OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paris (gènere)

Paris és un gènere de plantes amb flors. Consta d'unes dotze espècies de plantes herbàcies, la més coneguda és Paris quadrifolia. El centre principal de diversificació del gènere és a la Xina. Hi ha representants a Europa i Àsia. Algunes espècies de Paris es fan servir en la medicina tradicional xinesa i la intensa recol·lecció com a planta medicinal n'ha reduït el nombre.
Està estretament relacionada amb el gènere Trillium, però Paris té flors de 4 a 11 pètals i Trillium de tres pètals.

## Algunes espècies

* Paris hexaphylla Cham.
* Paris involucratum Maxim.
* Paris japonica Franch.
* Paris lanceolata
* Paris luquanensis H.Li
* Paris marmorata Stearn
* Paris quadrifolia L.
* Paris polyphylla Sm.
* Paris tetraphylla A. Gray
* Paris verticillata Bieb.
    Sungénero Daiswa (Raf.) H.Li
* Paris chinensis Franch.
* Paris delavayi Franch.

## Referències

* ↑ Chun-Lin Long, Heng Li, Zhiqin Ouyang, Xiangyun Yang, Qin Li, and Bruce Trangmar «Strategies for agrobiodiversity conservation and promotion: a case from Yunnan, China». Biodiversity and Conservation, 11, 2002, pàg. 1146–1154.
* ↑ Susan B. Farmer and Edward E. Schilling «Phylogenetic analyses of Trilliaceae based on morphological and molecular data». Systematic Botany, 27(4), 2002, pàg. 674–692.
Viccionari
# Botànica sistemàtica

La botànica sistemàtica és la ciència que s'ocupa d'establir relacions de parentiu entre les plantes a partir dels seus caràcters (per exemple morfologia, anatomia, fisiologia, estructura de l'ADN, etc.). La disciplina comprèn a la Taxonomia (que ordena les plantes en un sistema de classificació de les plantes), la filogènia i l'evolució dels organismes vegetals.
La sistemàtica moderna no només es basa en la morfologia externa del vegetal, també considera la constitució anatòmica, els seus caràcters genètics, la seva ecologia, la seva àrea de dispersió, els seus avantpassats,... per intentar formar un sistema d'acord amb les afinitats veritables de les plantes, és a dir, el grau de parentiu que hi ha entre els diversos grups de plantes.
Quan només es consideren els vegetals vius en l'actualitat, la botànica sistemàtica actual no es diferencia gaire de la d'abans, ja que, en aquesta última, no es consideraven les restes fòssils i empremtes, que eren objecte de la fitopaleontologia.
Les tendències sistemàtiques actuals integren la fitopaleontologia per tal d'agrupar les plantes segons les seves veritables afinitats.
Ara per ara els botànics sistemàtics es divideixen en dues tendències principals, per una banda estan els que segueixen emprant els mètodes tradicionals de classificació biològica, mentre que d'altra banda hi ha els mètodes cladistes.

## Vegeu també

* Taxonomia
* Quimiotaxonomia
* Sistemàtica
* Classificació dels organismes vegetals
# Chirp spread spectrum

Chirp spread spectrum o CSS (Espectre de dispersió de xirp), en comunicacions digitals, és una tècnica d'espectre eixamplat que utilitza polsos xirp de modulació de freqüència lineal de gran amplada de banda per a codificar la informació. Un pols xirp és un senyal sinusoidal la freqüència del qual s'incrementa o es decreix amb el temps. En la Fig.1 hi ha un exemple de pols Chirp, on la freqüència augmenta amb el temps.

## Característiques

* Utilitza la màxima amplada de banda: espectre eixamplat.
* Gran robustesa a interferències de canal o de banda estreta.
* Gran robustesa a interferències de propagació multicamí.
* Resistent a l'eixamplement de Doppler.

## Vegeu també

* Altres modulacions d'espectre eixamplat:
** Espectre eixamplat per seqüència directa: Direct-sequence spread spectrum (DSSS)
** Espectre eixamplat per salt de freqüència: Frequency-hopping spread spectrum (FHSS)

## Referències

* ↑ «An Introduction to Spread-Spectrum Communications - Tutorial - Maxim» (en anglès). www.maximintegrated.com. [Consulta: 8 març 2017].
* ↑ «nanotron - protect and find» (en anglès). nanotron.com. Arxivat de l'original el 2015-12-11. [Consulta: 8 març 2017].
* ↑ Kim, Sangdeok; Chong, Jong-Wha «Chirp Spread Spectrum Transceiver Design and Implementation for Real Time Locating System» (en anglès). International Journal of Distributed Sensor Networks, 11, 8, 18-08-2015, pàg. 572861. DOI: 10.1155/2015/572861. ISSN: 1550-1477.
* ↑ «Modulation Basics» (en anglès). www.semtech.com. [Consulta: 8 març 2017].
# Uporni

Uporni - Упорный (rus) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora d'un petit afluent a la dreta del riu Sossika, a 15 km a l'est de Pàvlovskaia i a 144 km al nord-est de Krasnodar, la capital.
Pertany a aquest municipi el possiólok de Zàpadni.
# Club Deportivo Lugo

El Club Deportivo Lugo és un club de futbol de la ciutat de Lugo, a Galícia.

## Història

El Club Deportivo Lugo es va fundar el juny de 1953, després de la desaparició del club que fins aleshores era el representatiu de la ciutat, la Gimnástica Lucense, dissolta el 1952 i que jugà a Segona A durant 3 temporades. El Club Deportivo Polvorín fundat l'any 1950 canvià de nom el 1953 adoptant el de C.D. Lugo.

## Palmarès

* Sense títols destacats

## Dades del club

* Temporades a Primera: 0
* Temporades a Segona: 12
* Temporades a Segona B: 23
* Temporades a Tercera Divisió: 34

## Referències

* ↑ «CD Lugo :: La Futbolteca. Enciclopedia del Fútbol Español» (en espanyol europeu). [Consulta: 26 març 2020].

## Enllaços externs

* Club Deportivo Lugo - Lloc web oficial
# Paris Expo Porte de Versailles

El Paris Expo Porte de Versailles és un centre d'exposicions i conferències a París. Es troba al 15è districte de la ciutat, a l'estació de metro de Porte de Versailles entre el Bulevard Perifèric i els Bulevards dels Mariscals. És el parc d'exposicions més gran de França.
El centre compta amb 228.211 m² de planta expositiva, 8 pavellons, 2 auditoris i 32 sales de reunions. El recinte firal acull anualment més de 120 fires, a més d'esdeveniments, nombrosos llançaments de productes i convencions. El Tour Triangle, una piràmide de vidre de 180 metres d'alçada, està previst que es construeixi a prop. Alberga un hotel de 120 habitacions i 70.000 metres quadrats d'oficines.
L'Expo de París és una seu dels Jocs Olímpics d'estiu de 2024, acollint competicions d'handbol, halterofília, voleibol i tennis taula.

## Pavellons

El centre està format per 7 pavellons que en total tenen una superfície de 217.134 m².
| Pavelló 1 | Pavelló 2 | Pavelló 3 | Pavelló 4 | Pavelló 5 | Pavelló 6 | Pavelló 7 | Total |
| 44.656 m² | 27.278 m² | 22.421 m² | 19.236 m² | 18.205 m² | 15.175 m² | 72.163 m² | 217 134 m² |

## Principals esdeveniments

* Fira de París
* Fira de la tardor de París
* IFTM Top Resa International & French Travel Market
* iGEM
* Saló Internacional de l'Agricultura
* Saló de l'Automòbil de París
* Paris Games Week

## Transport

El Paris Expo Porte de Versailles és proper a:
* Estació de Porte de Versailles de la línia 12 del metro de París (oferint un enllaç directe amb Gare Montparnasse i Gare Saint-Lazare).
* Línies de tramvia T2 i T3a (parada Porte de Versailles).
* Línies d'autobús de la RATP 39 (parada Desnouettes o Porte d'Issy) i 80 (parada Porte de Versailles).
* Autobús nocturn de les rutes N13, N62 i N145.

## Referències

* ↑ «Porte de Versailles Exhibition Center». Paris Digest. [Consulta: 16 agost 2018].
* ↑ «Arena Paris Sud» (en francès). [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «PDV générale 2014.indd». [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «Foire de Paris» (en anglès). [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «IFTM Top Resa International & French travel market Paris 2024». [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «Salon International de l'Agriculture - Découvrez l'Événement Agricole Mondial» (en francès). [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «Mondial de l'Auto 2024 - salon automobile Paris» (en francès). [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «Date - Access - Map» (en anglès). [Consulta: 28 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Paris Expo Porte de Versailles - Lloc web oficial (en francès)
# Juan Gil de Hontañón

* Per a altres significats, vegeu «Juan Gil de Hontañón el Jove».
Juan Gil de Hontañón (Rasines, Cantàbria, circa 1480 - Salamanca - 11 de maig de 1531), va ser un mestre constructor espanyol, el primer d'una saga familiar d'arquitectes del segle xvi. Els seus fills, que continuarien algunes de les seves obres, van ser Rodrigo Gil de Hontañón i Juan Gil de Hontañón el Jove.
Els seus primers treballs es daten a Segòvia, associats a l'escola de Juan Guas. Allà va intervenir a la catedral, castell de Turégano, diversos monestirs i la Catedral de Palència. Traslladat a Salamanca, se'n fa càrrec com a mestre més major d'obres de la construcció de la Catedral Nova de Salamanca.
La seva relació amb la ciutat de Sevilla és deguda amb el seu nomenament com a mestre major dels treballs de la catedral, el 12 de setembre de 1513 — i fins a l'any 1516 —, després de la destitució del càrrec al seu antecessor per l'enfonsament del cimbori construït per aquest al desembre de 1511. El seu nomenament queda precedit per reunions del capítol amb alguns dels grans mestres de l'època en aquesta matèria, entre els que també es troben Juan de Álava i Juan de Badajoz. Per al nou cimbori, Juan Gil projecta un de nou, situat a més de 40 m d'altura sobre el terra, més baix que l'anterior, quedant acabat el 16 de desembre de 1517; cimbori que també es va desplomar 370 anys més tard, l'1 d'agost de 1888, tornant-se a reconstruir, molt aviat, amb igual forma tal com es veu avui.
Als seus últims anys treballa novament a Segòvia, així com a Zamora i Granada.
# Botín de guerra

Botín de guerra es una pel·lícula documental argentina dirigida per David Blaustein. Va ser estrenada el 20 d'abril de 2000.

## Sinopsi

El documental relata la lluita i la tasca de les àvies de la Plaza de Mayo per a buscar, trobar i contenir als nens segrestats-detinguts durant la dictadura cívic-militar argentina crida Procés de Reorganització Nacional (1976-1983)
La pel·lícula inclou el tema "Sin cadenas”, de Los Pericos, om a tancament del film interpretat pel Bahiano, Gustavo Cerati, Ciro Pertusi (Attaque 77), Gustavo Cordera (Bersuit Vergarabat) i Pedro Aznar.

## Dades tècniques

* Origen: Argentina
* Durada original: 118 min.
* Director: David Blaustein
* Guió: Luisa Irene Ickowicz i David Blaustein
* Productor: David Blaustein
* Fotografia: Marcelo Iaccarino
* Escenografia:
* Vestuari:
* Música: Jorge Drexler
* Muntatge: Juan Carlos Macías
* So: Daniel Mosquera i Carlos Faruolo
* Recerca: Paula Romero Levit

## Referències

* ↑ «Botín de guerra» un gran documental sobre la apropiación de los niños durante la dictadura, nodalcultura, 29 de març de 2016
* ↑ Casciero, Roque «Hoy se estrena "Botín de guerra", una película sobre el rescate de la identidad perdida». Página 12, 20-04-2000 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* Botín de guerra, Cine Nacional
* Botín de guerra a YouTube
# Hammurabi I

* No s'ha de confondre amb Hammurabi.
Hammurabi I, que va regnar potser entre el 1764 aC i el 1750 aC, va ser el tercer rei de Iamkhad. Era fill de Yarim-Lim I al que va succeir. No se'n sap res d'ell abans de la pujada al tron d'Alep, la capital de Iamkhad, i després és conegut a través de les Tauletes de Mari.
Va mantenir durant força temps les aliances amb Zimri-Lim, rei de Mari. Hammurabi quan va pujar al tron ja estava casat, encara que no se sap el nom de la seva esposa, i devia tenir almenys dos fills, Abbael, que el succeiria amb el nom d'Abbael I i Yarim-Lim, que potser tenien una mare diferent. Sembla que quan va començar a regnar, Hammurabi no estava gaire segur al seu territori, amb una certa debilitat política i va vendre al regne de Mari un territori que les tauletes anomenen Alahtum i que potser era Alalakh. El primer ministre (sukkallu) de Iamkhad i la reina mare Gashera tenien una gran influència sobre el monarca, i intervenien activament en els assumptes polítics del regne, cosa que ja havien fet en temps del seu pare Yarim-Lim. Es van oposar a la venda d'Alahtum, i van enterbolir les bones relacions entre Iamkhad i Mari. Després de la venda d'aquell territori van sorgir discussions entre els dos regnes per decidir qui havia de reconstruir la ciutat i el seu palau i per definir les relacions militars d'Alahtum respecte a Iamkhad. Les trobades entre Hammurabi i els ambaixadors de Mari a Alep es conserven en uns documents molt difícils d'interpretar, i no deixen conèixer els detalls de l'evolució de les relacions. Sembla que van seguir mantenint la condició d'aliats. Una carta amistosa d'Hammurabi a Zimri-Lim parla de l'interès que havia mostrat el rei d'Ugarit, a qui no s'anomena, per visitar el famós palau de Mari.
És possible que l'hegemonia territorial de Iamkhad s'anés consolidant i Hammurabi hagués dominat fins als territoris del riu Khabur, i les relacions amb Qatna van entrar en una situació no tant conflictiva com en temps del seu pare. Algunes cartes de comerciants al rei de Mari parlen dels dos fills d'Hammurabi I cosa que confirma la bona relació que tenien els dos regnes, ja que les Tauletes de Mari de l'últim període d'Hammurabi no s'han conservat. Les tauletes trobades a Alalakh parlen ja d'Abbael, el fill d'Hammurabi, com un rei totalment consolidat a Iamkhad.

## Referències

* ↑ Oliva, Juan (ed.). Textos para una historia política de Siria-Palestina: el bronce antiguo y medio. Tres Cantos: Akal, 2008, p. 477-479. ISBN 9788446019497.
# Christian Friedrich Lessing

Christian Friedrich Lessing (Groß Wartenberg, Baixa Silèsia, 10 d'agost de 1809 - Krasnoiarsk, 13 de març de 1862) va ser un metge i botànic alemany. Va ser enterrat al Cementiri de la Trinitat, a la ciutat siberiana de Krasnoiarsk.
Lessing va realitzar una extensa investigació botànica a Sibèria i va esdevenir una autoritat botànica en la família de les asteràcies. Va ser l'autor, el 1831, de Reise durch Norwegen nach den Loffoden durch Lappland und Schweden i el 1832 va publicar un influent tractat, amb il·lustracions i descripcions botàniques, sobre la familia de les asteràcies, anomenat Synopsis generum Compositarum (abreujat Syn. Gen. Compos). Originalment, aquesta obra, va ser publicada amb el nom de Synopsis Generum Compositarum Earumque Dispositionis Novae Tentamen Monographiis Multarum Capensium Interjectis... Berolini [Berlin].
Christian Friedrich Lessing va ser fill de Carl Friedrich Lessing (1778-1848), un funcionari de la cort de Breslau que, des de 1809, va ser canceller de la cort de la Freie Standesherrschaft Groß Wartenberg. La seva mare era Clementine Schwarz (1783-1821), filla del canceller del govern del noble Hatzfeldt a Trachenberg. Lessing, a més, era cosí segon del poeta Gotthold Ephraim Lessing (1729-1781) i un dels seus germans va ser el pintor Carl Friedrich Lessing (1808-1880).
El gènere de plantes Lessingia, de la família Asteraceae, porta el nom de Christian Friedrich, Karl Friedrich i Gotthold Ephraim Lessing en honor a ells. L'abreviació d'autor estàndard Less. s'utilitza per indicar aquesta persona com a autor quan es cita un nom botànic.

## Referències

* ↑ http://botany.si.edu/bdg/pdf/funkyarchive/funkypdf/2009_pr_Bonifacino_etal_Synantherologists.pdf Plantilla:Bare URL PDF
* 1 2 «Page LA-LE». Cal Flora. [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ a Tropicos
* ↑ «Synopsis Generum Compositarum Earumque Dispositionis Novae Tentamen Monographiis Multarum Capensium Interjectis... Berolini [Berlin | International Plant Names Index]». [Consulta: 29 abril 2023].
* ↑ Lessing, Christian Friedrich. Synopsis generum compositarum earumque dispositionis novae tentamen, monographis multarum Capensium interjectis (en llatí). sumtibus Dunckeri et Humblotii, 1832.
* ↑ «Christian Friedrich Lessing Biography | HowOld.co». [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ von Chamisso, L.K.A., Lessingia, novum genus e familia Compositarum. Linnaea (1829) 4(2): 203-204
* ↑ «International Plant Names Index». [Consulta: 4 maig 2023].
# Vela cangrea

* No s'ha de confondre amb vela aurica.
La vela cangrea és una vela trapezial de forma asimètrica, que es desplega entre la botavara, el pal i l'antena o pic d'un veler. El caient de popa és, normalment, el costat més llarg i el gràtil alt que va afermat al pic, és el més curt. El gràtil baix o simplement gràtil que corre al llarg del pal i el pujament el qual enverga en la botavara solen tenir una longitud semblant.

## Història

La vela cangrea neix com a evolució de les mitjanes llatines que guarnien les fragates i els navilis fins al segle xix. L'aparell es difon ràpidament entre els velers de cabotatge del mar del Nord i d'Escandinàvia, i, posteriorment passa a la Mediterrània, als Estats Units i a altres indrets del món. Koffs i balandres holandeses, schooners i quetxs britànics, jagts finesos, goletes de dobles gàbies, pailebots mallorquins, són alguns exemples de velers de cabotatge que han guarnit aquest aparell.
Aquesta vela ha sobreviscut fins avui dia, en aquests velers i en els iots de regata que s'han restaurat o que s'han construït com a reproduccions dels velers de regates del període 1850- 1939. Igualment, la vela cangrea es troba en totes les fragates i bergantins, i guarneix tot un pal de la corbeta.

## Distinció amb vela aurica

En Ricard Jaime Pérez va albirar el problema en el seu "Diccionari de l'aparell i del velam en els grans velers." i el va resoldre de la següent manera:
| « | Proposem el terme cangrea quan es tracti d’una vela aurica amb botavara, i mantenir el mot aurica, per aquelles veles de tallant i trapezoïdals que no guarneixen botavara. Aquesta distinció, necessària, la fa també l'espanyol, que distingeix entre cangreja (amb botavara) i cangrejo (sense), a més d’aurica com a terme que engloba totes dues. | » |
| — Jaime Pérez, Ricard. Diccionari de l'aparell i del velam en els grans velers. |||

## Elements d'una vela cangrea

* Botavara
* Gràtil
* Masteler
* Ralinga de la caiguda de proa
* Puny de pena
* Drissa de pena
* Drissa de boca
* Puny de boca

## Vegeu també

* Aparell (nàutica)
* Eixàrcia
* Vela aurica

## Referències

* ↑ Pérez, R.J.. La maniobra en els velers de creu. Edicions de la UPC, S.L., 2002. ISBN 978-84-8301-590-2.
* ↑ cangrea a Optimot
* ↑ «Vela cangrea». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Ricard Jaime Pérez. La maniobra en els velers de creu. Edicions UPC, Barcelona, 2006, p. 185. ISBN 9788483015902.
* ↑ Jaime Pérez, 2006, p. 17.
# Josep de Copons i d'Esquerrer

Josep de Copons i d'Esquerrer (1683 – 1738) va ser un noble català.
Nasqué al Castell de Malmercat, en una família de la petita noblesa pallaresa, els Copons de Malmercat. Va ser germà de Manuel de Copons i d'Esquerrer, 119è President de la Generalitat de Catalunya.
Per atorgament de l'arxiduc Carles d'Àustria el 5 de juliol del 1717, Josep de Copons esdevingué "Senyor de Malmercat", el sisè de la dinastia. Assistí a les Corts dels anys 1701 i 1705.
Es casà amb Isabel de Cordelles i Romanyer (pubilla de Felicià de Cordelles, Marqués de Mura) amb la qual va tenir vuit fills, dels quals, l'hereu, Francesc de Copons i de Cordelles, 7è senyor de Malmercat, heretà tot el patrimoni i títols dels Cordelles de Barcelona, entre els quals els de Marqués de Mura i el de patró del Col·legi de Cordelles.
Ell i la seva família va prendre part compromesa a favor de Carles III contra els filipistes. L'any 1708, front la invasió del Pallars pels filipistes, "acudiren a barrar el pas vuit-cents homes de les milícies de Sort, Rialp, Vall d'Assua, Vilamur i Baronia d'Estach. Les milícies de les valls de Ferrera, Cardós i Aneu en nombre de sis-cents a les ordres de Baltasar Castellarnau i les vegueries del Pallars a les ordres del subveguer Antoni Sabater, agregant-se a tots ells els voluntaris que havia reunit Josep Copons".
"...Feliu Jordana, amb la gent que manava i el capità de voluntaris Antoni Bielsa avançà sobre Gerri de la Sal per la porta anomenada de Mariola desencaixant-la i penetrant un cos de voluntaris dins la ciutat. Un altre cos de tres-cents paisans d'Isidre Jordana de Malmercat, cent seixanta de Pere Jena i quatre-cents de Jacint Orteu s'agruparen a les ordres de Josep Copons, com ja ho havien fet abans els de l'Alt Pallars... " "... d'aquesta manera s'evità la invasió del Pallars Sobirà".

## Referències

* Lluís Pujal General Moragues, màrtir de Catalunya Barcelona: Pòrtic, 1985. pàg. 94

## Enllaços externs

* malmercat El Castell de Malmercat
* Copons i Esquerrer Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine.
# Paretacene

Paretacene (Paraetacene) fou una satrapia menor de la Pèrsia aquemènida, situada entre Mèdia i Persis. Formava part de la satrapia de Mèdia.
Limitava amb Susiana al sud-oest; amb el desert que anava fins a Carmània al sud-est; i amb la satrapia de Pàrtia al nord-est. Correspondria aproximadament a la moderna província iraniana d'Esfahan.

## Referències

* ↑ «Paraetacene». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood (en anglès). Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# José Naranjo

José Naranjo (19 de març de 1926 - 13 de desembre de 2012) fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1950.

## Referències

* ↑ 1950 FIFA World Cup Brazil Arxivat 2011-10-25 a Wayback Machine.
* ↑ José Naranjo Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Guy Evans

Guy Randolph Evans (Birmingham, Anglaterra, 17 de juny de 1947) és un bateria britànic membre del grup de rock progressiu Van der Graaf Generator. Es va incorporar al grup el 1968, i ha participat en tots els àlbums enregistrats. Després de la primera ruptura el 1972, es va unir a Charlie and the Wideboys, però també col·laborà en la carrera en solitari de Peter Hammill, líder de Van der Graaf. Quan es reuniren el 1975, Evans s'hi reincorporà, fins a la segona ruptura de 1978. Llavors es mudà a Cornualla (Gran Bretanya), on treballà en una granja, feina que compaginava amb col·laboracions amb el mateix Hammill, Mother Gong, Amon Duul i Nigel Mazlyn Jones, entre d'altres.

## Referències

* ↑ McDonald, Steven. «Guy Evans - Artist Biography». Allmusic. [Consulta: 11 febrer 2021].
# Vessioli (Vostotxni Sossik)

Vessioli - Весëлый (rus) - és un khútor que pertany al khútor de Vostotxni Sossik (krai de Krasnodar, Rússia). Es troba a la vora dreta del riu Sossika, afluent del Ieia, davant de Nàberejni, a 12 km al sud-est de Staromínskaia i a 159 km al nord de Krasnodar.