OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Camí d'Aigüesverds

El Camí d'Aigüesverds és un camí del terme de Reus a la comarca catalana del Baix Camp.
Transcorre en la seva major part per la Partida d'Aigüesverds. Comença al Camí de la Font del Carbonell, davant del Mas de l'Oliva i recorre més de dos quilòmetres en direcció sud-est, a la vora dreta del Barranc de l'Escorial que per allí ja se'n comença a dir Barranc de Mascalbó. Travessa la urbanització "Les Palmeres", segueix una direcció sud-est passant vora el Mas Vermell, i va fins al Camí del Mas del Blasi, a poca distància de Mas Calbó, on creua el camí de Riudoms a Vilaseca. Va pel fil d'un serret que separa les terres d'Aigüesverds de les de Porpres, però més avall s'enfondeix i baixa. Travessa terres més aviat pobres, amb garrofers i olivers. Vora Mas Calbó, en aquest camí, s'hi han fet troballes prehistòriques. El primer document conegut que el referencia és del 1676. És un camí protegit, classificat com a de tercer ordre, segons la denominació de l'Ajuntament de Reus, categoria que indica una funció d'accés a propietats agrícoles particulars i a equipaments singulars o empreses.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 42. ISBN 8486387655.
* ↑ "caratera veynal que puja a Ayguas Verts" Llevador de Mascalvó any 1676. fol. 102 r. Arxiu Municipal de Reus
* ↑ Modificació del pla general municipal d'ordenació de Reus que complementa el pla especial de protecció del patrimoni arquitectònic, historicoartístic i natural de la ciutat de Reus. Reus: l'Ajuntament, 2005, p. 22.
# Oakwood (Comtat de Cuyahoga)

Oakwood és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 3.667 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oakwood tenia 3.667 habitants, 1.416 habitatges, i 877 famílies. La densitat de població era de 409,2 habitants per km².
Dels 1.416 habitatges en un 23,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,1% hi vivien parelles casades, en un 13,3% dones solteres, i en un 38% no eren unitats familiars. En el 33,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,5% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 23,5% entre 25 i 44, un 26,8% de 45 a 60 i un 20,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.404 $ i la renda mediana per família de 54.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.806 $ mentre que les dones 30.735 $. La renda per capita de la població era de 19.408 $. Aproximadament el 2,9% de les famílies i el 6,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oakwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oakwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Mummi

Mummi és el nom dels següents personatges:
* Luci Mummi, tribú de la plebs el 187 aC.
* Quint Mummi, tribú de la plebs el 187 aC.
* Luci Mummi Acàic, cònsol el 146 aC.
* Espuri Mummi, militar i escriptor romà.
* Marc Mummi, pretor el 70 aC.
* Mummi (Mummius) fou llegat de Marc Licini Cras Dives en la guerra servil (73 aC). Fou derrotat per Espàrtac.
* Publi Mummi Sisenna, cònsol el 133 aC.
# Suimanga de carpó porpra

El suimanga de carpó porpra (Leptocoma zeylonica) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i terres de conreu de les terres baixes de l'est de l'Índia i Sri Lanka, i cap al nord fins Bangladesh i oest de Myanmar.

## Referències

* ↑ «Suimanga de carpó porpra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Uliànovsk

Uliànovsk (en rus Ульяновск), antigament Simbirsk (en rus Симбирск), és una ciutat russa, prop del riu Volga, i a 893 km a l'est de Moscou. És el centre administratiu de l'óblast d'Uliànovsk, i el lloc de naixement de Vladímir Ilitx Uliànov, Lenin, i en honor seu va ser canviat el nom de la ciutat.
El 2009 tenia 603.782 habitants.

## Enllaços externs

* Pàgina web d'Uliànovsk (rus)
# Un fantasma enamorat

Un fantasma enamorat (títol original en anglès Truly, Madly, Deeply) és una pel·lícula britànica dirigida per Anthony Minghella estrenada el 1990 (a la TV), i a sales de cinema el 1991. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Nina, als quaranta anys, resta inconsolable des de la mort de Jamie, el seu marit violoncel·lista. Un dia, tanmateix, aquest reapareix, com si res no hagués passat. Però aviat, esdevé "invasor", imposant a Nina la presència d'amics músics, fantasmes com ell, amb els quals improvisa concerts i mira vídeos. Alhora, Nina troba un treballador social, Mark, de qui s'apassiona i recíprocament. Jamie comprèn mentrestant que és hora de "desaparèixer" definitivament.

## Al voltant de la pel·lícula

És la primera pel·lícula d'Anthony Minghella, el tema de la qual s'acosta al de Ghost (1990). Si bé no té els mitjans tècnics ni les mateixes expectatives comercials, Un fantasma enamorat obté a la seva estrena un bon èxit de públic i crítica, a què va contribuir Alan Rickman, que ja va destacar el 1988 a Die Hard. Minghella coneixerà després un èxit més gran amb El pacient anglès (1996).

## Repartiment

* Juliet Stevenson: Nina
* Alan Rickman: Jamie
* Bill Paterson: Sandy
* Michael Maloney: Mark
* Jenny Howe: Burge
* Carolyn Choa: L'intèrpret
* Christopher Rozycki: Titus
* David Ryall: George
* Keith Bartlett: Plumber
* Stella Maris: Maura
* Ian Hawkes: Harry
* Deborah Findlay: Claire
* Vania Vilers: El francès
* Arturo Venegas: Roberto
* Richard Syms: Symonds
* Mark Long: Isaac
* Teddy Kempner: Freddie
* Graham DuFresne: Pierre
* Frank Baker: Bruno
* Tony Bluto: Anthony

## Premis

* 1992: BAFTA al millor guió original

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ «Truly, Madly, Deeply». The New York Times.
# Vall de Montesa

La Vall de Montesa és una subcomarca del País Valencià que actualment es troba integrada en la comarca de la Costera, i al llarg de la història formava part del terme particular o del terme general de Xàtiva segons l'època històrica. En formaven part els municipis actuals de La Font de la Figuera, Moixent, Montesa, i Vallada. Anomenada així per acollir el riu Cànyoles que temps enrere s'anomenava riu de Montesa, apareix al mapa de comarques d'Emili Beüt "Comarques naturals del Regne de València" publicat l'any 1934.
Vall de Montesa (2013) :

## Referències

* ↑ «Vall de Montesa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Vall de Montvallet

La Vall de Montvallet és una riera la major part de l'any seca dels termes municipals de Juncosa, el Soleràs i els Torms, a les Garrigues.
Es forma en terme de Juncosa, prop del Mas del Manuel, al nord-oest del Coll de Mònics, al vessant nord-est de la Serra de Covaneres. Des d'aquest lloc davalla cap al nord-oest, paral·lel al Serrall de les Cometes. La part superior s'anomena la Vall Cansada de Més Amunt; travessa el terme dels Torms, fins que a ponent del Mas del Sas entra en el terme del Soleràs, on de seguida s'aboca en la Vall Cansada.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ventolada

La Ventolada és una muntanya del municipi de Lladurs (Solsonès) que assoleix els 1.319,0 m. d'altitud. Situada a l'extrem nord-oriental del terme municipal, únicament una àrea de la meitat inferior del seu vessant septentrional està dins del terme municipal de Navès.
Per l'oest hom pot considerar que la muntanya té la seva base en una collada de la capçalera de la canal del Prior que assoleix els 1,224,2 m. d'altitud i que l'uneix amb el sector de l'Hostal del Vent, el vessant nord s'enfonsa cap a l'interior del clot de Vilamala mentre que per la banda est i sud s'uneix a la serra de Capdevila.

## Algunes dades

Si hom situa la base de la Ventolada a la collada de la canal del Prior (1.224,9 m. d'altitud) la secció horitzontal de la muntanya té un perímetre de 5 km. i una superfície de 36,39 ha. Si la base se situa 25 m. més amunt per tal d'evitar que inclogui una part de la serra de Capdevila, la secció horitzontal a 1.250 m. d'altitud té un perímetre de 2,6 km i una superfície de 19,31 ha.

## Notes i referències

* ↑ A l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC d'escala 1:50.000 se la denomina La Ventolana Vegeu mapa però en els mapes d'escala inferior (1:25.000, 1:10.000 i 1:5.000 ja hi consta com a La Ventolada, topònim que també consta al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya Vegeu-lo
# Ventimiglia di Sicilia

Ventimiglia di Sicilia (sicilià Calamigna) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Palerm. L'any 2007 tenia 2.193 habitants. Limita amb els municipis de Baucina, Bolognetta, Caccamo, Casteldaccia i Ciminna.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Andrea Pagano | Llista cívica |
# Twelfth Avenue

La Twelfth Avenue (en català Dotzena Avinguda), també anomenada West Side Highway, és una avinguda de l'oest de Manhattan, a Nova York. Al nord del carrer 60, la Twelfth Avenue pren el nom de Henry Hudson Parkway, i esdevé una mena de perifèric sense accés a vianants.

## Enllaços externs

* NYCroads.com - West Side Highway (NY 9A)
# Valencians pel Canvi

Valencians pel Canvi va ser una plataforma cívica del País Valencià integrada per un centenar d'intel·lectuals per tal de, segons el seu manifest de fundació, "promoure el debat d'idees, la renovació de la vida política del País Valencià, i afavorir totes les formes possibles de contacte i unitat entre les forces progressistes valencianes". Va ser fundada en la tardor del 1999, i dissolta el 2018.
L'entitat va estar presidida per Joan Francesc Mira, Ramon Lapiedra, Francesc de Paula Burguera i Josep Lluís Barona. Des d'octubre de 2011, i fins a la seua dissolució el 2018, el president va ser el professor Antoni Furió, i la vicepresidenta, la periodista Rosa Solbes. El darrer consell directiu estava integrat per Gustau Muñoz i Veiga, Rosa Serrano, Maria Josep Picó, Sandra Obiol, Ferran García-Oliver, Júlia Benavent, Juli Peretó, Francesc Bayarri, Emèrit Bono, Vicent Álvarez, Pep Pérez, Vicent Olmos i Gerard Fullana.
Les activitats de la plataforma cívica s'orientaven a l'anàlisi i la reflexió crítica de la societat valenciana i a tractar d'oferir respostes als reptes actuals en la cultura, l'economia, la política i la societat valencianes. Valencians pel Canvi organitzava periòdicament debats, seminaris i conferències sobre qüestions d'interés cívic general; convocava amb una periodicitat trimestral l'Observatori de l'Esquerra per a debatre a intensitat i rigor assumptes d'actualitat general; i feia publicacions amb el contingut dels actes més destacats.
El 2012 l'entitat cívica Valencians pel Canvi va presentar el projecte Objectiu 2015, com una aposta ferma per generar un espai progressista i valencianista ampli, aglutinador, a partir del debat sobre com hauria de ser i cap a on es vol orientar aquest canvi, que s'havia de produir en els comicis del 2015.
Després del canvi progressista en les principals institucions valencianes arran de les eleccions autonòmiques i locals de la primavera del 2015, l'entitat va iniciar una reflexió i va optar finalment per la dissolució.

## Referències

* ↑ «Valencians pel Canvi impulsa el ´Objectiu 2015´ para echar al PP» (en castellà). Levante-EMV, 20-02-2012.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Valencians pel Canvi Arxivat 2013-04-11 a Wayback Machine.
# Txerkes Khan

Txerkes Khan fou un suposat kan de l'Horda d'Or esmentat únicament per Khuandemir, successor vers 1362 de Nuruzbeg o vers 1363 de Kildibeg (si era diferent de Kulna Khan).
Segons l'historiador esmentat el van proclamar els amirs i era considerat fill de Janibeg. No s'esmenta en cap altra font, però si que hi ha una moneda amb el seu nom (de fet Txerkesbeg) encunyada a Astracan el 1374. Si Khuandemir l'encerta, va pujar al tron efímerament i després s'hauria mantingut uns anys a la regió d'Astracan. Com que no en dona cap detall no es pot afegir res més.
Si realment va regnar fou el darrer batúida real o suposat. No se sap si la família es va extingir o no, però en tot cas cap més batúida va retornar al tron que va passar a la descendència d'altres fills de Jotxi.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Vicente Pla Broch

Vicente Pla Broch (Castelló de la Plana, 1923 - 1998) fou un polític i comerciant valencià. Orfe de pare, va passar un temps a un reformatori, on es va deslliurar de ser reclutat a la División Azul per les seves bones notes a dibuix. Després es dedicà al comerç i a l'exportació de taronges. Acabà a ser president de la Cambra Agrària de Castelló. Fou alcalde de Castelló i procurador en corts franquistes de novembre de 1975 a febrer de 1979, quan es convocaren les primeres eleccions municipals democràtiques. Fou l'autor del Pla d'Ordenació Urbana amb ambicioses dotacions sanitàries, que fou dut a terme durant els anys vuitanta.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2013-06-18 a Wayback Machine.
* Biografia a El Periódico Mediterráneo.
| Precedit per: Francisco Luís Grangel Mascarós | Alcalde de Castelló 1975 - 1979 | Succeït per: Antonio Tirado Jiménez |
# Ukko

Ukko (Uku en estonià), en la mitologia finesa, és un déu del cel, el temps, les collites i altres fenòmens naturals. És també el déu més significatiu de la mitologia finesa i la paraula ukkonen, tempestat amb trons, deriva del seu nom. Al Kalevala també és anomenat Ylijumala (el déu suprem), ja que representa la divinitat de totes les causes superiors.
Ukko en finès contemporani, significa "vell". Ell és l'equivalent d'Odin en el panteó de les divinitats escandinaves, però apareix en el context teogònic, amb les característiques de Thor.
Els orígens d'Ukko són probablement a la divinitat bàltica, Pērkons i a la deïtat celestial finesa més antiga: Ilmarinen. Així mateix és, en gran manera, una representació bàltica oriental del déu Thor, dels cultes pagans Asa, de l'època vikinga.
Amb l'esdevenir del temps, mentre Ukko adoptava la naturalesa d'Ilmarinen com a divinitat celestial, Ilmarinen en canvi, deixava de ser deïtat intrínseca i es convertia en un simple heroi i ferrer mortal. La tradició mítica atàvica concebia Ilmarinen com l'omnipotència generadora de la volta celeste.
L'arma que usa Ukko és, generalment, un martell anomenat Ukonvasara, una destral o una espasa, amb els quals, en clavar els seus cops, crea el llampec i el tro. En el mateix sentit, cada vegada que Ukko s'aparella amb la seva dona Akka (en finès contemporani significa vella), s'origina una eixordadora tempestat. Ell també causa tempestes quan llaura els seus camps o quan condueix el seu carro a través dels cels. L'arma original d'Ukko era, probablement, una destral de pedra amb forma de vaixell.
A la regió bàltica, el símbol mític del tro és una serp o escurçó amb una figura serrada a la seva pell. Encara hi ha talles de pedra que mostren representacions de serps i de llampecs en diversos llocs arqueològics de l'àrea nòrdica oriental.
Ukko és conegut, de vegades, sota el nom de Perkele o Ilmarinen, el ferrer del Kalevala. La seva esposa és Rauni, la protectora de l'arbre del serbal, coneguda a més com la "Mare Terra" o Akka.

## Referències

* ↑ Anna-Leena Siikala (2002), Mythic Images and Shamanism: A Perspective on Kalevala Poetry, Suomalainen Tiedeakatemia, ISBN 9514109015 pp. 203-5.

## Bibliografia

* Unto Salo, Ukko: god of thunder of the ancient Finns and his Indo-European family, Institute for the Study of Man, 2006, ISBN 0941694941

## Vegeu també

* (2020) Ukko
# Videocracy

Videocracy és documental de 2009 d'Erik Gandini, italià resident a Suècia, que analitza l'acumulació de poder que ha experimentat la televisió a Itàlia durant els últims tres decennis i de com un cert tipus de fer televisió està influint profundament en els comportaments de la població italiana. Gandini centra l'atenció del seu documental en l'imperi mediàtic de Silvio Berlusconi i en els estrets vincles entre interessos polítics i televisius.
A la fi d'agost de 2009 la cadena pública RAI i Mediaset, controlades per Berlusconi, van declinar retransmetre el trailer del documental.

## Referències

* ↑ Maria Pia Fusco. «La Rai rifiuta il trailer di Videocracy "È un film che critica il governo"». La Repubblica.
* ↑ Dan Higgins (Pure Movies). «Eric Gandini Interview». Pure Movies. [Consulta: 13 agost 2010].

## Enllaços externs

* Videocracy - Lloc web oficial
# Vessioli (Mostovskoi)

Vessioli - Весёлый (rus) és un khútor pertanyent al possiólok de Mostovskoi (krai de Krasnodar, Rússia). Es troba a la vora dreta del riu Khodz, afluent del Labà, de la conca del riu Kuban. És a 5 km al sud-oest de Mostovskoi i a 156 km al sud-est de Krasnodar.
# Verdum capnegre

El verdum capnegre (Chloris ambigua) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) del mateix gènere que el verdum europeu, habitual als Països Catalans.

## Descripció

* Fa una llargària de 115 – 141 mm, i un pes de 14 – 21 grams.
* Mascle amb colors generals verd oliva, més marrons per sobre i amb taques grogues a la zona ventral. Cap negre. Plomes primàries negres, amb una taca groga al bordell exterior de l'ala.
* Femella similar al mascle però amb el cap marró més o menys clar, en comptes de negre.

## Hàbitat i distribució

Habita el pis alpí o subalpí, en boscos de coníferes, mixts i de fulla caduca, prats alpins, terres agrícoles, de vegades prop d'assentaments humans, del sud-est del Tibet, sud-oest de la Xina, oest, nord-est i est de Myanmar, nord-oest de Tailàndia, nord de Laos i nord-oest del Vietnam.

## Alimentació

Menja llavors, fruits i cultius com el blat i la soja. Durant la temporada de cria també mengen alguns insectes.

## Reproducció

Crien de maig a juliol, fent els nius als arbres, amb tiges i herbes, tapissats amb molsa i plomes. Ponen fins a 4 ous de color blau verdós clar amb algunes taques negres.

## Subespècies

S'han descrit dues subespècies:
* C. a. ambigua (Oustalet, 1896). Est de Birmània, sud de la Xina i nord d'Indoxina.
* C. a. taylori (Kinnear, 1939). Sud-est del Tibet.

## Referències

* ↑ «Verdum capnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
* ↑ Fitxa del verdum capnegre a Baidu Rev. 06/10/2013 (xinès)
* ↑ Fotografies de verdums capnegres a Oriental bird Images Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine. Rev. 06/10/2013 (anglès)
* ↑ Classificació amb subespècies, dels frigíl·lids segons el Congrés Ornitològic Internacional (versió 3.5, 2013) Arxivat 2013-04-15 a Wayback Machine. Rev. 06/10/2013 (anglès)
# Vidiná

Vidiná és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1335.
# Vas (Hongria)

Vas (en alemany: Eisenburg, en eslovè: Železná županija) és una província (megye) de l'oest d'Hongria, ja pertanyia a l'antic Regne d'Hongria, la seva capital és Szombathely. Limita amb Àustria, Eslovènia i amb les províncies hongareses de Győr-Moson-Sopron, Veszprém i Zala. Vas té una extensió de 3.336 km² i una població de 268.653 habitants.
Viccionari
# Velòdrom de Cap Blanc

El Velòdrom de Cap Blanc era una instal·lació dedicada al ciclisme en pista a l'aire lliure de Llucmajor (Mallorca, Illes Balears, Espanya), existent entre 1925 i 1943.
Va ser la tercera pista ciclista existent a la localitat, després de s'Hort des Frares (1897-1901) i el Monestir Park (1914-1916).

## Història

Fou impulsat per la societat esportiva Lluchmayor Sport Club, entitat inicialment dedicada únicament al futbol, i inaugurat el 14 de juny de 1925 amb la disputa de sis proves ciclistes. Des del principi també va funcionar com a camp de futbol de l'equip Lluchmayor Sport Club, així com d'altres equips de la població.
Tenia una corda de 333,33 metres (igual que el seu antecessor, el Monestir Park) i va ser dissenyat a tall de poliesportiu, ja que en el seu espai central hi hagué espai per a un camp de bàsquet, entre altres esports.
Aviat va acollir proves ciclistes d'importància sota la direcció de l'exciclista Antoni Llompart Julià. Entre d'altres, vuit edicions del Campionat de Balears de ciclisme entre 1927 i 1934. Va rivalitzar en importància amb la principal pista de l'illa, el Velòdrom de Tirador. Estava ubicat aproximadament en l'espai ocupat per l'actual carrer Catalunya, traçat posteriorment.
Amb la Guerra civil espanyola va entrar en crisi i no va poder recuperar-se; va deixar d'estar activa després de 1943. Actualment no queda cap rastre de la instal·lació.

## Esdeveniments

* Campionat de Balears de velocitat: 1927, 1928, 1929, 1930, 1931, 1933, 1934.
* Campionat de Balears de fons: 1930.

## Referències

* ↑ García Gargallo, 2018, p. 137.
* ↑ Font Obrador, 1999, p. 154-56.
* ↑ Canals Morro, 2012, p. 33.
* ↑ Flaquer Palmer i Vidal Perelló, 2005.

## Bibliografia

* Canals Morro, Pere. Ciclisme, ciclistes i bicicletes a s'Arenal. Llucmajor: Ajuntament de Llucmajor, 2012. ISBN PM-558-2012.
* Flaquer Palmer, Mateu; Vidal Perelló, Miquel. Ciclistas de Mallorca. Palma: Última Hora, 2005.
* Font Obrador, Bartomeu. Historia de Llucmajor. Llucmajor: GraficArt, 1999. ISBN 84-930711-1-0.
* García Gargallo, Manuel. El velòdrom de Tirador. Una història de l'esport a Mallorca. Palma: Illa Edicions, 2018. ISBN 978-84-947890-1-4.