalabau, al municipi de Llucmajor, Mallorca. Fou excavada a principis del segle XX per Josep Colominas i Roca el qual hi trobà restes de cremacions al seu interior. També hi trobà diverses peces de pasta vítria. Malgrat l'aixovar fou pobre les seves peces estan dipositades al Museu d'Arqueologia de Catalunya (Barcelona). Actualment la cova està destruïda. Informacions orals indiquen que s'hi trobà una estatueta d'Hèrcules de bronze revestit amb una pell de lleó i ceràmica romana, desaparegudes.

## Referències

* ↑ «Coordenades a Esconatura.com».
* ↑ Fernández-Miranda, M. Secuencia Cultural de La Prehistoria de Mallorca. 15. CSIC, 1978 (Bibliotheca praehistórica Hispana). ISBN 9788400043438.
* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 63. ISBN 84-500-5970-4.
# Dodge (Oklahoma)

Dodge és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 96 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dodge tenia 96 habitants, 32 habitatges, i 27 famílies. La densitat de població era de 5,6 habitants per km².
Dels 32 habitatges en un 40,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,6% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 15,6% no eren unitats familiars. En el 9,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 28,1% de 45 a 60 i un 5,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 119,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.500 $ i la renda mediana per família de 43.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 16.250 $ mentre que les dones 38.750 $. La renda per capita de la població era de 17.652 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dodge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dodge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Ramir II

Ramir II és el nom dels següents personatges:
* Ramir II de Lleó, rei de Lleó (931-951)
* Ramir II d'Aragó, rei d'Aragó (1134-1137)
# Nu del blau

Nu del blau és una escultura de Josep Viladomat de 1936 que es conserva al Museu d'Art de Cerdanyola.

## L'Autor

Josep Viladomat Massanas és un dels representants de l'escultura postnoucentista catalana. Va participar en el grup dels Evolucionistes, fundat l'any 1917, tractant de reaccionar contra el modernisme a partir de la recerca del realisme basat en el barroc català i l'admiració per Arístides Mallol i els escultors grecs. La seva obra es mou entre el classicisme i el realisme.

## Descripció

La peça representa una noia jove nua que s'tocant la cuixa. Va ser realitzada l'any 1936 amb el nom de Nu tot i que també es coneixeria com a Nu del blau per les circumstàncies en què va ser feta, ja que no aconseguia trobar cap postura de la model que satisfés a l'artista fins que la noia li va mostrar un blau que tenia a la cuixa.
Viladomat va tornar a repetir aquest gest a l'escultura de Diana Moderna de 1949. Amb aquesta peça, l'any 1936, va obtenir el Premi Campeny, a l'Exposició de Primavera que es va celebrar al Saló de Montjuïc. Aquest Premi va ser instituït per la Generalitat de Catalunya per mitjà del Decret de data 9 de maig de 1934, s'atorgava a l'escultor d'una obra inèdita i el premi era de 5.000 pessetes. Posteriorment l'obra va ser adquirida per la Diputació de Barcelona que en conserva dos exemplars en bronze.

## Temàtica

El nu femení és un motiu predominant entre els escultors catalans de la generació de Viladomat. S'identifica sovint amb un nou model de nació catalana i amb la idea de la dona com a mare i esposa dedicada i com a transmissora de la llengua, la cultura i les tradicions catalanes. Viladomat seguiria un model clàssic de nu jove, proporcionat, destacant el ritme i l'harmonia. La seva obra també presenta influències formals dels mestres del Quattrocento italià com Donatello i Verrocchio, amb un classicisme que dialoga sovint amb el realisme i l'anècdota.

## Premis i reconeixements

* 1946 - Premi Campeny (Saló de Montjuïc)

## Bibliografia

* Alix, Josefina (1985), Escultura Española 1900/1936, Madrid, Ediciones El Viso. ISBN 84 7483 412 0
# Sant Ponç (Clariana de Cardener)

Sant Ponç és una de les quatre entitats de població del municipi de Clariana de Cardener (Solsonès). No té cap nucli de poblament agrupat.

## El poble
### Demografia

Evolució demogràfica :
| Any | Nucli urbà | Nucli urbà | Nucli urbà | Poblament dispers | Poblament dispers | Poblament dispers | Total |
| Any | Homes | Dones | Total | Homes | Dones | Total | Total |
| 2000 | 0 | 0 | 0 | 17 | 13 | 30 | 30 |
| 2001 | 0 | 0 | 0 | 14 | 11 | 25 | 25 |
| 2002 | 0 | 0 | 0 | 15 | 11 | 26 | 26 |
| 2003 | 0 | 0 | 0 | 16 | 11 | 27 | 27 |
| 2004 | 0 | 0 | 0 | 16 | 12 | 28 | 28 |
| 2005 | 0 | 0 | 0 | 18 | 13 | 31 | 31 |
| 2006 | 0 | 0 | 0 | 18 | 12 | 30 | 30 |
| 2007 | 0 | 0 | 0 | 20 | 11 | 31 | 31 |
| 2008 | 0 | 0 | 0 | 20 | 11 | 31 | 31 |
| Font: INE ||||||||

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
# Initial approach fix

El Initial Approach Fix (IAF per les seves sigles en anglès, o bé lit. en català referència d'aproximació inicial), en l'aviació, és el punt on comença el tram d'aproximació inicial de manera instrumental. Un procediment d'aproximació per instruments pot tenir més d'un Initial approach fix i/o un initial approach segment. La referència d'aproximació inicial és usualment una referència d'intersecció designada, VOR, NDB, o DME. La referència d'aproximació inicial pot ser col·locada amb el intermediate fix (IF per les seves sigles en anglès, o bé lit. en català referència intermèdia) de l'aproximació per instruments i en aquest cas que designi l'inici del segment intermedi de l'aproximació. Quan la referència d'aproximació inicial i la referència intermèdia es combinen no hi ha initial approach segment (lit. en català tram d'aproximació inicial).

## Referències

Jeppesen Sanderson. Guided Flight Discovery Instrument Commercial. Jeppesen Sanderson, Inc., 2006, p. 7–3–7-4. ISBN 0-88487-387-0.
# Triplophysa macromaculata

Triplophysa macromaculata és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (editors) 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
* Yang, J.-X. 1990. Nemacheilinae (Cypriniformes: Cobitidae). pp. 12-63. A: Chu, X. & Chen, Y. [eds.]. The fishes of Yunnan, China. Part 2. Science Press, Beijing. Fish. Yunnan: 1-312.
# Cova de So n'Hereu - Camp de sa Cova

La cova de So n'Hereu - Camp de sa Cova és un jaciment arqueològic constituït per dues coves artificials funeràries pretalaiòtiques, situat a la possessió de So n'Hereu, al municipi de Llucmajor, Mallorca.
Les coves són subterrànies i es troben l'una de l'altra separades per una distància d'uns 32 m. Tenen relació amb la cova del jaciment Cova de So n'Hereu - Sa Pleta, ubicada a un centenar de metres al nord. Una de les coves presenta: rampa d'accés, cambra allargada, sòtil corbat i fosso central. L'altra cova presenta les mateixes característiques que l'anterior i, a més, un nínxol al costat dret. L'accés a ambdues coves és complicat degut als enderrocs i la vegetació, però els interiors es troben molt ben conservats. Estan situades dins terres de conreu i no apareix ceràmica en superfície als voltants.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 65. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom V» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 5 [Consulta: 4 gener 2013].
# Altin Tepe

Altin Tep (Altyn Tepe) és un lloc arqueòlogic del neolític i edat del bronze al sud de Turkmenistan prop de la vila de Miana, on s'han fet excavacions després de 1965 en una superfície de 25 hectàrees, amb una profunditat fins a 8 metres per sota el terreny (el total estratificat són 30 metres).
Es tracta d'un assentament del V mil·lenni que va estar habitat fins al segon mil·lenni amb intensiva explotació agrícola. L'establiment és proper a un de la cultura Jaitum (un mil·lenni anterior) però d'aquesta cultura no s'han trobar evidencies a Altin Tepe.
L'establiment ocupava unes 6 hectàrees i la poteria porta dibuixos geomètrics principalment triangles; es van trobar objectes d'os i coure. Al IV mil·lenni la superfície de l'establiment va passar a 12 hectàrees i les ceràmiques abans grogues van passar a ser vermelles amb línies paral·leles com a decoració; s'han trobar diverses estàtues realistes; al tercer mil·lenni havia arribat a 25 hectàrees creixent a costa d'altres viles properes que foren abandonades en aquest temps; les ceràmiques esdevenen policromades en estil Geoksur i va existir un mur a l'entorn; d'aquesta època són els enterraments amb tombes oval (tolos), les cases amb diverses dependencies i un santuari amb un espai central oval.
A la meitat del mil·lenni es passa al tipus Namazga IV amb poteria feta amb la roda i la decoració augmenta; a una part de l'establiment apareixen petits temples de centre rectangular i entrada de 15 metres amb pilastres decoratives. Va arribar al seu màxim desenvolupament al final del tercer mil·lenni aC i el començament del II (Namazga V) quan va esdevenir un establiment de tipus urbà on s'han trobar nombrosos objectes concentrats a la part nord (el barri dels artesans) amb un complex religiós incloent una torre de 4 pisos i la tomba del sacerdots amb objectes valuosos com el cap d'un llop o d'un brau en or. Les tombes permeten apreciar el nivell social dels habitants; un barri dels nobles estava format per carrers de traç regular amb cases d'entre 80 i 100 metres quadrats, i tombes amb ornamentació de qualitat incloent pedres precioses, i estàtues. S'hi va trobar un segell amb dos signes de lletres protoíndies, i podria haver estat habitada per una població de llengua protodravidiana.
Fou abandonat per canvis climàtics i esgotament del sòl. La seva cultura estava emparentada amb la de Murgab al sud de l'Uzbekistan i de Dashli al nord de l'Afganistan llocs on probablement van emigrar els habitants d'Altin Tepe.

## Bibliografia

* V. M. Masson, Protogorod¬skaya tsivilizatsia yuga Sredneĭ Azii, Sovetskaya arkheologiya 1967
* V. M. Masson, Urban Revolution in the South Turkmenia, Antiquity, 1968, no. 167.
# Oltrera (Arboçols)

Oltrera fou un poble del terme comunal d'Arboçols, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Estava situat a l'extrem sud-est del seu terme comunal, a prop d'on ara hi ha el Mas de Lluçanes, que en formava part.
El lloc d'Oltrera és esmentat des del 1011, i el mas de Lluçanes, des del 1469.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «6 - Arboçols». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Arboçols». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Lloc on era Oltrera en els ortofotomapes de l'IGN
# Serra Capitana

La Serra Capitana és una serra situada al límit dels municipis del Pont de Suert (antic terme de Llesp) i de Vall de Boí (Alta Ribagorça), dins de l'antic terme de Durro.
És a llevant del poble de Cóll i al sud-est del de Saraís. En el seu extrem de llevant, que és alhora el seu punt més elevat, enllaça amb el Serrat del Riconco.
# Inis Tuaisceart

Inis Tuaisceart (en anglès Inishtooskert) és la més septentrional de les Illes Blasket, al comtat de Kerry, a la província de Munster. El nom vol dir "illa del nord". L'illa del nord és coneguda com a An Fear Marbh (l'home mort) el gegant adormit a causa de la seva aparença quan es viu des de l'est (com a la fotografia). L'illa té importants colònies d'ocells marins i ruïnes d'antigues edificacions de pedra.
Destaquen en particular una colònia d'escaterets. Cap al 2000 hi havia uns 27.000 segons Seabird 2000], la colònia més gran no sols d'Irlanda, sinó també de la Gran Bretanya i potser del món.
# Crist del 1147

El Crist de 1147 és una escultura de Crist feta el 1147 i que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Procedeix d'una església indeterminada del bisbat d'Urgell, probablement d'Andorra.

## Composició

Dins l'escultura en fusta romànica a Catalunya, aquesta és una peça excepcional pel fet de poder-se datar amb precisió, cosa que només succeeix en dues obres més. Així, en una restauració realitzada l'any 1952 es va descobrir una cavitat existent a la part posterior de la figura de Crist, que contenia diverses relíquies embolicades amb teixits hispanomusulmans i uns pergamins. Un d'aquests conservava una inscripció on es llegia la data de consagració de l'obra, el 1147, que li dona el nom. Un altre pergamí es referia al reconeixement de les relíquies l'any 1521, cosa que fa veure la seva utilització més enllà de l'edat mitjana i la seva remodelació en aquell moment.
En certa manera, és una peça valuosa per a la datació d'obres similars i, a més, ens permet recordar que algunes imatges servien també com a reliquiaris.
A diferència de les majestats (o Crist triomfant), el Crist del 1147 exemplifica el tipus del Crist sofrent (Cristus Patiens), representat seminu, vestit només amb un faldonet o perizonium, i amb els braços sensiblement doblegats. Tot i que al·ludeix a la mort redemptora de Crist, incideix més en l'aspecte del sofriment, en la mort de Crist com a home. La duresa dels trets facials contribueix a ressaltar aquest aspecte, així com el plantejament de l'anatomia. Malgrat això, cal tenir en compte que l'obra ha perdut pràcticament tota la seva policromia, de manera que la seva fesomia original era molt diferent de l'actual. L'àmbit català conserva nombrosos exemples d'aquesta tipologia, de la mateixa manera que el romànic en general. Entre els antecedents més importants, cal destacar el Crist de Gero, conservat a Colònia (Alemanya) i datat entre 960 i 980.

## Referències

* 1 2 Fitxa de l'obra 015950-000 al web del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: MNAC, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.