OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rita Camarneiro

Ana Rita Camarneiro Mendes (nascuda el 15 de gener de 1988) és una còmica i presentadora de televisió portuguesa.

## Trajectòria

Va començar la seva carrera a la televisió a Rádio e Televisão de Portugal, l'organització de servei públic de radiodifusió de Portugal. Allà, va fer monòlegs còmics i va treballar com a guionista per al programa de tertúlies nocturnes 5 Para A Meia-Noite. També va escriure la pel·lícula de televisió pt el 2012.
Va interpretar un paper a Mau Mau Maria, una pel·lícula de comèdia del 2014.
A finals de 2014, Camarneiro es va incorporar a l'emissora privada SIC Radical, on va esdevenir presentadora del programa CC All-Stars.
A més de les seves activitats a la televisió, Camarneiro també ha treballat per a emissores de ràdio en diverses ocasions. Actualment, és copresentadora de Prova oral d'Antena 3 fins a cinc vegades per setmana.

## Vida personal

Camarneiro és originari de Figueira da Foz, del districte de Coimbra, al centre de Portugal. Té dos germans grans, un dels quals és el novel·lista Nuno Camarneiro.
Abans de dedicar-se a la seva carrera actual, va completar amb èxit un màster en psicologia a la Universitat de Coimbra.

## Referències

* 1 2 Coutinho, Isabel. «"Somos um lugar por onde o livro passa"» (en portuguès). Público, 02-01-2013. Arxivat de l'original el 3 de juliol 2020. [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ «Almas Penadas - Filmes - Comédia» (en portuguès). RTP. [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ «Comédia portuguesa "Mau mau Maria" estreia-se quinta-feira nos cinemas» (en portuguès). Jornal de Notícias, 27-10-2014. [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ «Rita Camarneiro no CC ALL STARS» (en portuguès). SIC Radical, 26-12-2014. [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ «Prova Oral de 02 Jul 2020» (en portuguès). RTP. [Consulta: 3 juliol 2020].
* 1 2 «"Um Dia com os Media" no Museu Municipal» (en portuguès). Instituto Tecnológico e Profissional, 21-05-2014. [Consulta: 3 juliol 2020].
# Autocràcia

Una autocràcia és una filosofia o forma de govern en què el poder polític és ostentat per una sola persona. El terme autòcrata es deriva del grec αὐτόκράτος (literalment "autogovernant" o "el governant de si mateix"). Els conceptes oposats són oligarquia, el govern d'una minoria o petit grup i democràcia, govern de la majoria, el poble.
En l'actualitat aquest terme és sinònim de despotisme, tirania o dictadura, un govern exercit per un individu que posseeix poder il·limitat o absolut o que no reconeix cap altre límit. L'autocràcia, però, no és sinònim de totalitarisme, atès que aquest concepte va ser encunyat per distingir els règims moderns que van sorgir a partir de 1930 i les dictadures tradicionals. Tampoc no és sinònim de dictadura militar, atès que una dictadura militar pot tenir la forma d'una "presidència col·lectiva" (com ara les "juntes sud-americanes"). No obstant això, l'autocràcia pot tenir característiques de totalitarisme i dictadura.
El concepte de "monarquia" difereix del de l'autocràcia, atès que el primer comporta un títol hereditari. A més, el poder real del monarca, en l'actualitat, pot ser limitat o merament cerimonial. Històricament els monarques governaven autocràticament, però, amb el temps, llur poder va disminuir o va ser eliminat amb l'aparició de les primeres constitucions que donaven al poble el poder per prendre decisions per mitjà de cossos representatius de govern.

## Vegeu també

* Autocràtor
* Polarització política
# Klausen

Klausen (italià Chiusa) és un municipi italià, dins de la província autònoma de Tirol del Sud. És un dels municipis del districte i vall d'Eisacktal. L'any 2007 tenia 5.031 habitants. Comprèn les fraccions de Gufidaun (Gudon), Latzfons (Lazfons), i Verdings (Verdignes). Limita amb els municipis de Feldthurns, Lajen, Sarntal, Vahrn, Villanders i Villnöß.

## Situació lingüística

| Pertinença lingüística (cens 2001) | 91,11% alemany |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 8,29% italià |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 0,60% ladí |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Arthur Scheidle | SVP |

## Personatges il·lustres

* Valentin Gallmetzer, escultor.
# Luo Pin

Luo Pin (xinès simplificat: 罗聘; xinès tradicional: 羅聘; pinyin: Luó Pìn) fou un pintor xinès que va viure sota la dinastia Qing, i va néixer el 1733 i va morir el 1799. Oriünd de Ganquan, actualment Yangzhou, província de Jiangsu. Orfe ben aviat de pare i mare, va tenir una infància dura, però gràcies al seu talent va poder introduir-se en cercles artístics. Va refusar càrrecs de l'administració, va patir dificultats econòmiques i va vendre pintures per subsistir.
Com a pintor, va destacar amb temes budistes, paisatges, persones i vegetació (pruneres i bambús). Va estudiar pintura amb Jin Nong, però el seu estil es considera molt diferenciat. És el més jove i una de les grans figures del col·lectiu Els vuit excèntrics de Yangzhou, que es caracteritzava per ignorar les normes artístiques imperants i pel seu individualisme.

## Bibliografia

* “Luo Ping: The Life, Career, and Art of an Eighteenth-century Chinese Painter “(Schweizer Asiatische Studien/Etudes Asiatique Suisse Monographien/Monographes) de Kim Karlsson.
* “The Art Book of Chinese Paintings” de Ming Deng, Ed. Long River Press.2006. ISBN 1592650511.

## Enllaços externs

* http://www.asianartnewspaper.com/article/luo-ping-eccentric-visions Arxivat 2014-04-16 a Wayback Machine..
* https://ferrebeekeeper.wordpress.com/2011/08/04/luo-ping/.
* http://arts.cultural-china.com/en/77Arts7079.html Arxivat 2012-05-25 a Wayback Machine.
# Stockton (Nova Jersey)

Stockton és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2006 tenia 555 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stockton tenia 560 habitants, 246 habitatges, i 148 famílies. La densitat de població era de 393,1 habitants/km².
Dels 246 habitatges en un 28,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,4% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 39,8% no eren unitats familiars. En el 30,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,3% tenia menys de 18 anys, un 4,3% entre 18 i 24, un 34,5% entre 25 i 44, un 25,2% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.406 $ i la renda mediana per família de 65.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.083 $ mentre que les dones 36.250 $. La renda per capita de la població era de 25.712 $. Aproximadament l'1,3% de les famílies i el 2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stockton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stockton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rinmanita

La rinmanita és un mineral de la classe dels òxids que pertany i dona nom al grup de la rinmanita. Rep el seu nom de Sven Rinman (1720–1792), pioner de la mineria i la indústria del ferro sueca.

## Característiques

La rinmanita és un òxid de fórmula química Zn₂Sb₂Mg₂Fe₄O$_{14}$(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2000. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Es troba en forma de petits prismes plans de fins a 0,5 mil·límetres de longitud fent intercreixements amb franklinita. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 7. És un mineral isostructural amb la nolanita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rinmanita pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: brizziïta, corindó, ecandrewsita, eskolaïta, geikielita, hematites, ilmenita, karelianita, melanostibita, pirofanita, akimotoïta, romanita, tistarita, avicennita, bixbyita, armalcolita, pseudobrookita, mongshanita, zincohögbomita-2N2S, zincohögbomita-2N6S, magnesiohögbomita-6N6S, magnesiohögbomita-2N3S, magnesiohögbomita-2N2S, ferrohögbomita-2N2S, pseudorútil, kleberita, berdesinskiïta, oxivanita, olkhonskita, schreyerita, kamiokita, nolanita, iseïta, majindeïta, claudetita, estibioclaudetita, arsenolita, senarmontita, valentinita, bismita, esferobismoïta, sil·lenita, kyzylkumita i tietaiyangita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Garpenberg Norra (North), a Hedemora, Dalarna (Suècia). També ha estat descrita a la vall de Babuna, a Nežilovo, província de Veles (Macedònia).

## Referències

* ↑ «Rinmanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 abril 2017].
# Balaam

Balaam (hebreu: בִּלְעָם‎) va ser un profeta i endeví citat a la Biblia al Llibre dels Nombres que va viure cap al segle xiii aC.
Era un estranger que provenia de Pethor («a la vora del riu», és a dir l'Eufrates). La localització del topònim és incerta, però podria ser Aram-Nahrain, a l'Alta Mesopotàmia. Segons això seria un endeví mesopotàmic, però una altra tradició el fa madianita, cosa que explicaria la seva relació amb Jehovà.
Balak, rei de Moab, el va fer cridar quan s'enfrontava amb els hebreus que venien d'Egipte a través del Sinaí. L'endeví va anar a veure Balak, però abans havia rebut en un somni l'ordre de Jehovà de fer allò que Ell li manés. Però les seves intencions no eren sinceres, ja que sabia que el rei li donaria honors i riqueses si maleïa el poble d'Israel, encara que desafiés el poder de Déu. Jehovà es va irar i això va donar origen al conegut succés de la Burra de Balaam. L'animal es va detenir quan va aparèixer un àngel de Déu, invisible per Balaam, i va evitar que aquest el matés amb la seva espasa. Balaam molest amb la burra, la va colpejar i l'animal va començar a parlar preguntant la raó dels cops. La burra i Balaam van seguir discutint i el profeta semblava no adonar-se'n de que parlava amb el ruc. Finalment l'àngel es va fer visible i Balaam es va sotmetre a la voluntat de Jehovà i es va comprometre a transmetre al rei allò que Déu li ordenés.
Així, transformat en un profeta vertader, Balaam es veu obligat a pronunciar oracles de benedicció pel poble d'Israel, tot el contrari del que esperava el rei Balak. En veure el campament dels israelites diu un primer oracle on explica que veu el poble instal·lat a la seva terra de promissió, poderós i ric en aigua i en béns materials. El rei de Moab, indignat pel canvi d'actitud de Balaam, ordena que se l'expulsi immediatament, però abans va fer un segon oracle: Va veure l'esplendor de la monarquia de David, al que anomena "estrella" i "governant". La tradició jueva i cristiana veuen en aquestes paraules un anunci del futur Messies, descendent del rei David. Balaam va tornar a la seva pàtria, però segons el Llibre de Josuè va ser mort per l'esquena quan els hebreus lluitaven contra els madianites que auxiliaven a Moab.
A l'art paleocristià, una representació de la Verge Maria a les Catacumbes de Priscil·la, que té al davant un personatge que assenyala una estrella, s'ha interpretat com una imatge del profeta Balaam, considerant el text de Nm 24, 15-17: «Oracle de Balaam, fill de Beor, [...] Alça's de Jacob una estrella, sorgeix d'Israel un ceptre...» que es considera que anuncia el Messies.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 87-88. ISBN 8481641618.
# Manca

La manca (plural: mancae) és l'estadi juvenil post-larval en alguns crustacis. L'estadi de la manca és la característica definitòria d'un clade anomenat Mancoida que comprèn tots els membres del Peracarida, excepte l'Amphipoda. Les mancae s'assembla molt a la forma adulta, però per l'absència de l'últim parell de pereiopodis. En alguns isòpodes, específicament la família Gnathiidae, l'estadi de manca és un paràsit de peixos, i també es coneix com a praniza.

## Referències

* 1 2 Ax, Peter. «Peracarida». A: The Phylogenetic System of the Metazoa (en anglès). 2. Springer, 2000, p. 174–178 (Multicellular Animals). ISBN 978-3-540-67406-1.
* ↑ Bush, Albert O. «Crustacea». A: Parasitism: the Diversity and Ecology of Animal Parasites (en anglès). Cambridge University Press, 2001, p. 226–241. ISBN 978-0-521-66447-9.
# Sporting Club de Gagnoa

L'Sporting Club de Gagnoa és un club de futbol ivorià de la ciutat de Gagnoa.

## Palmarès

* Lliga ivoriana de futbol:
** 1976
* Copa Houphouët-Boigny:
** 1976, 1978

## Referències

* ↑ Club profile - Soccerway.com
* ↑ Ligue 1 Ivory Coast Profile Arxivat 2013-10-07 a Wayback Machine. - ligue1-ci.com
* ↑ «Ivory Coast - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Ivory Coast - List of supercup finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Ketelvaart

El Ketelvaart també anomenat Ketelvest enllaça el Leie amb l'Escalda a Gant. Amb els seus 800 metres és un dels canals més curts però també més vells de Bèlgica que des de gairebé un mil·lenni fa part de la xarxa de les vies navegables.

## Història

El canal es va construir a l'inici segle xii i feia part de les fortificacions de la ciutat medieval. Era una part del primer cinturó de fortificacions de la ciutat. Fins al 1777, una de les quatre portes de la ciutat, es trobava a ambdós marges del canal.
# Mancelos

Mancelos és una freguesia portuguesa del municipi d'Amarante; té 12,13 km² d'àrea i 3.114 habitants (cens del 2011). La densitat de població n'és 256, 7 hab./km².
La freguesia de Mancelos es divideix en diferents llogarets; alguns en són Manhufe, Pidre, Padrão, Gateira, Boavista, Troxainho, Nogueira, Monte e Serra da Água i Leite.
La freguesia és limitada al nord per la freguesia de Freixo de Cima, al nord-oest per les de Santiago de Figueiró i Santa Cristina de Figueiró, a l'oest per la de Travanca i Oliveira; al sud per la freguesia de Real, al sud-est per la de Banho e Carvalhosa i a l'est per les de Freixo de Baixo e Fregim.

## Història

El topònim "Mancelos" prové de "Minutiellus", un diminutiu d'un nom romà, "Minutius". Va formar part del municipi de Santa Cruz de Riba Tâmega fins al 24 d'octubre del 1855.
La supervisió religiosa pertocava a la diòcesi de Braga, fins al 1882. Sanç I donà furs a aquesta freguesia, segons les anotacions d'Alfons II, al 1220. El 1110, Mem Gonçalves da Fonseca i Maria Paes Tavares, filla de D. Pedro Viegas (1180 -?) i de D. Mor Paes, manen construir un convent, el Monestir de Mancelos, que albergà l'orde de Sant Agustí, fins al 1540. Més tard, Joan III llega el monestir als dominics de Gonçalo de Amarante, i ve el papa Pau III a confirmar l'acte el 1542.
Cal destacar que al registre del Convent de S. Gonçalo de Amarante hi havia un document d'Alfons I que esmentava la donació d'un terreny, al 1131, al Monestir de Mancelos i terres adjacents, per la quantia de "dos-cents módios" a Raimundo Garcia, Pedro Nunes, Gondezendo Nunes i Soeiro Pimentel, per serveis prestats al rei. Els drets conferits per aquell document incloïen que el prior podia triar el "jutge del terreny" i redactar una "carta de magistrat".
Manhufe té també algunes cases rurals interessants, i va ser escenari d'una batalla contra els napoleònics. Fins al liberalisme constituïa el vedat de Mancelos, integrat en l'extint municipi de Santa Cruz de Ribatâmega.
El pintor modernista Amadeo de Souza-Cardoso va nàixer en aquest llogaret, a Manhufe. D. Gomes Gonçalves da Costa, nascut el 1315, fou senyor de la Quinta de Costa, en aquest llogaret, prop de Nossa Senhora da Costa, tal com més tard D. Gonçalo da Costa.

## Patrimoni

* Església de Sâo Martinho de Mancelos
* Casa d'Amadeo de Souza-Cardoso
* Capella de la Sr.ª da Conceição
* Capella de la Sr.ª da Encarnação
* Capella de la Sr.ª de Fátima
* Capella de St. António
* Capella de Sâo Sebastião
* Creu de terme

## Població

Població de Mancelos :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 2 234 | 2 064 | 2 151 | 2 193 | 2 383 | 2 263 | 2 204 | 2 529 | 2 609 | 2 739 | 2 951 | 3 245 | 3 219 | 3 504 | 3 114 |

## Galeria d'imatges

* Església romànica de Mancelos
* Casa de Manhufe d'Amadeo de Souza Cardoso
* Amarante, Mancelos, fira de la primeria del s. XX
* Capella de Gateira
* Amarante, Mancelos, església romànica

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes.
# Francesco Usper

Francesco Usper (Rovinj, 1 de novembre de 1561 - Venècia, 24 de febrer de 1641) fou un compositor i organista italià nascut a Rovigno, Istria (actual Rovinj, Croàcia). Es va instal·lar a Venècia abans de 1586 i està associat a la confraternitat "San Giovanni Evangelista" de Venècia. Va passar allà la major part de la seva vida, exercint d'organista, capellà, gerent de l'església contigua (el S. Salvador) i oficial d'administració. Usper va estudiar amb Andrea Gabrieli i aparentment es va convertir en un compositor força conegut; va col·laborar en la redacció d'una missa de Rèquiem (ara perduda) amb Giovanni Battista Grillo i Claudio Monteverdi pel gran duc Cosme II de Mèdici, i va exercir d'organista suplent a Sant Marc el 1622/23. Tot i que la seva música tendia al conservadorisme, demostra la seva capacitat de manejar amb habilitat, sensibilitat als estils instrumentals que apareixen a principis del segle xvii.

## Referències

* 1 2 New Grove: Usper (Sponga, Spongia, Sponza), Francesco, b. ca. 1560/61, Rovigno (now Rovinj), Istria, d. Feb. 24, 1641, Venice; Italian composer, organist, and priest)

## Enllaços externs

* http://www.geocities.jp/lyrischesuite/Sponga.htm
# Stoderévskaia

Stoderévskaia (en rus: Стодеревская) és un poble (una stanitsa) del krai de Stàvropol, a Rússia, que el 2019 tenia 1.599 habitants. Pertany al districte rural de Kurskaia.

## Referències

* ↑ «База микроданных Всероссийских переписей населения 2002 и 2010 годов». Arxivat de l'original el 2014-06-09. [Consulta: 28 març 2020].
# Rinko Kikuchi

Rinko Kikuchi (菊地 凛子 Kikuchi Rinko) (6 de gener de 1981) és una actriu de cinema japonesa. Ha participat en produccions com Pacific Rim, Mapa dels sons de Tòquio, Norwegian Wood, o Ningú vol la nit. Va ser nominada al Oscar a la millor actriu secundària i al Globus d'Or a la millor actriu de repartiment pel seu paper a Babel (2006) i va rebre el Independent Spirit a la millor actriu per Kumiko, the Treasure Hunter (2014).
Al llarg de la seva carrera també ha fet de model i ha participat en anuncis, principalment al Japó.

## Filmografia

* Ningú vol la nit (2015)
* Kumiko, the Treasure Hunter (2014)
* Pacific Rim (2013)
* 47 Ronin (2013)
* Norwegian Wood (2010)
* Shanghai (2010)
* Mapa dels sons de Tòquio (2009)
* The Sky Crawlers (2008)
* The Brothers Bloom (2008)
* Babel (2006)
* Warau Mikaeru (2006)
* Nice no mori: The First Contact (2006)
* Tagatameni (2005)
* Riyu (2004)
* Survive Style5+ (2004)
* 69 (sixty nine) (2004)
* Cha no Aji (2004)
* Tori (2004)
* 17 sai (2003)
* DRUG (2001)
* Sora no Ana (2001)
* Paradice (2001)
* Akai Shibafu (2000)
* Sanmon Yakusha (2000)
* Ikitai (1999)

## Referències

* ↑ Rinko Kikuchi a Internet Movie Database (anglès)
# BRENDA

BRENDA (acrònim de BRaunschweig ENzyme DAtabase) és una de les bases de dades més àmplies amb informació molecular i bioquímica sobre enzims i rutes metabòliques. Inclou informació sobre la classificació i nomenclatura, reacció i especificitat, paràmetres funcionals, aparició, estructura i estabilitat de l'enzim, mutants i enginyeria enzimàtica, preparació i aïllament, aplicació d'enzims i dades relacionades amb lligands.
Va ser fundada l'any 1987 pel Centre Nacional de Biotecnologia Alemany (GBF) a Brunsvic, al que actualment és el Centre Helmholtz d'Investigació sobre Infeccions (HZI). Llavors va ser administrada per l'Institut de Bioquímica de la Universitat de Colònia fins al 2007, mentre que en l'actualitat està en mans del Departament de Bioquímica i Bioinformàtica de la Universitat Tècnica de Brunsvic. Les seves dades estan disponibles en línia des de 1998, després d'haver-les publicat en llibres des de la seva fundació.

## Referències

* ↑ von der Lieth, Claus-Wilhelm; Luetteke, Thomas; Frank, Martin. Bioinformatics for Glycobiology and Glycomics: An Introduction. John Wiley & Sons, 2009, p. 494. ISBN 978-0-470-0296-02.
* ↑ Aehle, Wolfgang; Eck, Juergen. «Discovery of Enzymes». A: Enzyme Catalysis in Organic Synthesis: A Comprehensive Handbook. John Wiley & Sons, 2012, p. 1985. ISBN 978-3-527-32547-4.
* ↑ Chang, A.; Scheer, M.; Grote, A.; Schomburg, I.; Schomburg, D. «BRENDA, AMENDA and FRENDA the enzyme information system: new content and tools in 2009». Nucleic Acids Research, 37, supl. 1, 2008, pàg. D588-D592. DOI: 10.1093/nar/gkn820. PMC: 2686525. PMID: 18984617.
* ↑ Schomburg, I.; Chang, A.; Placzek, S.; Söhngen, C.; Rother, M. «BRENDA in 2013: integrated reactions, kinetic data, enzyme function data, improved disease classification: new options and contents in BRENDA». Nucleic Acids Research, 41, pàg. D764-D772.
* ↑ Scheer, M.; Grote, A.; Chang, A.; Schomburg, I.; Munaretto, C. «BRENDA, the enzyme information system in 2011» (PDF). Nucleic Acids Research, 39, 2011, pàg. 670-676.
# Spas-Démensk

Spas-Démensk (en rus: Спас-Деменск) és una ciutat de l'óblast de Kaluga, a Rússia, que el 2019 tenia 4.265 habitants, és seu administrativa del districte homònim.

## Referències

* ↑ Населенные места Российской империи в 500 и более жителей с указанием всего наличного в них населения и числа жителей преобладающих вероисповеданий, по данным первой всеобщей переписи населения 1897 г..
# Julie

«Julie» té aquests significats:
# Mancomunitat de Serveis Beneixama, el Camp de Mirra i la Canyada

La Mancomunitat de Serveis Beneixama, el Camp de Mirra i la Canyada és una mancomunitat de municipis de la comarca de l'Alt Vinalopó (País Valencià). Aglomera tres municipis (Beneixama, el Camp de Mirra i la Canyada) i 3.274 habitants, en una extensió de 75,80 km². El 2007 la mancomunitat era presidida per Antonio Teodoro Valdés Vidal, del Partit Popular i regidor de l'ajuntament de Beneixama. Les seues competències són:
* Aigües potables
* Camins rurals
* Manteniment de jardins
* Neteja viaria
* Organització d'actes culturals
* Recollida de residus sòlids urbans
* Serveis socials
* Transports públics
* Urbanisme

## Enllaços externs

* Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat Arxivat 2008-05-26 a Wayback Machine.