OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Martí d'Aubèrt

Sant Martí d'Aubèrt és una església amb elements romànics i gòtics del poble d'Aubèrt al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església d'una sola nau de sostre molt alt, avui cobert per un empostissat, encara que originàriament aniria coberta per una volta d'aresta. Conserva l'absis semicircular (amb cornisa superior en pedra tosca) i un profund presbiteri amb un arc triomfant molt apuntat. El campanar, situat a l'angle nord-occidental, és obra moderna o molt transformada, excepte el pis inferior on existeixen uns dipòsits destinats a guardar els delmes en oli i gra. A l'extrem de llevant hi ha situada una espadanya.
Hi ha una pica baptismal de marbre, molt ben treballada i decorada amb tres estretes franges paral·leles cordades a la part inferior del recipient. El pedestal està format per un fust voltat de columnetes. La base de grans dimensions és circular i està decorada amb una filera de semiesferes en relleu. Les seves mides són d'1 m de diàmetre i 65 cm d'alçada del recipient. El pedestal, amb la part inferior actualment soterrada per la tarima, fa 50 cm d'alçada.
Hi ha una pica beneitera encastada a la paret, amb forma de petxina, que neix d'unes motllures de tipus clàssic. Fa 30 cm d'alçada i 65 cm d'ample. A l'absis central hi ha restes de pintures murals, del segle xvii. Estan en molt mal estat de conservació i no són de gran qualitat.

## Història

Segons escriu Juli Soler i Santaló, l'església formava part d'un antic convent de Sant Agustí, monjos que ocupaven també Santa Maria de Mijaran.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Martí d'Aubèrt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Dorothea Tanning

Dorothea Tanning (Galesburg, Illinois, 25 d'agost de 1910 - Manhattan, Nova York, 31 de gener de 2012), va ser una pintora, il·lustradora, escultora i escriptora estatunidenca. També va dissenyar decorats i vestits per a ballet i teatre.

## Biografia

Tanning va viure a París durant 28 anys. Va conèixer al pintor alemany Max Ernst el 1942, amb qui es va casar quatre anys més tard (la seva quarta esposa, després de Luise Straus-Ernst, Marie-Berthe Aurenche i Peggy Guggenheim). Ernst la va introduir al grup dels surrealistes. La seva obra més coneguda, Eine kleine Nachtmusik (una fosca pintura plena de simbolisme, irònicament anomenada igual que l'alegre serenata de Wolfgang Amadeus Mozart), mostra els seus vincles amb el grup, encara que més tard el seu estil artístic va passar a ser impressionista.
Vivia i treballava a la ciutat de Nova York, on també escrivia poesia.
A Catalunya es pot veure obra seva a la col·lecció permanent de la Fundació Joan Miró.

## Centenari

Durant el seu centenari, es van realitzar diverses exposicions:
* Dorothea Tanning - Early Designs for the Stage - The Drawing Center, Nova York
* Zwischen dem Inneren Auge und der Anderen Seite der Tür: Dorothea Tanning Graphiken - Max Ernst Museum, Brühl, Germany
* Happy Birthday Dorothea Tanning - Maison Waldberg, Seillans, França
* Dorothea Tanning: 100 years –- Galerie Bel'Art, Estocolm
* "Surréalisme, Dada et Fluxus" - Pour le 100ème anniversaire de Dorothea Tanning - 3–12 September 2010 - Espace d'Art, Rennes les Bains, France

## Referències

* ↑ Dorothea Tanning, obituari a The Telegraph, 3 de febrer de 2012 (anglès)
* ↑ Tate. «Dorothea Tanning 1910–2012» (en anglès britànic). [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ «Tanning, Dorothea» (en castellà). Vaso roto S.L.U.. [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ Parreño, José María. «Dorothea Tanning, la última surrealista» (en castellà). El Cultural, 12-10-2018. [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ (DDAA, 1986) p.201)
* ↑ http://www.drawingcenter.org/exh_past.cfm?exh=726 Arxivat 2010-09-19 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.schlossbote.de/rag-vsw-sb/docs/264284/bruehl
* ↑ http://www.cote.azur.fr/actualites/info_expositions-et-visites__10710_lang_es.htm
* ↑ http://www.belart.se/exhibitions/render_exhibition?ex_id=101 Arxivat 2017-09-25 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.audeculture.com/espacedart/espace-expo.html

## Bibliografia

* Ddaa. Fundació Joan Miró. a Joan Miró. Barcelona: Polígrafa, 1986. D.L. : B-1477-1986.
# Buada

Buada és un districte de Nauru. Està situat en el sud-oest de l'illa i cobreix la llacuna central, un dels llocs de major bellesa de l'illa. Té una superfície de 2,6 km² i una població de 980 habitants.

## Districte
### Geografia

Buada es troba en el centre de l'illa i país de Nauru. Té frontera terrestre amb els districtes sde Nibok, Anibare, Meneng, Yaren, Boe, Aiwo i Denigomodu. És l'únic districte de Nauru que no té sortida a l'oceà Pacífic, però en canvi es troba en un altiplà en el centre de l'illa. El districte posseeix un llac, anomenat Llac Buada, que es troba en una depressió.
L'altitud mitjana del districte és de 20 metres (mínim: -5 metres en el llac Buada, màxim: 60 metres) i el seu superfície és de 2,6 km²

### Població

Buada té una població de 980 habitants amb una densitat de població de 384,6 hab/km. Els habitatges estan situats al voltant de la llacuna de Buada.
La zona que corresponia al districte de Buada estava constituïda al principi per catorze pobles: Abwaw, Adungidungur, Anakawidwo, Anoreo, Guacamayo, Aromwemwe, Bangabanga, Bogi, Eanuawirieria, Eateegoba, Oreb, Redeta, Ubweno i Webwebin.

## Circumscripció electoral

Les eleccions en Buada pel Parlament de Nauru al final de les eleccions generals.
| Candidat | Valor dels vots |
| Vinson Detenamo | 144,04 |
| Lyn Adam | 128,46 |
| Thomas Star | 119,22 |
| Roland Kun | 109,6 |
| Nelson Tamakin | 103,26 |
| Bomere Depaune | 88,46 |
| Trevor Bernicke | 78,87 |
| Candidat | Valor dels vots |
| Roland Kun | 145,32 |
| Lyn Adam | 131,97 |
| Thomas Star | 123,24 |
| Vinson Detenamo | 122,61 |
| Palik Agir | 109,11 |
| Nelson Tamakin | 104,79 |
| Manfred Depaune | 84,89 |

## Referències

* ↑ (en anglès) Republic of Nauru National Assessment Report
* ↑ (en anglès) Eleccions legislatives del 3 de maig del 2003
* ↑ (en anglès) Eleccions legislatives del 23 d'octubre del 2004
Viccionari
# Marquette-en-Ostrevant

Marquette-en-Ostrevant és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.517 habitants. Limita al nord-est amb Mastaing, a l'est amb Bouchain, al sud-est amb Wavrechain-sous-Faulx, al sud-oest amb Wasnes-au-Bac, a l'oest amb Marcq-en-Ostrevent i al nord-oest amb Émerchicourt.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.789 | 1.867 | 1.742 | 1.670 | 1.498 | 1.514 | 1.517 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Marie Tondeur | PS |
# Good

Good és una pel·lícula dramàtica del 2008 basada en l'obra teatral homònima de C. P. Taylor. És protagonitzada per Viggo Mortensen, Jason Isaacs i Jodie Whittaker, i va ser dirigida per Vicente Amorim. La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Toronto el 8 de setembre de 2008. La versió doblada al català oriental es va estrenar a TV3 el 3 de setembre de 2012. També se n'ha editat una versió en valencià per a À Punt.

## Repartiment

* Viggo Mortensen com a John Halder
* Jason Isaacs com a Maurice Israel Glückstein
* Jodie Whittaker com a Anne Hartman (més tard, Anne Halder)
* Steven Mackintosh com a Freddie
* Mark Strong com a Philipp Bouhler
* Gemma Jones com la mare d'en John Halder
* Anastasia Hille com a Helen Halder
* Ruth Gemmell com a Elisabeth
* Ralph Riach com a Brunau
* Steven Elder com a Adolf Eichmann
* Kevin Doyle com a comandant
* David de Keyser com a Mandelstam
* Guy Henry com a doctor
* Adrian Schiller com a Joseph Goebbels
* Rick Warden com a Brownshirt
* Charlie Condou com a Bekemeier
* Kelly Wenham com a secretària
* Anna Marie Cseh com a dona

## Producció

La productora Miriam Segal havia volgut convertir l'obra de C. P. Taylor en una pel·lícula des que la va veure el 1981. L'obra teatral Good es va estrenar a Londres el setembre de 1981, amb Alan Howard com a John Halder, i es va traslladar a Broadway el 1982. "Senzillament em va aclaparar l'obra i vaig saber immediatament que faria el que fos necessari per produir l'adaptació cinematogràfica", va afirmar Segal.
El 2003, 22 anys després de l'estrena de l'obra, finalment va aconseguir els drets. El seu antic company de classe, Jason Isaacs, va signar per ser un dels productors executius de la pel·lícula, i Viggo Mortensen, que havia quedat molt impressionat per l'obra quan va visitar Londres com a jove actor el 1981, van acceptar interpretar el protagonista. La pel·lícula es va rodar íntegrament a Budapest l'any 2007.

## Recepció crítica

La pel·lícula va ser mal rebuda per la crítica i la seva estrena va ser limitada. A Rotten Tomatoes té una puntuació del 33% basada en 72 comentaris. El consens del lloc diu: "Tot i que és ambiciosa, Good ensopega en la transició de l'escenari a la pantalla, i l'actuació de Mortensen no és suficient per cobrir els seus defectes". Metacritic, que utilitza una mitjana ponderada, va assignar a la pel·lícula una puntuació de 40 sobre 100, basada en setze ressenyes, cosa que indica "crítiques mixtes o mitjanes". L'historiador Frank McDonough va elogiar la pel·lícula, recomanant-la al pòdcast històric We Have Ways of Making You Talk.

## Referències

* ↑ «Good». ésAdir. [Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ «Good». À Punt. [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ Robey, Tim. «Good: Review» (en anglès). Telegraph.co.uk, 16-04-2009. [Consulta: 21 gener 2022].
* ↑ «Good (2008)» (en anglès). Rotten Tomatoes. [Consulta: 1r abril 2022].
* ↑ «Good» (en anglès). Metacritic. [Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ «Ep 288: The Hitler Years» (en anglès). We Have Ways of Making You Talk, 19-03-2021. Arxivat de l'original el 2021-07-24. [Consulta: 8 agost 2021].
# General protection fault

General Protection Fault (GPF) és un terme en anglès per a Fallada General de Protecció.

## Què és una fallada de protecció general?

Un GPF és un tipus d'error d'excepció fatal que Windows no pot identificar, generalment relacionats amb violacions de memòria. Mentre el programari s'executa utilitza memòria per realitzar el seu treball. Els programes compatibles amb Windows necessiten reservar memòria per funcionar. Si els programes no es reserven la memòria de la manera apropiada, poden substituir potencialment l'espai en la memòria reservada per a altres programes. Quan això passa, les conseqüències poden ser nombroses, inclosa la pèrdua de dades importants emmagatzemades al disc dur. Es pot produir un GPF (o altres errors relacionats amb la memòria) per evitar que això passi.
GPF - Fallada de protecció general.
GPF es produeix quan un registre de desplaçament segment genera una adreça física en l'altre fil, és a dir, un segment envaeix l'altre segment. En el mode real d'aquest esdeveniment fa que el microprocessador s'accidenti, ja que en aquesta manera el microprocessador no té salvaguàrdies que detectin el GPF.
Perquè ocorri un GPF cal que alguns dels segments, que en mode real poden ocupar fins a 64Kbytes no ocupin efectivament totes aquestes direccions de segment, i el sistema operatiu (OS) per optimitzar l'ús de memòria de manera que no es fragmenti, el SO inicia el següent segment a l'àrea no utilitzada del segment anterior.
# 1r districte de París

El 1r districte és un dels vint districtes de París, França. És el districte menys poblat, però cal dir que també és un dels més petits. Gran part del districte té una funció econòmica i administrativa.
Es troba quasi totalment a la Riba Dreta, però també inclou l'extrem occidental de l'Ile de la Cité. És un dels districtes més antics de París; l'Ile de la Cité havia estat el nucli de la ciutat romana de Lutècia, conquerida el 52 aC, mentre que algunes parts de la Riba Dreta (incloent-hi el barri de Les Halles) daten de la baixa edat mitjana.
Una part significant del districte allotja el Museu del Louvre i el Jardí de les Teuleries.

## Geografia

El 1r districte és molt petit, amb una àrea de només 1,826 km².

## Demografia

El 1r districte va assolir la seva població màxima abans del 1861, malgrat que el districte va començar a existir en la seva forma actual a partir de la reorganització de París el 1860. El 1999, la població era de 16.888 habitants, i comptava amb 63.056 llocs de treball, fent-ne un dels districtes econòmicament més actius després del 2n, el 8è i el 9è.
| Any (dels censos francesos) | Població | Densitat (hab. per km²) |
| 1861 (població màxima) | 89.519 | 49,025 |
| 1872 | 74.286 | 40,593 |
| 1954 | 38.926 | 21,271 |
| 1962 | 36.543 | 20,013 |
| 1968 | 32.332 | 17,706 |
| 1975 | 22.793 | 12,482 |
| 1982 | 18.509 | 10,136 |
| 1990 | 18.360 | 10,055 |
| 1999 | 16.888 | 9,249 |

## Barris

Cadascun dels vint districtes de París se subdivideix en quatre barris (quartiers). Aquesta taula mostra els quatre barris del 1r districte:
dades del cens francès del 1999
| Barri | Població | Àrea (en km²) | Densitat (hab. per km²) |
| Quartier Saint-Germain-l'Auxerrois | 1.670 | 0,871 | 1.917 |
| Quartier Les Halles | 8.980 | 0,412 | 21.796 |
| Quartier Palais-Royal | 3.190 | 0,279 | 11.434 |
| Quartier Place Vendôme | 3.040 | 0,270 | 11.259 |

## Llocs del 1r districte
### Llocs d'interès

* Les Halles
* Quarter general de la Banque de France
* Quarter general històric del Crédit Foncier de France
* El Museu del Louvre
* Jardí de les Teuleries
** Galerie nationale du Jeu de Paume
* Arc de Triomf del Carrousel, a l'extrem oriental de l'Axe historique ("eix històric")
* Palais Royal
* Comédie-Française
* Hôtel de Rambouillet (antic edifici)
* La Samaritaine
* Hôtel Ritz Paris

### Ponts

* Pont Neuf
* Pont des Arts

### Carrers i places

* Avenue de l'Opéra (en part)
* Rue de Rivoli (en part)
* Place Vendôme i la Columna Vendôme
# Sant Sebastià (Botticelli)

Sant Sebastià és una obra del pintor renaixentista italià Sandro Botticelli, feta el 1474.Fa 195 centímetres de llarg i 75 centímetres d'ample. Es troba al Staatliche Museen de Berlín.

## Descripció de l'obra

Es representa al sant pràcticament nu, immediatament després del martiri. La seva actitud és gairebé de "distanciament", suportant serenament les sis fletxes que se li han disparat. Vesteix només un tapall, està en peu sobre una soca d'un arbre que ha estat tallat en forma de pal i que s'alça sobtadament al centre del quadre, al davant del paisatge i el cel. La tortura ha passat, els torturadors de Sebastián ja s'han anat i estan caçant a la recerca d'agrons. L'escena mostra als torturadors abandonant el lloc, i aquest és un tema molt rar que no sol representar. El paisatge està representat amb gran detall. En aquest quadre de Botticelli la línia tensa i exasperada dels seus contemporanis es flexibilitza en una entonació gairebé elegíaca (M. Bacci). Deixant de banda el retrat del Holofernes mort a El descobriment del cadàver d'Holofernes (1470-1472), es pot considerar que aquest Sant Sebastià és el primer nu masculí. L'artista segueix les idees clàssiques en les seves proporcions harmòniques i equilibrat "contrapposto". No obstant això, hi ha certa inseguretat que es revela en l'escurçament dels peus del sant, confirmant que aquest quadre pertany a la fase primera de Botticelli.

## Història

El quadre va ser col·locat amb una gran cerimònia el 1474 sobre un dels pilars de l'església florentina de Santa Maria Maggiore el dia 20 de gener, la festa del sant. La ubicació de la pintura explica el seu format, inusualment llarg. Ha estat costum comú des dels temps medievals fixar pintures en els pilars interiors de les esglésies. Amb el transcurs del temps, però, aquestes pintures es van treure dels seus emplaçaments originals, de manera que la perspectiva interior de les esglésies tal com apareixen avui, amb els seus pilars sense adorns, de fet són una imatge inexacta.

## Referències

* "Botticelli", Los grandes genios del arte, n.º 29, Eileen Romano (dir.), Unidad Editorial, S.A., 2005, ISBN 84-89780-97-8
* Bacci, M., "Botticelli", en el Diccionario Larousse de la pintura, tomo I, Editorial Planeta-De Agostini, S.A., 1987. ISBN 84-395-0649-X.
# Dorothea Werneck

Dorothea Fonseca Furquim Werneck (Ponte Nova, 9 de juliol de 1948) és una economista i política brasilera, retirada de la vida pública.
Va ser ministra de Treball (1989-1990, govern de José Sarney) i ministra d'Indústria i Comerç (1995-1996, govern de Fernando Henrique Cardoso). El 2011 va assumir el càrrec de Secretària d'Estat de Desenvolupament Econòmic de Minas Gerais.

## Condecoracions

* Gran-Creu de l'Orde Nacional del Mèrit Científic (1995)

## Referències

* ↑ «Dorothea Werneck economista, 60 anos ex-ministra da indústria e comércio | O TEMPO» (en portuguès brasiler). O Tempo, 07-10-2008. Arxivat de l'original el 2023-09-28. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «A ministra Dorothea Werneck» (en portuguès brasiler). Estadão, 08-03-2018. Arxivat de l'original el 2023-09-28. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «Ex ministra brasileña de Comercio calificó de "tragedia" la situación de las exportaciones de la región» (en castellà). El Observador, 11-04-2011. Arxivat de l'original el 2023-09-28. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «10 perguntas para Dorothea Werneck, secretária de Desenvolvimento Econômico de Minas Gerais» (en portuguès brasiler). Isto É, 28-11-2012. Arxivat de l'original el 2023-09-28. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «Ordem Nacional do Mérito Científico» (en portuguès brasiler). Acadèmia Brasilera de Ciències. Arxivat de l'original el 2003-05-14. [Consulta: 7 octubre 2008].
# Belvís de Monroy

Belvís de Monroy és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 618 | 606 | 645 | 616 | 601 | 701 |
# Cabila

Una cabila (de l'àrab قبيلة, qabīla, ‘tribu’, ‘llinatge’, ‘nissaga’, plural قبائل, qabāʾil) és una agrupació d'un nombre important de gent, els membres de la qual es consideren sorgits d'un ancestre comú.

## Protectorat espanyol del Marroc

Durant el protectorat espanyol del Marroc, les cabiles van ser la base de l'organització politicoadministrativa en l'àmbit territorial. Cadascuna d'aquestes estava governada per un caid, encara que algunes es van resistir a acceptar l'estructura imposada per l'administració colonial i van ser administrades directament per interventors militars.

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «قبل». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ «cabila». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ Villanova, José Luis. «La organización territorial del Protectorado español en Marruecos». Revista de Estudios Internacionales Mediterráneos. Arxivat de l'original el 2012-03-21. [Consulta: 6 febrer 2011].

## Bibliografia

* J. Chelhod, Les structures dualistes de la societé bédouine, 1969

## Enllaços externs

* «Cabila». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Marthamea luteicauda

Marthamea luteicauda és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sibèria, incloent-hi el llac Baikal.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1907. Rozpr. Ceské. Akad. 16(16):19.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klapálek, 1921. Ann. Soc. ent. Belg. 61:146. «Enllaç»..
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Guides and Keys to Identification of Fauna and Flora of Lake Baikal (rus) i (anglès)
* ↑ Stolby National Wildlife Nature Reserve Arxivat 2012-03-16 a Wayback Machine. (rus) i (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:265.
* Sivec, Stark & Uchida, 1988. Scopolia 16:32.
* Zhiltzova, 1995. Katalog tipovykh ekzemplyarov kollektsii zoologicheskogo instituta RAN. Vesnyanki (Plecoptera) (Catàleg d'exemplars tipus a la col·lecció de l'Institut Zoològic de l'Acadèmia Russa de les Ciències. Plecoptera), 13.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Grégoire de Rostrenen

Grégoire de Rostrenen (Perret (Costes del Nord), 1667 - Roscoff, 1750) fou un monjo, predicador i lexicògraf bretó. No se sap amb exactitud quan i on havia nascut, perquè tampoc se sap el seu veritable nom. Segons el seu diccionari hom pot pensar que Tanguy era el seu nom de bateig i Gregori, el nom de religió.
El 1691 va entrar a l'orde de Sant Francesc i dotze mesos més tard el trobem al convent de Croisic. Fou ordenat sacerdot el 1702 a la catedral de Saint-Malo i es convertí en un predicador famós. EL 1705 va pronunciar el sermó de quaresma a Saint-Pol-de-Léon. El 1723 va viure al convent de Quimperlé i el 1730 al de Morlaix. Va morir a Roscoff el 1750, segons l'arxiver dels Pares Caputxins.
El seu diccionari, influït pel de Julien Maunoir, es va publicar el 1732 a Rennes pel Parlament de Bretanya. Va ser reeditat amb algunes correccions d'editor el 1834. En el pròleg de la seva gramàtica francesa-cèltica declara que la publicació de determinades expressions i proverbis en aquest llibre li han guanyat molts adversaris. Segons Kerdanet, també és l'autor d'An exerciçou spirituel eus ar vuez christen evit ar Mission. Les seves observacions sobre el bard Guinclan en el seu diccionari van conduir al descobriment d'un dels més antics manuscrits bretons, un llibre profètic del segle xv evocant el rei Artús.

## Obres

* Dictionnaire François-Celtique ou François-breton necessaire à tous ceux qui veulent apprendre à traduire le françois en celtique ou en language breton, pour prêcher, catechiser selon les différents dialectes de chaque diocèse, utile et curieux pour s'instruire à fon de la langue bretonne et pour trouver l'etymologie de plusieurs mots françois et bretons de noms propres de villes et de maisons par le P.F. Grégoire de Rostrenen, prêtre et prédicateur capucin, per Julien Vatar, Rennes, 1732, 978 p. in-4; segona edició B. Jollivet, Guingamp, 1834, 2 toms, in-8, XXIV-468 pàgines i 432 pàgines.
* Gregoire de Rostrenen Grammaire française-celtique, ou française-bretonne, contenant tout ce qui nécessaire pour apprendre, par les règles, la langue celtique ou bretonne, Guingamp, 1883
* an exerciçou spirituel eus ar vuez christen evit ar Mission, impimerie R. Malassis, Brest 1767, primera edició 1712

## Referències

* ↑ Grammaire française-celtique, 1883, p 7
* ↑ Gwinklañ (celtosophie
* Kenteliou Sant Fransez 56, 1931, 139
* Lukian Raoul, Geriadur ar skrivagnerien ha yezhourien vrezhonek, Al Liamm, 1992