OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sol, i de dol

Sol, i de dol és el primer llibre de poemes publicat pel poeta català J. V. Foix. Va sortir el 1947, tot i que portava el peu d'impremta de 1936 per saltar-se la censura. Molts dels poemes ja estaven escrits d'abans de la guerra civil. Va ser l'obra que va consolidar Foix.
El llibre inclou setanta poemes en forma de sonet d'estructura perfecta, combinant la forma del sonet italià amb el sonet clàssic català. El poemari està dividit en sis seccions, la primera versa sobre l'ofici del poeta i les contradiccions íntimes que té; la segona part és la reflexió sobre l'art; la tercera secció, la més breu, és de tema amorós i metafísic alhora; la quarta i la cinquena cal analitzar-les juntes pel fet de ser poemes de to dionisíac, on descriu anècdotes de joventut amb una exuberància verbal important, finalment, la darrera és de tema religiós.
L'estil d'aquest poemari és molt original, incorpora a la llengua moderna, molt depurada i amb voluntat de seguir Pompeu Fabra, infinitat de recursos de la llengua medieval (arcaismes, formes verbals de primera persona sense vocal final de desinència…) així com moltes citacions de poetes d'aquella època que li serveixen de model, des de provençals com Bernat de Ventadorn, Raimbaut de Vaqueiras, els italians Petrarca, Dante, Cavalcanti i els catalans Ramon Llull, Jordi de Sant Jordi o Ausiàs March. Els noms exòtics també hi són presents, així com molts de modernitat inqüestionable. Sol, i de dol és una síntesi de classicisme i d'avantguardisme que recull sonets que l'autor va anar escrivint des de 1913 a 1936 i revisats just abans de ser publicats.
En els sonets de Sol, i de dol Foix reflexiona, sovint de manera metafísica i des d'una perspectiva personal i original, sobre diversos temes clau de la modernitat, com per exemple la crisi d'identitat individual i col·lectiva en un món cada vegada més tecnificat que aguditza la soledat de l'home. Un altre tema és la necessitat d'imposar la raó damunt la follia, sense abandonar la imaginació. Les dificultats per acomplir el desig i viure l'amor plenament, o la impossibilitat espiritual d'assolir l'absolut. En el conjunt de l'obra diversa i complexa de Foix, Sol, i de dol esdevé el llibre central on s'expressen els conflictes i els dubtes existencials més pregons del poeta.
L'escriptor madrileny Manuel Longares va fer-ne la traducció al castellà per a Visor Libros, amb el títol Sólo, y dolido.

## Enllaços externs

* J. V. Foix recita els seus textos. A: Aula Màrius Torres. Arxivat 2009-06-20 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Espadaler, Anton (1985). «Presentació». A: J.V. Foix. Sol, i de dol(1993) Barcelona: Quaderns Crema.
# Teodor d'Alexandria

Teodor d'Alexandria és el nom dels següents personatges:
* Teodor d'Alexandria fou patriarca jacobita d'Alexandria del 727 al 728 (Le Quien, Oriens Christianus, vol. ii. col. 445, 457.)
* Teodor I d'Alexandria, patriarca d'Alexandria
* Teodor II d'Alexandria, patriarca d'Alexandria (2004)
* Teodor d'Alexandria (segle v), religiós, diaca de l'església d'Alexandria
* Teodor d'Alexandria (segle VI), monjo romà d'Orient
* Teodor d'Alexandria o Tauadros II, patriarca copte d'Alexandria
# Temporada 2005-2006 de la secció d'hoquei sobre patins del Futbol Club Barcelona

* Plantilla
| 00 Octavi Tarrés 2 Ramon Benito 4 Miquel Masoliver 8 David Páez 9 Sergi Panadero | 10 Aitor Egurrola 18 Carlitos López 21 Alberto Borregán 24 José Luís "el negro" Páez |
Entrenador: Quim Paüls
* Altes
* Baixes
* Classificació
* Copa d'Europa: Eliminat a la primera fase per 5 a 4 (anada i tornada) contra el Follonica Hockey. Passà a jugar la Copa de la CERS.
* Copa de la CERS: Campió
* Copa Continental: Campió
* OK Lliga / Lliga espanyola: Campió (1r a la fase regular)
* Copa del Rei / Copa espanyola: Subcampió. Derrotat a la final per 2-3 contra l'Alnimar Reus Deportiu.
* Supercopa espanyola: Campió
# Temporada 1930-1931 del RCD Espanyol

Dades de la Temporada 1930-1931 del RCD Espanyol.

## Fets Destacats

* La temporada posterior a la venda de Ricard Zamora fou força fluixa. El club es classificà penúltim tant al Campionat de Catalunya com a la lliga espanyola i no assolí plaça per a la copa.
* 26 d'octubre de 1930, en partit del Campionat de Catalunya, Espanyol 5 - CE Júpiter 2.
* 28 de desembre de 1930, en partit de lliga, Espanyol 5 - Arenas de Getxo 0.
* 4 de gener de 1931, en partit de lliga, Real Unión de Irún 6 - Espanyol 1.
* 11 de gener de 1931, en partit de lliga, FC Barcelona 6 - Espanyol 2.
* 18 de gener de 1931, en partit de lliga, Espanyol 4 - CE Europa 0.
* 15 de març de 1931, en partit de lliga, Espanyol 4 - FC Barcelona 4.

## Resultats i Classificació
### Campionat de Catalunya

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts | Classificació |
| 4 | CE Europa | 10 | 4 | 2 | 4 | 15 | 15 | 0 | 10 | (Nota) |
| 5 | RCD Espanyol | 10 | 3 | 2 | 5 | 21 | 26 | −5 | 8 | |
| 6 | CE Júpiter (O) | 10 | 0 | 2 | 8 | 11 | 38 | −27 | 2 | Promoció |

### Lliga i Copa d'Espanya

* Lliga d'Espanya: Novena posició amb 14 punts (18 partits, 6 victòries, 2 empats, 10 derrotes, 32 gols a favor i 45 en contra).
* Copa d'Espanya: No es classificà per a la competició.

## Plantilla

| P | Jugador | Lliga d'Espanya | Lliga d'Espanya | C. de Catalunya | C. de Catalunya |
| P | Jugador | PJ | G | PJ | G |
| POR | Joaquín Aznar | 11 | -20 | 3 | -11 |
| POR | José María Cabo | 6 | -18 | 6 | -13 |
| POR | Francesc Mañé | 3 | -7 | - | - |
| POR | Antoni Vilarrodona | - | - | 1 | -2 |
| POR | Josep Baldrich | - | - | 1 | - |
| DEF | Ricardo Saprissa | 16 | - | 8 | - |
| DEF | Casto Moliner | 17 | - | 2 | - |
| DEF | Ramon Orriols | 3 | - | 7 | - |
| DEF | Conrad Portas | - | - | 1 | - |
| DEF | Ramón Sarasquete | - | - | 1 | - |
| MIG | Pere Solé | 18 | 2 | 10 | 1 |
| MIG | Ramon Trabal | 13 | 1 | 8 | - |
| MIG | Josep Pausàs | 18 | - | 1 | - |
| MIG | Josep Besolí | 16 | 6 | 2 | - |
| MIG | Manuel Espino | - | - | 7 | 1 |
| MIG | Vicenç Tonijuan | - | - | 1 | - |
| DAV | Edelmiro Lorenzo | 18 | 11 | 10 | 9 |
| DAV | Josep Prat | 18 | 3 | 1 | - |
| DAV | Gabriel Juvé | 18 | 4 | 1 | - |
| DAV | Francesc Tena II | 8 | 1 | 7 | 2 |
| DAV | Crisant Bosch | 6 | 1 | 9 | 3 |
| DAV | Martí Ventolrà | - | - | 10 | 1 |
| DAV | Lluís Bonal | 9 | 2 | - | - |
| DAV | Ricard Gallart | - | - | 8 | 2 |
| DAV | José Muñoz Morenito | 2 | 1 | 2 | 1 |
| DAV | José Padrón | - | - | 4 | 1 |

## Referències

* ↑ «Diversos articles». Mundo Deportivo, Diverses dates. [Consulta: 18 desembre 2011].
* ↑ «ELS RESULTATS DEL RCD ESPANYOL». statspericos.blogspot.com. [Consulta: 18 desembre 2011].
* ↑ «Espanyol 1930-31». bdfutbol.com. [Consulta: 18 desembre 2011].
* ↑ «Temporada 1930». periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Temporada 1930-31». BDFutbol. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Bdfutbol Campionat de Catalunya 1930-31
* ↑ RSSSF Catalonia Championship 1903-1940 - All Results
* ↑ «El lunes homenaje a Mané». Mundo Deportivo, 16-04-1949. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «En vísperas del campeonato de liga». Mundo Deportivo, 05-12-1930. [Consulta: 14 febrer 2015].
# Teofrastàcies

Teofrastàcies (Theophrastaceae) és una petita família de plantes amb flors. En la seva circumscripció habitual consta de 7 gèneres i 95 espècies d'arbres o arbusts que són natius de l'Amèrica tropical.
El sistema APG II posa aquesta família dins l'ordre Ericales. L'APG II també hi inclou el gènere addicional Samolus, amb 15 espècies més que eixamplen molt l'àrea de distribució de la família. El sistema APG III inclou la família dins Primulaceae (sensu lato).
* Theophrasta
* Neomezia
* Clavija
* Jacquinia
* Deherainia
* Votschia
* Bonellia
Filogènia de les Theophrastaceae segons Ståhl (2010). :

## Notes

* ↑ Angiosperm Phylogeny Group «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 141, 4, 2003, pàg. 399–436. DOI: 10.1046/j.1095-8339.2003.t01-1-00158.x. ISSN: 0024-4074.
* ↑ Angiosperm Phylogeny Group «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 161, 2, 2009, pàg. 105–121. DOI: 10.1111/j.1095-8339.2009.00996.x. ISSN: 00244074.

## Referències

* Theophrastaceae Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. in L. Watson and M. J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine..
* Ståhl, Bertil «Theophrastaceae». Flora Neotropica, vol. 105, 2010, pàg. 1–160.
# Suroasso

Suroasso fou un antic estat de Sumatra, annexionat per Holanda el 1821 i esdevingut un districte de la regència de Bengkulis a la residència de la Costa Oriental.
El 1680 el nominal sobirà de Menangkabau, Yang di Pertuan Alif, va morir, i el regne va acabar dividit en cinc parts que van formar cinc nous estats, una de les quals era Suroasso. El sobirà Yang-di-pertuan Sultan Krayahan Alam fou enderrocat per la secta dels padris vers 1820 i va cedir la sobirania als holandesos per tractat de 1821. A la seva mort el mateix 1821 l'estat fou annexionat. La seva nissaga va subsistir i encara està representada.

## Referències

* A. Flicher, Les Etats princiers des Indes néerlandaises, Dreux 2009
# Síndrome de Cogan

La síndrome de Cogan és un trastorn rar caracteritzat per queratitis intersticial no sifilítica (una inflamació de la còrnia) i dèficit bilateral audiovestibular (problemes d'audició i vertigen). És més comú en caucàsics que en altres races.

## Història natural

L'inici de la malaltia és generalment un breu episodi de malaltia inflamatòria ocular, en general la queratitis intersticial. Altres afeccions oculars inflamatòries que poden ocórrer inclouen uveïtis, epiescleritis i escleritis. Aquestes condicions causen dolor ocular, llagrimeig (llagrimeig dels ulls) i fotofòbia (dolor ocular amb l'exposició a la llum).
Poc després d'aquests símptomes oculars, els pacients desenvolupen símptomes audiovestibulars bilaterals, inclosa la pèrdua de l'audició, vertigen (marejos) i el tinnitus (brunzit a les orelles). Aproximadament la meitat dels pacients en última instància, desenvolupen la pèrdua de l'audició completa, però només una minoria pateix l'experiència de la pèrdua visual permanent.
Els símptomes sistèmics que poden produir són mal de cap, febre, artràlgia (dolor articular), i vasculitis sistèmica (inflamació dels vasos sanguinis). La vasculitis pot afectar qualsevol vas sanguini, incloent-hi l'aorta. Aortitis col·loca els pacients en major risc d'aneurisma aòrtic, una complicació potencialment mortal.
Els símptomes solen deteriorar progressivament en uns dies. Tot i que l'anàlisi de proteïnes en ESR, CMB, i C-reactiva pot ser anormal i hi pot haver trombocitosi o anèmia, cap d'aquests resultats són indicadors fiables de la malaltia. És essencial un examen amb làmpada de fenedura.

## Enllaços externs

* Hain, Timothy C. «Cogan's Syndrome» (en anglès), 01-10-2012. [Consulta: 8 desembre 2013]. «inclou una sèrie de refereències a articles científics sobre la matèria»
# Teorema de tres distàncies

En matemàtiques, el teorema de tres distàncies o conjectura de Steinhaus estableix que, si s'emplacen $n$ punts en una circumferència amb angles $\theta ,2\theta ,3\theta ,...n\theta$ des del mateix punt de partida, aleshores els segments de circumferència entre els punts obtinguts només tindran com a màxim tres mides diferents, per a qualsevol $\theta$ i per a qualsevol $n$.
El teorema es pot il·lustrar per una persona donant voltes sobre un mateix cercle fent pases sempre idèntiques. Independentment del llarg de cada pasa (sempre idèntic) i del nombre de pases fetes, el segments de circumferència que s'obtindran en tallar-la en cada punt en el qual hagi caigut una pasa, només tindran com a màxim tres mides diferents.
El teorema va ser inicialment conjecturat per Hugo Steinhaus i, a continuació, va ser demostrat, simultània i independentment, per Vera Sós i Stanisław Świerczkowski a mitjans dels anys 1950's.

## Referències

* ↑ Narushima, 2018, p. 66.
* ↑ Świerczkowski, 2015, p. 37-38.
* ↑ van Ravenstein, 1988, p. 360.

## Bibliografia

* Narushima, Terumi. Microtonality and the Tuning Systems of Erv Wilson (en anglès). Routledge, 2018. ISBN 978-1-138-85756-8.
* Shiu, Peter «A Footnote to the Three Gaps Theorem» (en anglès). The American Mathematical Monthly, Vol. 125, Num. 3, 2018, pàg. 264-266. ISSN: 0002-9890.
* Świerczkowski, Stanisław. Looking Astern. Autobiography (en anglès). Stanisław (Stash) Świerczkowski, 2015.
* van Ravenstein, Tony «The Three Gap Theorem (Steinhaus Conjecture)» (en anglès). Journal of the Australian Mathematical Society, Vol. 45, 1988, pàg. 360-370. ISSN: 1446-7887.

## Enllaços externs

* Wagon, Stan. «The Three-Gap Theorem» (en anglès). MathWorld--A Wolfram Web Resource, 2020. [Consulta: 2 gener 2024].
# The Arockalypse

The Arockalypse és el tercer àlbum d'estudi de la banda Lordi.

## Llista de cançons

* SCG3 Special Report – 03:46
* Bringing Back The Balls To Rock – 03:31
* The Deadite Girls Gone Wild – 03:45
* The Kids Who Wanna Play With The Dead – 04:07
* It Snows in Hell – 03:37
* Who's Your Daddy? – 03:38
* Hard Rock Hallelujah – 04:07
* They Only Come Out At Night – 03:49
* The Chainsaw Buffet – 03:47
* Good To Be Bad – 03:31
* The Night Of The Loving Dead – 03:09
* Supermonstars (The Anthem Of The Phantoms) – 04:04

## Referències

* ↑ «Lordi» (en castellà). [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Lordi - The Arockalypse - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives». [Consulta: 9 gener 2022].
# The Bad Seed

The Bad Seed és un thriller estatunidenc dirigit per Mervyn LeRoy i estrenat el 1956. Està basada en la història del mateix nom de Maxwell Anderson, que alhora està basada en la novel·la de William March de 1954, The Bad Seed. L'obra va ser adaptada per John Lee Mahin pel guió de la pel·lícula. La protagonitzen Nancy Kelly, Patty McCormack, Henry Jones, Eileen Heckart, Evelyn Varden, William Hopper, Paul Fix, Joan Croydon i Jesse White.

## Argument

Rhoda és una nena de vuit anys, perversa, cínica i molt intel·ligent. Christine, la seva mare, que sospita que ha assassinat un company d'escola, acaba relacionant aquest fet amb altres tràgics accidents i pensa que la nena en pot ser responsable de tots.

## Repartiment

* Nancy Kelly: Christine Penmark
* Patty McCormack: Rhoda Penmark
* Henry Jones: Leroy Jessup
* Eileen Heckart: Hortense Daigle
* Evelyn Varden: Monica Breedlove
* William Hopper: el coronel Kenneth Penmark
* Paul Fix: Richard Bravo
* Jesse White: Emory Wages
* Gage Clarke: Reginald « Reggie » Tasker
* Joan Croydon: Claudia Fern
* Frank Cady: Henry Daigle

## Anàlisi

Un thriller prou innovador, ja que el personatge malèfic és aquí una noieta amb aire innocent, de cabells rossos; es pot veure en ella el prototip de la Nellie Oleson de Little House on the Prairie, una noia consentida, però que es revela ser l'encarnació mateixa del mal.
Es tracta d'un dels primers exemples, al cinema, de confusió « estilística » entre el símbol mateix de la innocència - el nen - i el del mal, que serà seguit per altres: L'exorcista, The Omen, El bon fill, així com la sèrie de les bebès monstruosos de Larry Cohen (It's Alive i les seves continuacions).

## Premis i nominacions
### Premis

* 1957. Globus d'Or a la millor actriu secundària per Eileen Heckart

### Nominacions

* 1957. Oscar a la millor actriu per Nancy Kelly
* 1957. Oscar a la millor actriu secundària per Eileen Heckart
* 1957. Oscar a la millor actriu secundària per Patty McCormack
* 1957. Oscar a la millor fotografia per Harold Rosson
* 1957. Globus d'Or a la millor actriu secundària per Patty McCormack
# Teofilisc

Teofilisc (en llatí Theophiliscus) fou un militar rodi.
Va dirigir la flota que Rodes va enviar en ajut d'Àtal I de Pèrgam contra Filip V de Macedònia l'any 201 aC. Va tenir una part molt important a la batalla de Quios, on va aconsellar de lliurar-la i gràcies a la seva opinió va contribuir de manera decisiva a la victòria, tant per la seva habilitat com pel seu valor personal. Però al mig de la batalla es va avançar massa lluny de la resta de la flota, el seu vaixell va quedar rodejat per l'enemic, i va morir quasi tota la seva tripulació. Ell es va salvar però va quedar ferit, i va morir al cap de poc per aquesta causa. El rodis li van retre els més alts honors.

## Referències

* ↑ Theophiliscus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1083
# The Lough

The Lough és el nom d'un suburbi de la Ciutat de Cork, a Irlanda, la divisió electoral dins que se situa aquest llac, que rep el mateix nom i el d'una parròquia catòlica. El llac es troba al sud de la ciutat. Forma part del districte de Cork South-Central Dáil.

## Llac

El Lough és una llac d'aigua dolça alimentat per una font subterrània amb una profunditat mitjana d'un metre i una àrea total de 4 hectàrees. És una reserva natural, perquè hi trobem cignes, i ha estat una àrea protegida de llavors ençà 1881. Aquest llac també s'utilitza per un tipus de pesca restringida (pel qual estrictament s'agafen i s'allibera el peix) i és hàbitat d'espècies locals com la carpa, l'anguila, la tenca, i la perxa.
El perímetre exterior del cos d'aigua al Lough és aproximadament 1.1 quilòmetres (0.68 ).

## Demografia

El Lough el districte és proper al campus de Suro Universitari Universitari principal, i té una densitat alta d'allotjament d'estudiant.

## Referències

* ↑ «Cork - Parishes - The Lough». Diocese of Cork & Ross. Arxivat de l'original el 19 d’abril 2017. [Consulta: 18 abril 2017].
* ↑ «The Lough, Cork». ENFO (Environmental Information Service). [Consulta: 18 abril 2017].
* ↑ «Parks Section - The Lough». Cork City Council. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2017. [Consulta: 18 abril 2017].
* ↑ «Running & Walking Routes in Cork, Ireland - The Lough». StepWhere.com. [Consulta: 18 abril 2017].
# Thoreaulita

La thoreaulita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la foordita. Rep el nom en honor de Jacques Thoreau (1886-1973), professor de mineralogia de la Universitat Catòlica de Lovaina, Bèlgica.

## Característiques

La thoreaulita és un òxid de fórmula química Sn$^{2+}$Ta₂O₆. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 5,5 i 6. Forma una sèrie de solució sòlida amb la foordita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la thoreaulita pertany a «04.DG: Òxids i hidròxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitjana); cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: euxenita-(Y), fersmita, kobeïta-(Y), loranskita-(Y), policrasa-(Y), tanteuxenita-(Y), uranopolicrasa, itrocrasita-(Y), fergusonita-(Y)-β, fergusonita-(Nd)-β, fergusonita-(Ce)-β, itrotantalita-(Y), foordita i raspita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Manono, situada a la regió de Katanga, a la República Democràtica del Congo. També ha estat trobada a les regions congolenyes de Maniema i Kivu Sud, així com a Ruanda, el Kazakhstan, el Brasil i la República Popular de la Xina.

## Referències

* ↑ «Thoreaulite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 febrer 2018].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 13 febrer 2018].
# Titini

Titini (Titinius) és el nom dels següents personatges:
* Titini (dramaturg), dramaturg romà
* Titini (centurió), centurió romà republicà
* Gai Titini Gadeu (Caius Titinius Gadaeus) va ser un líder dels esclaus revoltats de Sicília. El 103 aC va entregar al pretor Publi Licini Nerva una important fortalesa (Diodor de Sicília, XXXVI. Eel. 50. p. 532)
* Gai Titini, tribú de la plebs el 193 aC. (Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXV,8)
* Luci Titini Pansa Sac, tribú amb potestat consular
* Marc Titini (Marcus Titinius), va ser tribú de la plebs elegit immediatament després de l'abolició del decemvirat el 449 aC.
* Marc Titini, tribú de la plebs el 193 aC. (Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXV,8)
* Marc Titini (Marcus Titinius C. F. C. N.), magister militum del dictador Gai Juni Bubulc el 302 aC.
* Marc Titini Curv, pretor romà
* Marc Titini (pretor), pretor romà
* Marc Titini (Marcus Titinius), legat de Publi Licini Nerva durant la Segona guerra servil a Sicília. En la lluita contra els esclaus va ser derrotat. (Diodor de Sicília XXXVI).
* Publi Titini (Publius Titinius), llegat d'un pretor en la guerra contra els gals l'any 200 aC. (Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXI,21)
* Sext Titini (Sextus Titinius), tribú de la plebs el 439 aC.
# Tofino

Tofino és un districte amb aproximadament 1.876 residents de la costa oest de Vancouver Island a British Columbia. És una destinació turística popular pels surfistes i els amants de la natura.
Aquest assentament va ser batejat el 1909 pel proper Tofino Inlet. Aquest segon rep el nom dels exploradors espanyols Galiano i Valdés, en honor de l'almirall Vicente Tofiño de San Miguel y Wanderiales (o Vanderiales), sota el qual Galiano havia aprés cartografia.

## Referències

* ↑ «redirect». Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ Plantilla:Cite bcgnis
* ↑ Dionisio Alcalá Galiano: The Canadian Adventure of a Spanish Naval Hero, Malaspina University-College

## Enllaços externs

* A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a Tofino
# Territori d'Oregon

El Territori d'Oregon va ser un territori organitzat incorporat als Estats Units que va existir del 14 d'agost de 1848 fins al 14 de febrer de 1859, quan la porció sud-oest del territori va ser admesa dins la Unió com l'Estat d'Oregon. Reclamada inicialment per diversos països (vegeu País d'Oregon), la regió va ser dividida entre el Regne Unit i els Estats Units l'any 1846. Quan es va establir, el territori abacava una àrea que incloïa els actuals estats d'Oregon, Washington i Idaho, així com parts de Wyoming i Montana. La capital del territori va ser primer Oregon City, després Salem, seguitda breument per Corvallis i altre cop Salem, que es va convertir en la capital de l'estat amb l'admissió d'Oregon dins la Unió.

## Vegeu també

* País d'Oregon
# The Outrage

The Outrage és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Martin Ritt, estrenada el 1964. Es tracta del remake de la pel·lícula Rashōmon dirigida per Akira Kurosawa catorze anys abans.

## Argument

Un estafador, un predicador i un cercador d'or es troben a finals del segle xix i recorden la història d'un recent assassinat escandalós. Un home del Sud, el coronel Wakefield, va morir i el bandit Juan Carrasco va ser detingut, declarat culpable i condemnat. La declaració de tots els testimonis diferia dràsticament. Carrasco afirmava que el marit estava lligat amb cordes mentre la muller va ser atacada i que després d'això va matar el coronel en un duel. La dona va afirmar que va ser ella qui matava el seu marit perquè l'acusava de portar en Carrasco i provocar la violació. Un tercer testimoni, un vell indi, testifica que cap declaració no és veritat. Insisteix que el coronel va fer servir una daga per suïcidar-se després de l'incident. Resulta que hi havia un quart testimoni, amb un punt de vista completament nou.

## Repartiment

* Paul Newman: Juan Carrasco
* Laurence Harvey: Coronel Wakefield
* Claire Bloom: Nina Wakefield
* Edward G. Robinson: Lladregot
* William Shatner: Pastor
* Howard Da Silva: estafador
* Albert Salmi: Xèrif
* Thomas Chalmers: Jutge
* Paul Fix: Indi

## Referències

* ↑ The New York Times. the outrage (en anglès). The New York Times.