OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 40è Festival Internacional de Cinema de Moscou

El 40è Festival Internacional de Cinema de Moscou es va celebrar entre el 19 i el 26 d'abril de 2018. Es va anticipar la seva celebració, que habitualment es feia al juny, a causa de la Copa del Món de Futbol de 2018. El Jordi d'Or fou atorgat a Toyon kyyl (Тойон Кыыл) del director iacut Eduard Novikov.

## Jurat

* Paolo Del Brocco (president), productor
* Anna Melikian, directora
* John Savage, actor
* Nastassja Kinski, actriu
* Liang Qiao, director

## Pel·lícules en competició

Les següents pel·lícules foren seleccionades per la competició:
| Pel·lícula | Director | País |
| Riccardo va all'inferno | Roberta Torre | França, Itàlia |
| Toyon kyyl | Eduard Novikov | Rússia |
| Ar putām uz lūpām | Janis Nords | Letònia, Lituània, Polònia |
| Sabot | Rashid Malikov | Uzbekistan |
| Gaspard va au mariage | Antony Cordier | França |
| Halef | Murat Düzgünoğlu | Turquia |
| Napoli velata | Ferzan Özpetek | Itàlia |
| Notxnoi Bog | Adilkhan Ierjanov | Kazakhstan |
| Ophelia | Claire McCarthy | Estats Units |
| Raiva | Sérgio Tréfaut | Portugal |
| Soldier's mementos | Kim Jae-han | Corea del Sud |
| Spitak | Aleksandr Kott | Rússia |
| Stray | Dustin Feneley | Nova Zelanda |
| Den 12. mann | Harald Zwart | Noruega |
| Nu | Yang Ge | R.P. de la Xina, Rússia |
| El año del león | Mercedes Laborde | Argentina |

## Premis

* Jordi d'Or: Toyon kyyl, d'Eduard Novikov
* Jordi d'Or al documental: Im Schatten der Netzwelt de Hans Block i Moritz Riesewieck
* Premi Especial del Jurat: Nu, de Yang Ge
* Jordi de Plata:
** Millor Director: Aleksandr Kott per Spitak
** Millor Actor: Kieran Charnock per Stray
** Millor Actriu: Giovanna Mezzogiorno per Napoli velata
* Premi Especial per una contribució especial al món del cinema: Oleg Tabakov
* Premi Stanislavsky: Nastassja Kinski
* Premi de l'Audiència: Nu de Yang Ge
* Premi FIPRESCI: Toyon kyyl d'Eduard Novikov
* Premi NETPAC: China's Van Goghs de Yu Haibo i Yu Tianqi Kiki

## Referències

* ↑ «Russie: le festival du film de Moscou avancé». bbc.com, 14 novembre 2017. [Consulta: 8 maig 2018].
* ↑ Hollywood Reporter. «'The Lord Eagle' Takes Top Prize at Moscow Film Festival», 26 abril 2018. [Consulta: 8 maig 2018].

## Enllaços externs

* Festival Internacional de Cinema de Moscou: 2018 a Internet Movie Database
# Adobe Persuasion

Adobe Persuasion (anteriorment conegut com a Aldus Persuasion) fou un programa de presentacions desenvolupat per la plataforma Mac per Aldus Corporation. L'any 1994 va ser adquirit per Adobe Systems quan ambdues empreses es van fusionar.
Tot i que les primeres versions eren exclusivament per a Mac, a partir del 1991 es va oferir una versió per Windows 3.0.
El setembre del 1997 Adobe va deixar de produir el programa.
El principal rival d'aquesta era la Microsoft PowerPoint. Altres eren la Lotus Freelance, Harvard Graphics i WordPerfect Presentations.

## Enllaços externs

* Història de Aldus (anglès)
# Accident ferroviari de Nova Zelanda del 1952

L'accident ferroviari de Nova Zelanda del 1952 és considerat el pitjor accident ferroviari de Nova Zelanda. Els fets van passar a la nit del 24 de desembre, a la vigília de Nadal de 1952. Wangaehu, un riu de Nova Zelanda aquell dia estava desbordat. Al riu hi havia ponts que creuaven trens i també n'hi havia altres que hi passaven cotxes. Els ponts van quedar completament destruïts. Cap a les 10:45 de la nit, Cyril Ellis, de 27 anys, anava a creuar amb una camioneta el riu. Va haver de frenar de cop i es va quedar perplex: el riu era un torrent molt fort; era tan fort que cobria el pont per complet. Pedres, cendra volcànica i trossos de gel formaven un soroll molt fort. Va baixar de la camioneta per veure millor el que passava i es va esgarrifar en veure un llum d'un tren a la llunyania. Més amunt, a uns 100 metres, hi havia un altre pont on hi passaven trens.
En un primer moment es pensava que era un tren de càrrega, però més endavant va veure que era un tren de passatgers. Aquell tren anava de Wellington a Auckland amb 9 vagons plens de famílies. Moltes famílies estaven ansioses per veure Elisabet II del Regne Unit, que l'havien coronat a Gran Bretanya feia molt poc. El pont estava completament destruït, i desgraciadament els primers 5 vagons van caure al riu. En va quedar un a punt de caure. Cyril Ellis va anar a rescatar la gent del vagó a punt de caure; la gent estava petrificada de por. Desgraciadament el vagó va caure al riu. Per sort, es va aturar a 50 metres més enllà del riu i Ellis juntament amb altra gent van anar a rescatar-los. Ho havia de fer ràpidament perquè el riu estava carregat de pedres i gel i el vagó s'estava omplint d'aigua. Dels 22 passatgers d'aquest vagó es van salvar tots excepte una noia que es va ofegar sota d'un seient. 28 passatgers del primers vagons es van salvar. A mitjanit tot havia acabat.
La cerca de cadàvers es va allargar durant mesos; alguns van aparèixer 25 km riu avall, i hi va haver almenys 20 desapareguts. La xifra oficial va ser 151 morts, de les 285 persones que viatjaven. El país es va quedar perplex. Justament hi havia una gran eufòria nacional, perquè era la primera vegada que la monarquia britànica els visitava. Cada any, al 24 de desembre, el tren redueix la seva velocitat per llençar una corona commemorativa al Wangaehu.

## Bibliografia

* Great disasters, Dramatic True Stories of Nature Awesome Powers, The Reader's Digest Association. Nova York, EUA. 1989 ISBN 089577321X i ISBN 9780895773210

## Enllaços externs

* http://www.nzhistory.net.nz/node/963
* http://danger-ahead.railfan.net/accidents/tangiwai/home.html
* http://www.britishpathe.com/record.php?id=31528 Arxivat 2011-10-24 a Wayback Machine.
# Afroféminas

Afroféminas és una comunitat en línia que va néixer el 2014 per donar veu i visibilitzar les dones afrodescendents/ negres a l'Estat espanyol. El seu objectiu és ser un mitjà digital on es parli de literatura, opinió, poesia i periodisme per establir un diàleg des de la perspectiva de la dona racialitzada. La seva fundadora i directora actual és Antoinette Torres Soler, investigadora social d'origen cubà.
El grup Afroféminas promou la difusió d'experiències, veus i coneixements de dones negres i d'altres que contribueixen amb temes d'interès del col·lectiu. També ofereixen tallers on conflueixen les seves experiències i vivències amb les de les dones caucàsiques. A més, lideren campanyes d'activisme per canviar conductes post-colonials a la societat i les tradicions espanyoles. Un exemple és el posicionament públic en contra que els patges de la cavalcada reial d'Alcoi, que es presenta com a candidata a ser Patrimoni Immaterial de la Humanitat per la UNESCO.
Un altre dels seus projectes és la creació d'un espai físic a la Casa de la Dona de Saragossa on promocionar i visibilitzar el feminisme negre, poc conegut dins la societat espanyola.
Parteixen d'un enfocament feminista negre, és a dir, de la doble exclusió pel fet de ser dona i racialitzada. Per aquest motiu, defensen el pensament decolonial com a punt de partida per defensar els drets de les dones. La seva tasca defensa els drets humans i una relectura del colonialisme representat des d'una posició hegemònica a la cultura popular i els llibres de text.

## Vegeu també

* National Black Feminist Organization
* Octavia E. Butler

## Referències

* ↑ «Procesadora #46 - Afroféminas. Mujeres negras - 11/04/16 - RTVE.es» (en castellà), 11-04-2016. [Consulta: 10 març 2018].
* ↑ «"Las feministas negras no estamos al margen de la huelga, sino que hemos decidido seguir otro rumbo"» (en castellà). eldiario.es.
* ↑ «Antoinette Torres Soler - Directorio de Afrocubanas» (en castellà). Directorio de Afrocubanas, 20-05-2016.
* ↑ «Antoinette Torres Soler : “No donem per fet que siguem aliades, es tracta de buscar, construir i anar plantejant les nostres experiències i discursos”». La Intervia. Arxivat de l'original el 2018-03-11 [Consulta: 10 març 2018]. Arxivat 2018-03-11 a Wayback Machine.
* ↑ «Acusan de 'racista' a la Cabalgata deReyes de Alcoy por sus pajes negros» (en castellà). La Gaceta, 14-12-2017.
* ↑ «Polémica por los pajes 'negros' de la cabalgata de Alcoy» (en castellà). El Huffington Post, 16-12-2017.
* ↑ «Antoinette Torres: "El enfoque decolonial en el feminismo es una cuestión de primera orden” | Periódico Diagonal» (en castellà). [Consulta: 10 març 2018].
* ↑ «“El feminismo negro no está en los libros, no existe, ni la comunidad negra lo conoce”» (en castellà). eldiario.es.

## Enllaços externs

* Afroféminas
Feminisme :
Dones
Noies
Feminitat
Sororitat :
Història :
Moviments :
Teoria feminista :
# Afroiraquians

Els afroiraquians o iraquians negres (àrab: العراقيون الأفارقة, al-ʿirāqiyyūn al-afāriqa) són un grup ètnic que descendeix de persones d'herència africana oriental que es troba a Iraq. La majoria viuen al sud de la ciutat de Bàssora. Hi ha entre 1,5 i 2 milions d'afroiraquians. Tot i que hi ha discriminació basada en el color de la pell, molts d'ells s'han casat amb altres iraquís. Parlen àrab i són musulmans.

## Història

La majoria dels negres iraquians són descendents de navegants i esclaus que van ser portats dels actuals estats de Kenya, Tanzània, Sudan, Etiòpia i la resta de l'Àfrica oriental a Iraq, Iran, Kuwait, Turquia i altres zones de l'Orient Pròxim. Zanzíbar, una illa de Tanzània, va donar el nom de Zanj als descendents d'aquests esclaus. El comerç d'esclaus va començar vers el segle ix. La majoria d'aquests esclaus foren importats per a treballar en grans plantacions de sucre de canya.
Per a protestar per al tracte que rebien, els esclaus zanj de Bàssora van fer una revolta contra Bagdad, la capital musulmana durant 15 anys. Durant aquest període, van crear la ciutat anomenada Moktara. Al 883, l'exèrcit de Bagdad havia pogut fer acabar la revolta. Però la conseqüència fou que no se'ls va esclavitzar més en plantacions a llarga escala. Però l'esclavitud continuà viva fins a finals del segle xix. Es van fer reportatges sobre esclaus de color de pell negre a Iraq el 2008.

## Condicions socials

A diferència de'Amèrica, els esclaus al Pròxim Orient van posseir les seves pròpies terres i els seus fills generalment no naixien essent esclaus. També la conversió a l'Islam els treia de la condició servil perquè, segons les lleis islàmiques, els musulmans no podien esclavitzar a altres musulmans. El color de la pell jugava un rol diferent entre els esclaus. Els esclaus blancs, coneguts com a mamelucs eren més cars que els esclaus negres o abds.
Molts afroiraquians viuen en la pobresa tot i que molts han obtingut posicions preeminents a la indústria de l'entreteniment, com a cantants i ballarins. Altres han trobat altres mitjans de mida. Molts activistes dels drets dels afroiraquians han criticat que existeix discriminació en contra d'ells i que molts afroiraquians no tenen oportunitats per a millorar la seva condició social.

## Herència africana

La majoria dels iraquians negres mantenen rituals relacionats amb els seus orígens africans. En aquests rituals utilitzen les llengües suahili i àrab. En aquestes cerimònies s'utilitzen instruments com tambors i tamborins. Moltes són cerimònies curatives. A més a més també hi ha cerimònies pròpies nupcials i de defunció.

## Vegeu també

* Zanj

## Referències

* 1 2 «WHAT IS LEXNOIR? FORUMS CALENDAR SCHOLARSHIP FUND LEGAL FOCUS SPONSORS CONTACT US PUBLICATIONS Iraq: Black Civil Rights and Political Group Loses Leader». Lex Noir. Arxivat de l'original el 21 de juny 2017. [Consulta: 25 maig 2017].
* 1 2 3 4 5 A Legacy Hidden in Plain Sight
* 1 2 Descendants of Iraq's black rebels back Obama
* ↑ IRAQ: Black Iraqis hoping for a Barack Obama win

## Enllaços externs

* The hidden Black Iraq Arxivat 2012-02-17 a Wayback Machine.
# Afrixalus leucostictus

Afrixalus leucostictus és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a la República Democràtica del Congo.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Schiøtz, A. 2004. Afrixalus leucostictus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 d'abril del 2008.
# Akō

Akō (赤穂市, Akō-shi) és una ciutat de la prefectura de Hyōgo, al Japó.
El 2015 tenia una població estimada de 49.944 habitants. Té una àrea total de 126,88 km².

## Geografia

Akō està situada a l'extrem sud-oest de la prefectura de Hyōgo. Fa frontera per l'oest amb la prefectura d'Okayama i pel sud amb el mar interior de Seto. El riu Chikusa creua la ciutat pel centre.

## Història

Akō fou fundada oficialment l'1 de setembre de 1951.

## Referències

* ↑ «Population of Cities» (XLS) (en japonès). Statistics Bureau of Japan, 01-01-2015. [Consulta: març 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament d'Akō (japonès)
# Aikawa

Aikawa (愛川町, Aikawa-machi) és una vila i municipi pertanyent al districte d'Aikō de la prefectura de Kanagawa, a la regió de Kanto, Japó.

## Geografia

La vila d'Aikawa es troba localitzada a la part septentrional de la prefectura de Kanagawa, de relleu muntanyós i dins de la regió central de la prefectura. El riu Nakatsu, afluent del riu Sagami, passa pel terme municipal. Una part de les muntanyes Tanzawa s'hi troben al territori de la vila. La presa de Miyagase, una important font hidroelèctrica regional s'hi troba al riu Nakatsu. El pic més alt de la vila és el mont Takatori. El terme municipal d'Aikawa limita amb els de Sagamihara al nord, Atsugi al sud i a l'est i amb Kiyokawa a l'oest.

## Història

Des de aproximadament el període Nara fins a principis del període Meiji, la zona on actualment es troba la vila d'Aikawa va formar part de l'antiga província de Sagami. Durant el període Sengoku, la batalla de Mimasetoge entre les forces de Takeda Shingen i el clan Hōjō tardà va tindre lloc on actualment es troba la vila. Durant el període Tokugawa, l'àrea va ser declarada territori tenryō, propietat directa i exclusiva del bakufu Tokugawa. Després de la restauració Meiji, a la reorganització cadastral, es creà el poble d'Aikawa l'1 d'abril de 1889. Aikawa va assolir la seua actual condició de vila l'1 d'abril de 1940. El 15 de gener de 1955, Aikawa va absorbir el poble veí de Takamine i el 30 de setembre de 1956, el poble de Nakatsu. El desenvolupament de la vila com una àrea industrial va començar a mitjans de la dècada de 1960.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 10.238 | 11.031 | 12.908 | 14.767 | 13.741 | 18.436 | 29.873 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 40.424 | 42.760 | 42.091 | 39.260 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

Al terme municipal d'Aikawa no hi ha cap estació de ferrocarril. Les estacions més properes es troben al municipi veí de Sagamihara.

### Carretera

* Nacional 412
* Xarxa de carreteres prefecturals de Kanagawa

## Agermanaments

* Tateshina, prefectura de Nagano, Japó.
* Aibetsu, Hokkaido, Japó.
* Aisai, prefectura d'Aichi, Japó.
* Aishō, prefectura de Shiga, Japó.
* Ainan, prefectura d'Ehime, Japó.

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=14&city=1144010&cmp=1
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Akhisar

* Per a altres significats, vegeu «Ak Hisar (desambiguació)».
Akhisar (antigament, Tiatira) és un districte i la ciutat capital d'aquest a la província de Manisa a Turquia. Abans del 1921 era part del wilayat d'Aydın i després va passar al de Manisa. Es troba en una plana propera a la riba esquerra del riu Gördük subafluent del Gediz, a 115 metres d'altura.

## Història

Ocupada des del 3000 aC, fou un centre comercial important en temps dels hitites. Sembla que va seguir existint sota lidis i perses. Els macedonis la van conquerir i l'anomenen Tiatira. Va passar a Antígon el Borni, l'Imperi Selèucida, el regne de Pèrgam, Mitridates VI Eupator del Pont i a Roma el 80 aC (Tiatira). El 214 Caracal·la la va erigir en capital d'un convent jurídic. És esmentada dues vegades al Nou Testament. Va passar el 395 a l'Imperi Romà Oriental després Imperi Romà d'Orient. Al segle vii va patir alguns atacs dels àrabs que arribaven molt lluny en incursions de saqueig. Els turcmans van arribar a Anatòlia després de la batalla de Mantziciert el 1071 i el 1307 va quedar en mans dels Saruhan. Va agafar el seu nom per la fortalesa romana d'Orient (Ak = blanc; Hisar = Castell; per tant Castell Blanc).
Va passar als otomans el 1382 i perduda després de l'atac de Tamerlà (estiu del 1402). Fou reconquerida al rebel Djunayd per Khalil Yakhshi Beg el 1425 o 1426.

## Llocs d'interès

* Tomba de l'Hospital de l'estat (ruïnes hel·lenístiques)
* Tepemezari (edifici romà)
* Monedes d'Akhisar (a la ciutat fou el primer lloc on es va utilitzar la moneda)
* Plateia Petra (roca amb ruïnes de l'edat mitjana)
* Tombes lídies
* Ulucami (la gran mesquita) del segle xv
* Mesquita Aynali (restaurada el 1958)
* Biblioteca Zeynelzade
* Mesquita Hashoca
* Cementiri Jueu
* Sinagoga jueva
* Escola jueva Kayalıoğlu

## Referències

* ↑ The Editors of Encyclopædia Britannica «Akhisar» (en anglés). britannica.com, 07-04-2014 [Consulta: 8 gener 2016].
* 1 2 Jonsson, David J. The Clash of Ideologies (en anglès). Xulon Press, 2005, p.305. ISBN 1597810398.

## Enllaços externs

* akhisar.com Web d'informació sobre Akhisar Arxivat 2003-06-23 a Wayback Machine.
* MANİSA Gölmarmara Eseler (İsalar) Arxivat 2009-08-30 a Wayback Machine.
# Aeroport Internacional de Dubai

L'Aeroport Internacional de Dubai està situat al sud-est de la ciutat de Dubai a l'emirat de Dubai, Emirats Àrabs Units, a la part oriental del khor o entrant d'aigua a l'est (sud-est) del barri de Deira. És el de més tràfic internacional del món des del 2014.
Fou creat el 1959 com aeròdrom a 4 km del centre de la ciutat, amb una pista de 1800 metres; es va obrir el 30 de setembre de 1960 i podia rebre DC3. La pista es va ampliar el 1965 i es van construir alguns edificis administratius que es van inaugurar el 15 de maig de 1965. Noves ampliacions es van fer el 1968 que es van completar el 1970. L'edifici de la terminal es va iniciar el 15 d'abril de 1969.
El 1970 es va reconstruir totalment la pista que junt amb altres millores es van acabar el desembre de 1971 per les festes de la independència. La terminal en construcció fou inaugurada per l'emir el 15 de maig de 1971. El 18 de març de 1971 es va crear el departament d'Aviació Civil de Dubai. Una nova ampliació es va fer el 1976 que es va acabar el 1977 i altres construccions i millores es van afegir el 1978-1979. El 23 de desembre de 1980 va assolir la categoria d'internacional.
La pista va necessitar reparacions el 1981 que es van fer en 50 dies. El 1984 es va obrir una segona pista inaugurada l'abril a 360 metres al nord de la que ja existia i paral·lela a aquesta. Altres obres, com un aparcament, es van fer entre 1981 i 1982.
Va ser ampliat el 1997 i fou inaugurat reformat l'abril del 2000. Actualment acull a 107 línies aèries i té vols a 160 destinacions.

## Referències

* ↑ «Dubai: la cruïlla aèria del món». Ara. [Consulta: 23 agost 2015].
# Aeròdrom de Benavarri

L'aeròdrom de Benavarri és uns 10 km al sud de Benavarri, a la Ribagorça, prop de la carretera N-230. Al costat de l'extrem occidental de la pista hi ha un hangar, l'edifici de l'aeroclub i l'estació de servei. L'aeròdrom és gestionat per l'ajuntament i el club de vol Albatros. La freqüència de ràdio de la torre és de 122,475 MHz. La pista, de 800 metres de llarg i 18 d'ample, es va asfaltar el 2011; fins aleshores només tenia un reg asfàltic. L'aeròdrom admet avions fins a un pes màxim a l'enlairament de 5,7 tones i només és apte per les operacions en vol visual o VFR (o sigui, aquelles en què el pilot controla l'aterratge o l'enlairament veient la pista no depenent d'ajudes a la navegació).

## Referències

* ↑ Aeródromo de Benabarre a pasionporvolar.com
* ↑ Benabarre invierte 100.000 euros en asfaltar la pista de su aeródromo a aerotendencias.com

## Enllaços externs

* Foto de l'hangar Arxivat 2014-10-24 a Wayback Machine. a panoramio.com
# Ahmad-i Jam

Xihab-ad-Din Abu-Nasr Àhmad ibn Abi-l-Hàssan ibn Àhmad ibn Muhàmmad an-Namaqí al-Jamí, més conegut com a Aḥmad-i Jām (o Aḥmad-e Jām), Aḥmad de Jām o Aḥmad-i- Jāmī, així com pel sobrenom Žanda Pīl, literalment "Elefant-colós", fou un poeta i mestre sufí persa. Va néixer a Kashmar el 1049 i va morir el 1141 a Torbat Jam, on es troba el seu mausoleu i on va fundar un masjid-i nur, un convent (khankah), una mesquita i una catedral.
Va escriure (en persa):
* Uns al-taibin
* Siradj al-sairin
* Futuh al-Kulub
* Rabdat al-mudhnibin
* Bihar al-hakika
* Kunus al-kikma
* Miflak al-nadjat

## Bibliografia

* W. Ivanov, A Biography of Shaykh Ahmad-i Djam, JRAS, 1917
# Aleksàndrovka (Arkadak)

* Per a altres significats, vegeu «Aleksàndrovka».
Aleksàndrovka (en rus: Александровка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 34 habitants. Pertany al districte municipal d'Arkadak.

## Referències

* ↑ «Почтовый индекс деревня Александровка, Аркадакский р-н, Саратовская обл». Arxivat de l'original el 2015-01-02.
# Aliança Tigrinya per la Democràcia Nacional

Aliança Tigrinya per la Democràcia Nacional (Tigrayan Alliance for National Democracy TAND) és una organització política i militar de la regió Tigre, a Etiòpia, dirigida per Aregawi Berhe, el primer líder del Front Popular d'Alliberament de Tigre, que va estar exiliat als Països Baixos durant més de vint anys. La major part de membres del TAND són residents a l'exterior. Té orientació secular i nacionalista tigrinya i s'oposa a Meles Zenawi que des de 2002 quan el partit del govern es va escindir, va començar a perdre suports. El TAND té poca o nul·la capacitat militar i sembla que rep suport d'Eritrea si bé les seves bases estarien al Sudan. Té relacions estretes amb el Moviment Democràtic per l'Alliberament de Tigre (DMLT), un grup finançat i armat per Eritrea.

## Bibliografia

* John Young, Armed Groups Along Sudan's Eastern Frontier: An Overview and Analysis, per Ginebra 2007
# Allotaius spariformis

Allotaius spariformis és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Particularitats

Allotaius spariformis és l'única espècie del gènere Allotaius.
Es troba a les costes centrals del Pacífic occidental: des de Queensland (Austràlia) fins a les Illes Cook.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ «ITIS». Arxivat de l'original el 2022-07-04. [Consulta: 9 agost 2008].
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)