OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Écoquenéauville

Écoquenéauville és un municipi francès situat al departament de la Manche i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 69 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Écoquenéauville era de 69 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 40 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 39 habitatges eren cases. Dels 28 habitatges principals, 24 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 1 en tenia dues, 4 en tenien tres, 3 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 14 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Écoquenéauville el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 16 |
| 12 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 30 eren actives i 16 eren inactives. De les 30 persones actives 27 estaven ocupades (16 homes i 11 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 16 persones inactives 4 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Écoquenéauville hi havia 9 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 248 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Écoquenéauville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Écoquenéauville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Francesco Turrisi

Francesco Turrisi (9 de desembre de 1977, Torí) és un músic italià. Turrisi va estudiar piano, jazz i música antiga al Reial Conservatori de la Haia.

## Discografia

* Odd Set (Diatribe Recordings, 2007)
* Yurodny: Evenset (Diatribe, 2008)
* L'Arpeggiata • Christina Pluhar – Los Impossibles (Naïve, 2009)
* Songs of Experience (Taquin Records, 2013), mit Fulvio Sigurta', Joao Lobo
* Grigio (Diatribe Records, 2013)

## Referències

* ↑ «Vespres musicals al Monestir de Pedralbes». [Consulta: 26 juliol 2015].
* ↑ Besprechung des Albums bei AAJ (2013)
# Gabriela (cràter)

Gabriela és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 17,5 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim hebreu, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Gabriela». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Francisco Sáenz de Tejada y Olózaga

Francisco Sáenz de Tejada y Olózaga (1895, Arnedo, la Rioja - 29 de setembre de 1966, Madrid) II Baró de Benasque, fou un polític falangista, governador civil de diferents províncies espanyoles durant la dictadura militar del general Franco.
Era fill de Francisco Sáenz de Tejada y Mancebo i de Maria Blanca de Olózaga y Ruiz Camarasa y Ortiz, es casà a Vitòria el 18 de juliol de 1927 amb Amalia de Zulueta y Echevarría Ruiz de Gamiz y Díaz de Mendívil, i amb Teresa María Martínez del Peral y Fortón. Fou pare de quatre filles i quatre fills. Durant la dictadura de Primo de Rivera fou regidor de l'Ajuntament de Madrid, vocal del Tribunal de Responsabilidades Políticas, membre de la secretaria del general Francisco Franco durant la Guerra Civil, governador civil de les províncies de Càceres, Àlaba, Saragossa, Guipúscoa, Lugo i de les Illes Balears, procurador en Corts, i magistrat del Tribunal Suprem, adscrit a la sala 4a de lo Contenciós-Administratiu.
Fou canceller de l'Assamblea Espanyola de l'orde de Malta i cavaller del Real Cuerpo de Hijosdalgo de la Nobleza de Madrid. Fou condecorat amb la Gran Creu de l'orde del Mèrit Civil, amb la Gran Creu del Mèrit Militar, amb la Gran Creu del Mèrit Naval, amb la gran Creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica i amb el Collar de l'Orde de Sant Ramon de Penyafort.

## Referències

* 1 2 3 «ABC (Madrid) - 30/09/1966, p. 92 - ABC.es Hemeroteca» (en castellà). [Consulta: 5 desembre 2017].
* ↑ «Amalia de Zulueta y Echevarría» (en espanyol europeu). [Consulta: 5 desembre 2017].
# Fusible rearmable PTC

Fusible rearmable PTC (PTC fuse de l'anglès fusible de coeficient positiu) és un component electrònic passiu emprat com a protector de defectes de sobrecorrents en circuits electrònics. Aquests dispositius foren inventats per Gerald Pearson als laboratoris Bell el 1939.

## Operació

Una PTC és un material polímer no conductor, orgànic i cristal·lí, carregat amb partícules de negre de carbó per a fer-lo conductor de l'electricitat. Quan està fred, el polímer està en estat cristal·lí, on les partícules de carbó formen camins de conducció elèctrica. Quan el dispositiu s'escalfa, el polímer s'expandeix esdevenint un estat de sòlid amorf, separant les partícules de carbó, tot trencant els camins conductors. Vegeu la figura de la corba de la resistència.

## Aplicacions

Les utilitats més destacades:
* Protecció de fonts d'alimentació.
* Protecció d'altaveus d'àudio.
* Protecció de motors.

## Principals fabricants

Es poden esmentar a 19/01/2017:
* Epcos/TDK
* Murata
* Bourns
* TE
* Vishay
* Fuzetec
* Walsin Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Transil
* Varistor
* TVS

## Referències

* ↑ «Fuse or PTC? - Electronic Products». [Consulta: 19 gener 2017].
* ↑ «PTC Thermistors for Overcurrent Protection | PowerGuru - Power Electronics Information Portal». Arxivat de l'original el 2017-02-01. [Consulta: 19 gener 2017].
* ↑ «Fundaments de PTC» (en anglès). http://www.pci-card.com/. Arxivat de l'original el 2016-06-28. [Consulta: 19 gener 2017].
* ↑ «PTC (Positive Temperature Coefficient) Thermistors | Mouser Europe» (en anglès). [Consulta: 19 gener 2017].
# Gastromyzon russulus

Gastromyzon russulus és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Tan, H. H. 2006. The Borneo Suckers. Revision of the torrent loaches of Borneo (Balitoridae: Gastromyzon, Neogastromyzon). Natural History Publications (Borneo). Borneo Suckers: i-vi + 1-245.
* Tan, H. H. & C. U. M. Leh. 2006. Three new species of Gastromyzon (Teleostei: Balitoridae) from southern Sarawak. Zootaxa Núm. 1126: 1-19.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gastromyzon scitulus

Gastromyzon scitulus és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Sarawak (Malàisia).

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Tan, H. H. 2006. The Borneo Suckers. Revision of the torrent loaches of Borneo (Balitoridae: Gastromyzon, Neogastromyzon). Natural History Publications (Borneo). Borneo Suckers: i-vi + 1-245.
* Tan, H. H. & C. U. M. Leh. 2006. Three new species of Gastromyzon (Teleostei: Balitoridae) from southern Sarawak. Zootaxa Núm. 1126: 1-19.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gabriel Chevallier

Gabriel Chevallier (Lió, 3 de maig de 1895 − Canes, 6 d'abril de 1969) fou un escriptor francès autor d'una vintena de llibres i conegut arreu del món per la sèrie d'humor Clochemerle.

## Referències

* ↑ Bezsonoff, Joan-Daniel. «Sale a la luz 'El miedo', una obra maestra sobre la Gran Guerra tras medio siglo de olvido» (en espanyol europeu). El Periódico, 25-03-2009. Arxivat de l'original el 2009-05-13. [Consulta: 1r octubre 2022].
* ↑ Le Guern, Michel. «CHEVALLIER Gabriel (1895-1969)». A: Dictionnaire historique des académiciens de Lyon : 1700-2016 (en francès). Lyon: Académie des sciences, belles-lettres et arts, 2017, p. 308. ISBN 978-2-9559433-0-4.
# Àqaba (desambiguació)

«Àqaba» té aquests significats:
En general, en àrab, àqaba (o al-àqaba) és el nom que es dona als passos de muntanya i a aquells llocs de difícil accés en un turó o un pendent.
Jordània
* Àqaba o Al-Àqaba: ciutat de Jordània
* Governació d'Àqaba: divisió administrativa de Jordània
* Golf d'Àqaba: golf al Mar Roig
* Batalla d'Àqaba (6 de juliol del 1917), on els àrabs dirigits per Auda ibu Tayi i T. E. Lawrence prengueren la ciutat
Aràbia Saudita
Palestina
# Félix María de Messina Iglesias

Félix María de Messina Iglesias (Madrid 20 de setembre de 1798 - 22 de setembre de 1872), Marquès de la Serna, va ser un militar espanyol que va exercir com a Governador i Capità General de Puerto Rico entre 1862 i 1865.
Fou diputat a les Corts espanyoles per Barcelona (1845-1846), Ministre de la Guerra interí (1847), senador vitalici (1849-1868) i senador per la provincia de Puerto Rico (1872). Es va casar dues vegades, la segona amb María de los Dolores Garcés de Marcilla y Heredia, Marquesa de la Serna, el 17 de novembre de 1858, a Madrid.
En 1864, com Capita General i Governador de Puerto Rico, va impulsar la creació de l'Institut de Voluntaris de Puerto Rico, força armada civil per a la defensa de l'illa. El 1865, va fer obligatori, per primer cop, l'ensenyament primari per a estudiants de tots dos sexes i va instaurar el currículum i requisits de graduació de normal per als mestres.

## Referències

* ↑ Llista de governadors de Puerto Rico
* 1 2 «Histórico de diputados 1810-1977: Messina Iglesias, Félix María». [Consulta: 10 setembre 2017].
* ↑ «Detalle Ficha Senador Historico: Messina Iglesias, Félix María. Marqués de la Serna». Senado de España. [Consulta: 10 setembre 2017].
* ↑ Héctor Andrés Negroni. Historia militar de Puerto Rico. Hector Andres Negroni, 1992, p. 122–. UOM:39015040985064.
* ↑ Candelaria, Juan Antonio «El DE: Orígenes de reformas y reestructuraciones frustradas» (en castellà). , 05-03-2017 [Consulta: 10 setembre 2017]. Arxivat 2017-09-10 a Wayback Machine.
# 1a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

La 1a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia (aleshores oficialment Premios San Jorge) va tenir lloc el 24 d'abril de 1957, instituïda pel "Cine Forum" de RNE a Barcelona dirigit per Esteve Bassols Montserrat i Jordi Torras i Comamala. Un jurat presidit per Claudi Colomer i Marqués, director de Radio Nacional de España i El Correo Catalán, va votar els premis. Van assistir a l'entrega Luis Ezcurra Carrillo, president de RNE. El premi a la millor pel·lícula fou entregat al seu productor, Jaume Bonastre, i consistia en una estatueta dissenyada per l'escultor mataroní Lluís Terri.

## Premis Sant Jordi

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula | Calle mayor | Pel·lícula |
| Millor actor | Kirk Douglas | Homes oblidats |
| Millor actriu | Vivien Leigh | A Streetcar Named Desire |
| Millor guió | Tennessee Williams | A Streetcar Named Desire |
| Millor director | Juan Antonio Bardem | Calle mayor |

## Referències

* ↑ El "Premio San Jorge" de Radio Nacional, La Vanguardia, 25 d'abril de 1957
* ↑ Homenatge a un fill de Manlleu

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1956
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1956

## Enllaços externs

* Premis Sant Jordi 1957 a IMDB
# Félix Monteira de la Fuente

Félix Monteira (Ponferrada) és un periodista gallec. Va estar vinculat al Grup PRISA durant 33 anys. Va treballar per al setmanari El Globo i el 1976 va formar part de l'equip fundador d'El País. Va començar la seva carrera a la secció de documentació d'El País i després va passar a ser sotscap d'Economia i corresponsal a Brussel·les durant cinc anys.
Després va tornar a Madrid, on va ser nomenat cap de la secció de Nacional. En aquest càrrec va romandre fins al desembre de 1993, data en la qual va esdevenir el sotsdirector d'Informació General d'El País. El setembre de 1999, Monteira va passar a dirigir el diari econòmic Cinco Días. Entre 2003 i 2006, va tornar a ser sotsdirector d'El País i posteriorment va ser nomenat director de l'edició del mateix rotatiu a Galícia.
El 13 de gener de 2009 va ser nomenat director del Público en substitució d'Ignacio Escolar i va ocupar el càrrec fins al 4 de març de 2010. Després de deixar la direcció del diari, va ocupar el càrrec de secretari d'Estat de Comunicació.

## Referències

* 1 2 «Félix Monteira, nuevo director de 'Público'». Público, 13-01-2009.
* 1 2 «Félix Monteira, nuevo secretario de Estado de Comunicación» (en castellà). Público.es, 05-03-2010. [Consulta: 5 març 2010].
* ↑ «Félix Monteira, un histórico de Prisa que relanzó las ventas del diario 'Público'». El Mundo, 04-03-2010.
* ↑ «Félix Monteira será secretario de Estado de Comunicación tras poco más de un año al frente de 'Público'». Europa Press. [Consulta: 4 març 2010].
# Grapte

Grapte és el nom dels següents personatges:
* Teodor Grapte, escriptor eclesiàstic i sant del segle IX
* Teòfanes Grapte, escriptor eclesiàstic i sant del segle IX
# 369 aC

El 369 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En aquell temps, era conegut com a any del tribunat de Fidenat, Cicurí, Cos, Maluginense i Cincinnat (o, més rarament, any 385 ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «369 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia

* El general tebà Epaminondes fa retrocedir un exèrcit espartà que amenaçava Mantinea, avança cap al sud i es converteix en el primer general que travessa el riu Eurotes (la frontera d'Esparta) en la història.
* Agesilau II, rei d'Esparta, encapçala la resistència espartana a la seva capital, Esparta (que no tenia muralles) davant l'atac d'Epaminondes, recolzat pels ilotes i pels periecs i també per espartans demòcrates.
* Pelòpides, general atenenc, és un dels generals de la força tebana que envaeix el Peloponès. Diu a Epaminondes que no tornarà a casa fins a portar la guerra dins de la mateixa Esparta, fins i tot si sobrepassen el terme legal del seu càrrec. Efectivament va sobrepassar el termini i a la tornada tant Epaminondes com Pelòpides van ser encausats pel partit opositor, però van ser absolts.

### Antiga Roma

* Aquest any són elegits tribuns amb potestat consular: Quint Servili Fidenat, Gai Veturi Cras Cicurí, Aulus Corneli Cos, Marc Corneli Maluginense i Quint Quinti Cincinnat.
* Quint Quinti Cincinnat porta la guerra altre cop a la ciutat de Velitres, però la ciutat resisteix, tal com ho havia fet en anys anteriors.

## Necrològiques

* Teetet d'Atenes, matemàtic grec i filòsof, protagonista el diàleg Teetet de Plató. Ferit en una de les batalles d'Epaminondes contra Esparta, és retirat de la zona de combat i contreu disenteria malaltia que li provoca la mort.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, VI, 5, 22
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XV, 62
* ↑ Xenofont. Agesilau, II, 26, 27
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XV, 67
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VI, 31, 32
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VI, 36, 37
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, VII, 1, 41
# Glyphandra

Glyphandra és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae descrit per Ferdinand Karsch el 1900. Conté només una espècie, Glyphandra biincisalis, descrita pel mateix autor el mateix any. Es troba a Camerun, Guinea Equatorial i Togo.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea.
* ↑ De Prins, J.; De Prins, W. (2017). "Glyphandra biincisalis Karsch, 1900" Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.. Afromoths.
# Butler (Dakota del Sud)

Butler és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 17 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Butler tenia 17 habitants, 6 habitatges, i 6 famílies. La densitat de població era de 10,8 habitants per km².
Dels 6 habitatges en un 50% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 83,3% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 0% no eren unitats familiars. En el 0% dels habitatges hi vivien persones soles el 0% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 23,5% entre 25 i 44, un 41,2% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 116,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.875 $ i la renda mediana per família de 16.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.250 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 8.371 $. Entorn del 28,6% de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Butler». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Butler». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# San Bernardino

«San Bernardino» té aquests significats:
* Toponímia:
** San Bernardino (ciutat de Califòrnia), ciutat i seu del Comtat de San Bernardino a Califòrnia, Estats Units d'Amèrica
** San Bernardino Mountains, serralada de muntanyes de Southern Califòrnia als Estats Units
** Coll de San Bernardino, port de muntanya als Alps Suïssos
** Comtat de San Bernardino, comtat al sud-est de l'estat estatunidenc de Califòrnia
** Riu San Bernardino, riu tributari del riu Bavispe als Estats Units, que neix a l'extrem sud-est del Comtat de Cochise, a l'estat d'Arizona
* Miscel·lània:
** Matança de San Bernardino, assalt armat esdevingut el 2015 a l'Inland Regional Center de San Bernardino, a Califòrnia
** Retaule de San Bernardino, obra del Greco
# Gabriel Mas Arbona

Gabriel Mas Arbona Sao (Montuïri, Illes Balears, 9 de març de 1933) va ser un ciclista mallorquí que fou professional entre 1957 i 1966. Els seus èxits més destacats tingueren lloc el 1959, en guanyar una etapa de la Volta a Espanya, i el 1960, en guanyar la victòria final a la Volta a Andalusia.

## Palmarès

* 1957
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries
* 1959
** 1r a Barcelona
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1960
** 1r a la Volta a Andalusia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1958. 18è de la classificació general
* 1959. 39è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1960. Abandona
* 1961. 35è de la classificació general
* 1964. 38è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1960. 51è de la classificació general
* 1961. 17è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1960. Abandona (6a etapa)
* 1963. 40è de la classificació general
* 1964. Abandona (7a etapa)

## Referències

* ↑ VIDAL, Miguel: Mallorquines irrepetibles

## Enllaços externs

* Fitxa de Gabriel Mas Arbona
# Bandera de Salomó

La bandera de Salomó fou adoptada oficialment el 18 de novembre de 1977. Consta de cinc estrelles representant les cinc illes principals de l'arxipèlag en un fons blau que representa l'oceà. El color verd representa el medi natural i la línia groga els rajos de sol.

## Banderes Històriques

* Bandera de 1893– 1906.
* Bandera de les Illes Salomó britàniques (1906–1947)
* Bandera de les Illes Salomó britàniques (1947–1956)
* Bandera de les Illes Salomó britàniques (1956–1966)
* Bandera de les Illes Salomó britàniques (1966–1977)

## Altres banderes

L'ensenya civil (per als vaixells mercants) i l'ensenya de l'estat (per als vaixells governamentals no militars) són banderes vermelles i blaves, respectivament, amb la bandera nacional al cantó. L'ensenya naval (per als vaixells de la policia) es basa en el pavelló blanc britànic, una creu de sant Jordi sobre camp blanc, també amb la bandera nacional al cantó.
* Ensenya civil.
* Ensenya de l'estat.
* Ensenya de Duades.
* Ensenya naval.

## Referències

* ↑ «flag of the Solomon Islands» (en anglès). Encyclopædia Britannica, Inc.. [Consulta: 30 juny 2022].
* ↑ «Flag of Solomon Islands - A Brief History» (en anglès). History of National Flags, pàg. 4 [Consulta: 30 juny 2022].
# Manuel Ruiz Hierro

Manuel Ruiz Hierro, també conegut com a Manolo Hierro o Hierro II, és un exfutbolista i entrenador de futbol andalús. Va nàixer a Vélez-Málaga el 8 de febrer de 1962. Ocupava la posició de defensa. És germà dels també futbolistes Fernando Hierro i Antonio Ruiz Hierro.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del CD Málaga. Destaca al filial, el Malagueño i a la campanya 82/83 debuta amb els mal·lacitans a primera divisió, encara que no es consolida fins dos anys després, quan disputa 16 partits, tot i que el Málaga baixa a Segona Divisió.
L'estiu de 1986 fitxa pel Reial Valladolid, amb qui retorna a la màxima categoria. Passa dues campanyes a l'equip castellà, en les quals és titular. A la 88/89 recala al Reial Betis. A partir de 1989 fins a la seua retirada, el defensa juga a les files del CD Tenerife, on és titular les dues primeres temporades a l'equip canari. En total, va sumar 174 partits i 7 gols a la primera divisió.
Després de penjar les botes, ha seguit vinculat al món del futbol, primer com a Director esportiu del Màlaga CF, equip que entrenaria a la temporada 05/06. La temporada 07/08 dirigeix a la UD Puertollano.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Abu-l-Qàssim Ibrahim Sultan

Mirza Abu-l-Qàssim Ibrahim Sultan fou un príncep mogol, únic fill de Karam el germà i rival d'Humayun (emperador 1530-1540 i 1555-1556).
Com a potencial candidat al tron fou un constant perill per Akbar als primers anys del seu regnat quan encara no estava prou consolidat, i el va fer tancar a la fortalesa de Gwalior on finalment fou executat el 1565 o 1567.

## Referències

* Article a Encyclopaedia Iranica