OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Antonio Maldonado Zapata

José Antonio Maldonado Zapata (Sevilla, 26 de juliol de 1944) és un meteoròleg espanyol.

## Biografia

Llicenciat en Ciències Físicas per la Universitat de Sevilla, es va incorporar al cos facultatiu de meteoròlegs després d'aprovar les oposicions de l'Estat en 1970. Va romandre a l'Institut Nacional de Meteorologia fins a 1986. En aquesta data es va incorporar a Televisió Espanyola, encara que la seva veritable vocació era el món de l'aviació.
Tota la seva trajectòria ha estat vinculada a la informació meteorològica, primer en informatiu matinal Buenos días i més tard en els del cap de setmana, per a passar en 1988 als telenotíciess de dilluns a divendres.
Ha rebut el premi al millor presentador europeu d'espais d'informació meteorològica, i és un dels meteoròlegs més reconeguts i de major qualitat de la ràdio i televisió, receptor d'una Antena de Oro 2008.
Afectat pel Expedient de Regulació d'Ocupació (ERE) de Ràdio Televisió Espanyola, va abandonar l'ens públic a l'agost de 2008, després de 23 anys en l'empresa. La seva última aparició en pantalla com a presentador del temps en La 1, encara que el 28 de desembre va realitzar un cameo en La Sexta Meteo fent-se passar pel presentador del temps habitual de La Sexta.
Des de setembre de 2011 presenta els espais meteorològics del programa Así son las Mañanas, en la cadena COPE.
Poques setmanes després, va ser nomenat director meteorològic de la web d'informació meteorològica Eltiempo.es. A més ocupa el lloc de president de la Associació Meteorològica Espanyola i és membre del Consell Rector d'AEMET.
José Antonio Maldonado és conferenciant i presentador professional. La seva temàtica se centra en la meteorologia i climatologia des d'un punt de vista científic. Entre els títols de les seves ponències es troben: "El hombre y el clima condenados a entenderse", "Influencia del hombre en el cambio climático", "Evolución del clima y su posible futuro","La meteorología y el turismo", "Influencia de la meteorología en la sociedad", "Fenómenos naturales adversos hoy y mañana", "El tiempo: de mito a ciencia" i "La atmósfera como receptor y difusor de energía".
Ha estat membre de l'Associació Internacional de Meteoròlegs en els Mitjans de comunicació (IABM).

## Referències

* ↑ José Antonio Piñero, de Punto Radio, recibe una Antena de Oro, laverdad.es, 15 de setembre de 2008
* ↑ El mayor éxodo de RTVE, El País, 3 de diciembre de 2006
* ↑ 20 Minutos. «Maldonado, hombre del tiempo durante más de 20 años, director de eltiempo.es», 07-10-2008. [Consulta: 8 octubre 2008].

## Enllaços externs

* Bloc de José Antonio Maldonado Arxivat 2019-03-24 a Wayback Machine.
* Notícies sobre José Antonio Maldonado a 20 Minutos
# José Moreno Torres (ciclista)

* No confondre amb José Moreno Torres, polític espanyol
José Moreno Torres (6 d'agost de 1946) va ser un ciclista espanyol, que fou professional entre 1970 i 1974.

## Palmarès

* 1967
** Campió d'Espanya d'aficionats en ruta

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1973. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2015-02-22 a Wayback Machine.
# José Moreno Carbonero

José Moreno Carbonero va ser un pintor realista espanyol nascut a Màlaga. Es va formar sota la direcció de Bernardo Ferrándiz i assistí a la Escuela de Bellas Artes de Málaga. D'entre les seves obres destaca La posada de la Corona (1872), El príncipe de Viana (1881), que li valgué una medalla de la "Exposición Naciona de Bellas Artes", o Entrada de Roger de Flor en Constantinopla (1888), obra encarregada pel Senat espanyol.

## Obres

Entre les seues obres es poden trobar:
* La marquesa del Pazo de la Merced, 1906 (al dep. al Museu de Salamanca).
* Desembarco de Alhucemas, 1929 (al dep. a l'Alt Estat Major de Madrid).
* Doña Blanca de Navarra, (al dep. a la Universitat de Santiago de Compostela, La Coruña).
* El vaso de agua, (al dep. al Consolat d'Espanya a París).
* La meta sudante, 1882 (al dep. al Museu Provincial de Belles Arts de Málaga).
* La conversión del duque de Gandía, 1884.
* Montero con perros.
* El príncipe don Carlos de Viana, 1881.
* Encuentro de Sancho Panza con el Rucio, 1876-1878 (al dep. al Museu de Belles Arts de Sevilla).
* Don Quijote y los molinos de viento, (al dep. al Museu de Jaén).
* Don Álvaro Brake y Travesedo de la Cerda y Fernández Casariego, marqués de Villablanca, de cazador, 1929 (al dep. al Museu de Jaén).
# Julia Antivilo

Julia Antivilo (Huasco, 1 d'octubre de 1974) nom artistic de Julia Alejandra Antivilo Peña és una artista feminista i investigadora xilena. A més de la seva tasca artística en el camp de la performance, les seves recerques s'enfoquen en el rol cultural de la dona a Amèrica Llatina i les relacions entre art, gènere i feminisme.
Té un Magíster en Estudis Llatinoamericans a la Universitat de Xile i un doctorat en Estudis Llatinoamericans per la mateixa institució. És creadora a Xile del col·lectiu Malignas Influencias, un espai de reflexió i de creació d'art feminista. Ha presentat les seves performances a Canadà, Xile, Argentina, Bolívia, Colòmbia, Estats Units, Costa Rica i Mèxic.

## Obres
### En coautoría

* 2002 - Historia de la Sociedad de Escritores de Chile: los diez primeros años de la SECH y visión general, 1931-2001
* 2000 - Belén de Sárraga: precursora del feminismo hispanoamericano (con Luis Vitale)

## Referències

* 1 2 XX, Studio. «Julia Antivilo». Arxivat de l'original el 2016-05-30. [Consulta: 14 maig 2016].
* 1 2 Chapma, Lorena. «El oportuno ojo feminista» (en espanyol europeu), 09-09-2015. [Consulta: 14 maig 2016].
* ↑ «» Julia Antivilo, nueva Doctora en Estudios Latinoamericanos UChile Humaniora». Arxivat de l'original el 2016-06-04. [Consulta: 14 maig 2016].
* ↑ Smith, Kara Q. «The Forbidden Body: Notes on the Latin American Live Art Scene | Art Practical». Arxivat de l'original el 2016-05-26. [Consulta: 14 maig 2016].
* ↑ Mayer, Mónica. «De l/s artistas que se sumaron a NO A LAS MATERNIDADES SECUESTRADAS» (en espanyol europeu). [Consulta: 14 maig 2016].
# Louise Caldwell Murdock

Louise Caldwell Murdock (Caneada, Nova York, 1857 -Wichita, Kansas 1915) era dissenyadora d'interiors i arquitecta nord-americana.
La família es va traslladar de Nova York a Wichita el 1871, ja que el seu pare, J.I. Caldwell, va obrir un negoci per a la venda de porcellanes anomenat Caldwell & Titsworth (el seu producte era fonamentalment una pisa de fang dur, de color crema, que va perfeccionar la marca de porcellanes Wedgwood).
Es va casar amb Roland Pierpont Murdock el 1877 i va fundar el Twentieth Century Club amb ell el 1899 en Wichita. Ella va exercir el càrrec de presidenta fins a 1906.
Després de la mort del seu marit el 1906, va estudiar disseny d'interiors amb Frank Alvah Parsons a Nova York, després va tornar a Wichita, Kansas, i va dissenyar i va construir l'edifici de Caldwell Murdock en East Douglas, que amb els seus set pisos es va convertir a l'edifici més alt de Wichita.

## Referències

* ↑ «Certification of State Register Listing». Certification of State Register Listing, 14-05-2006 [Consulta: 25 setembre 2017].
* ↑ . Washington, D.C. : The Society ; Harrisburg, Pa. : Harrisburg Pub. Co..
* ↑ . Chicago, C. F. Cooper & Co..
* ↑ Tharp, BD «Twentieth Century club celebrates 100th anniversary». , mayo del 2009, p. 12 [Consulta: 25 setembre 2017].
* ↑ «A Local Historian's Look at National Women's History Month Arxivat 2017-10-05 a Wayback Machine.» (en en). [Consulta: 26 setembre 2017].

## Bibliografia

* "Wichita Gets Gift of American Art: Paintings by 8 Well-Known Artists Purchased for Its Municipal Museum". The New York Times. September 20, 1939. p. 28. Retrieved April 11, 2015 – via ProQuest. (Subscription required (help)).
* Ross, Novelene (January 1, 1999). "A celebration of American painting". USA Today. Retrieved April 11, 2015 – via HighBeam Research. (Subscription required (help)).
* Updike, R. (February 3, 1999). "At TAM: Glimpses of a Fertile Era in Art". Seattle Times.
* Wichita Carnegie Library: A Vision Restored ; a Landmark Preserved. Fidelity Bank. 2010.
* Muhr, Jeffrey, ed. (2014). "Louise Caldwell Murdock (1858-1915)". Biography and Genealogy Master Index. Gale.
# Can Bori (el Masnou)

Can Bori és una casa del municipi del Masnou (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici aïllat de planta quadrangular alineat al pla de carrer i afrontat al carrer de Lluís Millet. Consta de planta baixa, planta pis i golfes amb la coberta inclinada de teules àrabs a dues aigües i el carener paral·lel a la façana principal, orientada a migdia. Té també un cos annex a la façana de ponent amb la coberta plana practicable com a terrat.
La façana té una composició simètrica que es defineix a la planta baixa amb dues portes d'accés i tres finestres, amb recreixement del marc i guardapols motllurat amb un semicercle central damunt la llinda; i a la planta principal amb dos balcons de baranes de ferro i tres finestres més. La façana està coronada per una balustrada a manera d'acroteri. Pel que fa al parament, és estucat amb baix relleu imitant carreus posats a portell a la planta baixa i un estucat imitant maons de color vermell. Totes les obertures tenen emmarcament recrescut.

## Referències

* ↑ «Can Bori». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2016].
* ↑ Montlló Bolart, Jordi. «Fitxa "08118/72 Can Bori - El Masnou"». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 02-02-2010. [Consulta: 20 setembre 2016].
# Augusto Magli

Augusto Magli (Molinella, 9 de març de 1923 - São Paulo, 1 de novembre de 1998) fou un futbolista italià de la dècada de 1940.
Fou 1 cop internacional amb la selecció de futbol d'Itàlia amb la qual participa al Mundial de 1950 i un cop internacional amb la selección d'Itàlia B.
Pel que fa a clubs, destacà a ACF Fiorentina i Udinese Calcio.

## Referències

* ↑ Courtney, Barrie. «England - International Results B-Team - Details». RSSSF, 22-05-2014. [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ Augusto Magli a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Perfil a enciclopediadelcalcio
# Coll de Portells

El Coll de Portells és un coll de muntanya dels Pirineus situat a 688,6 m alt que uneix les comarques de l'Alt Empordà i el Vallespir. Es troba a cavall de la comuna vallespirenca de Morellàs i les Illes, al límit dels antics termes de Morellàs, les Illes i Riunoguers, i del municipi alt-empordanès d'Agullana.
És al sud-est del terme de Morellàs i les Illes i al nord del d'Agullana,
Just al coll hi ha la fita transfronterera número 562, feta d'un bloc d'obra cúbic capçat amb una piràmide. És al costat oriental del camí.

## Referències

* ↑ El Coll de Portells en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Mojones de los Pirineos.com». info@mojonesdelospirineos.com. [Consulta: 5 agost 2016].
# Josep Roca Cònsul

Josep Roca Cònsul (Reus, 7 d'abril de 1810 - Barcelona, 1 de febrer de 1862) va ser un metge català.
El seu pare era un sastre d'un cert nivell econòmic a Reus, i va enviar el seu fill a Barcelona a estudiar llatinitat al Seminari Conciliar. El 1824 va ser traslladat a Madrid, on va vestir els hàbits de la Companyia de Jesús, i va donar classes de retòrica i poètica. El 1829 abandona la Companyia i torna a Barcelona, on cursà teologia. No tenia vocació eclesiàstica, i emprengué la carrera de medicina. El 1840 es llicencià en medicina i cirurgia i entra de professor auxiliar a la Universitat de Barcelona. Abandonà breument el càrrec per incorporar-se a l'exèrcit com a metge militar, i el 1843 va anar de professor a la Universitat de València on el 1847 va ser investit doctor. Hi explicà diverses assignatures: anatomia clínica, medicina legal i obstetrícia. El mateix 1847 va permutar la seva plaça per una altra de Barcelona, on, a més de donar classes a la Universitat, era metge a l'Hospital de la Santa Creu. Va morir el 1862 víctima de la tisi. Dominava el llatí, el grec, l'àrab, el francès i l'italià i tenia coneixements d'anglès.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 564.
# Josep d'Alòs i de Ferrer

Josep d'Alòs i de Ferrer (Barcelona 1653 - 1720) fou un jurista partidari de Felip V en el conflicte de la Guerra de Successió. Era el fill del metge Joan d'Alòs i Serradora i pare d'Antoni, Josep Francesc i Manuel d'Alòs.
Josep d'Alòs era catedràtic de dret civil a la Universitat de Barcelona. Quan el 1705 va començar la revolta contra Felip V els partidaris de l'arxiduc Carles van saquejar la casa que tenia a Barcelona i varen cremar la que tenia a la llavors vila de Sarrià. Va fugir cap al regne de Castella on Felip V el va fer noble i li encarregà la cancelleria de Valladolid. El 1712 actuava d'assessor de l'estat major de l'exèrcit filipista que envaïa Catalunya, i acabada la guerra fou membre de la Real Junta de Justicia y Gobierno entre 1714 i 1716. Després fou nomenat magistrat de l'Audiència i des d'allí dirigí la reforma del sistema municipal català per imposar el model homogeneïtzador i centralista de la Nova Planta.
Quan Espanya trencà l'aliança amb França, aquesta s'alià amb la Gran Bretanya i els exèrcits d'aquests països entraren altre cop a Catalunya, fent ressorgir el sentiment antiborbònic de la població. Josep d'Alòs va liderar les milícies que reprimiren aquest sentiment, i per això els guerrillers van tornar a cremar altre cop casa seva.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 33
# Joaquim Ballester Rigla

Joaquim Ballester Rigla (Badalona, 19 d'octubre de 1936) és un exjugador de bàsquet català.
Va debutar en el primer equip del Joventut de Badalona la temporada 1953-54, i tota la seva carrera ha estat lligada a la Penya, club del que fou jugador del primer equip durant dotze temporades ininterrompudes, fins a la 1964-65. Al llarg de la seva estada al club verd-i-negre guanyà dos Campionats de Catalunya (1954, 1957) i dues Copes d'Espanya (1955, 1958), sent un dels jugadors de la primera lliga espanyola que es va celebrar. També fou internacional amb la selecció espanyola.

## Referències

* ↑ «Un paseo por la primera liga» (en castellà). ACB, 30-03-2017 [Consulta: 20 agost 2018]. Arxivat 31 de març 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 31 de març 2017. [Consulta: 20 d’agost 2018].
* ↑ «Joaquim Ballester Rigla». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Perfil». verdinegres [Consulta: 20 agost 2018].
# Juana Díaz (Puerto Rico)

Juana Díaz és un municipi de Puerto Rico localitzat a la costa sud de l'illa, també conegut amb el nom de La Ciudad del Maví, La Ciudad del Jacaguas i El Belén de Puerto Rico. Limita al nord amb Jayuya, Villalba i Ciales; a l'oest amb Ponce; a l'est amb Coamo i Santa Isabel; i al sud amb el mar Carib. Forma part de l'Àrea metropolitana de Ponce.
El municipi està dividit en 14 barris: Amuelas, Callabo, Capitanejo, Cintrona, Collores, Emajagual, Guayabal, Jacaguas, Juana Díaz Pueblo, Lomas, Río Cañas Abajo, Río Cañas Arriba, Sabana Llana y Tijeras.

## Referències

* ↑ Grupo Editorial EPRL. «Municipio de Juana Díaz». Enciclopedia de Puerto Rico, 07-09-2010. [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ «American FactFinder». Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 9 juny 2015].

## Enllaços externs

* Directori de Municipis, Juana Díaz Arxivat 2015-06-16 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico
# Juana Galán

Juana Galán, sobrenomenada La Galana (Valdepeñas, 1787 – 1812), guerrillera espanyola de la Guerra del Francès (1808-1814). Era la més gran de set germans, nascuda en una família burgesa que regentava una gran casa amb fonda i taverna a l'entrada de la vila de Valdepeñas. Hom la considera la dona millor informada de la vila en aquesta època per treballar en aquest lloc estratègic.
El 6 de juny de 1808, en la batalla de Valdepeñas contra les tropes de Napoleó, mancant homes suficients per defensar el poble, va animar a les dones a sortir a lluitar. Les dones ho van fer abocant per les finestres aigua i oli bullent sobre la soldadesca, mentre que ella es va armar amb una porra i va sortir al carrer a lluitar cos a cos contra la cavalleria francesa. Gràcies a aquesta contesa, els francesos van abandonar tota la província de La Manxa i es van retardar en la batalla de Bailén, que va acabar en victòria per als espanyols. També se li va concedir per això a la vila el títol de "Molt Heroica".
Juana Galán va contreure matrimoni el 2 de maig de 1810 (dia que es complia el segon any de la declaració de guerra) amb Bartolomé Ruiz de Lerma, natural de Valdepeñas, amb qui va tenir dues filles. A causa del seu últim part va morir el 24 de setembre de 1812, el mateix dia en què es declarava La Manxa alliberada de les tropes de Napoleó, amb l'entrada triomfal de Francisco «Chaleco» a Valdepeñas.
Aquest personatge va suposar per a la ciutat de Valdepeñas un símbol històric-artístic de resistència, heroïcitat, fortalesa, patriotisme, i, sobretot, d'alliberament feminista. Ha estat nombrosament representada en obres d'art local. Se la sol representar dempeus, sostenint sobre la mà dreta una cachiporra, i en l'esquerra subjectant a un soldat francès. Ha estat molt representada també en teatre en obres a nivell nacional que representaven la batalla de Bailén i la batalla de Valdepeñas. En 2008, la companyia teatral toledana La Recua va utilitzar a aquest personatge com a protagonista d'una recreació d'uns mitificats afusellaments, que amenitzava un mercat goyesc que va recórrer diversos punts principals d'Espanya (Entre ells la Plaça Major de Madrid); com a acte principal del bicentenari de la Guerra.
Llegendàriament se li atribueixen diverses gestes o dades:
* Se li pressuposa certa demència o esquizofrènia després de la contesa.
* S'ha especulat popularment que tingués una trobada amb Agustina d'Aragó; ja que aquesta va pertànyer a la partida de Francisco Abad Moreno «Chaleco» en l'any de 1810.
* Popularment se li va atribuir un romanç amb el famós guerriller Francisco Abad Moreno «Chaleco».

## Altres guerrillers de Valdepeñas

* Francisco Abad Moreno «Chaleco»
* La Fraila
* Cura «Calao»
* Juan Vacas
* Juan Toledo

## Referències

* ↑ Maldonado y Cocat, Ramon José «La heráldica municipal en la provincia de Ciudad Real». Revista Hidalguía, 59, 1963, pàg. 431.
* ↑ Ramos Santana, Alberto. 1808-1812, los emblemas de la libertad. Servicio Publicaciones UCA, 2009, p. 550. ISBN 8498282462.
# José Antonio Llorente

José Antonio Llorente (Madrid, 1 de desembre de 1960 - 31 de desembre de 2023) fou un periodista i consultor en comunicació espanyol, cofundador i president de la consultoria LLYC (abans Llorente y Cuenca).

## Referències

* ↑ Socios de Llorente y Cuenca.
* ↑ Rodríguez, Andrés «José Antonio Llorente (LLYC): «Me encantaría ver a nuestros políticos trabajando juntos por nuestros intereses»». Forbes, 14-04-2020 [Consulta: 18 novembre 2020].
# Juliana Falconieri

* Per a altres significats, vegeu «Santa Juliana».
Giuliana Falconieri (Florència, 1270 - 19 de juny de 1341) va ésser una religiosa italiana, fundadora de la branca femenina de l'orde dels servites. És venerada com a santa per l'Església catòlica.

## Biografia

Juliana era neboda d'Alessio Falconieri, noble que havia estat un dels fundadors de l'Orde dels Servites. Atreta per la fundació del seu oncle, va iniciar una vida de penitència, pregària i caritat, amb una devoció particular per la Mare de Déu i l'Eucaristia. Continuà essent laica; com d'altres dones, vivia a casa seva, enclaustrada però sense fer vots públics, seguint la regla de l'Orde dels Servents de Maria. Aquestes dones, pel vel (mantello) que cobria el seu cap, eren conegudes com a Mantellate. Per aquest gènere de vida, és considerada fundadora de l'Orde de les Serventes de Maria, branca femenina de l'orde servita.
Afeblida per les penitències, dejunis i pregàries contínues, va emmalaltir fins al punt que no podia rebre la comunió, que li era dipositada sobre el pit. Va morir el 19 de juny de 1341.

## Veneració

El seu cos és sebollit a la basílica de la Santíssima Anunciació de Florència. Fou beatificada el 8 de juliol de 1678 pel papa Innocenci XI i canonitzada el 16 de juny de 1737 per Climent XII.

## Bibliografia

* Enciclopedia católica. "Juliana Falconieri".

## Vegeu també

* Serventes de Maria
# Juan Pablo Lázaro Montero de Espinosa

Juan Pablo Lázaro Montero de Espinosa (Madrid, 1963) és un empresari espanyol, president de la Confederació Empresarial de Madrid-CEOE des de desembre de 2014. Ha treballat sempre en el sector de la logística i el transport, i es defensor fervent de l'associacionisme empresarial. El 1996 va rebre el Premi al Foment i Creació d'Ocupació de la Comunitat de Madrid i el 1997 el Premi Nacional Jove Empresari 1997. De 1997 a 2002 va viure cinc anys a Barcelona quan era el president executiu d'Agbar Global Market (del Grup Agbar). Ha estat conseller de Madrid Espacios y Congresos (fins 2011) i d'Avalmadrid (2012-2014).
Va ser president nacional de l'Associació de Joves Empresaris i de l'Associació d'Empresaris Iberoamericans. En 2008 unes mesos abans de la fallida de Lehman Brothers, va crear Sending, una empresa de paqueteria urgent amb seu a Madrid i que opera en tota la península Ibèrica. També és el president d'UNO Organització Empresarial de Logística i Transport, i del Club Financer Gènova. Ha estat president de la comissió de Responsabilitat Social i vicepresident de la Comissió d'Economia i Política Financera de la CEOE. A més, és vicepresident de CEPYME.
El 18 de desembre de 2014 fou nomenat president de la Confederació Empresarial de Madrid-CEOE després de la dimissió d'Arturo Fernández Álvarez arran dels seus escàndols judicials. Tot i mostrar-se totalment oposat al procés sobiranista català en 2018 ha triplicat la presència de les seves empreses a Barcelona.

## Referències

* 1 2 El presidente de la patronal madrileña apuesta por Barcelona, economiadigital.es, 29 de gener de 2018
* ↑ Juan Pablo Lázaro Montero de Espinosa al Portal de la Transparència
* ↑ Juan Pablo Lázaro Montero de Espinosa Arxivat 2018-12-02 a Wayback Machine. a nuevaeconomiaforum.org
* ↑ Juan Pablo Lázaro nuevo presidente de la patronal madrileña tras la salida de Arturo Fernández, RTVE 18 de desembre de 2014
* ↑ Hoy más que nunca, El País, 6 d'octubre de 2017
# Josep Maria Giménez-Botey

Josep Maria Giménez-Botey (Barcelona 1911 - 1974) fou un escultor català. Estudià a l'Escola de Belles Arts de Barcelona. Primer va tenir una etapa formalista i finalment una no figurativa. El 1936 fou un dels fundadors del Primer Saló d'Artistes Independents de Barcelona, i durant la guerra civil espanyola viatjà per Amèrica del Sud per a promoure la causa republicana.
En acabar la guerra civil s'instal·là a Mèxic, on fou un dels fundadors de l'Ateneo Español de México i realitzà diverses exposicions d'escultura i pintura. Però on destacà veritablement fou en cartellisme, amb el que el 1953 va obtenir el premi de la Secretaría de Agricultura y Ganadería de Mèxic i fou representant de Mèxic en el concurs de Londres, que es va exposar a la Tate Gallery. Alhora, fou assessor artístic a la revista dels exiliats Pont Blau. El 1964 tornà a Barcelona, on treballà com a grafista esperant un èxit en la seva tasca que no es consolidà per la seva mort al cap de poc.

## Llibres

* Esculturas, pinturas, dibujos 1953/57 (1957)
* Giménez Botey (1957) amb text de José Emilio Pacheco

## Enllaços externs

* Escultura Pàjaros, de Giménez-Botey Arxivat 2009-04-10 a Wayback Machine.