OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jeftè

Segons el Llibre dels Jutges, Jeftè va ser un jutge d'Israel que va alliberar Israel de l'ocupació per part del Regne d'Ammon.

## De bandoler a cap d'Israel

Jeftè pertanyia a la tribu de Manassès, i era un home valent, fill d'un home anomenat Galaad i d'una prostituta, i vivia a la regió de Galaad.
Quan es va fer gran, els fills del seu pare dins el matrimoni el van fer fora de casa, ja que no volien repartir-se l'herència amb ell. Aleshores es va instal·lar a la regió de Tod amb un grup de bandolers que campaven pels boscos i camins fent de saltejadors.
Va passar el temps i Israel, que vivia ocupada pels ammonites, van començar una guerra contra l'enemic. Llavors, els ancians de Galaad van pensar en Jeftè com a cap de l'exèrcit hebreu. Primer va presentar objeccions, dient que ells l'havien expulsat de casa del seu pare, però després va acceptar i el poble el va nomenar general de l'exèrcit.

## Contra els ammonites i els efraïmites

La primera decisió que va prendre va ser la d'enviar missatgers al rei d'Ammon per preguntar per què envaïa el seu territori, però el monarca li respongué que no aturaria la guerra fins que tot Canaan fos retornada als ammonites, ja que, segons ell, tres-cents anys abans els hebreus els l'havien conquerit a ells.
Jeftè va prometre a Jahvè que sacrificaria la primera persona de casa seva que el rebés si li atorgava la victòria. Va sortir a l'encontre de l'exèrcit enemic i el va aniquilar, alliberant així Israel del jou ammonita.
Quan va tornar al seu poble, Galaad, va ser la seva única filla la primera a sortir a rebre'l. Jeftè es va esquinçar els vestits però havia fet una promesa i no podia desdir-se'n. La seva filla va demanar-li dos mesos per anar al bosc amb les amigues, ja que encara era verge i volia plorar que no podria ser mare. Dos mesos després, Jeftè va sacrificar la seva única filla.
Poc després, la tribu d'Efraïm es va revoltar contra Jeftè. Els homes de Jeftè va instal·lar-se a les cruïlles de camins prop del Jordà. Quan passava algú li preguntaven si era efraïmita, si responia que no li demanaven que digués xibòlet. Resulta que en el dialecte de la zona de la gent de la tribu d'Efraïm deien sibòlet, llavors eren degollats pels seguidors de Jeftè. Així van matar quaranta-dues mil persones. Poc després els efraïmites es van rendir.
En total Jeftè va ser jutge d'Israel durant sis anys. Després Jeftè va morir, i el van enterrar a la seva ciutat, a Galaad.

## Referències

* ↑ Llibre dels Jutges. 9:1
* ↑ Llibre dels Jutges. 9:2-3
* ↑ Llibre dels Jutges. 9:7, 11
* ↑ Llibre dels Jutges. 11:12-13
* ↑ Llibre dels Jutges. 11:30-32
* ↑ Llibre dels Jutges. 11:34-39
* ↑ Llibre dels Jutges. 12:1-6
* ↑ Llibre dels Jutges. 12:7

## Vegeu també

* Llibre dels Jutges
# Joana Aina Ginard Brunet

Joana Aina Ginard Brunet, de malnom "Butlera" (Artà, 17 de juliol del 1971). És l'actual creadora de l'Argument de Sant Antoni des de l'any 2006. Pertany a la principal nissaga familiar de bons glosadors artanencs, els Butlers.
A part d'escriure l'Argument, ha participat en diversos certamens de glosats: va rebre la menció honorífica a les festes del Vermar de Binissalem del 2003; també va guanyar el primer premi al concurs de glosat Joan Sansó "Geneca" d'Artà el 1999, empatant amb el seu pare Antoni Ginard Cantó "Butler", que era qui escrivia l'Argument antigament; va fer el pregó glosat de la II Nit del vi del Consell Insular de Mallorca; i fou guanyadora del segon premi d'un concurs de glosadors a Binissalem. A les 12 hores de glosa de l'Obra Cultural Balear, li demanaren que fes gloses per donar el sus a la Xª diada.

## Referències

* ↑ Barceló, Miquel «L'Argument arriba puntual amb rima i cant popular a Artà». Ara Balears, 13-01-2017.
* ↑ Carrió i Sancho, Cristòfol «Entrevista: conversa amb Joana Ginard Brunet, Glosadora i autora actual de l’Argument d’Artà». Bellpuig, 781, 11-01-2008, pàg. 11.
* ↑ Munar i Munar, Felip «La nostra cultura popular és universal». Diario de Mallorca, 15-03-2009.
* ↑ Vives Riera, Antoni. Cultura popular i identitat local en la configuració de les veus subalternes de la pagesia.: La tradició dels arguments d'Artà entre 1846 i 1952. Lleida: Universitat de Lleida, 2013, p. 64. ISBN 9788484095910.
* ↑ «Lliurats els premis del V Concurs de Gloses Joan Sansó Geneca». Bellpuig, 693, 26-09-2003, pàg. 7. Arxivat de l'original el 11 de maig 2021 [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ «Lliurats els premis del II Certamen de Gloses Joan Sansó “Geneca”». Bellpuig, 619, 25-02-2000, pàg. 9.
* ↑ «Trenta-quatre cellers illencs es donaran cita a la II Nit del Vi». dBalears, 28-05-2005. Arxivat de l'original el 11 de maig 2021 [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ Castro Aubarell; Mesa Ferrer «Entrevista a Joana Aina Ginard Brunet, "Butlera"». Bellpuig, 16-04-2021, pàg. 38-39.
* Revista Bellpuig N.1055 pàg.38-39.
# Jeff Louder

Jeffrey "Jeff" Louder (Salt Lake City, 8 de desembre de 1977) va ser un ciclista estatunidenc professional del 2000 al 2014. Del seu palmarès destaca la victòria al Redlands Bicycle Classic.

## Palmarès

* 2004
** Vencedor d'una etapa a la Volta al llac Qinghai
* 2007
** Vencedor d'una etapa al Cascade Cycling Classic
* 2008
** 1r al Tour de Utah i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Redlands Bicycle Classic
* 2009
** 1r al Redlands Bicycle Classic i vencedor d'una etapa
* 2010
** Vencedor d'una etapa al Tour de Utah

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2010. Abandona (11a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa en sitiodeciclismo.net
* Fitxa en cyclebase.nl
* Fitxa en museociclismo.it
* Fitxa en procyclingstats.com
# Jehan Lagadeuc

Jean Lagadeuc o Yann Lagadeg (nascut al mas de Mezédern, Plougonven) fou un religiós, lexicògraf i intel·lectual bretó del segle xv. Exercí com a prevere a la diòcesi de Tréguier. Compongué Le catholicon breton, primer diccionari bretó-francès-llatí, amb més de 5.000 mots, redactat el 1464 i imprès el 1499 a Tréguier per Jean Calvez. Aquesta obra és considerada alhora el primer diccionari bretó, el primer diccionari francès i el primer diccionari trilingüe.

## Enllaços externs

* Història de la llengua bretona
# Joana de Châtillon

Joana de Châtillon (francès: Jeanne de Châtillon; nascuda cap al 1285 i morta el 16 de gener del 1354) fou la muller de Gualter V de Brienne (1305). Fou duquessa d'Atenes per matrimoni (1308-1311). Era filla de Gaucher V de Châtillon, conestable de França, i Elisabet de Dreux. Els seus avis paterns eren Gaucher IV de Châtillon i Elisabet de Villehardouin. Els seus avis materns eren Robert de Dreux, vescomte de Chateaudun, i Elisabet de Villebéon.

## Biografia

El 1305, Joanna es casà amb Gualter V de Brienne, fill d'Hug de Brienne, comte de Brienne i Lecce, i Elisabet de la Roche. El matrimoni tingué dos fills:
* Gualter VI de Brienne, comte de Brienne, Lecce, i Conversano, duc titular d'Atenes (mort el 19 de setembre del 1356), casat en primeres noces amb Margadira d'Anjou-Tàrent i en segones noces amb Joana de Brienne. Tots els seus fills moriren joves, de manera que els seus títols, les seves possessions i les seves pretensions passaren a la seva germana, Elisabet.
* Elisabet de Brienne, comtessa de Lecce i Conversano, pretendent al Ducat d'Atenes, i el Regne de Jerusalem (1306-1360), casada amb Gualter d'Enghien, amb qui tingué onze fills.
El 15 de març del 1311, el marit de Joana, Gualter, caigué en combat contra la Gran Companyia Catalana a la batalla d'Halmirós. Joana intentà defensar l'Acròpolis d'Atenes contra els catalans, però acabà rendint-se. Tornà a França amb el seu fill Gualter VI, tot i que els seus subordinats mantingueren la possessió d'Argos i Nàuplia sota Gualter de Foucherolles.
L'abril del 1318, Joana i el seu pare enviaren una petició a la República de Venècia per demanar-li diners i naus per a cavallers i infanteria per reconquerir Atenes. Tanmateix, fou rebutjada, car en l'entretant els vassalls briennistes de Grècia s'havien passat als catalans. De totes maneres, l'any següent, Gualter de Foucherolles encara capitanejava les seves naus a l'Argòlida en nom de Joana i el jove Gualter. Insistint constantment al rei de Nàpols, el rei de França i el papa, Joana mantingué viva la pretensió a Atenes en nom del seu fill fins que fou prou gran per lluitar pels seus drets a l'Egeu. El gener del 1321, Felip V de França feu de mitjancer en la querella interposada contra seu pel seu propi fill, que li exigia el pagament de part del deute exorbitant del seu pare.
Joana conservà el títol ducal fins a la mort. La seva tomba a l'església (actualment destruïda) del monestir dominicà de Troyes presentava la inscripció Duchesse d'Athènes.

## Referències

* 1 2 Ayensa, 2020, p. 138.
* ↑ Miller, 1908, p. 229 i 230.
* ↑ Rubió i Lluch, 2001, p. 112 i 113.

## Bibliografia

* Ayensa, E. «La dominació catalana a Grècia en el segle xiv: història, arqueologia, record i mite». Catalan Historical Review, 13, 2020, pàg. 135-147.
* Miller, W. The Latins in the Levant: A History of Frankish Greece (1204–1566) (en anglès). John Murray, 1908.
* Rubió i Lluch, A. Diplomatari de l'Orient català (1301-1409): col·lecció de documents per a la història de l'expedició catalana a Orient i dels ducats d'Atenes i Neopàtria. Institut d'Estudis Catalans, 2001. ISBN 9788472836129.
# Siem Reap

La Ciutat de Siem Riep (ក្រុងសៀមរាប; เสียมราฐ, Siemmarat) és la capital de la Província de Siem Reap, a Cambodja i se situa al cor d'aquesta província al pas de la carretera nacional 6, que uneix la capital, Phnom Penh i Kompung Thom amb Sisophon. Parteix d'allà la Carretera Nacional 12 que va cap al nord del país (Província de Preah Wijía).
A 8 km al nord, es troba l'antiga ciutat sagrada d'Angkor, epicentre de l'Imperi Jemer i la principal responsable de fer de la ciutat de Siem Riep el lloc més visitat del Regne de Cambodja.
La ciutat, presentada com un pol del turisme internacional, posseeix tota la infraestructura per a això. Té a més el segon aeroport nacional, Aeroport de Siem Riep, que té vols diaris a Phnom Penh i a Bangkok i eventualment a altres capitals d'Àsia.

## Referències

* ↑ «2008 Census». Arxivat de l'original el 2013-01-11. [Consulta: 21 setembre 2013].
* ↑ «?». TSBR.ed.org.
# Loceri

Loceri (en sard, Lotzeri) és un municipi italià, dins de la Província de Nuoro. L'any 2007 tenia 1.311 habitants. Es troba a la regió del'Ogliastra. Limita amb els municipis de Bari Sardo, Ilbono, Lanusei, Osini, Tertenia.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Carlo Balloi | Llista Cívica |
# Ratolí setós ventredaurat

El ratolí setós ventredaurat (Neacomys auriventer) és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de la part equatoriana de la serralada del Còndor, on viu a altituds d'entre 1.460 i 1.885 msnm. El seu hàbitat natural són les selves pluvials de muntanya. Té una llargada de cap a gropa de 64-75 mm, la cua un 55% més llarga i un pes de 12-18 g. El pelatge dorsal és de color marró fosc, mentre que el ventral és daurat. Com que fou descobert fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació. Tanmateix, els seus descriptors proposaren que fos classificat com a «espècie en perill» per la poca extensió de la seva distribució i l'amenaça que representa la desforestació associada a la mineria. El seu nom específic, auriventer, significa ‘ventredaurat’ en llatí.

## Referències

* ↑ Brito et al., 2021, p. 15.
* ↑ Brito et al., 2021, p. 7.
* 1 2 Brito et al., 2021, p. 14.
* ↑ Brito et al., 2021, p. 9.
* ↑ Brito et al., 2021, p. 16.

## Bibliografia

* Brito, J.; Tinoco, N.; Burneo, S.; Koch, C.; Arguero, A.; Vargas, R.; Pinto, C. «A new species of spiny mouse, genus Neacomys (Cricetidae: Sigmodontinae) from Cordillera del Cóndor, Ecuador» (en anglès). Mastozoología Neotropical, 28, 1, 2021, pàg. e0507. DOI: 10.31687/saremMN.21.28.1.0.23.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Ratolí saltador del desert

El ratolí saltador del desert (Notomys alexis) és una espècie de rosegador de la família dels múrids. És endèmic d'Austràlia. Es tracta d'un animal nocturn. El seu hàbitat natural són les planes sorrenques i les dunes amb matolls del gènere Spinifex. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, alexis, es refereix a Alexandria Station.

## Referències

* ↑ Moseby, K. Notomys alexis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 27 febrer 2018.
* ↑ Entrada «Notomys» d'Animalia (en anglès).
# Renault Dauphine

El Renault Dauphine fou un automòbil concebut per Renault la dècada de 1950 a successor del Renault 4CV, del qual heretava la seua configuració amb quatre portes i el motor que també anava situat al darrere. Totes les versions van compartir el mateix motor de 845cc amb una potència entre els 31 CV i els 55 CV de la versió R1093.
Del Dauphine se'n van produir a França 2.021.152 unitats entre 1956 i 1968, bona part de les quals van ser exportades als Estats Units. FASA va produir 125.912 exemplars a Valladolid. També va ser produït a Argentina i Brasil.
El Dauphine va tenir la seua versió italiana, Alfa Romeo el va produir a Milà sota llicència a partir de 1960.
Al llarg de la seua vida comercial el Dauphine va rebre altres denominacions com Renault Ondine, per a la versió més luxosa, i Renault Gordini per a les versions més potents. Tot i que no es pot considerar un cotxe esportiu, el Dauphine va aconseguir alguns èxits en competició, destacant la victòria al Ral·li de Montecarlo de 1958.
Inicialment el sistema elèctric del Dauphine era de 6V, la caixa de canvis de 3 velocitats i els frens de tambor a les quatre rodes. Amb el temps i començant per les versions més luxoses els Dauphine van acabar sent de 12V, amb quatre velocitats i frens de disc a les quatre rodes. Bona part de les millores que va incorporar el Dauphine procedien del Renault 8, model que el va substituir, però amb el qual va conviure uns quants anys.
La mecànica del Dauphine, heretada del 4CV va fer que el cotxe fos considerat fiable en alguns mercats. No va ser així als Estats Units, on una carrosseria poc resistent a la corrosió i uns conductors gens avesats a les caixes de canvi manuals van fer malbé la reputació de la marca. A Espanya el Dauphine es va guanyar el malnom de "cotxe de les vídues" degut als problemes d'estabilitat i la tendència a sortir-se'n de la carretera.

## Referències

* ↑ «A brief history of Renault» (en anglès). OSV. [Consulta: 5 desembre 2020].
# Ramon Casanellas i Lluch

Ramon Casanellas i Lluch (Barcelona, 1897 - el Bruc, Anoia, 1933) fou un sindicalista i polític català. Militant de la Confederació Nacional del Treball (CNT) i posteriorment del Partit Comunista de Catalunya (PCC). Fou un dels autors de l'atemptat que matà el president espanyol Eduardo Dato el 1921.
Amb només set anys, Ramon Casanellas entrà a treballar d'aprenent en una empresa metal·lúrgica. Amb vuit anys començà a col·laborar amb grups d'acció sindicalistes transportant armes i municions en una cistella. El 1909, amb dotze anys, va participar en els barricades durant els fets de la Setmana Tràgica. El 1911 quante tenia catorze anys, va organitzar una vaga d'aprenents a l'obrador a on treballava i per la qual van obtenir les reivindicacions de millores que demanaven.
Tingué un paper actiu en les vagues revolucionàries del 1918. Era amic de Domènec Masachs Torrente. Va haver d'exiliar-se per un temps, però tornà a Barcelona el 1919. Juntament amb Pere Mateu i Cusidó i Lluís Nicolau i Fort intervingué en l'atemptat on morí el president del govern espanyol Eduardo Dato (8 de març de 1921), com a represàlia per la persecució i assassinats de sindicalistes de Catalunya. Després d'aquesta acció, es refugià a la Unió Soviètica, s'hi va afiliar al PCUS i va estudiar a la Universitat Obrera de Dovjansk a Ucraïna (antigament Sverdlovsk). A la URSS es va casar amb una oficial soviètica i va formar part de l'exèrcit soviètic com a comandant aviador.
El 1924 passà a Mèxic, on va promoure la formació d'organitzacions comunistes mentre treballava de xofer i camàlic. El juny del 1931, tornà a Barcelona, i va participar en la tasca de consolidació del Partit Comunista de Catalunya (PCC) i del Partido Comunista de España (PCE). Fou expulsat pel partit, però més tard fou readmès. Fou detingut per la policia i expulsat el març de 1932, i després patí un atemptat el 28 de febrer de 1933. Morí en un accident de trànsit, juntament amb Francisco del Barrio, quan els dos viatjaven en motocicleta cap a Madrid per assistir a una reunió del partit. Es va sospitar que l'accident fou en realitat un atemptat, ja que havia xocat amb el cotxe d'un empresari barceloní, Josep Tió; les explicacions i la investigació posterior va descartar aquesta possibililtat.
Les restes de Casanellas i de Francisco del Río foren enterrades al Cementiri de Sant Andreu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Ramon Casanellas. Part I: De magnicida anarquista a la Unió Soviètica (1897-1921)». A Cops, 07-06-2014. [Consulta: 24 novembre 2016].
* ↑ Maurin, Joaquim «Aventuras de un magnicida: cuándo, dónde y cómo conocí a Casanellas» (en castellà). La Libertad, any V, núm.1172, 2 al 7 setembre 1923, pàg. 5.
* ↑ «Enciclopèdia onomàstica - Ca». Marxists Internet Archive. [Consulta: 14 març 2022]. (amb llicència GFDL)
# Ramon Castejón i Bajils

Ramon Castejón i Bajils (Vilanova de Meià, 1827 - 1887) fou un polític català. Era membre d'una família acomodada d'ideologia liberal que el 1837 es va establir a Lleida per mor dels atacs dels carlins a la casa pairal. Estudià llatí i filosofia al Seminari de Lleida (1841) i el 1847 es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona. Poc després es dedicà a la política, participà activament en la revolució de 1854 i el 1855-1857 fou nomenat paer en cap de Lleida.
El 1863 fou elegit diputat provincial. Compromès amb el republicanisme, el 1866 hagué d'exiliar-se a França. El 1867 tornà a Catalunya per la Vall d'Aran amb el general Contreras i intentà una sublevació republicana, però fracassà i tornà a l'exili, d'on va tornar quan triomfà la revolució de 1868 Fou elegit diputat pel districte de Balaguer a les eleccions generals espanyoles de 1869 i durant uns mesos fou nomenat governador civil de Pamplona. Participà en l'aixecament republicà d'octubre de 1869 i hagué d'exiliar-se a França novament, d'on va tornar quan fou amnistiat el 9 d'agost de 1870.
El 1871 fou elegit diputat provincial i el 1872-1873 novament paer en cap de Lleida, aquest cop per sufragi universal. A les eleccions generals espanyoles de 1873 fou elegit diputat per Balaguer i poc després el nomenaren governador civil de València, on sufocà el moviment cantonalista, i de Barcelona (1874).
Després del cop d'estat del general Pavía tornà a Lleida, on va reorganitzar el Partit Republicà Possibilista d'Emilio Castelar. El 1883 va formar part de la Junta Provincial d'Instrucció Pública i el 1885 fou escollit regidor del Partit Liberal Fusionista, encara que no va arribar a ocupar el càrrec.

## Referències

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Biografia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. en castellà, publicada per l'ajuntament de Lleida el 1895.
# Reillon

Reillon és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 71 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Reillon era de 71 persones. Hi havia 24 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 31 habitatges, 24 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 30 eren cases i 1 era un apartament. Dels 24 habitatges principals, 20 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien quatre cambres i 21 en tenien cinc o més. 18 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Reillon el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 47 persones, 36 eren actives i 11 eren inactives. De les 36 persones actives 33 estaven ocupades (16 homes i 17 dones) i 4 estaven aturades (4 dones i 4 dones). De les 11 persones inactives 3 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració, 1 d'una empresa immobiliària i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Reillon hi havia 5 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 630 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Reillon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Reillon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Renwick (Iowa)

Renwick és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 306 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Renwick tenia 306 habitants, 135 habitatges, i 76 famílies. La densitat de població era de 119,3 habitants/km².
Dels 135 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,3% hi vivien parelles casades, en un 2,2% dones solteres, i en un 43% no eren unitats familiars. En el 37% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 19,9% de 45 a 60 i un 19,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.333 $ i la renda mediana per família de 38.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.344 $ mentre que les dones 18.333 $. La renda per capita de la població era de 18.609 $. Entorn del 5,8% de les famílies i el 7,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Renwick». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Renwick». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.