OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Joaquín Martínez Sieso

José Joaquín Martínez Sieso (Bilbao, Biscaia, 13 d'abril de 1956) va ser el sisè president de la comunitat autònoma de Cantàbria i el primer nascut fora del seu territori. És membre del Partit Popular.

## Biografia

Va néixer a Bilbao el 13 d'abril de 1956, encara que uns dies més tard va ser portat al municipi càntabre de Limpias.
Es va llicenciar en Dret per la Universitat de Deusto i MBA per l'Institut d'empresa de Madrid. Durant el V Congrés Regional del Partit Popular de Cantàbria, celebrat l'any 1995 va ser triat membre de l'executiva del partit.
En les eleccions autonòmiques del mateix any, va obtenir una majoria simple amb 13 diputats. Amb el suport del PRC, Joaquín Martínez Sieso fou investit president de Cantàbria. D'aquesta forma assumia tasca d'emprendre govern en minoria (13 del PP més 6 del PRC), doncs es necessitaven 20 escons per governar en majoria. Joaquín Martínez Sieso va preferir pactar amb els regionalistes que amb la UPCA de Juan Hormaechea.
En les eleccions autonòmiques del 13 de juny de 1999 fou reelegit president del Govern de Cantàbria de nou amb el suport del PRC, doncs li feia a falta per governar en majoria. En les eleccions autonòmiques del 25 de maig de 2003 es torna a presentar com a candidat del Partit Popular. De nou no aconsegueix la majoria absoluta de la càmera. El PRC en aquesta ocasió presta el seu suport al PSC-PSOE i deixa fora del Govern de Cantàbria al Partit Popular. En les eleccions autonòmiques de 2007 Joaquín Martínez Sieso ja no va ser el candidat del partit, el seu lloc va ser ocupat per Ignacio Diego, que tampoc va aconseguir governar, ja que regionalistes (PRC) i socialistes (PSC-PSOE) van revalidar el pacte.
Entre 2004 i 2011 és diputat per Cantàbria al Congrés dels Diputats.
Des de 2011 i després de la victòria per majoria absoluta del PP en les eleccions autonòmiques fou nomenat President de l'Autoritat Portuària de Santander.

## Referències

* 1 2 «José Joaquín Martínez Sieso» (en español). eolapaz.com, 2011. [Consulta: 10 mayo].
* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 389. ISBN 84-930048-0-4.
# Juan Ramón Abeijón Castro

Juan Ramón Abeijón Castro (Noia, 27 de gener de 1921 - Barakaldo, 25 de març de 2008) fou un futbolista espanyol de les dècades de 1940 i 1950.

## Trajectòria

Havia nascut a Galícia, però de jove es traslladà al País Basc. Es formà al CD Baskonia, però on començar a destacar fou al Barakaldo CF, club amb el qual jugà tres temporades a segona divisió. Jugà una temporada a la UD Melilla i el 1948 fou fitxat pel RCD Espanyol. Jugà durant tres temporades amb l'equip català però no gaudí de gaire minuts, a l'ombra de Jordi Trias. Durant la dècada de 1950 jugà a diversos equips a segona divisió, com foren el Barakaldo, la UD Salamanca, el CD Badajoz i la SD Indautxu.

## Referències

* 1 2 «Visión retrospectiva do fútbol noiés». Liceo de Noia. Arxivat de l'original el 2016-08-21. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 3 «Fallece Abeijón, histórico portero que defendió al Barakaldo en Segunda División». El Correo, 08-03-2027. Arxivat de l'original el 2017-03-25. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «Los blanquiazules entrenan». Mundo Deportivo, 21-08-1948. [Consulta: 9 gener 2017].

## Enllaços externs

* Juan Ramón Abeijón Castro a BDFutbol
# Joan Alabau i Simon

Joan Alabau i Simón (Les Planes (Girona), 24 de juliol de 1895 - ?) fou un organista i mestre de capella català, que treballà a La Bisbal i a la basílica de Santa Maria de Mataró.
Va ser deixeble de J. Roquet i J. Perramón, amb qui estudià harmonia i piano a Girona, així com de J. Colomer i L. Barberà, amb els quals finalitzaria els seus estudis a Barcelona. En referència a la seva obra compositiva, no hi ha constància.

## Referències

* 1 2 GÓMEZ-ELEGIDO, Mª Cruz, «Alabau Simón, Juan». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999, vol. 1, p. 7.
# Juozas Gruodis

Juozas Gruodis (Rokėnai, 8 de desembre de 1884 $^{(Julià)}$ - Kaunas, 16 d'abril de 1948) va ser un compositor i pedagog musical lituà.
Gruodis era organista a la província abans d'estudiar des del 1915 fins al 1916 al Conservatori de Moscou i de 1920 a 1924 amb Paul Graener al Conservatori de Leipzig. Després del seu retorn, va anar del 1924 al 1927 el director de l'Òpera Nacional. Va fundar el Conservatori Kaunas, la primera escola de música universitària a Lituània, on va exercir com a professor principal i compositor. Un dels seus estudiants era Julius Juzeliūnas.
Després de Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, va combinar en les seves composicions música popular lituana amb els corrents romàntics moderns i tardans del seu temps. Va compondre u. a. dos poemes simfònics, dues suites orquestrals, un quartet de cordes, dues sonates per a piano, cançons, un ballet, música de drama i arranjaments de cançons populars.
Després del seu nom, es va nomenar el conservatori Kaunas.

## Referències

* ↑ Nakas, Šarūnas. «Juozas Gruodis». Music Information Centre Lithuania. [Consulta: 17 juliol 2019].
# Josep Blanch i Graells

Josep Blanch i Graells (Vilafranca del Penedès, 3 d'octubre de 1775 - 15 de setembre de 1851) fou un compositor i eclesiàstic, abat de Montserrat en dos períodes, de 1824 a 1828 i de 1832 fins 1851.
Fill de Manel Blanch i Catalina Graells, va ser format musicalment a l'escolania de Montserrat conjuntament amb Anselm Viola Valentí. Després de professar vida monàstica durant 1791, Josep Blanch i Graells va prendre l'hàbit en el Monestir de Montserrat el 3 d'octubre de 1791. Ocupà el càrrec de Prior Major durant I'abadiat de Domingo Filgueira. Fou professor de cant i va destacar per la seva veu profunda de baix.
Va ser el primer responsable de la restauració del monestir i del santuari montserratí, reobert al culte l'any 1844, després de l'exclaustració del 1835. La seva tasca va consistir a reconstruir les destrosses efectuades per les tropes napoleòniques entre els anys 1811 i 1812. No va ser fins a l'any 1844 que va reprendre la seva vida de culte al santuari de Montserrat tot i la penúria material.

## Referències

* ↑ Manuel Benach i Torrents. Montserrat i Vilafranca, 1966.
* ↑ Aviñoa, Xosé. «Cronologia 1851». A: Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear. XI. edicions 62, p.58 i 98. ISBN 84-297-5478-4.
* ↑ Armesto-Miró, Josep Maria. «Miscel·lania Penedesenca 1978 - Fra. Ramir Torrents i Torrents. (1781-1853)». [Consulta: 20 agost 2017].
* ↑ Analecta sacra Tarraconensia: revista de ciencias histórico-eclesiásticas. Balmesiana (Biblioteca Balmes), 2003.
* ↑ «Josep Blanch i Graells». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Josep Baubí Lasierra

Josep Baubí Lasierra (Tortosa, Baix Ebre, 21 de gener de 1953), és un periodista tortosí, antic corresponsal de Catalunya Ràdio a les Terres de l'Ebre. Actualment, està jubilat.
Entre setembre de 1989 i el mes de maig de 2013 va ser corresponsal a l'Ebre de Catalunya Radio.
Després de la renovació de Ràdio Tortosa, entre l octubre del 2010 i juny del 2011, Baubí també va ser un dels col·laboradors de l'emissora municipal conduint la tertúlia sobre actualitat Montcada 27, al costat dels periodistes Josep Bayerri, Jordi Duran i Gustau Moreno, entre d'altres professionals del periodisme ebrenc.

## Referències

* ↑ Guzmán Casals, Jaume. Identitat ebrenca i comunicació local a les Terres de l'Ebre: la premsa de proximitat com a tret identitari de la societat local (tesi). Girona: Universitat de Girona, 2019, p. 215.
* ↑ «Últim programa de la temporada de 'Montcada 27'». Marfanta.com, 16-06-2011. [Consulta: 4 desembre 2020].
# Josep Maria Fabró i Gibert

Josep Maria Fabró i Gibert (el Prat de Llobregat, Baix Llobregat, 28 d'agost de 1945 - Bellvitge, 27 de desembre de 2022) fou un prevere català.
Es va formar com a sacerdot al Seminari Conciliar de Barcelona, i fou ordenat prevere el 21 de desembre de 1969, a la parròquia de Sant Pere i Sant Pau d'el Prat de Llobregat. Fou un capellà obrer, ja que va compaginar la seva dedicació sacerdotal amb el treball a una fàbrica. El seu primer nomenament fou com a vicari de la parròquia de Sant Joan Evangelista del barri de Bellvitge, el 24 de gener de 1970. Allà, juntament amb el rector Josep Maria Monfort, va posar la parròquia en la primera línia del moviment reivindicatiu veïnal, i estava molt implicat amb les necessitats socials i d'equipaments del barri. Posteriorment, fou nomenat rector de diferents parròquies: Santa Bernadeta de Torre Baró (primer de setembre de 1982), Sant Climent de Llobregat (18 de juny de 1986 i 8 d'abril de 1996), Sant Pere dels Hostalets de Pierola (19 d'octubre de 1991) i Sant Bartomeu de Vallbona d'Anoia (27 d'octubre de 1991). La seva darrera ocupació fou la de rector de la Parròquia de Santa Maria, de Santa Maria de Vilalba (Abrera).
Però pel que es recorda especialment a Mossèn Fabró és per la seva tasca com a sacerdot de presons. En l'àmbit de la pastoral penitenciària, el 1r de novembre de 1992 fou nomenat responsable del Departament de Pastoral Penitenciària dins el Secretariat diocesà per als Marginats de l'Arquebisbat de Barcelona, per tres anys. Un any abans, el 26 de novembre de 1991 havia estat nomenat capellà del Centre Penitenciari Brians 1, i posteriorment el 12 de juny de 2007 esdevingué capellà de Centre Penitenciari Brians 2. El 2009 va impulsar una casa d'acollida per a presos en règim intern i de permís a Martorell, amb l'ajuda de Càritas i un equip de voluntaris, que el 2020 passaria a ser gestionada per la Fundació Sant Antoni Abat, on el 2021 hi van passar 179 homes. Durant aquests anys es va mostrar crític sobre la capacitat de les presons per la rehabilitació.
Es va jubilar l'any 2020.

## Referències

* ↑ «Ha mort el capellà de presons Mn. Josep M. Fabró». Catalunya Cristiana, 28-12-2022 [Consulta: 30 desembre 2022].
* 1 2 3 Llisterri, Jordi «Mor el capellà de presons Josep M. Fabró». Catalunya Religió, 28-12-2022 [Consulta: 30 desembre 2022].
* 1 2 3 4 5 6 «Traspàs de Mn. Josep M. Fabró». Bisbat de Sant Feliu de Llobregat, 28-12-2022. [Consulta: 30 desembre 2022].
* ↑ Carrera, Marta Rodríguez. «Tornar a viure després de la presó», 12-03-2022. [Consulta: 30 desembre 2022].
* ↑ «“No se puede rehabilitar a la gente que se ha pasado 10 o 12 años viviendo amontonada”» (en castellà), 09-02-2014. [Consulta: 30 desembre 2022].
# Juan Manuel de Espinosa

Juan Manuel de Espinosa (Sevilla, 1597 — Tarragona, 1679) fou un religiós de família noble d'origen castellà que fou general de la Congregació de Valladolid (1645-49), bisbe d'Urgell i copríncep d'Andorra (1660-64) i arquebisbe de Tarragona (1664-79).
L'any 1619 va entrar al monestir de Montserrat on, l'any 1637 en va ser escollit abat quadriennal. Poc després s'inicià la guerra dels Segadors i l'any 1641 fou expulsat per la Diputació del General, juntament amb uns altres cinquanta-cinc monjos i ermitans procedents la corona de Castella. Llavors es va establir a Madrid, on fundà amb els seus companys un monestir dedicat a la Mare de Déu de Montserrat, existent encara avui.
Com a eclesiàstic al capdavant de l'arquebisbat de Tarragona en ressalta la convocació de tres concilis provincials (1664, 1670, 1678). També treballà per la impressió de les constitucions dels concilis provincials anteriors i imprimí un Rituale de la seu tarragonina (1671).

## Referències

* ↑ «Etapa de Bisbe d'Urgell». Arxivat de l'original el 2019-02-17. [Consulta: 16 febrer 2019].
* 1 2 «Aquest bisbe a l'Enciclopèdia.cat». [Consulta: 16 febrer 2019].
# Julián González

* Per a altres significats, vegeu «Julián González de Soto».
Julián González (Segòvia, Castella i Lleó, 9 de juliol de 1980) és un actor espanyol que debutà en televisió amb onze anys, en interpretar el personatge de Guille en la sèrie Farmacia de guardia, paper que va representar fins a l'any 1995.
L'any 1996 el van contractar per treballar en una altra sèrie coneguda, Menudo es mi padre, on va encarnar a Jorge, un dels fills del protagonista, i on va estar fins a l'any 1998. En aquest mateix any 1998 es va incorporar a la sèrie Compañeros, on va ser César fins a l'any 2002. L'any 2001 té lloc el seu debut cinematogràfic, intervenint en la pel·lícula Is Harry on the boat?, dirigida per Menhaj Huda. En aquest mateix any participa també en la versió cinematogràfica de Compañeros, la pel·lícula No te fallaré, del director Manuel Ríos San Martín.
Ja l'any 2006 li ofereixen un paper en un altre llargmetratge, aquesta vegada del director Manuel Jiménez, Pobre juventud, i el 2008 forma part de Cuenta atrás, en què es van reunir alguns dels actors i actrius que havien treballat en Compañeros. L'any 2010 es roda un telefilm per a la pantalla petita en homenatge a la famosa sèrie Farmacia de guardia, amb el títol de La última guardia, en la qual l'actor interpreta novament el paper de Guille Segura.

## Treballs
### Cinema

* No te fallaré (2001)
* Toda una vida (2005, curtmetratge)
* Pobre juventud (2006)

### Televisió

* Farmacia de guardia (1991-1995)
* El gran juego de la oca (1995)
* Un lío fuera de serie (1995)
* Una primavera fuera de serie (1996)
* Menudo es mi padre (1996-1998)
* Compañeros (1998-2001)
* Is Harry on the Boat? (2001)
* Cuenta atrás (2008)
* La última guardia (2010)

## Referències

* ↑ «Biografía deJulián González» (en castellà). biografias. [Consulta: 6 març 2014].
# Kaspars Ozers

Kaspars Ozers (Tukums, 15 de setembre de 1968) va ser un ciclista letó que fou professional de 1994 a 1997. Va començar a competir encara sota bandera de la Unió Soviètica. Del seu palmarès destaca la medalla de plata al Campionat del món en ruta amateur de 1993 darrere de l'alemany Jan Ullrich.

## Palmarès

* 1990
** Vencedor d'una etapa al Cinturó a Mallorca
* 1994
** Vencedor d'una etapa al Circuit franco-belga
** Vencedor d'una etapa al Regio-Tour

### Resultats al Tour de França

* 1995. Fora de control (3a etapa)
* 1996. Abandona (6a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1995. 101è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Kasper Dolberg

Kasper Dolberg Rasmussen (Silkeborg, 6 d'octubre de 1997) és un futbolista professional danès que juga com a davanter al RSC Anderlecht i a la selecció nacional de Dinamarca.
Dolberg va debutar professionalment amb el Silkeborg IF el maig de 2015. Va fitxar per l'Ajax el juliol de 2015 i va debutar al club al juliol de 2016. Va representar a Dinamarca a les categories sub-16, sub-17, sub-19 i sub-21 abans de fer el seu debut internacional el novembre de 2016.

## Referències

* ↑ «Ajax udvider danskerkolonien med 17-årigt angrebstalent» (en danès). DR.
* ↑ «Ajax, con Casierra 58 minutos, empató 1-1 con PAOK en la Champions» (en castellà-co). futbolred.com.
* ↑ «4-1. Dinamarca revive con un triunfo reparador frente a Kazajistán». Mundo Deportivo.

## Enllaços externs

* Fitxa a la selecció danesa
* Fitxa a Transfermarkt (castellà)
* Fitxa a Soccerway (castellà)
Kasper Dolberg amb la selecció danesa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Dinamarca – Copa del Món de Futbol 2018
1 Schmeichel •
2 Krohn-Dehli •
3 Vestergaard •
4 Kjær  •
5 Knudsen •
6 Christensen •
7 Kvist •
8 Delaney •
9 Jørgensen •
10 Eriksen •
11 Braithwaite •
12 Dolberg •
13 Jørgensen •
14 Dalsgaard •
15 Fischer •
16 Lössl •
17 Larsen •
18 Lerager •
19 Schöne •
20 Poulsen •
21 Cornelius •
22 Rønnow •
23 Sisto •
Entrenador: Åge Hareide
Selecció de futbol de Dinamarca – Eurocopa 2020
1 Schmeichel •
2 Andersen •
3 Vestergaard •
4 Kjær (c) •
5 Mæhle •
6 Christensen •
7 R. Skov •
8 Delaney •
9 Braithwaite •
10 Eriksen •
11 Skov Olsen •
12 Dolberg •
13 Jørgensen •
14 Damsgaard •
15 Nørgaard •
16 Lössl •
17 Stryger Larsen •
18 Wass •
19 Wind •
20 Poulsen •
21 Cornelius •
22 Rønnow •
23 Højbjerg •
24 Jensen •
25 Christiansen •
26 Boilesen •
Seleccionador: Hjulmand
Selecció de futbol de Dinamarca – Copa del Món de Futbol 2022
1 Schmeichel •
2 Andersen •
3 Nelsson •
4 Kjær  •
5 Mæhle •
6 Christensen •
7 Jensen •
8 Delaney •
9 Braithwaite •
10 Eriksen •
11 Skov Olsen •
12 Dolberg •
13 Kristensen •
14 Damsgaard •
15 Nørgaard •
16 O. Christensen •
17 Larsen •
18 Wass •
19 Wind •
20 Poulsen •
21 Cornelius •
22 Rønnow •
23 Højbjerg •
24 R. Skov •
25 Lindstrøm •
26 Bah •
Entrenador: Hjulmand
Selecció de futbol de Dinamarca – Eurocopa 2024
1 Schmeichel •
2 Andersen •
3 Vestergaard •
4 Kjær (c) •
5 Mæhle •
6 Christensen •
7 Jensen •
8 Delaney •
9 Højlund •
10 Eriksen •
11 Skov Olsen •
12 Dolberg •
13 Jørgensen •
14 Damsgaard •
15 Nørgaard •
16 Hermansen •
17 Kristiansen •
18 Bah •
19 Wind •
20 Poulsen •
21 M. Hjulmand •
22 Rønnow •
23 Højbjerg •
24 Dreyer •
25 Kristensen •
26 Bruun Larsen •
Seleccionador: K. Hjulmand :
# Vicente Peñarrocha Lizondo

Vicente Peñarrocha Lizondo (València, 1965) és un guionista i director de cinema valencià. Va estudiar imatge i so a la Universitat Complutense de Madrid i psicologia a Santa Monica College (Estats Units). Es va especialitzar en producció cinematogràfica a l'American Film Institute i va estudiar la metodologia de William Layton. En tornar a Espanya va col·laborar en episodis de sèries de televisió com Villarriba y Villabajo (1994-1995), sota supervisió de Luis García Berlanga, la minisèrie Don Juan (1997), Periodistas (1998) i Un paso adelante (2002-2003).
El 2001 va debutaren cinema amb el guió de Nómadas, pel·lícula de baix pressupost premiada al Festival de Màlaga. El 2004 va escriure ei guió i va dirigir el seu primer llargmetratge, Fuera del cuerpo, pel que fou nominat al Goya al millor director novell i va guanya un dels Premis Turia al millor director novell. Després va dirigir episodis de sèries de televisió d'èxit com Sin tetas no hay paraíso (2008), Hay alguien ahí (2009) o La fuga (2012).

## Filmografia

* Fuera del cuerpo (2004)
* Arritmia (2007)
* María Montez: La película (2014)

## Referències

* ↑ Vicente Peñarrocha, Diccionario del Audiovisual Valenciano
* ↑ Dos actores para cuatro personajes y una reflexión, El País, 12 d'agost de 2004
# Journal of the Royal Horticultural Society

Journal of the Royal Horticultural Society, (abreujat J. Roy. Hort. Soc.), és una revista amb il·lustracions i descripcions botàniques que és editada a Londres des de l'any 1866 fins a l'actualitat. Va ser precedida per J. Hort. Soc. London.

## Referències

* ↑ A Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# Vicente Pertegaz Martínez

Vicente Eugenio Pertegaz Martínez (Bétera, 1 de novembre de 1909-València, 30 d'agost de 2002) va ser un docent i traductor valencià.

## Biografia

Nascut a Bétera l'1 de novembre de 1909, va fer estudis de magisteri. Arribaria a exercir la docència com a professor nacional, al mateix temps que va desenvolupar una intensa activitat en la Federació de Treballadors de l'Ensenyament (FETE) de la UGT. També es va afiliar del Partit Comunista d'Espanya (PCE). Després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les milícies republicanes, arribant a formar part de l'anomenat «Cinquè Regiment». Durant el transcurs de la contesa va exercir com a comandant de la 99a Brigada Mixta i, posteriorment, de la 9a Divisió. Al final de la guerra es va exiliar en la Unió Soviètica al costat d'altres polítics comunistes.
A la seva arribada a l'URSS es va instal·lar a Moscou, on treballaria com a professor d'espanyol en l'Institut d'Idiomes de la capital soviètica. En 1941, després de la invasió alemanya de la Unió Soviètica es va traslladar a la ciutat d'Ufa, on treballaria com a traductor per a la Komintern. Entre 1948 i 1969 va treballar com a traductor espanyol per a Sovexportfilm, empresa estatal soviètica encarregada de la importació i exportació de pel·lícules. Es va jubilar en 1969, traslladant-se en 1974 a la ciutat de Sukhumi.
Va tornar a Espanya en 1984, va residir a València fins a la seva defunció el 30 d'agost de 2002.

## Referències

* ↑ VV.AA., 2013, p. 331.
* ↑ Alpert, 2013, p. 345.
* ↑ Alpert, 2013, p. 45.
* ↑ Engel, 1999, p. 91.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 166.
* ↑ Engel, 1999, p. 202.
* 1 2 VV.AA., 2013, p. 331-332.
* 1 2 VV.AA., 2013, p. 332.
* 1 2 VV.AA., 2013, p. 334.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
* VV.AA.. Exilio y cine. Universidad de Deusto, 2013. ISBN 978-84-9830-364-3.
# Kamikaze girls

Kamikaze girls (japonès: 下妻物語) és una novel·la adaptada a un manga i una pel·lícula japonesa. Ha estat doblada al català.

## Argument

Momoko (Kyoko Fukada) és una noia solitària que viu al seu propi món construït sobre l'època rococó francesa i que té una visió molt particular de les coses i que es vesteix a l'estil lolita, inspirada pel rococó i Versalles. Ha d'exiliar-se amb el seu pare, un bandit de poca volada, al Japó profund; més endavant, hi coneix la que serà la seva inseparable amiga, Ichigo (Anna Tsuchiya) (només Momoko li diu així, perquè Ichigo - que vol dir maduixa en japonès - fa massa "noia prudent" al gust de Ichigo: ho canvia doncs a Ichiko, que vol dir bruixota), membre de les Ponytails, una banda de noies en vespes dirigida per Akimi. Per a això s'inventa una llegenda urbana que la farà sentir important i gràcies a la qual ajuntarà una colla pròpia amb Momoko. A partir d'aquest moment ambdues iniciaran una inseparable amistat que les farà veure el món de forma diferent. Adaptació d'una novel·la de Nobara Takemoto (autor de les novel·les Lolita).

## Repartiment

* Kyōko Fukada: Momoko Ryugasaki
* Anna Tsuchiya: Ichigo Shirayuri
* Hiroyuki Miyasako: el pare de Momoko
* Sadao Abe: Unicorn Ryuji
* Eiko Koike: Akimi
* Shin Yazawa: Miko
* Hirotaro Honda: el cap dels Yakuzas
* Kirin Kiki: l'àvia de Momoko
* Yoshiyoshi Arakawa: l'especier
* Katsuhisa Namase: Pachinko
* Ryoko Shinohara: la mare de Momoko
* Yoshinori Okada: el propietari de la botiga de roba 'Baby, The Stars Shine Bright' (Isobee)

## Referències

* ↑ «Kamikaze girls». ÉsAdir.cat. [Consulta: 20 novembre 2018].
* ↑ Dargis, Manohla «Two Girls With One Goal: They Just Want to Have Fun» (en anglès). The New York Times.
# Kelvin Jack

Kelvin Jack (Arima, 29 d'abril de 1976) és un exfutbolista de Trinitat i Tobago de la dècada de 1990.
Fou 33 cops internacional amb la selecció de Trinitat i Tobago.
Pel que fa a clubs, destacà a Reading, Dundee, i Southend United.

## Referències

* ↑ «Kelvin Jack at FIFA.com». Arxivat de l'original el 2014-06-25. [Consulta: 22 juny 2019].
* ↑ Interview with Kelvin Jack for The Warrior Nation, courtesy of socawarriors.net
* ↑ «Yorke comes up smiling as Swedes falter». The Scotsman, 12-06-2006.
* ↑ «Jack joins Shrimpers». Sky Sports.
* ↑ «Darlington sign Jack and Senior». BBC News, 15-05-2010.
# Vesna (grup de música)

Vesna és un grup de música txec.

## Biografia

El grup va ser fundat l'any 2016 per Patricie Fuxová. Mentre estudiava al conservatori, va tenir la idea de crear un grup totalment femení que celebrés la feminitat i l'eslavisme. A més de Fuxová, Vesna estava formada originalment per la violinista Bára Šůstková, la flautista Andrea Šulcová i Tanita Yankovová.
El 2017, el grup va llançar un primer senzill. La cançó es titulava Morana, el nom de la deessa de l'hivern. La cançó va ser gravada en col·laboració amb l'Orquestra Simfònica Nacional Txeca. Van gravar tres senzills més junts: Mokoš, Vesna i Živa, amb el nom de les deesses de la tardor, la primavera i l'estiu respectivament.
El 2018, Šulcová va deixar el grup. Va ser substituïda per la pianista Olesya Ocepovská i la bateria Markéta Vedralová. El novembre del mateix any Vesna va publicar el seu primer àlbum «Pátá Bohyně». El 2020 va seguir un segon àlbum titulat «Anima».
Al principi del 2023, Vesna va participar en la preselecció txeca per al Festival de la Cançó d'Eurovisió. Amb la cançó «My Sister's Crown», el grup de música va guanyar la final, cosa que li va permetre representar Txèquia en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2023, que se celebrarà a la ciutat britànica de Liverpool.

## Referències

* ↑ «Vesna will represent Czechia in Liverpool» (en anglès). Eurovision.tv, 10-02-2023. [Consulta: 2 maig 2023].