OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sandra Rodríguez Duque

Sandra Rodríguez Duque (Palafrugell, 11 de gener de 1978) és una expatinadora sobre rodes, especialitzada en patinatge artístic. Dotze vegades campiona d'Europa entre els anys 1990 i 1999, i medalla de plata i dos de bronze als Mundials de l'any 1995 i 1996. Es va iniciar al Club Hoquei Palafrugell a l'any 1980 i des de llavors i fins al final de la seva carrera no el deixa. Es va retirar a l'any 1999 degut a una lesió, i sempre la va acompanyar i entrenar Anna Camarero Pons. L'any 1990, va ser Peix Fregit de Palafrugell, compartit amb Natàlia Ridao Sais. L'any 1994 va ser escollida la Millor Esportista de Palafrugell.

## Resultats

Campionat Europeu
* 1990- Juvenil. 1a (OR) Modalitat lliure
* 1991- Juvenil. 1a (OR) Modalitat combinada
* 1992 - Juvenil 1a (OR) Modalitat combinada
* 1992 - Juvenil 1a (OR) Modalitat lliure
* 1993- Juvenil. 1a (OR) Modalitat combinada
* 1993- Juvenil. 1a (OR) Modalitat lliure
* 1994- Juvenil. 1a (OR) Modalitat lliure
* 1995- Júnior. 1a (OR) Modalitat lliure
* 1995- Júnior. 1a (OR) Modalitat combinada
* 1996- Júnior. 1a (OR) Modalitat combinada
* 1998- Sènior. 1a (OR) Modalitat lliure
* 1999- Sènior. 1a (OR) Modalitat lliure
Campionat Mundial
* 1995- Júnior. 3a (BRONZE) Modalitat lliure
* 1995- Júnior. 3a (BRONZE) Modalitat combinada
* 1996- Júnior. 2a (PLATA) Modalitat lliure

## Referències

* ↑ «Natàlia Ridao i Sandra Rodríguez, campiona i subcampiona d'Espanya». Crònica d'un any, 1987.
* ↑ «Natàlia Ridao i Sandra Rodríguez primeres Peix Fregit de l'Any». Crònica d'un any, 1990.
* ↑ «Es repartien els premis als millors esportistes locals». Crònica d'un any, 1994.
* ↑ «Sandra Rodríguez i Natàlia Ridao s'enduien tres medalles dels campionats europeus de patinatge artístic». Crònica d'un any, 1990.
* ↑ «Sandra Rodríguez i Natàlia Ridao, campiones d'Europa de la Jeunesse». Crònica d'un any, 1991.
* ↑ «Rodríguez i Ridao van dominar el Campionat Europeu». Crònica d'un any, 1992.
* ↑ «Triomf de les patinadores locals». Crònica d'un any, 1993.
* ↑ Chicano, Dani «Sandra Rodríguez guanya el campionat d'Europa de la categoria "jeunesse"». El Punt, 15-09-1993.
* ↑ «Patinatge: Campionats territorials». Nou Palafrugell, 6-20 maig 1994.
* ↑ «Sandra Rodríguez i Natàlia Ridao, campiones estatals». Crònica d'un any, 1995.
* ↑ «Nous èxits de les patinadores Rodríguez i Ridao». Crònica d'un any, 1995.
* ↑ «Títol europeu per Sandra Rodríguez». Crònica d'un any, 1996.
* ↑ «Ridao guanya la combinada a l'europeu absolut i Rodríguez, el programa lliure». El Punt, 07-09-1998.
* ↑ «Ridao i Rodríguez, bona actuació a l'europeu». Crònica d'un any, 1999.
* ↑ Colom, C. «Dues patinadores del CH Palafrugell competiran en el mundial júnior de Colòmbia». Diari de Girona, 25-10-1995.
* ↑ «Tercer i quart lloc per Rodríguez i Ridao en el Mundial júnior». Crònica d'un any, 1995.
* ↑ Colom, Carles «Rodríguez (CH Palafrugell), subcampiona mundial júnior de patinatge artístic». Diari de Girona, 05-12-1996, p. 38.
# Casa de l'Ardiaca (Girona)

La Casa de l'Ardiaca és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Consta de planta baixa i dos pisos, la primera seguint el pendent de la Pujada de la Catedral. Disposa de coberta d'un aiguavés feta amb teules àrabs. Una gran porta amb arc de mig punt i dovelles de grans dimensions permet l'accés a l'edifici. La façana està formada per dos cossos on s'obren finestres i balcons. Un cert decorativisme, amb la utilització de pedres que formen un dibuix triangular a sota d'algunes finestres, dona excel·lència a la manca de qualitat dels materials de la fàbrica: pedres irregulars i maons coberts per un arrebossat de guix. S'han conservat finestres i restes d'una anterior construcció, visibles a diferents punts de la façana. L'entrada espaiosa, a manera de vestíbul, dona pas a un pati central al qual s'obren les principals dependències. Bàsicament segueix l'esquema de la casa senyorial del segle xvii, perllongant fórmules de la tradició gòtica i renaixentista. Urbanísticament l'edifici constitueix el tancament sud del conjunt monumental de la Plaça dels Apòstols.

## Història

La presència en els finestrals que donen a la Plaça dels Lledoners de l'escut de Jaume d'Agullana, ardiaca de la Seu entre 1572 i 1617, juntament amb l'escut de Bernat de Cardona i de Raset a la façana principal (1650), són els instruments que s'han emprat per datar i conèixer els promotors de l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Casa de l'Ardiaca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Centre d'Estudis Monetaris i Financers

El Centre d'Estudis Monetaris i Financers, més conegut com a CEMFI, és una fundació creada pel Banc d'Espanya en 1987 que es va establir com a fundació independent en 1991. Està situat a Madrid, i el seu director és Rafael Repullo Sánchez, des de la seva creació.
Imparteix un programa de postgrau, que inclou un Màster en Economia i Finances i un Doctorat en Economia, d'alt nivell, destinat a formar a economistes seguint criteris d'excel·lència. Està especialitzat en anàlisi econòmica i finances. Tots dos són títols oficials emesos en col·laboració amb la Universitat Internacional Menéndez Pelayo (UIMP).
També duu a terme una Escola d'Economia i Finances, amb cursos curts per a professionals, que es realitzen a l'estiu des de 1997. A més, és important la seva activitat investigadora, realitzada pels professors i pels estudiants del doctorat.

## Professors permanents

* Rafael Repullo Sánchez, PhD LSE, Director
* Manuel Arellano, PhD LSE, Director del Programa de Doctorado
* Samuel Bentolila, PhD MIT
* Stéphane Bonhomme, PhD Université de Paris I
* Guillermo Caruana, PhD Boston University
* Gerard Llobet, PhD University of Rochester
* Claudio Michelacci, PhD LSE
* Pedro Mira, PhD University of Minnesota
* Josep Pijoan-Mas, PhD University College London
* Diego Puga, PhD London School of Economics
* Enrique Sentana Ibáñez, PhD LSE
* Javier Suárez, PhD LSE

## Professors no permanents

* Dante Amengual, PhD Princeton
* Rosario Crinò, PhD University of Milan
* David Dorn, PhD University of St. Gallen
* Mónica Martínez-Bravo, PhD MIT

## Referències

* ↑ Rafael Repullo afirma que hay una demanda potencial “muy importante” de los “quants” que forman la UIMP y el CEMFI Arxivat 2016-07-30 a Wayback Machine., al web de la UIMP
* ↑ COnvocatòria de beques del CEMFI
* ↑ Summer School al web del CEMFI

## Enllaços externs

* Pàgina web del CEMFI
* Edifici del CEMFI a la Guia d'immobles històrics del Col·legi Oficial d'Arquitectes de Madrid
* Pàgina web del Banc d'Espanya
* Pàgina web de la Universitat Internacional Menéndez Pelayo (UIMP)
# Pamela Sargent

Pamela Sargent (20 de març de 1948) és una escriptora nord-americana especialitzada en literatura feminista i de ciència-ficció.
Sargent va escriure una sèrie sobre la terraformació de Venus anterior a la Trilogia marciana de Kim Stanley Robinson.
Escriptora feminista, ha editat diverses antologies de relats en els quals destaca el paper de la dona en la ciència-ficció. També ha col·laborat amb George Zebrowski i en diverses novel·les basades en l'univers de Star Trek.

## Obra
### Novel·les

* (1976-2001)
* Cloned Lives (1976)
* Sudden Star (1979)
* Watchstar (1980)
* The Golden Space (1982)
* The Alien Upstairs (1983)
* Earthseed (1983)
* Homesmind (1984)
* Eye of the Comet (1984)
* Venus of Dreams (1986)
* The Shore of Women (1986)
* Venus of Shadows (1988)
* Alien Child (1988)
* Ruler of the Sky (1993)
* Climb the Wind (1998)
* Child of Venus (2001)

### Col·leccions

* (1976-2004)
* Cloned Lives (1976)
* Starshadows (1977)
* The Golden Space (1983)
* The Best of Pamela Sargent (1987) amb Martin H. Greenberg
* The Mountain Cage and Other Stories (2002)
* Thumbprints (2004)

### Antologies

* Women of wonder : science fiction stories by women about women. Pamela Sargent. New York : Vintage Books, 1975. ISBN 9780394710419. Sèrie que comença amb aquest volum.
* More women of wonder : science-fiction novelettes by women about women. Pamela Sargent. Harmondsworth : Penguin, 1979. ISBN 9780140049800
* Bio-Futures : science fiction stories about biological metamorphosis (1976) ISBN 9780394713663
* Afterlives: an anthology of stories about life after death (1986) amb Ian Watson ISBN 9780394729862
* Women of wonder : the classic years : science fiction by women from the 1940s to the 1970s. Pamela Sargent. San Diego: Harcourt Brace, 1995. ISBN 9780156000314
* Womem of wonder : the contemporary years : science-fiction by women from 1970s to 1990s. Pamela Sargent. San Diego ; N.Y. ; Londres : Harcourt Brace, 1994. ISBN 9780156000338
* Conqueror Fantastic (2004) ISBN 9780756401917

## Premis
### Obtinguts

* 1992: Premi Nébula al millor relat llarg per Danny Goes to Mars
* 1993: Premi Locus al millor relat llarg per Danny Goes to Mars
* 1995: Premi James Tiptree Jr. - Llista Especial d'Honor - Women of Wonder (Sèrie)

### Finalista

* 1993: Premi Hugo al millor relat llarg per Danny Goes to Mars
* 1993: Premi HOMER d'història curta per Danny Goes to Mars

## Vegeu també

* Autores de ciència-ficció feminista
* Ginecotopia

## Enllaços externs

* Pamela Sargent - Lloc web oficial
* Fitxa a tierrasdeacero.com
* Fitxa a tercerafundacion.net Arxivat 2017-06-12 a Wayback Machine.
# Bochholtz

Bochholtz (en luxemburguès: Buckels; alemany: Bockholtz) és una vila de la comuna de Parc Hosingen, situada al districte de Diekirch del cantó de Clervaux. Està a uns 36 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Història

Abans de l'1 de gener de 2012, Bochholtz formava part de l'antiga comuna de Hosingen, que fou que va ser dissolta per crear la comunitat de Parc Hosingen.

## Referències

* ↑ «Bochholtz». [Consulta: 24 setembre 2015].
# Sweetita

La sweetita és un mineral de la classe dels òxids. Anomenat així per Jessie May Sweet, conservador de minerals del British Museum.

## Característiques

La sweetita és un òxid de fórmula química Zn(OH)₂. Cristal·litza en el sistema tetragonal. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sweetita pertany a «04.FA: Hidròxids amb OH, sense H2O; tetraedres que comparetixen vèrtex» juntament amb els següents minerals: ashoverita, behoïta, wülfingita i clinobehoïta.

## Formació i jaciments

S'ha descrit en vetes oxidades en calcàries, associat amb galena, ashoverita, wülfingita, anglesita, cerussita, hidrocerussita, litargiri, fluorita, palygorskita i calcita. S'ha descrit a Alemanya, Tunísia i el Regne Unit.

## Referències

* ↑ «Sweetite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Barthelmy, Dave. «Sweetite Mineral Data». [Consulta: 12 abril 2018].
# Sandra Oh

Sandra Miju Oh (Nepean, Ontario, Canadà, 20 de juliol de 1971) és una actriu canadenca d'ascendència sud-coreana que ha obtingut popularitat en interpretar el paper de la doctora Cristina Yang a la sèrie de televisió estatunidenca Grey's Anatomy, a més d'aparèixer en nombroses pel·lícules.

## Biografia

Els seus pares són Joon Soo i Young Nam, que emigraren al Canadà a finals dels anys 60. Ella començà ballant i actuant ja de petita.
A l'escola secundària continuà els seus estudis de ballet i d'actuació. Més endavant assistí a classes d'interpretació i freqüentà alguns clubs d'actuació.

## Carrera

Es va fer una mica més coneguda al Canadà amb la pel·lícula Double Happiness, amb la qual guanyà el Premi Genie a la millor actriu. Entre les seves altres pel·lícules canadenques hi ha Long Life, Happiness & Prosperity i Last Night. També guanyà el FIPa d'Or a la millor actriu al Festival de Cannes per la seva actuació a The Diary of Evelyn Lau.
Sandra Oh és molt coneguda als Estats Units pels seus papers a les pel·lícules Under the Tuscan Sun i Entre copes. En el món de la televisió es feu popular amb el seu paper de la doctora Cristina Yang a la sèrie Grey's Anatomy, pel qual guanyà un Globus d'Or i ha rebut cinc nominacions als Premis Emmy.

## Filmografia

* Double Happiness (1994)
* Bean (1997)
* Bad Day on the Block (1997)
* L'última nit (Last Night) (1998)
* The Red Violin (1998)
* Permanent Midnight (1998)
* Guinevere (1999)
* Waking the Dead (2000)
* Dancing at the Blue Iguana (2000)
* The Princess Diaries (2001)
* The Frank Truth (2001)
* Big Fat Liar (2002)
* Full Frontal (2002)
* Long Life, Happiness & Prosperity (2002)
* Rick (2003)
* Under the Tuscan Sun (2003)
* Wilby Wonderful (2004)
* Entre copes (2004)
* Mulan II (2004)
* Hard Candy (2005)
* Break a Leg (2005)
* Casaments per encàrrec (Cake) (2005)
* 3 Needles (2005)
* Sorry, Haters (2005)
* The Night Listener (2006)
* For Your Consideration (2006)
* Ramona and Beezus (2010)
* Rabbit Hole (2011)
* Tammy (2014)

## Premis i nominacions
### Premis

* 2006: Globus d'Or a la millor actriu secundària en sèrie, minisèrie o telefilm per Grey's Anatomy

### Nominacions

* 2005: Primetime Emmy a la millor actriu secundària en sèrie dramàtica per Grey's Anatomy
* 2006: Primetime Emmy a la millor actriu secundària en sèrie dramàtica per Grey's Anatomy
* 2007: Primetime Emmy a la millor actriu secundària en sèrie dramàtica per Grey's Anatomy
* 2008: Primetime Emmy a la millor actriu secundària en sèrie dramàtica per Grey's Anatomy
* 2009: Primetime Emmy a la millor actriu secundària en sèrie dramàtica per Grey's Anatomy

## Referències

* 1 2 «Sandra Oh's doing just fine». The Globe and Mail.
* ↑ «The Winding Career of Sandra Oh» (en anglès). NPR.org.
* ↑ «Academy of Canadian Cinema & Television» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-02-17. [Consulta: 4 abril 2018].
* ↑ Harnick, Chris «Sandra Oh Leaving 'Grey's Anatomy'» (en anglès). Huffington Post, 13-08-2013.
* ↑ «Dancing at the Blue Iguana» (en anglès). [Consulta: 4 abril 2018].
# Carme Serra

Carme Serra és el nom dels següents personatges:
* Carme Serra Viaplana (Barcelona, 1938), una artista catalana
* Carme Serra i Cantarell (Barcelona, 1920 - Barcelona, 10 de novembre de 2018), una gravadora i pintora catalana
# Centre d'Estudis Polítics i Constitucionals

El Centro de Estudios Políticos y Constitucionales, antic Instituto de Estudios Políticos del franquisme2019 és un organisme autònom que depèn del Ministeri de la Presidència i la missió de la qual és analitzar la realitat jurídica i sociopolítica mundial, prestant especial atenció a aquelles qüestions relatives al Dret espanyol i a les institucions iberoamericanes, així com a les relacions d'aquests països amb Europa.
Adolfo Suárez va encarregar al professor d'Història de les Idees Polítiques, Fernando Prieto Martínez, la transformació de l'antic Institut d'Estudis Polítics en un centre d'anàlisi politòleg encarregat de preparar la democràcia, convertint-se en el seu primer director.
Durant els anys vuitanta i noranta, van ser directors del Centre els catedràtics Elías Díaz i Francisco Laporta. Durant els governs de José María Aznar, el centre va estar dirigit per la catedràtica i acadèmica Carmen Iglesias. Al maig de 2004, després de la victòria del Partit Socialista, va ser triat Director General del Centre José Álvarez Junco, Catedràtic d'Història del Pensament i els Moviments Polítics i Socials de la Facultat de Ciències Polítiques i Sociologia de la Universitat Complutense de Madrid.
El 19 de maig de 2008 va prendre possessió del càrrec com a Directora General del Centre Paloma Biglino Campos, Doctora en Ciències Polítiques i Sociologia i Llicenciada en Dret, Catedràtica i anterior degana de la facultat de Dret de la Universitat de Valladolid.
Benigno Pendás García, Catedràtic de Ciència Política de la Universitat CEU San Pablo i Lletrat de les Corts Generals des de 1981, va prendre possessió del càrrec de Director General del Centre d'Estudis Polítics i Constitucionals l'1 de febrer de 2012.
La seu de l'organisme és el Palau de Godoy declarat en 1962 monument Històric Artístic situat a la plaça de la Marina Espanyola, 9 de Madrid.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 143. ISBN 84-930048-0-4.

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial del Centro de Estudios Políticos y Constitucionales
# Granhaga

Granhaga (en francès Gragnague) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Garona, a la regió Occitània.

## Monument

* L'ajuntament.
* Església Saint-Vincent
* L'oficina de correus.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Bocchoropsis

Bocchoropsis és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Bocchoropsis pharaxalis (Druce, 1895)
* Bocchoropsis plenilinealis (Dyar, 1917)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 17 febrer 2011].
# Tockus

Tockus és un gènere d'ocells de la família de buceròtids (Bucerotidae), que habita diferents medis de la Zona Afrotròpica.

## Llista d'espècies

Aquest gènere conté 8 espècies:
* calau de Damara (Tockus damarensis).
* calau de Von der Decken (Tockus deckeni).
* calau becvermell (Tockus erythrorhynchus).
* calau becgroc septentrional (Tockus flavirostris).
* calau de Jackson (Tockus jacksoni).
* calau becgroc meridional (Tockus leucomelas).
* calau de Monteiro (Tockus monteiri).
* calau de Ruaha (Tockus ruahae).
El gènere ha patit diverses restructuracions a la llarga dels darrers anys. L'espècie Tropicranus albocristatus antigament era inclosa dins del gènere Tockus.

## Referències

* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
* ↑ El gènere Tockus a TAXONOMICON Rev. 28-07-2010 (anglès)
# SK Metalurgi Rustavi

El SK Metalurgi Rustavi és un club de futbol georgià de la ciutat de Rustavi.

## Història

Evolució del nom:
* 1991: Merani-91 Tbilisi
* 2003: Fusionat amb FC Olimpi Tbilisi, esdevenint Merani-Olimpi Tbilisi
* 2003: Reanomenat FC Tbilisi
* 2006: Fusionat amb FC Rustavi, esdevenint Olimpi Rustavi
* 2011: Reanomenat FC Metalurgi Rustavi

## Palmarès

* Lliga georgiana de futbol (2):
** 2007, 2010
* Supercopa de Geòrgia (1):
** 2010
# Casa de Josep Martí

La Casa de Josep Martí (en francès, Maison Marty Joseph) és un edifici de la vila de Vilafranca de Conflent, a la comarca d'aquest nom, de la Catalunya del Nord. Està inventariada com a monument històric.
Està situada en el número 13 del carrer de Sant Joan, en el sector nord-oest de la vila. Li correspon igualment el número 13 del cadastre.
La casa fa 5,60 m d'amplària. De l'edifici antic es conserva la façana de la planta baixa amb un arc de mig punt d'1,93 m d'ample, i un de segment de cercle de 2,44, amb un pilar estret, de 42 cm, entre els dos portals: són dos grans arcs contemporanis, com demostra la mida de les pedres. El segle XXI el portal de l'esquerra s'ha dividit en dues parts iguals.

## Referències

* ↑ La casa en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Casa Marty Joseph». Patrimoni. Govern francès. [Consulta: 24 setembre 2018].
# Castel Vittorio

Castel Vittorio o Castelvittorio (en ligur Castè) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província d'Imperia. El 2011 tenia 329 habitants.

## Geografia

Situat a uns 120 quilòmetres al sud-oest de Gènova i a uns 30 a l'oest d'Imperia, compta amb una superfície de 25,93 km² i limita amb les comunes d'Apricale, Bajardo, Molini di Triora, Pigna i Triora.

## Història

Antigament anomenat Castrum Dodi i després "Castel Dho", el poble fou una antiga possessió dels comtes de Ventimiglia que administraren el país fins al 1260. El comte Bonifaci el Menor, fill de Bonifaci del Vasto, va vendre la propietat a la família Moro i aquests rebatejaren la zona com a "Castelfranco". Més tard es va incorporar a les possessions de la República de Gènova.
Després de la Unificació d'Itàlia de 1861 passà a anomenar-se "Castel Vittorio" en honor del rei Vittorio Emanuele II de Savoia.

## Monuments

L'església parroquial de Sant Stefano acull un baix relleu del segle xvi o XVII, una Crucifixió de Jesús obra de Marcello Venusti i un crucifix obra d'Anton Maria Maragliano.

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dades Istat el 31 desembre 2011». Arxivat de l'original el 23 de juny 2016. [Consulta: 22 agost 2015].
# Nyu de cua blanca

El nyu de cua blanca (Connochaetes gnou) és una de les dues espècies existents de nyu (Connochaetes). La seva mida és una mica més petita que la de l'altra espècie, el nyu blau. Aquests animals pesen prop de 150 quilograms i assoleixen una alçada de 120 centímetres a la creu. El cap té el musell gran i els narius molt separats i peluts. El coll té una llarga crinera. La cua és blanca, llarga i espessa. Tant els mascles com les femelles presenten banyes similars. El nyu de cua blanca és una espècie endèmica de l'Àfrica meridional, on fou exterminat gairebé completament. Ha estat reintroduït amb èxit en àrees privades i reserves naturals de Lesotho, Eswatini, Sud-àfrica i Namíbia.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Harambee (desambiguació)

«Harambee» té aquests significats:
* Harambee és el nom que rep l'ajuda entre membres de la comunitat a Kenya i el lema oficial d'aquest estat.
* Harambee Africa és un projecte internacional de solidaritat a l'Àfrica.
* Harambee és una cançó popular de Kenia de Daudi Kabaka.
* Harambee és una cançó de reggae de Rita Marley.
* MV Harambee fou un vaixell alemany en servei entre 1953 i 1980.
* Harambee Stars és un dels noms que rep la Selecció de futbol de Kenya