OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escal·loniàcies

Escal·loniàcia (Escalloniaceae) és una família de plantes amb flor.
En el sistema de classificació filogenètic APG II la família de les escal·loniàcies s'ubica en el clade Euasterid II sense assignar-la a cap ordre en concret.
En el sistema Cronquist s'ubica en l'ordre de les Rosals
La família conté unes 150 espècies agrupades en uns 11 gèneres: Abrophyllum, Anopterus, Argophyllum, Carpodetus, Corokia, Cuttsia, Escallonia, Forgesia, Polyosma, Quintinia i Valdivia.
La distribució és en climes de temperats a tropicals principalment a Amèrica del Sud i Australàsia.
Són arbusts o arbres amb fulles de disposició alternada, oposada o en verticil. Flors hermafrodites agrupades en inflorescències en cima o raïm. Fruit en càpsula o baia.

## Referències

* ↑ «Escalloniaceae R.Br. ex Dumort.» (en anglès). Royal Botanic Gardens. [Consulta: 30 gener 2024].
# Sant Miquel del castell de Veciana

Sant Miquel és una capella al nucli de Veciana (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Església d'una nau i absis semicircular, es troba adossada a la casa consistorial. Ha estat consolidada i queden les restes de tres murs i la meitat de l'absis del segle xiii i que tenia una finestra de doble esqueixada. La porta estava a la façana de migdia (queden la part inferior dels brancals i dos llindars esglaonats de pedra). Els murs s'aixecaven sobre una banqueta de fonamentació de la que queden restes a les façanes nord i est. La façana de ponent no és la original, ja que sembla que la nau va ser escurçada per aquell costat. ES conserva una part de l'arc triomfal que s'obria al presbiteri i vestigis de la volta de maó de pla que havia substituït la primitiva volta de pedra. El nou paviment sobresurt de l'absis i forma un mirador. És de formigó contrastant amb la resta de materials.
El lloc havia estat ocupat pel castell de Veciana conegut des del segle xi. Entre el 1020 i el 1040 la família Balsareny té la possessió de Veciana i Montfalcó. Al segle xiii es construeix el temple, cobert amb volta de pedra. Al segle xvii el temple va tenir un esfondrament important i per substituir la volta original, que va caure, es va fer una volta de maó de pla i es va pavimentar amb cairons tot l'interior. Hi ha documentació de diverses visites pastorals (1698, 1721, 1734, 1824). El 1865 s'ordena la reparació de la teulada. El culte va continuar fins a la dècada del 1910. El 1939 es va construir un camí que va tallar el pendent del puig situat a l'est de l'absis provocant-ne la degradació i la desaparició de la meitat nord, per manca de fonamentació. Posteriorment l'espai fou utilitzat com abocador.

## Notes

* 1 2 «CAPELLA DE SANT MIQUEL». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 octubre 2015].
# Can Bojons de Dalt

Can Bojons de Dalt és una masia de Sant Sadurní d'Osormort (Osona) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia amb la façana orientada a migdia. El mas consta d'una torre de planta quadrada de tres pisos, coberta a quatre vessants i amb un penell al damunt. Adossat a la torre hi ha un cos cobert a una única vessant i amb un portal de grosses dovelles sota el ràfec de la teulada. A la part esquerre fent angle amb la torre hi ha una construcció de planta rectangular en la qual s'hi ubiquen uns porxos orientats a llevant. A la part de tramuntana de la masia hi ha un altre portal que fou segurament l'entrada a l'antiga masoveria. La casa està arrebossada, els elements de ressalt són de pedra. A llurs murs hi resten algun tipus de decoració pictòrica. Un ampli jardí envolta la casa, convertida en residència.

## Història

Tenim referències històriques del molí de Bojons, mas no gaire lluny d'aquest i a tocar la riera major, que daten del segle xii. És un antic mas que estava sota la jurisdicció de Sant Llorenç dels Munts (Sant Julià de Vilatorta). Fou seu de l'antic llinatge dels Bojons. Actualment està essent objecte de múltiples reformes que en modifiquen el seu aspecte tradicional.

## Referències

* 1 2 «Can Bojons de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Marie Luise Kaschnitz

Marie Luise Kaschnitz (Karlsruhe, 31 de gener de 1901 - Roma, 10 d'octubre de 1974), de nom complet Marie Luise Freifrau Kaschnitz von Weinberg, nascuda Freiin von Holzing-Berstett, va ser una escriptora, poetessa i assagista alemanya, una de les representants més importants de la literatura de post-guerra del seu país. Representant d'un humanisme modern, la seva obra es basa essencialment en l'antiga tradició literària per a tractar problemes contemporanis.

## Obres destacades
### Novel·la

* Liebe beginnt (‘L'amor comença’, 1933)
* Elisa (1937)

### Reculls de contes

* Das dicke Kind (‘L'infant gras', 1951)
* Lange Schatten (‘Ombres llargues', 1960)
* Ferngespräche (‘Conferències interurbanes', 1966)
* Eisbären (‘Ossos blancs', 1972)

### Poesia

* Gedichte (‘Poesies', 1947)
* Ewige Stadt (‘Ciutat eterna’, 1952)
* Gesang vom Menschenleben (‘Cant de la vida humana’, 1974)

## Referències

* ↑ «Marie Luise Kaschnitz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ragnaroc

    Vegeu Ragnarok Online pel joc de rol per internet.
En la mitologia nòrdica, el Ragnaroc (el terme corresponent en norrè occidental antic Ragna rǫk és plural; en islandès modern, el mot se sol escriure aglutinat: Ragnarök) és el terme amb què es coneix la fi dels déus, i per tant, també la fi del món que coneixem. El mot és un compost del plural regin, 'els déus' (-ragna és el genitiu de regin-) i rǫk, 'destí' i, per tant, traduït literalment significa tant com 'el destí dels déus, la fi dels déus'. En època medieval, el terme va deixar de ser entès. Quan es va produir aquest fet, es va modificar en Ragna røkkr, 'crepuscle dels déus', una expressió que es popularitzaria arreu d'Europa gràcies a l'ús que en feu Wagner en l'última part de la seva Tetralogia (Götterdämmerung, El crepuscle dels déus). En l'Edda d'Snorri, només s'usa la forma ragna røkkr de manera general; la forma ragna rǫk, tanmateix, hi apareix emprada un únic cop i només en un sol manuscrit: el Codex Trajectinus: vindrà el dia en què Loki escapi i ataqui Asgard amb un exèrcit de morts sobre un vaixell (Naglfar) fet amb les ungles dels morts i amb companyia de Surt, el llop Fènrir, que devorarà Odin i la serp Iormungand, que serà morta per Tor, però no abans que aquesta l'enverini i només pugui allunyar-se nou passos del cadàver de la serp. Odin serà venjat pel seu fill Vídar.
A causa dels seus pecats, molts d'aquests esmentats al Lokasenna, tots els déus moriran, excepte Vídar i Vali, fills d'Odin, i Magni i Modi, fills de Tor i hereus del seu martell encantat, el Miòlnir i, pel seu costat, refugiats al bosc d'Hoddmímir, hi haurà dos humans que sobreviuran a la destrucció, anomenats Líf i Lífþrasir, els quals repoblaran la Terra. Llavors, els déus Bàldur i Hod tornaran a la vida i es reuniran amb els quatre anteriorment dits per guiar els humans en la nova era.

## Referències

* ↑ autores, Diversos. Mite i llegenda. Publicacions Universitat Rovira I Virgili, 2022-09-04. ISBN 978-84-1365-024-1.
* ↑ «Deïcidi en sèrie» (en catalan), 30-04-2018. [Consulta: 23 maig 2024].
* 1 2 3 «Macià Riutort i Riutort: ÍSLENSK-KATALÓNSK ORÐABÓK XXIV - DICCIONARI ISLANDÈS-CATALÀ XXIV». [Consulta: 23 maig 2024]. «♦ ragna rök, <†> ragna rǫk: <MITOL> [l'acompliment del] destí dels déus (→ ragnarök) (...) hvárt ero þat svic ein, er ec siá þycciomz, eða ragna rǫc? (...) que per ventura és un miratge el que em sembla veure o és el Ragnaroc?»

## Vegeu també

* Edda.
* El crepuscle dels déus.
# Catedral de Sant Magnus

La catedral de Sant Magnus (Kirkjubømúrurin en feroès) és una catedral en ruïnes situada al poble de Kirkjubøur de l'illa de Streymoy, a les illes Fèroe.
Les ruïnes són el testimoni medieval més gran de l'arxipèlag. Construïda en estil gòtic clàssic, té unes mides de 25,5 m de llarg per 10,8 m d'ample i una altura de 9 m. Els seus murs tienen 1,5 m de gruix i estan fets amb basalt, roca volcànica molt abundant a l'entorn.
Les restes de la catedral estan acompanyades de la granja Kirkjubøargarður, que havia servit de residència episcopal. Avui aquesta granja és la casa de fusta habitada més antiga del món. Molt a prop també hi ha l'església de Sant Olaf, que és l'església més antiga de les Fèroe.

## Història

La catedral de Sant Magnus va ser construïda vers el 1300 durant el govern del bisbe Erlendur (1269-1308), amb l'objectiu de substituir la petita església de Sant Olaf. Els fons i la mà d'obra van sortir de la població local, el que va representar una dura càrrega per a la ja precària economia de les illes. S'especula que l'explotació a què va ser sotmesa la població va ser la causa que el bisbe Erlendur s'hagués d'exiliar, tement una insurrecció. Aquesta és una de les raons que es dona per explicar que la catedral mai va ser acabada. També s'ha especulat la pesta bubònica com una de les possibles causes, ja que va arrasar les Fèroe entre 1349 i 1350, reduint la seva població a una tercera part.

## Conservació

Els treballs de conservació de la Catedral van començar el 1997 en un moment que es feia evident que les runes de l'edifici s'estaven deteriorant a un ritme molt ràpid, especialment el morter. Els anys 2002-2004, es va construir una coberta de fusta que cobria la major part de l'edifici. La cobertura va generar considerables crítiques a causa del seu aspecte. Al llarg d'aquests anys s'han anat implementant treballs de conservació continuats, amb el reforç de morter allà on ha anat calent.
Aquestes accions de millora pretenen motivar la inclusió de Kirkjubøur com a Patrimoni de la Humanitat per a la UNESCO.

## Referències

* 1 2 «Magnus Cathedral Ruins» (en anglès). spottinghistory.com. Arxivat de l'original el 2019-02-19. [Consulta: 18 febrer 2019].
* ↑ «La casa de madera habitada por mil años (y la más antigua, en Kirkjubøur Islas Feroe)» (en castellà). 101 lugares increíbles. [Consulta: 13 novembre 2019].
* ↑ «Església de Sant Olaf» (en feroès). Fólkakirkjan (Església de les Illes Fèroe). Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 13 novembre 2019].
* ↑ «Kirkjubømúrurin» (en feroès). Ministeri d'educació, recerca i cultura de les Fèroe. [Consulta: 18 febrer 2019].
# Tossal del Senyor (Ribera d'Ondara)

El Tossal del Senyor és una muntanya de 688 metres que es troba al municipi de la Ribera d'Ondara, a la comarca catalana de la Segarra.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Martí Matons i Bofill

Martí Matons i Bofill (? - Barcelona, 1930) fou un polític català. De jove va emigrar a l'Argentina i quan tornà va treballar com a fuster a Gràcia, on el 1883 fou secretari de la Junta de la Societat d'Oficials Fusters de Gràcia. Malgrat simpatitzar amb el socialisme, va militar primera a la Lliga Regionalista, però després marxà a la Unió Federal Nacionalista Republicana (UFNR) amb la que fou escollit regidor de l'ajuntament de Barcelona pel districte 8 a les eleccions municipals de 1911. Tanmateix, va trencar amb la UFNR quan aquesta va signar el pacte de Sant Gervasi amb el Partit Republicà Radical. Aleshores marxà al Bloc Republicà Autonomista; el 1915 fou president de la Comissió Executiva pel monument a Francesc Pi i Margall i el 1916 fou nomenat president de l'Orfeó Gracienc. El 1920 fou escollir regidor de l'Ajuntament de Barcelona com a nacionalista independent, i el desembre de 1923 fou detingut i processat per les noves autoritats de la dictadura de Primo de Rivera per l'afer de la dissolució del CADCI.

## Referències

* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.201. ISBN 978-84-9850-461-3.
# Maruèis

Maruèis (nom occità, en francès Meyrueis) és un municipi del departament francès del Losera a la regió d'Occitània. És cap d'un cantó i és un centre turístic important de les Gorges de la Jonta. Prop de Maruèis hi ha el castell de Ròcadolç (en francès Roquedols), construït cap al 1534 com un dels castells "de plaer" característics de l'època. Posteriorment va patir canvis importants, sobretot al segle xviii que van afectar les façanes. Es compon de dues ales principals, als costats nord i est, i de dues muralles que amb les ales tanquen un quadrilàter, amb torres (desiguals) als quatre vèrtexs. Es troba enmig del bosc i actualment és gestionat pel parc nacional de les Cevenes. Entorn del castell hi ha zones enjardinades en les quals destaca una sequoia de 45 metres d'alçada plantada el 1876.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
* 1 2 Les Cevennes, Parc National. Un château en forêt Plafó informatiu davant del castell de Ròcadolç. (francès)
* ↑ Les Cevennes, Parc National. Promenade en forêt. Plafó informatiu davant del castell de Ròcadolç. (francès)
# Manifestació Internacional de Cinema de Venècia

La Manifestació Internacional de Cinema de Venècia va tenir lloc del 31 d'agost al 15 de setembre de 1946. Va ser la primera edició després de la suspensió, de 1943 a 1945, per la Segona Guerra Mundial. Aquesta edició es considera una segona fundació del Festival de Cinema de Venècia. Els premis dels millors actors i altres premis no es van atorgar: el premi a la millor pel·lícula va perdre el nom de Copa Mussolini i es van unir en un premi únic de dos (Millor pel·lícula estrangera i millor pel·lícula italiana). Aquesta edició marca el retorn de les pel·lícules dels Estats Units que es van absentar des del 1939.

## Jurat

* Francesco Pasinetti
* Umberto Barbaro
* Gino Visentini
* Francesco Callari
* Vinicio Marinucci
* Nikolaj Goršov
* Pierre Michaut

## Pel·lícules en competiciò

| Títol original | Director(s) | País de producció |
| Sylvie et le Fantôme | Claude Autant-Lara | França |
| L'Homme au chapeau rond | Pierre Billon | França |
| Panique | Julien Duvivier | França |
| Les Enfants du paradis | Marcel Carné | França |
| L'Épouvantail (curtmetratge) | Paul Grimault | França |
| Le Voleur de paratonnerres (curtmetratge) | Paul Grimault | França |
| Il sole sorge ancora | Aldo Vergano | Itàlia |
| Eugenia Grandet | Mario Soldati | Itàlia |
| Montecassino | Arturo Gemmiti | Itàlia |
| Pian delle stelle | Giorgio Ferroni | Itàlia |
| Paisà | Roberto Rossellini | Itàlia |
| Bambini in città (curtmetratge) | Luigi Comencini | Itàlia |
| Il cantico dei marmi (short film) | Giovanni Rossi, Piero Benedetti | Itàlia |
| The Southerner | Jean Renoir | Estats Units |

## Premis

* Senyalat de la comissió internacional de periodistes com a millor pel·lícula: The Southerner de Jean Renoir
* Senyalat de la comissió internacional de periodistes: Il sole sorge ancora, Henry V, Le Rhône, Hangmen Also Die, Panique, Les Enfants du paradis, Paisà
* Senyalat com a millor documental per la comissió de periodistes: V peskakh Sredney Azii
* Senualat com el millor curt documental per la comissió de periodistes: Barboni
* Senyalat pels documentals de la comissió de periodistes: Sovjetski sport
* Senyalat com el millor disseny animat: Le Voleur de paratonnerres

## Referències

* ↑ «The 1940′s». Arxivat de l'original el 15 d’agost 2011. [Consulta: 8 octubre 2013].
* ↑ «Juries for the 1940′s». Arxivat de l'original el 30 d’agost 2012. [Consulta: 8 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Manifestació Internacional de Cinema de Venècia - Lloc web oficial
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1946 a IMDb
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1946 a Filmaffinity
# Manifestació per a un habitatge digne a Andorra

La manifestació per a un habitatge digne a Andorra, que dugué el lema «Ja n'hi ha prou, per un habitatge digne!», fou una mobilització per demanar accés a l'habitatge digne, convocada el 8 de desembre de 2023 a les Escaldes.
L'assistència segons els organitzadors fou de més d'entre 2.000 i 3.000 persones a dos quarts de vuit del vespre en començar la marxa, que es concentrà primer a plaça Coprínceps d’Escaldes-Engordany i després es mobilitzà baixant per l'avinguda de Meritxell fins a la plaça de Bombers. El recorregut proposat inicialment fou prohibit pel Govern d'Andorra, que al·legà motius de seguretat i plantejà un segon recorregut que evità el carrer de la Unió i la Dama de Gel. La marxa demanà que el govern prengués decisions i implantés solucions eficaces per tal de posar fi a l'especulació immobiliària i als abusos. S'hi cridaren proclames en pro del dret a l'habitatge i també en contra del cap de govern Xavier Espot i la ministra d'Habitatge, Conxita Marsol.

## Referències

* ↑ Pirineus, Viure als. «Més d'un miler de persones es manifesten a Andorra per un habitatge digne», 08-12-2023. [Consulta: 9 desembre 2023].
* 1 2 «Nova gran mobilització a Andorra a favor d'un habitatge digne». [Consulta: 9 desembre 2023].
* ↑ «L’organització parla de més de 3.000 assistents a la manifestació per l’habitatge». [Consulta: 9 desembre 2023].
* ↑ SER, Redacció. «Multitudinària manifestació per un habitatge digne» (en espanyol europeu), 08-12-2023. [Consulta: 9 desembre 2023].
* ↑ RTVA, Andorra Difusió. «Assistència massiva a la manifestació per a un habitatge digne | Andorra Difusió». [Consulta: 9 desembre 2023].
* ↑ Escaldes-Engordany, Víctor González, Andorra la Vella. «Una manifestació massiva», 08-12-2023. [Consulta: 9 desembre 2023].
* ↑ Andorra, A. R. A. «Èxit absolut de la manifestació per l'habitatge», 08-12-2023. [Consulta: 9 desembre 2023].
# Marc Antoni Broggi i Trias

Marc Antoni Broggi i Trias (Barcelona, 1942) és doctor en medicina i cirurgia. Fins al 2007 va ser cap dels serveis de cirurgia general de l'hospital Germans Trias i Pujol de Badalona. i professor associat de la Universitat Autònoma de Barcelona. És president del Comitè de Bioètica de Catalunya Membre Numerari de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya. Exerceix també de professor de bioètica en diversos màsters i ha estat membre de la Comissió Deontològica del Col·legi Oficial de Metges de Barcelona. Especialitzat en les relacions metge-pacient, és autor de diversos articles, ponències i conferències sobre bioètica, i del llibre Per una mort apropiada, Por una muerte apropiada.

## Referències

* ↑ «Composició». Comitè de Bioètica de Catalunya. Arxivat de l'original el 2016-01-26. [Consulta: 21 gener 2016].
* ↑ Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya.
* ↑ Barcelona, Edicions 62 (col. Llibres a l'abast), 2011 ISBN 9788429768558
* ↑ Broggi, Marc Antoni. Por una muerte apropiada (en castellà). Barcelona: Anagrama, febrer 2013, p. 306. ISBN 9788433963505.

## Enllaços externs

* José Martí Gómez, José María Mena, Eugeni Madueño, «Entrevista a Marc Antoni Broggi, presidente del Comité de Bioética de Catalunya» Arxivat 2016-01-27 a Wayback Machine., La Lamentable, 17 gener 2013
# Orestias gracilis

Orestias gracilis és una espècie de peix de la família dels ciprinodòntids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú i Bolívia.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 «Orestias gracilis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Orestias hardini

Orestias hardini és una espècie de peix de la família dels ciprinodòntids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: nord del Perú.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 «Orestias hardini» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Oceanus Procellarum

Oceanus Procellarum (del llatí, que signific 'Oceà de les Tempestes') és un gran mar lunar en la vora occidental de la cara visible de la Lluna de la Terra. És l'únic dels mars lunars en ser anomenat "Oceanus" (oceà), per la seva mida: Oceanus Procellarum és el més gran de les mars, fent més de 2500 km a través del seu eix nord-sud i abasta aproximadament 4.000.000 km².

## Origen

* Lluna – Oceanus Procellarum (Oceà de les Tempestes)
* Antigues fosses tectòniques – estructura rectangular (visible – topografia – gradients de gravetat del GRAIL) (1 d'octubre de 2014).
* Antigues fosses tectòniques – context.
* Antigues fosses tectòniques – Primer pla (concepte de l'artista).

## Referències

* ↑ «Oceanus Procellarum». Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology. [Consulta: 23 agost 2010].

## Enllaços externs

* "Oceanus Procellarum". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Mascot (Tennessee)

Mascot és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 2.119 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mascot tenia 2.119 habitants, 877 habitatges, i 612 famílies. La densitat de població era de 117,7 habitants/km².
Dels 877 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,2% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 30% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.717 $ i la renda mediana per família de 36.705 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.888 $ mentre que les dones 21.032 $. La renda per capita de la població era de 14.717 $. Entorn del 2,7% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mascot». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mascot». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pallesen-Pilmark Show

Pallesen Pilmark Show va ser un espectacle d'humor i musical danès amb Per Pallesen i Søren Pilmark.
L'estil era d'humor sense paraules amb una sèrie de gags físics centrats en un piano doble amb els dos còmics vestits amb frac. La inspiració pot haver estat Victor Borge.
L'espectacle va recórrer Orient i els Estats Units. Una edició enregistrada per DR va guanyar la Rosa de Plata al Festival de la Rose d'Or de Montreux el 1985.
Pallesen i Pilmark també han treballat plegats fora del programa, com a la sèrie de televisió GGøngehøvdingen i a la pel·lícula nominada a l'Oscar al millor curtmetratge Helmer og Søn el 2006.

## Referències

* ↑ Charlotte Price Persson «Søren Pilmark hader middelmådighed». Søndagsavisen, 27. maj 2011.
* ↑ Pallesen Pilmark Show (1984) (TV) – Awards
* ↑ «Dansk kortfilm nomineret til en Oscar». fyens.dk, 23. januar 2007.