OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Llúcia de Galobardes

Santa Llúcia de Galobardes és una església romànica de Prats de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta església formava un conjunt amb el castell de Quer, malauradament es modificà molt durant el segle xviii i ha perdut el seu caràcter original. L'església és d'una sola nau rectangular, coberta amb volta d'aresta i una finestra alta de doble esqueixada al fons. La porta d'entrada té un arc de mig punt de dovelles molt regulars; sobre la porta hi ha un òcul i la façana és coronada amb un campanar d'espadanya de dos finestrals d'arc de mig punt. Per la paret de tramuntana i per una porta quadrada es pot entrar al cor de la capella.
Les parets interiors han estat revestides amb lloses de pedra picada, amb especejament plafonat, fins al començament de la volta i coronades d'una cornisa; aquesta modificació és recent. L'altar i les imatges corresponen a la modificació.
A mà esquerra del presbiteri, tancat amb reixes de ferro forjat, noves, hi ha una sagristia soterrada sota el terrat superior.

## Història

Es trobava dins el terme de l'antic castell de Lluçà, al costat del castell satèl·lit de Quer. Fou sempre una capella depenent dels senyors del castell de Quer o, com és avui, dels amos del mas de Santa Llúcia que substituí el castell.
El castell de Quer apareix esmentat el 1056, quan Ermessenda de Balsareny, muller de Sunifred II de Lluçà, deixa al seu fill Ramon, levita, tot l'alou de Quer (Cher).
L'església no fou edificada fins a la segona meitat del segle xiii per un membre de la família Lluçà, que tenia el castell en feu dels bisbes de Vic, ja que fou Pere d'Oló, fill de Miró de Lluçà, qui edificà la capella de Santa Llúcia de Quer. En el testament que feu aquest l'any 1297 donà a la capella de Santa Llúcia de Quer, que ell havia edificat, el dret o tribut de la tasca de pa i vi dels termes del castell de Quer per al sosteniment del seu culte. Els senyors del castell seguiren tenint cura del culte de l'església, que passà a la família Galobardes, la qual devia ésser la propietària del mas veí.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Santa Llúcia de Galobardes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Ford 1957

El Ford 1957 és un model d'automòbil que va ser fabricat per la Ford Motor Company als Estats Units l'any 1957.

## Història

Aquesta línia d'automòbils Ford va créixer l'any 1957 i es va mantenir fins a l'any 1959, era un model realitzat sobre un nou xassís, que deixava al conductor molt a prop de terra, es deien Fairlane, Fairlane 500 i Fairlane 500 Skyliner (model amb sostre rígid retraible). La potència del motor Ford V8 es va dur a 245 Hp. i amb turbo alimentació alguns models arribaven a desenvolupar els 270 Hp., els motors estàndard se situaven en els 224 Hp., els motors V8 sortien en diferents versions, havia de 4,5 litres, 4,8, 5.1, 5,4 i 5,8 litres respectivament, les caixes de canvis sortien en model manual i automàtics

## Anys 1958 i 1959

Les millores introduïdes l'any 1958 estaven donades en aspectes exteriors, canviant els fronts dels models i els fars que ara eren dobles. L'any 1959 se li dona un nou nom al model de Fairlane 500 pel de Galaxie, aquest model era més llarg que el Fairlane i la distància entre eixos era de 2.997 mil·límetres.

### Galeria d'imatges

* Ford 1957 Skyliner
* Ford 1957 V8 4 portes
* Ford 1957 Station Wagon 2 portes
* Ford 1957 Convertible
* Ford 1957 Station Wagon de 4 portes
* Ford Fairlane 1958
* Ford 1958 Skyliner amb el sistema exposat
* Ford Galaxie 1959

## Referències

David L. Lewis (2005). 100 anys de Ford. Publicacions Internacionals. pp 153-163. ISBN 0-7853-7988-6.
# Luis Roca Arencibia

Luis Roca Arencibia (Las Palmas de Gran Canaria, 1969) és un periodista i cineasta canari. Col·labora habitualment amb mitjans com El País, La Província, el Diari de Girona i El Asombrario, associat a Eldiario.es. Ha assessorat institucions com l'Institut de la Cinematografia i les Arts Audiovisuals del Ministeri de Cultura espanyol. És responsable de la primera Llei del Sector Audiovisual de Canàries (1995).
Com a guionista i director, ha treballat en equips de direcció de pel·lícules, com "Mararía" (Antonio José Betancor, 1998) i ha estat director i programador de la secció de Canàries, del Festival Internacional de Cinema de LPGC, durant nou anys. Ha escrit les biografies del productor Andrés Santana i del distribuïdor Francisco Melo Sansó. Va ser el comissari, al costat d'Arantxa Aguirre, del Cicle "Buñuel-Galdós, vasos comunicantes", que es va exhibir a Belgrad, Nova Delhi i Tel-Aviv. Ha col·laborat amb institucions com la Fundació César Manrique, el Centre de la Cultura Contemporània de Barcelona, el Centre Atlàntic d'Art Modern i la Fundació Mapfre. És el director dels projectes de formació "Cinexprés"; de recuperació documental "Salvar la memòria: 50 anys de Tirma i Moby Dick" i de la ruta turística #SaveMobyDick. Ha fet recerca sobre el rodatge de la pel·lícula de John Huston, "Moby Dick", a Las Palmas de Gran Canària, protagonitzada per Gregory Peck.

## Referències

* ↑ PAÍS, Ediciones EL «Artículos escritos por Luis Roca Arencibia en El Viajero | EL PAÍS» (en castellà). EL PAÍS.
* ↑ «Roca: ´Hay una gran ceguera sobre el rodaje de ´Moby Dick´ en esta ciudad´». La Provincia- Diario de Las Palmas.
* ↑ Usuario, Super. «El cineasta Luis Roca explicará las oportunidades de negocio del sector audiovisual y el turismo en Canarias» (en castellà-es). Arxivat de l'original el 2018-03-28. [Consulta: 28 març 2018].
* ↑ «Rodaje en Canarias de Moby Dick (John Huston, 1956): Un insuperable regalo de Navidad por Luis Roca Arencibia - miplaya» (en castellà). [Consulta: 28 març 2018].
# El Vallecillo

El Vallecillo és un municipi d'Aragó situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca de la Serra d'Albarrasí.
# Aramaixka

Aramaixka (en rus: Арамашка) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 702 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Babelsberg

Babelsberg és el barri més gran de Potsdam, la capital de l'estat de Brandenburg a Alemanya. En són famosos el Palau i el Parc, Patrimoni de la Humanitat segons la UNESCO, com també l'estudi de cinema Filmpark Babelsberg.

## Història

Aquest assentament va ser citat per primera vegada l'any 1375 al Landbuch. Aleshores s'anomenava Neuendorf («poble nou»). Al segle xviii el rei Frederic II de Prússia va fundar una nova població i s'hi van assentar protestants expulsats de Bohèmia. Durant la revolució industrial es va desenvolupar la indústria tèxtil i la fabricació de ferrocarrils.
Des de l'any 1900 la vil·la («torre») Neubabelsberg es va erigir a l'est del Parc de Babelsberg. Després que Universum Film AG (UFA) el 1922 adquirís un gran escenari a prop, s'hi van construir residències per a prominents (Villa en alemany) per arquitectes famososos com Hermann Muthesius i Ludwig Mies van der Rohe. Hi van residir actors com Marika Rökk, Sybille Schmitz, Lilian Harvey, Willy Fritsch i Brigitte Horney. El 1938 Nowawes i Neubabelsberg es van fusionar i es van incorporar a Potsdam el 1939, i va es va crear el districte de Potsdam-Babelsberg.
Durant la Conferència de Potsdam de 1945 Stalin, Harry S. Truman i Winston Churchill (succeït per Clement Attlee) van residir a les vil·les de Neubabelsberg. El 26 de juliol de 1945, a la «Truman-Villa» el president dels Estats Units Truman va fer la Declaració de Potsdam i va donar ordres per llançar la bomba atòmica a unes ciutats del Japó si no acceptava la rendició. Per raons meteorològiques, es van triar Hiroshima i Nagasaki com a blanc de l'acció.
* Estudi de Cinema de Babelsberg (fundat el 1912)
* Neubabelsberg: Truman-Villa

## Referències

* ↑ «UNESCO-Welterbe» (en alemany). Ajuntament de Potsdam. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «Filmpark Babelsberg» (en anglès). Visit Berlin. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ Wedel, Michael; Wahl, Chris; Schenk, Ralf. 100 Years Studio Babelsberg: the art of filmmaking (en anglès). te Neues Verlag, 2012, p. 260. ISBN 978-383279609-9.
* ↑ Partenheimer, Lutz (ed.); Stellmacher, André. Das Landbuch der Mark Brandenburg von 1375/76 1. Allgemeiner Teil : nach der Edition von Johannes Schultze (1940) : lateinisch und deutsch (en alemany, llatí). alemany, llatí, 2020, p. 176. ISBN 978-3-88372-203-0.
* ↑ Sigel, Paul; Dähmlow, Silke; Seehausen, Frank; Elmenhorst, Lucas. Architekturführer Potsdam = Architectural guide to Potsdam. Berlín: Reimer, 2006. ISBN 3-496-01325-7.
* ↑ «Potsdamer Erklärung» (en alemany). Atomwaffen A-Z. Trägerkreis Atomwaffen abschaffen, 01-07-2020. [Consulta: 10 març 2022].

## Enllaços externs

* «Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg» (en alemany, anglès).
* «Filmpark Babelsberg» (en alemany, anglès).
# Santa Llúcia de Farrera

Santa Llúcia de Farrera és una antiga església romànica del poble de Farrera, en el terme municipal del mateix nom, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada en el mateix poble de Farrera. No hi ha documentació d'aquesta església abans del segle xviii. En una visita partoral del 1758, se citen dues esglésies que depenen de la parròquia de Farrera: Sant Salvador de la Serra i la capella de Casa Bigarret o Soldevila, que sens dubte es refereix a la capella de Santa Llúcia.

## Bibliografia

* Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Santa Llúcia de Farrera». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «València d'Àneu». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Santa Llúcia de Farrera en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Forn de ciment del Quelet

El Forn de ciment del Quelet és una obra de Bellver de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Forn de ciment del Quelet. Es tracta d'una estructura arquitectònica quadrangular, amb murs de pedra i morter, d'uns tres metres de llargària, aproximadament.
Situat en un terreny amb pendent, l'alçada de les restes de la construcció supera els 2,2 metres a la part més alta. Segons testimonis de la zona, en una d'aquestes parets, l'orientada a nord, hi havia una volta de pedra seca que fa uns anys va cedir i que actualment ja no s'aprecia.
Amb presència de pins (pi roig) al voltant de la construcció, i fins i tot un de 25 cm de diàmetre a dins de l'antic forn.
Segons l'Isidre Ricard, en aquest forn s'hi feien cuites de llosarda per a fer ciment. Li sembla recordar que va funcionar tan sols entre els anys 1943 i 1945.
Bona part de l'estructura de l'antic forn ha cedit, i l'interior s'ha omplert de terres provinents de l'erosió de la zona. Tanmateix, s'intueix encara força bé la mida i el volum inicial de l'element.

## Història

Informació proporcionada pels agents rurals: Fitxa model F30 s/n, 04/2014

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Forn de ciment del Quelet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Lujkí (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Lujkí».
Lujkí (en ucraïnès i en rus: Лужки) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 228 habitants. Pertany al districte de Nijnegorski.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 30 maig 2017].
# El Vallfred (Sant Llorenç de Morunys)

El Vallfred és un carrer del municipi de Sant Llorenç de Morunys (Solsonès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció civil: Habitatges seguint el perfil del carrer (Vallfred) format al segle XVII-XVIII aprofitant els murs de la muralla nord de la vila de Sant Llorenç. Habitatges de dos pisos i golfes obertes, coberts a doble vessant i amb un parament senzill de reble i morter arrebossat. A les parts baixes, restes de murs de pedra treballada a carreus.

## Història

Durant el segle xv eren coneguts amb el nom genèric de Valls a les rondes de les muralles; a partir del XVI i sobretot a partir del XVII van perfilant la seva situació i en el capbreu de 1697 surten ja definits amb els seus noms concrets: vall del Solà, Vall de l'Era, Vall de la Canal (l'actual Vallfred) al costat del Portal del mateix nom, Vall de l'estudi. Els valls eren més fondos que els nivells dels carrers interiors de les muralles però la runa i les deixalles devien començar a omplir-los formant planells.
Pel que fa al Vallfred, antic Vall de la Canal, des del 1784, es començà a omplir de cases, formant-se un carrer fora de la muralla (paral·lel a aquesta al cantó de tramuntana de la vila, tapant els fossars) conseqüència del gran augment de població que experimentà Sant Llorenç a finals del XVIII

## Referències

* 1 2 3 «El Vallfred». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2015].
# Arquígenes d'Apamea

Arquigenes d'Apamea (en grec Αρχιγένης) va ser un gran metge grec nascut a Apamea, fill de Filip.
Era deixeble d'Agatinos o Agatí, al qual va salvar la vida en una ocasió. És mencionat per Juvenal. Pertanyia a l'escola dels eclèctics, i va exercir a Roma en temps de l'emperador Trajà, on tenia una gran reputació per la seva habilitat professional, però se li retreia la seva afició a introduir termes nous i obscurs en els seus escrits mèdics, intentant donar formes dialèctiques a les seves teories, cosa que semblava que tenia més l'aparença que no pas la bondat en els seus tractaments. Va publicar un tractat sobre el pols arterial, del que Galè va fer un comentari. Sembla que aquesta obra contenia distincions minúscules i subtils, que realment no existeixen, més aviat fruit d'hipòtesis preconcebudes que fruit de l'observació real, i la mateixa observació es pot fer d'un tractat que va escriure sobre les febres. Però va tenir molta fama i era molt respectat, a pesar d'alguns fracassos, que van ser oblidats a causa dels seus encerts, i va mantenir durant molts anys un bon prestigi. Va morir amb 63 o 83 anys segons les diverses fonts.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/283?rgn=full+text;view=image;q1=ArchigenesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 268. ]
# Xampanya (dansa)

La xampanya, internacionalment anomenada chapelloise, és una dansa popular tradicional difosa per gran part d'Europa.

## Origen

La xampanya és una dansa de tipus mixer, és a dir amb canvis de parella, originària de Suècia on s'anomenava Aleman's Marsj. Alick-Maud Pledge la va importar a França durant els anys 1930. Durant els anys 1970 a Chapelle-des-Bois s'ensenya per part d'A. Dufresne, qui havent oblidat el seu nom la rebateja com chapelloise. Ràpidament la dansa s'estén per Europa com a ball folclòric amb aquest nou nom. Per altra banda, la dansa original Aleman's Marsj també es va importar a Escòcia que la va adaptar sota el nom de Gay Gordons.
Per deformació fonètica, es difon en català sota el nom de xampanya, i en alguns llocs com a champenoise. A Bèlgica va prendre el nom de giga, probablement a partir de la jig irlandesa.

## Descripció

Es dansa amb melodies de 16 compassos binaris (generalment compàs 6/8 o 2/4). També és habitual emprar músiques de 32 compassos i en aquest cas es fa dues vegades la coreografia de la primera meitat i tot seguit dues vegades la de la segona. Hi ha dues variants, la xampanya en línia i la xampanya circular. A més a més, el cercle circassià es considera emparentat amb la xampanya.
La xampanya en línia és la variant pròpia de la Bretanya i present a la Fest-noz. Les parelles se situen alineades i romanen les mateixes fins al final, sense canvis de parella.
La xampanya circular, és la variant més difosa. Les parelles se situen en un cercle de sentit antihorari. L'home comença al costat interior del cercle donant la mà dreta a la mà esquerra de la dona. Al final de la coreografia es canvia de parella. Els passos són:
* Compassos 1-2: la parella avança quatre passes (sentit antihorari).
* Compassos 3-4: fan mitja volta canviant la mà i reculen quatre passes (sentit antihorari).
* Compassos 5-6: fan quatre passes endavant (sentit horari).
* Compassos 7-8: fan mitja volta canviant la mà i reculen quatre passes (sentit horari).
* Compassos 9-10: la parella s'acosta (9) i s'allunya (10).
* Compassos 11-12: s'intercanvien la posició: la dona passa per davant de l'home i se situa al costat interior del cercle.
* Compassos 13-14: la parella s'acosta (13) i s'allunya (14).
* Compassos 15-16: la dona passa sota el braç aixecat de l'home i s'agafa amb l'home del darrere seguint en diagonal per retrobar la posició exterior del cercle. Alhora l'home es desplaça cap a l'interior del cercle i agafa la dona que ve del davant.

## Bibliografia

* Yves Guilcher, La danza tradizionale in Francia, dall'antica cultura contadina al revival Giancarlo Zedde - Torino 2006 ISBN 978-88-88849-23-2

## Referències

* ↑ Guilcher, Jean-Michel. Dix danses simples des pays de France (en francès).

## Enllaços externs

* Xampanya a YouTube (la polca de l'os)
# Francesc de Paula Bedós i Arnal

Francesc de Paula Bedós i Arnal (Xerta, Baix Ebre, 1867 - Sabadell, 22 de febrer de 1927) fou un metge, escriptor i bibliòfil català.

## Biografia

Cursà estudis de Medicina i als 22 anys ja s'havia doctorat. Tot seguit d'acabar la carrera, va ingressar com a metge a la Companyia Transatlàntica i durant més de tres anys navegà per tots els mars i conegué molts països: Filipines, Argentina, Xile, Perú, Cuba, Nova York, Anglaterra, Xina, Egipte i Palestina, s'endinsà al Sàhara i resseguí tota l'Àfrica del Nord. A la tornada dels viatges, s'instal·là a Sabadell però durant un breu període, entre els anys 1918-1919, s'instal·là al poble del Pont d'Armentera per fer front a una pandèmia de grip. Arran d'aquests fets aquesta població li dedicà una de les seves places l'any 1996.
Va ser membre actiu del Centre Català de Sabadell i de l'Associació Protectora de l'Ensenyança Catalana i, juntament amb Joan Montllor i Pujal, va ser un dels fundadors del Centre Excursionista del Vallès. Aficionat a la literatura, la música i la pintura, disposava d'una gran biblioteca, una de les més ben dotades de Sabadell, i ell mateix va escriure poesia i teatre. Amb La flor de la immortalitat, música de Miquel Ferrer, i Qui fa, desfà assolí un cert èxit de públic. El 1914 va fundar la revista Ars, d'art i literatura i va organitzar unes vetllades literàries amb lectures públiques d'autors catalans al Centre Català. Bedós va ser el mecenes del seu amic d'infantesa, el pintor tortosí Francesc Gimeno, a qui retrobà casualment a Barcelona, el portà a Sabadell i l'hostatjà a casa seva. Fou un dels primers sabadellencs a disposar de màquina de fotografiar i amb Joan Vilatobà, en les sortides dominicals a plena natura, van substituir el cavallet i la paleta per la càmera fotogràfica.
El 30 d'octubre de 1985 Sabadell li dedicà el carrer del Doctor Bedós.

## Referències

* 1 2 3 4 Nomenclàtor. «Carrer del Doctor Bedós». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 26 abril 2014].

## Enllaços externs

* Francesc de P. Bedós i Arnal | Galeria de Metges Catalans
# Sanuki

Sanuki (さぬき市, Sanuki-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura de Kagawa, a la regió de Shikoku, Japó. El nom de la ciutat prové de l'antiga província de Sanuki, l'actual prefectura de Kagawa.

## Geografia

El municipi de Sanuki es troba a la meitat oriental de la prefectura de Kagawa, al nord-est de l'illa de Shikoku. El terme municipal de Sanuki limita amb els de Higashi-Kagawa a l'est i amb Takamatsu i Miki a l'oest. Al nord, el municipi fa costa amb la mar interior de Seto.

## Història

L'àrea on es troba l'actual municipi de Sanuki va formar part fins als primers anys de l'era Meiji de l'antiga província de Sanuki. La ciutat de Sanuki fou fundada l'1 d'abril de 2002 amb la fusió de cinc viles de la meitat occidental del ja desaparegut districte d'Ōkawa, aquestes són: Shido, Tsuda, Nagao, Sangawa i Ōkawa.

## Política i govern
### Alcaldes

En aquesta taula només es reflecteixen els alcaldes democràtics, és a dir, des de l'any 1947. En el cas de Sanuki, la llista comença el 2002, quan es funda el municipi.
| Alcalde | Inici del mandat | Fi del mandat | Partit | Partit |
| Shinya Akazawa | 2002 | 2006 | | Ind |
| Sigeki Ōyama | 2006 | | | Ind |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 45.243 | 46.450 | 44.972 | 60.675 | 56.901 | 53.532 | 55.576 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 57.604 | 57.772 | 53.019 | 46.787 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils de Shikoku (JR Shikoku)
** Shido - Orange Town - Zōda - Kanzaki - Sanuki-Tsuda - Tsuruwa
* Ferrocarril Elèctric Takamatsu-Kotohira (Kotoden)
** Kotoden-Shido - Nagao

### Carretera

* Autopista de Takamatsu
* Nacional 11 - Nacional 377

## Agermanaments

* Kimobetsu, Hokkaido, Japó. (24 de desembre de 1970)
* Iwamizawa, Hokkaido, Japó. (22 d'agost de 1992)
* Eisenstadt, Burgenland, Àustria. (11 d'octubre de 1993)
* Kenbuchi, Hokkaido, Japó. (28 de setembre de 1996)
* Senboku, prefectura d'Akita, Japó. (28 de setembre de 1996)

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=37206
* ↑ https://www.pref.kagawa.lg.jp/content/tandoku/kouhou/w3cz95150312151105.shtml
* ↑ "Weekly News." KSB.
* ↑ Topics Sanuki-shi Official website in Japanese
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# G5

«G5» té aquests significats:
# Lujkí (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Lujkí».
Lujkí (en rus: Лужки) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 159 habitants, pertany al municipi de Stepnoi Kurgan.

## Referències

* ↑ Указ президиума ВС РСФСР от 22.12.1987 г. "О наименовании некоторых населенных пунктов в Ростовской области", 1987.
# Durham

«Durham» té aquests significats:
* Toponímia:
** Durham (Anglaterra)
** Durham (Califòrnia), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
** Durham (Carolina del Nord), ciutat ubicada al Comtat de Durham a Carolina del Nord (Estats Units d'Amèrica)
** Durham (Connecticut)
** Durham (Kansas)
** Durham (Maine)
** Durham (Nova Hampshire)
** Durham (Oregon)
** Bisbat de Durham
** Comtat de Durham, comtat del nord-est d'Anglaterra
** New Durham, població dels Estats Units a l'estat de Nova Hampshire
* Biografies: Jimmy Durham (1940–2021), activista cherokee
* Esport: Raleigh-Durham Skyhawks, franquícia de futbol americà que participà en la World League de futbol americà