OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1697 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1697 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 31 de juliol de 2006. Després de recordar les resolucions anteriors sobre Israel i el Líban, incloses les resolucions 425 (1978), 426 (1978) i 1655 (2005), el Consell va estendre el mandat de la Força Provisional de les Nacions Unides al Líban (UNIFIL) durant un mes més fins al 31 d'agost de 2006.

## Detalls

El llenguatge de la resolució demanant el respecte a la Força Provisional va ser en resposta a la preocupació permanent per la seva seguretat, especialment de les hostilitats de la regió a causa del conflicte entre Israel i el Líban al llarg de la frontera, des del 12 de juliol de 2006.
El Consell va reconèixer una petició del govern del Líban per estendre la UNIFIL durant sis mesos més, però donades les observacions del Secretari General Kofi Annan en el seu informe sobre les contínues hostilitats, el seu mandat només es va renovar durant un mes, pendent de la consideració d'opcions futures per al Sud del Líban.
Mentrestant es va instar a ambdues parts a evitar accions que poguessin posar en perill el personal de la UNIFIL, i va demanar a Israel i al Líban que iniciessin l'operació de reabastiment de les seves posicions i adoptessin altres mesures que es consideressin necessàries per protegir la Força Provisional.

## Referències

* ↑ «Security Council extends United Nations force in Lebanon». United Nations, 31-07-2006.
* ↑ König, Doris; Stoll, Peter-Tobias; Röben, Volker. International law today: new challenges and the need for reform?. Springer, 2007, p. 74. ISBN 978-3-540-75204-2.
* ↑ Annan, Kofi. «Report of the Secretary-General on the United Nations Interim Force in Lebanon». United Nations, 21-07-2006.
* ↑ «UN Force in Lebanon extended for 1 month as Council mulls future action». United Nations News Centre, 31-07-2006.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1601 a la 1700 (2005 - 2006)
* Línia Blava

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# RealNetworks

RealNetworks (NASDAQ: RNWK ) és un proveïdor de programari per a Internet i serveis, situat en Seattle, Washington, Estats Units. La companyia és coneguda per la creació de RealAudio, un format d'àudio comprimit, RealVideo, un format de vídeo comprimit i RealPlayer, un reproductor multimèdia. La companyia és coneguda també per les seues subscripcions en línia de diferencts serveis com Rhapsody, SuperPass, i RealArcade, i per les seues propietats multimèdia com Film.com i RollingStone.com.

## Enllaços externs

* RealNetworks Llicència de Font Pública Arxivat 2006-10-11 a Wayback Machine. i altres llicències per al projecte Helix (anglès)
* Real Guide - Llista productes RealNetworks Arxivat 2010-03-08 a Wayback Machine. (anglès)
* Comunicat de premsa de RealNetworks sobre el suport Vorbis (de mà de WayBack Machine) (anglès)
* Real per posar en marxa una botiga de cançons Arxivat 2006-02-07 a Wayback Machine. (anglès)
# Refugi de l'Angonella

El Refugi de l'Angonella és un refugi de muntanya de la Parròquia d'Ordino (Andorra) a 2234,9 m d'altitud i situat a la dreta del camí de l'Angonella prop de la Bassa del Racó i molt prop dels estanys de l'Angonella.

## Característiques

El refugi fet amb pedra és de lliure accés i està obert tot l'any. Va ser construït el 1989 pel Govern d'Andorra i té capacitat per a 6 persones amb lliteres i xemeneia per a fer foc. El manteniment, que bàsicament es realitza els mesos d'estiu, és competència del Ministeri d'Agricultura i Medi Ambient qui té cura que aquest refugi sempre estigui net tot garantint-ne l'habitabilitat.

## Accés

L'accés al refugi es fa habitualment a partir del poble de Llorts i la caminada dura entre 4 i 5 hores. L'itinerari, que està ben indicat, surt del costat de la font de la Plaça de Llorts on hi ha un petit aparcament per deixar el cotxe. Com que el camí segueix una GRP, podem seguir les marques de pintura (grogues i vermelles) tot observant el ric patrimoni d'aquesta frondosa vall gràcies a la presència d'antigues bordes de muntanya fins a arribar a la Costa de la Sucarana i d'aquí, per l'Estret de l'Angonella, atènyer el refugi que ens queda a la dreta, després de gairebé 1000 m de desnivell acumulat.

## Ascensions

Prenent el refugi com a base d'excursions, es té a l'abast els tres Estanys de l'Angonella i els cims propers d'Arcalis, Cataperdís, Port d'Arinsal i Pic de les Fonts.

## Imatges

* Camí de l'Angonella i Pic de Cassamanya al fons
* Refugi amb el fons del circ
* Refugi, vessant sud
* Refugi, vessant nord-est
* Interior del refugi

## Enllaços externs

* Mapa excursionista de les muntanyes d'Andorra Arxivat 2007-07-10 a Wayback Machine. (Escala 1:10.000, 2,5 Mb)
# Retrat del fill de l'artista

Retrat del fill de l'artista (Portrait du fils de l'artiste) és un oli sobre tela de 35 × 38 cm pintat per Paul Cézanne vers l'any 1880 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

Paul Cézanne fill va néixer el 4 de gener del 1872 a París. Si bé durant molt temps va amagar a la seua família l'existència d'aquest fill il·legítim, Cézanne sentia una profunda estimació per ell i, fins i tot, es meravellava quan el vailet perforava les seues teles al lloc exacte on havia pintat finestres i xemeneies... Cézanne va deixar del jove Paul un nombre considerable de dibuixos i diversos retrats a l'oli.
L'edat aparent del model permet igualment de situar aquest retrat cap al 1880. Però consideracions estilístiques -la nitidesa del dibuix i la delicadesa de la pinzellada- podrien fer pensar en una execució més tardana, que l'acostaria a una sèrie de paisatges de factura semblant, pintats a la Provença sobre el 1883-1884.

## Descripció

En aquest retrat (un dels més ambiciosos i consumats dels que va fer al seu fill), el noi sembla estar assegut sobre el braç d'una butaca, el respatller de la qual es veu a la dreta. Característica de les investigacions de l'artista al voltant del 1880, aquesta composició tendeix a les formes simplificades (la qual cosa recorda l'obra de Gauguin)i a reunir els diferents elements en un mateix pla tal com queda palès en l'enquadrament estret que retalla el model i la butaca com si fos una fotografia.
La composició es basa en un joc de corbes: les de la butaca i les espatlles, la cara i els cabells del marrec. Hi ha un fort contrast entre la butaca, la roba del nen i el fons del quadre.

## Referències

* 1 2 3 4 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 114-115.
* 1 2 3 4 Museu de l'Orangerie (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr
* Museoteca (castellà), (anglès) i (francès)
# Retrat del cardenal Pietro Bembo

El retrat del cardenal Pietro Bembo és un quadre de Ticià pintat a l'oli sobre llenç amb unes dimensions de 94,5 × 76,5 cm. Està datat entre els anys 1539 - 1540 i actualment es conserva en la National Gallery of Art de Washington DC.

## Història

Es creu que va ser el propi cardenal Pietro Bembo qui va encarregar el quadre a Ticià a l'octubre de 1539, abans del seu trasllat a Roma des de Venècia, i el més probable és que ho fes per commemorar el seu nomenament de cardenal al març d'aquest any. Segurament sigui aquesta obra la que el cardenal cita en una carta seva de maig de 1540. Ticià ja havia retratat a Pietro Bembo en almenys una altra ocasió.(Retrat de Pietro Bembo ancià)
Cedit a Leone Galli la pintura es trobava a Roma en 1636 formant part de la col·lecció del cardenal Antonio Barberini per passar posteriorment a la del Papa Urbà VIII. Va romandre a Roma en col·leccions familiars fins a 1890 quan el marxant d'art Elia Volpi va tramitar la seva adquisició per a la galeria P & D Colnaghi & Co. Cedit en el 1906 a Charles M. Schwab de Nova York l'obra passaria a formar part de la col·lecció Kress nel en 1942 i d'aquí a la Galeria Nacional d'Art de Washington D.C. el 1952 on roman.

## Descripció i característiques

El cardenal, en posi oficial i sobre un fons fosc, es mostra de mig cos amb el tors girat a la dreta i el rostre a l'esquerra. Vesteix l'hàbit cardenalici amb birreta i musseta porpra sobre una sotana blanca. El gest retòric de la mà, amb el braç aixecat i el ferm rostre de gest concentrat, com si estigués debatent amb algú, ens donen una idea de l'agudesa i elevat intel·lecte del personatge.
El front és elevat, la barba llarga i blanca finament arreglada, el nas prim i aguilenc, les galtes enfonsades i la boca tancada. I sobretot destaquen els seus ulls foscos i alertes que capturen la nostra atenció. Però malgrat els signes d'edat que mostra, en la fermesa de la seva posi aparenta una edat més jove de la qual tenia aleshores, més de setanta anys.
La posició del braç paral·lel al marc i a la vora de la musseta confereixen volum a la figura que s'erigeix com un bust escultòric romà o com una obra contemporània a l'estil de Vittoria.

## Bibliografia

* Francesco Valcanover, L'opera completa di Tiziano, Rizzoli, Milano 1969.
* Gibellini, Cecilia. Tiziano vol. I Classici dell'arte. Milano: Rizzoli, 2003.
# René Thom

René Thom (Montbéliard, 2 de setembre de 1923 - Bures-sur-Yvette, 25 d'octubre de 2002) va ser un matemàtic francès fundador de la teoria de les catàstrofes. Va rebre la medalla Fields el 1958.

## Biografia

Format en el Lycée Saint-Louis i l'Escola Normal Superior, Thom va ser professor a Grenoble i a Estrasburg.
Tot i que és conegut pel seu desenvolupament de la teoria de les catàstrofes entre 1968 i 1972, el seu primer treball va estar relacionat amb la topologia i especialment amb la branca anomenada topologia diferencial. En topologia va introduir un concepte que per la seva importància és avui de freqüent ús, el cobordisme, que s'ha definit d'aquesta manera: dues variables compactes de dimensions són cobordants si la seva reunió constitueix la vora d'una altra varietat compacta de dimensió n+1.

## Obra destacada

* René Thom, Stabilité structurelle et morphogénèse, Interédition, París, 1977 (Estabilitat estructural i morfogènesi, Editorial Gedisa)
* René Thom, Paraboles et catastrophes, Flammarion, París, 1983 (Paràboles i catàstrofes)
* René Thom, Esquisse d'une sémiophysique: Physique aristotélicienne et théorie des catastrophes, Interédition, París, 1989 (Esbós d'una semiofísica: Física aristotèlica i teoria de les catàstrofes, Editorial Gedisa)
* René Thom, Apologie du logos, Hachette, París, 1990 (Apologia del logos)
* René Thom i Emile Noël, Prédire n'est pas expliquer, Flammarion, París, 1993. (Predir no és explicar)
* René Thom, Pour une théorie de la morphogénèse (Per una teoria de la morfogènesi). A Les sciences de la forme aujourd'hui (Les ciències de la forma avui dia), Seuil, París, 1994

## Vegeu també

* Teoria de les catàstrofes
* Dinàmica de sistemes
* Sistema complex
* Sistema dinàmic

## Referències

* ↑ «René Frédéric Thom» (en anglès). britànnica.com. [Consulta: 3 setembre 2014].

## Bibliografia

* Bachta, Abdelkader. René Thom et la modélisation scientifique (en francès). l'Harmattan, 2013. ISBN 978-2-343-00617-8.
* Ekeland, Ivar «René Thom (1923–2002)» (en anglès). Nature, Vol. 420, 2002, pàg. 758. DOI: 10.1038/420758a. ISSN: 0028-0836.
* Espinoza, Miguel «Rene Thom: de la teoría de Catástrofes a la Metafísica» (en castellà). Thémata, Num. 14, 1995, pàg. 321-348. ISSN: 0212-8365.
* Nuño-Ballesteros, Juan J. «Rene Thom: no solo catástrofes» (en castellà). Gaceta de la Real Sociedad Matematica Española, Vol. 7, Num. 2, 2004, pàg. 503-514. ISSN: 1138-8927.
* Wildgen, Wolfgang; Brandt, Per Aage. Semiosis and Catastrophes: René Thom's Semiotic Heritage (en anglès). Peter Lang, 2010. ISBN 978-3-0343-0467-2.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «René Thom» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «René Frédéric Thom» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 12 maig 2023].
* René Thom al Mathematics Genealogy Project.
# Renània-Palatinat

* Aquest article tracta sobre l'estat alemany de Renània-Palatinat. Si cerqueu la regió del Palatinat, vegeu «Palatinat (regió)».
Renània-Palatinat (en alemany: Rheinland-Pfalz [ˈʁaɪ̯nlantˈp͡falt͡s]) és un dels 16 Bundesländer (estats federals) d'Alemanya.

## Districtes rurals de Renània-Palatinat

* Ahrweiler
* Altenkirchen
* Alzey-Worms
* Bad Dürkheim
* Bad Kreuznach
* Bernkastel-Wittlich
* Birkenfeld
* Cochem-Zell
* Donnersbergkreis
* Eifelkreis Bitburg-Prüm
* Germersheim
* Kaiserslautern
* Kusel
* Mainz-Bingen
* Mayen-Koblenz
* Neuwied
* Rhein-Hunsrück
* Rhein-Lahn
* Rhein-Pfalz
* Südliche Weinstraße
* Südwestpfalz
* Trier-Saarburg
* Vulkaneifel
* Westerwald

## Districtes urbans de Renània Palatinat

* Frankenthal
* Kaiserslautern
* Coblença
* Landau
* Ludwigshafen
* Magúncia
* Neustadt an der Weinstraße
* Pirmasens
* Espira
* Trèveris
* Worms
* Zweibrücken

## Llista de Ministres-presidents de Renània-Palatinat

Ministres-Presidents de Renània-Palatinat :
| Núm. | Nom | Naixement-Mort | Partit | Inici de mandat | Fi de mandat |
| 1 | Wilhelm Boden | 1890–1961 | CDU | 13 de juny de 1946 | 9 de juliol de 1947 |
| 2 | Peter Altmeier | 1899–1977 | CDU | 9 de juliol de 1947 | 19 de maig de 1969 |
| 3 | Helmut Kohl | *1930 | CDU | 19 de maig de 1969 | 2 de desembre de 1976 |
| 4 | Bernhard Vogel | *1932 | CDU | 2 de desembre de 1976 | 8 de desembre de 1988 |
| 5 | Carl-Ludwig Wagner | 1930-2012 | CDU | 8 de desembre de 1988 | 21 de maig de 1991 |
| 6 | Rudolf Scharping | *1947 | SPD | 21 de maig de 1991 | 26 d'octubre de 1994 |
| 7 | Kurt Beck | *1949 | SPD | 26 d'octubre de 1994 | 16 de gener de 2013 |
| 8 | Malu Dreyer | *1961 | SPD | 16 de gener de 2013 | actualitat |

## Vegeu també

* Governants del Palatinat
* Veldenz
* Unkel
* Kaiserslautern
* Kurpfalz
* Palatinat (regió)

## Enllaços externs

* Portal oficial
# Renzo Rinaldo Bossi

Renzo Rinaldo Bossi (Como, 9 d'abril de 1883 - Milà, 2 d'abril de 1965) va ser un compositor italià.
Fill del compositor i organista Marco Enrico Bossi, va estudiar al Conservatori de Leipzig, també direcció amb Arthur Nikisch. El 1913 va ser nomenat professor de composició al Conservatori "Arrigo Boito" de Parma i el 1916 va obtenir una plaça similar al Conservatori "Giuseppe Verdi" de Milà, on va tenir, entre altres estudiants, Laszló Spezzaferri, Alberto Soresina, C. Vidusso, Bruno Bettinelli i Gino Marinuzzi.
També va compondre nombroses cançons de cambra, entre elles un quintet per a instruments de corda i tres cançons per a violoncel amb acompanyament orquestral. Per al teatre va produir les òperes L'usignolo, Passa la ronda, La notte del Mille i Volpino el Calderaio, que va guanyar el concurs nacional d'òpera l'any 1942. Va publicar un gran nombre de cançons i música per a piano.

## Obra

* op. 15 Concerto per violino
* op. 16 Laude in quattro tempi concatenati (Klaviertrio)
* op. 20 "Ronde Vorbei!" / Passa la ronda (Òpera) (Milà, Març 3, 1919)
* op. 21 Bianco e Nero (obra orquestral)
* op. 23b Otto Canzoni (obra orquestral)
* op. 23 bis Canzone arcaica (Duo)
* op. 28 Streichquartett A-Dur
* op. 28b Dittico (obra orquestrale)
* op. 42 Tre pezzi [Drei Stücke] (Duo)
* Volpino il calderaio (Milà, Nov. 13, 1925)
* La rosa rossa (Parma, Gener. 9, 1940). ballet.
* II trillo del diavolo (1948)

## Referències

* ↑ Concert per a violí i orquestra - Op. XV. Reducció per a violí i piano, de l'autor. BOSSI, R.: Casa Musicale (o. VN), Roma, 1905
* 1 2 3 4 https://www.encyclopedia.com/arts/dictionaries-thesauruses-pictures-and-press-releases/bossi-rinaldo-renzo

## Enllaços externs

* https://openmlol.it/autori/55123/a https://openmlol.it/autori/55123
* https://openlibrary.org/authors/OL5422272A/Renzo_Bossi/Open Library, Internet Archive.
# Renzo Revoredo

Renzo Revoredo (Lima, 11 de maig de 1986) és un futbolista internacional peruà. Guanyà el Torneig Clausura 2007 amb el Coronel Bolognesi i la Lliga peruana de futbol del 2009 amb l'Universitario de Deportes.

## Enllaços externs

* Estadístiques a national-football-teams.com
# Rexx

REXX (acrònim en anglès de REstructured eXtended eXecutor) és un llenguatge de programació interpretat desenvolupat per IBM com un llenguatge de programació estructurat d'alt nivell, dissenyat per ser fàcil d'aprendre i fàcil de llegir. Hi ha disponibles intèrprets de REXX, tant comercials com de codi obert, per a gran varietat de plataformes. Els compiladors estan disponibles per a mainframes o ordinadors centrals d'IBM.

## Característiques

REXX té les característiques següents:
* basat en cadenes de caràcters
* tipus de dades dinàmic (sense declaracions)
* sense paraules reservades (excepte en context local)
* precisió numèrica arbitrària
* aritmètica decimal (punt flotant)
* una gran selecció de funcions internes (especialment per a cadenes i processament de paraules)
* gestió d'emmagatzematge automàtic
* matrius associatives
* accés senzill a comandes de sistema
* gestió dels errors senzilla, i 'tracing' i depurador integrats
* serveis E/S simplificats
REXX té solament 23 instruccions (p.e. call, parse i select) clares i evidents, amb requeriments de puntuació i formatat mínims. Essencialment és un llenguatge molt lliure amb un sol tipus de dades, la cadena de caràcters. Aquesta filosofia significa que totes les dades són visibles (simbòliques) i la depuració i el rastrejat són molt senzills. La sintaxi de REXX s'assembla a la del PL/1, però té menys notacions; això fa que sigui més complex d'analitzar pel programa, però més senzill d'utilitzar.

## Referències

* ↑ «Regina Rexx Interpreter» (en anglès). [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ Cowlishaw, M. F.. The REXX language : a practical approach to programming. 2a edició. Englewood Cliffs, N.J.: Prentice Hall, 1990. ISBN 0-13-780651-5.
* ↑ Goldberg, Gabriel. The REXX handbook. Nova York: McGraw-Hill, 1992. ISBN 0-07-023682-8.
* ↑ O'Hara, Robert P. Modern programming using REXX. Rev. ed. Englewood Cliffs, N.J.: Prentice Hall, 1988. ISBN 0-13-597329-5.
# Rexford (Montana)

Rexford és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 151 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rexford tenia 151 habitants, 70 habitatges, i 45 famílies. La densitat de població era de 583 habitants per km².
Dels 70 habitatges en un 18,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,1% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 34,3% no eren unitats familiars. En el 31,4% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,59.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,9% tenia menys de 18 anys, un 11,3% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 28,5% de 45 a 60 i un 18,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.604 $ i la renda mediana per família de 22.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.333 $ mentre que les dones 20.250 $. La renda per capita de la població era de 12.355 $. Aproximadament el 16,9% de les famílies i el 24,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rexford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rexford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Riera de Madrona

La Riera de Madrona és un corrent fluvial afluent per l'esquerra del Segre que transcorre pràcticament en la totalitat del seu curs per la comarca del Solsonès. De direcció predominant cap a ponent, el seu curs té una longitud de 22 km. fins al punt on desguassa al pantà de Rialb quan aquest es troba totalment ple i de 25,6 km. fins a la seva confluència amb el Segre.
Neix a 893 msnm al vessant nord-oest del Torregassa, al poble de Clarà (municipi de Castellar de la Ribera). De direcció global cap a l'oest, al llarg del seu curs rep les següents denominacions:
   * Sargueres de l'Alcerà, fins a la seva confluència amb la Rasa de la Casanova.
   * Rasa del Pujol, fins a la seva confluència amb la Rasa de Vilaginés.
   * Barranc de Pinell o Riera de Pinell, fins a la confluència amb el Barranc de Sant Tirs.

## Territoris que travessa

Des del seu naixement, la Riera de Madrona travessa successivament els següents municipis i comarques:

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Riera de Madrona està constituïda per 403 corrents fluvials que sumen una longitud total de 265,5 km.

### Afluents destacables

La Riera de Madrona rep un total de 71 afluents directes. D'entre aquests cal destacar-ne els següents

### Distribució municipal

El conjunt de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Madrona transcorre pels següents termes municipals:

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ La suma de les longituds de cada terme municipal pot ser superior a la longitud total de la xarxa perquè els trams en els quals algun curs fluvial fa de frontera entre dos termes municipals, es comptabilitzen en els dos municipis fronterers.
# Concert per a trombó en do (Rota)

El Concert per a trombó i orquestra en do va ser compost pel compositor italià Nino Rota l'any 1966. Va ser estrenat el 6 de març de 1969 al Conservatorio di Musica "Giuseppe Verdi" de Milà, Itàlia, pel trombonista Bruno Ferrari (a qui està dedicada l'obra), amb l'⁣Orquestra I Pomeriggi Musicali dirigida per Franco Caracciolo.
Una interpretació del concert sol durar uns 13 minuts i consta de tres moviments:
* Allegro giusto
* Lento, ben ritmato
* Allegro moderato

## Instrumentació

Aquesta partitura està escrita per a trombó sol i orquestra, amb la següent instrumentació:
* Vent fusta
** 1 flauta
** 1 oboè
** 2 clarinets en si ♭
** 2 fagots
* Metall
** 2 banyes en fa
* Percussió
** timbals
* Cordes
** 1rs violins
** 2ns violins
** violes
** violoncels
** contrabaix

## Enregistraments
### Amb orquestra

* 1988 Concurs Internacional d'Intèrprets Musicals, Ginebra (Musica Helvetica MH 72.2) - 1989
** Jonas Bylund, trombó; Orchestre de la Suisse Romande⁣; Joaquin da Silva Pereira, director.
* All The Lonely People ( BIS -CD-568) - 1993
** Christian Lindberg, trombó; Tapiola Sinfonietta; Osmo Vänskä, director d'orquestra.
* Deutscher Musikwettbewerb - Guanyador del premi 2007 (Genuin Classics GEN 11188) - 2011
** Frederic Belli, trombó; SWR Sinfonieorchester Baden-Baden und Freiburg⁣; Pablo Heras-Casado, director.
* Nino Rota: Concertos (Chandos CHAN 9954) - 2002
** Andrea Conti, trombó; I Virtuosi Italiani; Marzio Conti, director d'orquestra.
* Nino Rota: Orquestral Works, Vol. 2 (Decca 4810394) - 2013
** Giuliano Rizzotto, trombó; Orquestra Sinfonica di Milano Giuseppe Verdi ; Giuseppe Grazioli, director.
* Nino Rota: La Strada; Concertos (ATMA Classique ACD22294) - 2003
** Alain Trudel, trombó; Orchestre Métropolitain du Grand Montréal, Yannick Nézet-Séguin, director.
* Trombone Concertos (Claves CD 9606) - 1996
** Branimir Slokar, trombó; Berliner Symphoniker; Lior Shambadal, director d'orquestra.

### Amb reducció de piano

* Colors (Octavia Records Cryston OVCC-00137) - 2017
** Kyoichiro Kori, trombó; Atsuko Kaminaga, piano.

## Referències

* ↑ «Nino Rota - Trombone Concerto in C». Classical Archives. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ «Nino Rota Music Catalogue: Concerto for Trombone and Orchestra». www.ninorota.com. [Consulta: 11 novembre 2017].