OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Museu Cantini

El Museu Cantini (en francès: Musée Cantini) és un museu francès fundat el 1936 i amb seu a Marsella que recull en les seves sales art modern i contemporani i des de 1968 realitza exposicions de fotografia.

## Edifici

Es troba instal·lat en un edifici construït el 1694 per la Compagnie du Cap Nègrei especialitzada en la pesca del corall a les costes nord de Tunísia, i en el comerç de llana i cuir. Davant les dificultats financeres d'aquesta companyia, l'edifici va ser venut el 1709 a Dominique de Montgrand avantpassat de Jean-Baptiste de Montgrand, alcalde Marsella entre 1813 i 1830, després de tenir altres propietaris va ser comprat per Jules Cantini el 1888 i donat a la ciutat de Marsella el 1916 a fi que es construís un museu que es va obrir al públic el 1936.

## Col·leccions

El museu alberga una de les més grans col·leccions públiques franceses del període comprès entre 1900 i 1960, incloent obres del fovisme amb autors com Charles Camoin i Othon Friesz; o del puntillisme com Paul Signac; o dels inicis del cubisme amb obres de Raoul Dufy, Albert Gleizes, Jacques Villon, Amédée Ozenfant i Henri Laurens; o de l'abstracció geomètrica amb obres de Vassili Kandinski, Frantisek Kupka, Jean Helion, Alberto Magnelli i Julio González; o de l'expressionisme com Oskar Kokoschka; o del dadaisme com Francis Picabia.

## Marsella i el surrealisme

Molts membres del grup surrealista es van trobar a Marsella entre 1940 i 1941 en el moment del seu exili.
* Max Ernst, Monument aux oiseaux, 1927
* Jacques Hérold, Les Têtes, 1939
* André Masson, Antille, 1943, Le Terrier, 1946
* Jean Arp, Genèse, 1944
* Joseph Cornell, Flat sand box, vers 1950
* Roberto Matta, Contra vosotros asesinos de palomas, 1950
* Wifredo Lam
* Francis Picabia
* Victor Brauner

### Artistes posteriors

* Pablo Picasso, Tête de femme souriante, 1943
* Fernand Léger, Nature morte au couteau, 1945
* Nicolas de Staël, Harmonie rouge, bleue et noire, 1951
* Alberto Giacometti, Portrait de Diego, 1957
* Roland Bierge, Nature morte à la Théière brune, 1957
* Balthus, Nature morte à la lampe, 1958, Le Baigneur, 1960
* Jean Dubuffet,Vénus du trottoir, 1946, Brouette en surplomb I, 1964
* Francis Bacon, Autoportrait, 1976
* Jean-Charles Blais, s.t, huile sur bois et collage, 1986
* Antonin Artaud
* Antoni Tàpies
* Maria Helena Vieira da Silva

### Dibuixos

La seva col·lecció de dibuixos inclou obres de André Derain, Pierre Bonnard, André Masson, Francis Picabia, Mark Rothko, Pablo Picasso, Edward Hopper, Victor Brauner i Jean Dubuffet entre d'altres.

## Referències

* ↑ Masson, Paul. Les compagnies du corail (en francès). Marsella i París: Barlatier et Fontemoing, 1908.
* ↑ Fabre, Augustin. Les rues de Marseille (en francès). , Vol. IV. Marsella: Camoin, p. 246.

## Bibliografia

* Bertrand, Régis; Tirone, Lucien. Le guide de Marseille (en francès). Besançon: édition la manufacture, 1991. ISBN ISBN.

## Enllaços externs

* Pàgina web del museu Arxivat 2009-11-11 a Wayback Machine. (francès) (anglès)]
# Fuerstia

Fuerstia és un gènere d'angiospermes que pertany a la família de les lamiàcies.

## Taxonomia

* Fuerstia adpressa
* Fuerstia africana
* Fuerstia angustifolia
* Fuerstia bartsioides
* Fuerstia dendrothrix
* Fuerstia rara
* Fuerstia rigida
* Fuerstia ternata
* Fuerstia tuberosa
* Fuerstia welwitschii
# Campomorone

Campomorone (en ligur Campomon) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la ciutat metropolitana de Gènova. El 2011 tenia 7.300 habitants. Limita amb les comunes de Bosio, Ceranesi, Fraconalto, Gènova, Mignanego i Voltaggio.

## Geografia

Bona part del terme municipal es troba a la vall Verde, una vall menor de l'alta vall Polcevera, al nord de Gènova. Inclou les frazioni de Cravasco, Gallaneto, Gazzolo, Isoverde, Langasco, Pietralavezzara i Santo Stefano di Larvego.

## Ciutats agermanades

* San Nicolás de los Arroyos, Argentina, des de 2013

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dades Istat el 31 desembre 2011». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 14 juliol 2015].
* ↑ «Fonte dal sito istituzionale del Comune di Campomorone-Gemellaggio». Arxivat de l'original el 10 de juny 2015. [Consulta: 18 novembre 2013].
# Effrinagh

Effrinagh (en gaèlic irlandès: Ifreannach) és una població del Comtat de Leitrim. Effrinagh es troba a unes cinc milles de Carrick on Shannon. Hi ha diversos llacs i està travessat pels bóithrín (que significa carretereta). El líder comunista deportat l'any 1933, James Gralton, havia nascut a Effrinagh, i hi va construir la sala de dansa Pearse-Connolly Hall on també exposava les seves idees polítiques.
# Gai Estertini Xenofont

Gai Estertini Xenofont (llatí: Gaius Stertinius Xenophon), més conegut com a Xenofont de Cos (grec antic: Ξενοφῶν) fou un metge grec de la família dels Asclepíades que va ser metge de l'emperador Claudi, del qual va obtenir alguns privilegis per a la seva illa natal. Agripina Menor el va induir matar l'emperador amb verí mitjançant una ploma, que li va introduir a la boca amb l'excusa de fer-lo vomitar l'any 54 aC.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals XII, 61, 67
* ↑ 3.Xenophon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1304
# Nathan Parker

Nathan Parker és un guionista anglès.
Va ser nominat al Premi British Independent Film al millor guió als Premis British Independent Film de 2009i un Premi BAFTA a la pel·lícula britànica destacada als 63ns Premis BAFTA per la pel·lícula de 2009 Moon, que va guanyar el premi al millor guió al XLII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya. i un Canadian Screen Award al Millor guió adaptat als 7ns Canadian Screen Awards per la pel·lícula de 2018 Our House.
A més dels seus guions, va dirigir el curtmetratge Remember Alice Bell? el 2011.
És fill del cineasta Alan Parker (1944–2020).

## Filmografia

* Moon (2009)
* Blitz (2011)
* Remember Alice Bell? (2011)
* 2:22 (2017)
* Our House (2018)
* Slingshot (2024)

## Referències

* ↑ "Drake Doremus’ Goes Sci-Fi For Next Film Written By ‘Moon’ Scribe Nathan Parker Plus New Clip From ‘Breathe In’" Arxivat 2022-11-26 a Wayback Machine.. IndieWire, 8 July 2013.
* ↑ "'Fish Tank' leads Brit indie film award noms". The Hollywood Reporter, 26 October 2009.
* ↑ "BAFTA Awards Announce Nominations". Deadline Hollywood, 21 January 2010.
* ↑ 'Moon', gran triunfadora del Festival de Sitges, El País, 11 d'octubre de 2009
* ↑ "2019 Canadian Screen Awards: Five Animated Shorts Nominated". Animation Magazine, 7 February 2019.
* ↑ "Stone to join Tarantino for ‘Weekend’?". Variety, 18 May 2009.
# Moritz August Seubert

Moritz August Seubert (2 de juny de 1818 a Karlsruhe – 8 d'abril de 1878 a Karlsruhe) va ser un botànic alemany.

## Biografia

Seubert primer va assistir al Lyzeum de Karlsruhe i ja en aquell moment va contactar amb el botànic, Alexander Braun. El 1836, estudià medicina a la Universitat de Heidelberg i el 1837, ciències naturals a la Universitat de Bonn. Els seus professora a Bonn van ser Georg August Goldfuss, Ludolph Christian Treviranus i Johann Jakob Nöggerath. Després de doctorar-se a Bonn, es traslladà a la Universitat de Berlín, on va ser professor.
El 1846, va obtenir la càtedra de botànica i zoologia a la Universitat de Karlsruhe com successor d'Alexander Braun.
Seubert va publicar diverses obres. La seva Flora azorica, on analitzava els herbaris de Christian Ferdinand Friedrich Hochstetter i el seu fill, Karl Hofstetter, aparegué el 1844. També treballà a Flora Brasiliensis, publicada per Carl Friedrich Philipp von Martius, amb les famílies de plantes Alismataceae, Amaryllidaceae, Butomaceae i Liliaceae. També va escriure Lehrbuch der gesamten Pflanzenkunde (Llibre de text de Tota la Botànica). El 1836, el seu Exkursionsflora für das Großherzogthum Baden (sobre la Flora del gran Ducat de Baden) aparegué el 1869.
l'any 1843, Carl Sigismund Kunth va donar el nom del gènere Seubertia (família Liliaceae) en el seu honor.

## Bibliografia

* Exkursionsflora für das Großherzogthum Baden.
* Lehrbuch der gesammten Pflanzenkunde . Winter, Leipzig 2. Aufl. 1858 Digital edition per la Universitat i Biblioteca Estatal de Düsseldorf; (cinquena edició de 1870).
* Flora Azorica (amb Christian Ferdinand Hochstetter).
* Symbolae ad erinacei europaei anatomen.

## Referències

Plantilla:Translation/Ref
* 1 2 3 4 ADB: Seubert, Moritz August @ Allgemeine Deutsche Biographie
* ↑ BHL Taxonomic literature : a selective guide to botanical publications
* ↑ Index Nominum Genericorum database Seubertia
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Fuga del gat

La sonata en sol menor (K. 30, L. 499), de Domenico Scarlatti, coneguda com a "Fuga del gat", és una sonata per a clavicèmbal amb un moviment amb indicació de tempo moderato i estil fugat.

## Història del nom

El sobrenom ''fuga del gat'' amb la que és coneguda la sonata K. 30 de Domenico Scarlatti, no li va ser donat fins a començaments del {{segle|XIX}}, i mai va ser utilitzat pel mateix compositor. El seu origen està en una llegenda sobre com Scarlatti va crear l'inusual motiu musical, amb el qual la fuga està construïda, i que ocupa els tres primers compassos de la peça.
D'acord amb aquesta fantasiosa anècdota, Scarlatti tenia un gat anomenat Pulcinella que, en un passeig sobre el teclat, va fer sonar el motiu musical. Aquest va ser immediatament escrit pel compositor, que va desenvolupar tota la peça a partir de les notes.
El sobrenom va ser utilitzat en programes de concerts durant el segle xix, i va ser utilitzat per editors com Muzio Clementi, Carl Czerny i Alessandro Longo, i pianistes com Franz Liszt.

## Influència

La sonata K. 30 va ser publicada a Londres l'any 1739. Händel, famós per reutilizar la seva propia música i la dels altres, va escriure els seus Concerti grossi Op. 6, entre finals de setembre i finals d'octubre de 1739, i els estranys intervals descendents del segon moviment del Concerto groso n.º 3 són una reminiscencia a la peça de Scarlatti.
A principis del segle xix, el teòric i compositor Anton Reicha, coneixia aquesta obra i va escriure una fuga sobre el mateix tema per les seves 36 fugues de 1803.

## Interpretacions

La sonata K. 30 ha sigut una peça popular. La va interpretar Franz Liszt - que havia conegut la sonata a través del col·leccionista de manuscrits romà, Fortunato Santini - qui la va incloure en els seus programes de concerts a Berlín a principis de 1840. Ignaz Moscheles també la va interpretar; en ambdós programes, la peça apareixia sota el nom de la ''Fuga del gat''.

## Referències

* 1 2 Llibret que acompanya el CD de les sonates senceres de Domenico Scarlatti interpretades per Scott Ross: Scarlatti: The Keyboard Sonatas. Warner Classics, 2005. Pàg. 143 (anglés), pàg. 244 (francés). http://www.warnerclassics.com/shop/380693,0825646299454/scott-ross-scarlatti-the-complete-keyboard-sonatas
* ↑ Keefe, Simon P. The Cambridge Companion to the Concerto. Cambridge University Press, 2005, p. 63. ISBN ISBN 0-521-83483-X.
* ↑ Peter Eliot Stone, "Reicha, Antoine", ''Grove Music Online'', ed. L. Macy, grovemusic.com (accés només amb suscripció)
* ↑ Roberto Pagano i Malcolm Boyd, "(Giuseppe) Domenico Scarlatti", Grove Music Online, ed. L. Macy, grovemusic.com. consultat: maig 2006
* ↑ Gooley, Dana. The Virtuoso Liszt. Cambridge University Press, 2004. ISBN ISBN 0-521-83443-0.
# Calendas

Calendas (var. Chalendas, Calenas), en occità, és el conjunt de les grans festes cristianes de l'hivern, és a dir Nadal, Cap d'Any i Reis, i tot el període que els envolta, amb els seus costums particulars.
Al seny estret, el mot designa sovint la festa de Nadal.
Les calendes (llatí: kalendae) són, en rigor, el primer dia de cada mes en el calendari romà. El mot calendari en deriva, a través del mot llatí calendarĭum, amb el mateix significat.

## Referències

* ↑ «calendari». Diccionari català-valencià-balear [Consulta: 27 juliol 2019].
# MRM

MRM té els següents significats:
* Mini-Research Module, mòdul de l'Estació Espacial Internacional
* Moviment de Recuperació de les Muixerangues, moviment popular per al foment de la moixiganga al País Valencià
* MRM també és el codi de l'UCI del Team Milram, equip ciclista històric d'Alemanya
# Gai Fabi Dorsó Licí

Gai Fabi Dorsó Licini (en llatí: Gaius Fabius Dorsuo Licinus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Fàbia, i de la família dels Dorsó, d'origen patrici.
Era fill o potser net del cònsol Marc Fabi Dorsó, i pare del també cònsol (246 aC) Marc Fabi Dorsó Licí. Ell mateix va ser cònsol l'any 273 aC juntament amb Gai Claudi Canina, però va morir en el transcurs del seu any de comandament. Durant el seu consolat es van fundar colònies a Cosa i Paestum i es va rebre una ambaixada del rei Ptolemeu II Filadelf.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 1069.
# Moriteru Ueshiba

Moriteru Ueshiba (Tòquio, 2 d'abril de 1951) és un mestre japonès d'Aikido. És net de Morihei Ueshiba, fundador de l'Aikido i segon fill de Kishomaru Ueshiba.

## Referències

* ↑ Pranin, S. A. (c. 2009): The Encyclopedia of Aikido: Ueshiba, Moriteru Arxivat 2011-05-14 a Wayback Machine.
# Cal Pi (l'Arboç)

Cal Pi és una obra de l'Arboç (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificació en cantonada de planta baixa, pis i golfes. La façana principal, que sembla bastant transformada, està oberta a la plaça de Mn. Gaietà Vilaplana. Hi destaca el carreuat que remarca les obertures i la cantonada, que té una peça singular en posició central treballada com un capitell. A la planta baixa hi ha tres grans obertures amb arc carpanell rebaixat, dues finestres a l'esquerra i una portalada a la dreta. La planta primera, de composició simètrica, té una balconera central de llinda motllurada i amb balcó de llosa de pedra i barana de ferro forjat. Té una finestra a cada costat amb grans llindes de pedra i escopidors motllurats. A les golfes hi ha tres petites finestres quadrades amb escopidors amb motllures i arc pla adovellat. La façana es remata amb un ràfec i una tortugada ceràmica.

## Referències

* ↑ «Cal Pi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Santiago Jaumandreu Jaumandreu

Santiago Jaumandreu Jaumandreu (Barcelona 1878-1944) fou un dirigent esportiu vinculat al ciclisme.
Va practicar el ciclisme durant la seva joventut, però el va deixar per una caiguda, i el 1911 va ser elegit president del Grup Esportiu del Centre de Viatjants i Representants, del qual també en va ser el secretari el 1918 després de deixar la presidència. També el 1911 es va vincular a la Unió Velocipèdica Espanyola (UVE), antecedent de la Federació Catalana de Ciclisme, com a encarregat de la seva comissió de Turisme i el juny de 1915 va ser elegit president del seu Comitè Regional a Catalunya i com a tal va ser un dels impulsors de la recuperació el 1920 de la Volta a Catalunya, que va ser organitzada des de la pròpia entitat ciclista. El 1922 es va convertir en president de la mateixa UVE i es va bolcar en les organitzacions de curses i campionats i en la creació de nous clubs ciclistes. El 1939 va tornar per última vegada a la presidència del que llavors es deia Comitè Català de la UVE i un any després va rebre un homenatge pels seus cinquanta anys dedicats al ciclisme. Va morir el 12 de novembre de 1944 a Barcelona quan tenia 66 anys i en la seva memòria l'Agrupació Ciclista Montjuïc va crear un trofeu que portava el seu nom i el 1970 va ser nomenat Soci d'Honor de la Volta a Catalunya.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Dorca

«Dorca» té aquests significats:
* Albert Dorca Masó (Olot, 1982), futbolista que ocupa la posició de migcampista
* Francesc Dorca (Girona, 1737 - 1806), religiós, historiador i erudit gironí
* Mas Dorca, barri de l'Ametlla del Vallès a l'est del municipi, a l'altre costat de l'autovia C-17
* Can Dorca, masia al municipi d'Arbúcies (la Selva, Catalunya)
# Garland (Wyoming)

Garland és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Wyoming. Segons el cens del 2000 tenia 95 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Garland tenia 95 habitants, 43 habitatges, i 28 famílies. La densitat de població era d'11,9 habitants/km².
Dels 43 habitatges en un 18,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,1% hi vivien parelles casades, en un 4,7% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 25,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,69.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,9% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 15,8% entre 25 i 44, un 33,7% de 45 a 60 i un 24,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 75.246 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 24.333 $. Cap de les famílies i el 28,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Garland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Garland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Nana-Grébizi

Nana-Grébizi (també anomenada: Gribingui) és una de les dues prefectures econòmiques de la República Centreafricana. Està situada en el centre-nord del país. La seva capital és Kaga Bandoro. Frontereja amb les prefectures d'Ouham a l'oest, Kémo al sud, Ouaka al sud-est, i Bamingui-Bangoran a l'est.
Nana-Grébizi avança, encara que lentament, un programa de desarmament, desmobilització i reinserció en la societat civil llançat pel govern centrafricà en col·laboració amb el Programa de les Nacions Unides per al Desenvolupament (PNUD). En aquesta prefectura s'han identificat ja tres-cents homes armats, molts dels quals van donar suport al cop d'estat per l'actual Cap d'Estat, el general François Bozizé.

## Vegeu també

* Prefectures de la República Centreafricana

## Enllaços externs

* «Nana-Grébizi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Moritz Balthasar Borkhausen

Moritz Balthasar Borkhausen (Gießen, 3 de desembre de 1760 - Darmstadt, 30 de novembre de 1806) va ser un forester i botànic alemany.
Va néixer el 3 de desembre del 1760, fill d'un capità francès originari d'Alsàcia. Va estudiar dret a l'escola superior del seu poble natal i aviat va interessar-se a les ciències naturals. El 1781 va treballar com a professor particular a Gladenbach, a can Krebs. Allà va trobar-se amb el pomòleg Diehl i el forester Hartig que van ajudar-lo amb les seves col·leccions.

## Obres

* Naturgeschichte der europäischen Schmetterlinge nach systematischer Ordnung. 5 volums, 1788–1794.
* Versuch einer Erklärung der zoologischen Terminologie. Frankfurt 1790
* Versuch einer forstbotanischen Beschreibung der in den Hessen-Darmstädtischen Landen, bes. in der Obergrafschaft Catzenellenbogen im Freien wachsenden Holzarten : für Forstbediente zur Selbstbelehrung. Frankfurt del Main: Varrentrap & Wenner, 1790.
* Tentamen dispositionis plantarum Germaniae seminiferarum secundum novum methodum a staminum situ et proportione. 1792
* Botanisches Wörterbuch. Gießen 1797, 2 volums
* Theoretisch-praktisches Handbuch der Forstbotanik und Forsttechnologie. Giessen 1800–1803, 2 volums
* Borkhausen, Moritz Balthasar; von Günderrode, Friedrich Justinian. Die Pflaumen. 6 volums, 1804–1808. (Les prunes)
* Deutsche Ornithologie oder Naturgeschichte aller Vögel Deutschlands, 1810.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Hess, Richard. «Borkhausen, Moritz Balthasar». A: Allgemeine Deutsche Biographie. volum 3. Historische Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften, 1876.
# Can Grau (Castellfollit del Boix)

* Aquest article tracta sobre Can Grau de Castellfollit del Boix. Vegeu-ne altres significats a « Can Grau (desambiguació)».
Can Grau és una masia del municipi de Castellfollit del Boix (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia formada per planta baixa, pis i golfes amb diferents cossos adossats. Destaca per l'ús de carreus a les llindes i pera en els ampits de finestres. la porta d'entrada és d'arc de mig punt amb dovelles i degut a una transformació de les finestres en balcons ha quedat en part malmesa. A la façana lateral, degut al seu estat, permet observar el tipus de paredat de doble mur de pedra. En una finestra d'aquest mur hi ha una llinda amb una creu inscrita ai una data il·legible.

## Referències

* ↑ «Can Grau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Selâmet II Giray

Selâmet II Giray (1691-1751) fou kan de Crimea (1740-1743). Era fill de Devlet II Giray i va succeir a Meñli II Giray.
Va designar a Azemet Giray com a khalgay i Toqtamix Giray com a nureddin. El 1742 Azemet fou substituït per Selim Giray. Va reconstruir el palau del kan de Bagchi-Sarai i una de les mesquites arruïnada pels russos.
Fou deposat el 20 de desembre de 1743 per culpa de les queixes dels russos per la negligència del kan en l'alliberament de presoners de guerra, d'acord amb el tractat de pau. La Porta va nomenar kan al khalgay Selim II Giray.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Luçac (Cruesa)

Luçac (en francès Lussat) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 428 habitants. Està integrada a la Communauté de communes d'Évaux-les-Bains et de Chambon-sud-Voueize.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 631 | 525 | 520 | 486 | 428 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2008 | Gérard Aubert | |
| 2008- | Rémy Bodeau | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net.
# Eduardo García Onativia

Eduardo García Oñativia (Nova York, 4 d'abril de 1862 -) fou un aristòcrata i polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica
Des del 1891 deté el títol de comte d'Oñativia. Gendre del general José Arrando Ballester, fou membre del Partit Liberal Fusionista, va donar suport al sector de Francisco Rambla Foguet i es va oposar a la línia oficial d'Emilio Sánchez Pastor. Fou elegit diputat pel districte de Nules a les eleccions generals espanyoles de 1886, 1893 i 1898.

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.236. ISBN 9788495484802.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés de Diputats