OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Champoux

Champoux és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 83 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Champoux era de 83 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 16 eren parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 34 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 32 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 28 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 3 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 6 habitatges hi havia un automòbil i a 21 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Champoux el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 8 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 53 persones, 43 eren actives i 10 eren inactives. Les 43 persones actives estaven ocupades(22 homes i 21 dones).. De les 10 persones inactives 3 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 8 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció, 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 2 d'empreses de serveis i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un guixaire pintor.
L'any 2000 a Champoux hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

L'únic equipament sanitari que hi havia el 2009 era una ambulància.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Champoux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Champoux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Salvelinus evasus

Salvelinus evasus és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües temperades.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Ammersee (sud d'Alemanya).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B., K.A. Pleyte i P.E. Ihssen, 1989. Patterns of chromosomal nucleolar organizer region (NOR) variation in fishes of the genus Salvelinus. Copeia 1989:47-53.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Club Natació Tàrraco

El Club Natació Tàrraco és una destacada entitat esportiva de la ciutat de Tarragona inaugurada l'any 1963.

## Història

El Club Natació Tàrraco es va fundar a la ciutat de Tarragona el 23 d'octubre de l'any 1963. En un primer moment la seu estava a la part alta de la ciutat, prop de les muralles, però de seguida es va adquirir la finca de Cal Tomaca, que els facilitava la natació.
La piscina es va inaugurar l'any 1964, amb un partit d'exhibició de waterpolo entre el Club Natació Barcelona i el Club Natació Sabadell, i l'any següent es va fer la piscina coberta. D'entre els seus nadadors d'aquell moment, que van participar en competicions internacionals, destaquen Sílvia Fontana Solà i Ramon A. Duch. Rafael Nadal Company va ser l'ànima del club durant els seus primers 45 anys de vida.
Les instal·lacions es van renovar els anys 1988, quan es va inaugurar una nova piscina coberta, i 2002. L'any 2015 es va posar de manifest la necessitat de renovar la coberta de la piscina de competició, que estava en mal estat, i es va iniciar una campanya de recollida de diners. Finalment les obres es van fer a finals d'aquell mateix any.
D'entre els certàmens que ha organitzat destaca el Campionat d'Espanya de natació sincronitzada de l'any 2004.

## Seccions

La secció més destacada l'entitat és sens dubte la natació i les seves disciplines, des de l'escola fins a la natació en aigües obertes. Destaquen igualment les seccions de natació sincronitzada i hoquei subaquàtic i compta també amb seccions de salvament i socorrisme, triatló, senderisme, atletisme, tennis de taula, judo i aikido. Algunes de les seccions competeixen en l'àmbit estatal i els seus esportistes han format part de diferents equips estatals absoluts i han participat en Jocs Olímpics, Campionats del Món i d'Europa, obtenint rècords d'Espanya absoluts en diferents modalitats.
L'any 2010 tenia més de 3.200 socis i el 2013 uns 1.700, 300 dels quals federats en natació, waterpolo i natació sincronitzada.

## Premis i distincions

L'any 1966 el Club Natació Tàrraco va obtenir la medalla al mèrit esportiu de la Federació Catalana de Natació. La mateixa Federació va nomenar-lo Millor club de Catalunya l'any 2014.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Club Natació Tàrraco | enciclopèdia.cat». [Consulta: 29 gener 2021].
* 1 2 «50 anys fent piscines». Fet a Tarragona, 15-05-2013. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ «El Natació Tàrraco es mereix un altre sostre». Fet a Tarragona, 25-01-2015. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ «El CN Tàrraco canvia el sostre de la piscina de competició gràcies al micromecenatge». Circ de Tarragona, 17-11-2015. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ «Nedar al mar tot l'any». Fet a Tarragona, 17-02-2020. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ «El Club | CNTàrraco». Club Natació Tàrraco. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ «Fes-te soci | CNTàrraco». Club Natació Tàrraco. [Consulta: 29 gener 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Collombey-Muraz

Collombey-Muraz és un municipi del cantó suís del Valais, situat al districte de Monthey.

## Localitats

* Muraz
* Illarsaz
* Collombey
* Collombey-le-Grand
* Les Neyres

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Colomera

Colomera és un municipi andalús situat en la comarca de Los Montes, en la província de Granada. El 2023 tenia 1.298 habitants.

## Referències

* ↑ «Andalucía (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 3 gener 2024. [Consulta: 14 juliol 2024].
# Coll de la Creu del Canonge

El Coll de la Creu del Canonge és una collada situada a 1.026,2 m alt en el límit dels termes municipal de Maçanet de Cabrenys, de la comarca de l'Alt Empordà i comunal de Sant Llorenç de Cerdans, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situat a l'extrem sud-est del terme de Sant Llorenç de Cerdans i al nord-oest del de Maçanet de Cabrenys, a prop i al nord d'on aquests dos termes es troben amb el d'Albanyà, també de l'Alt Empordà. El triterme el marca la Creu del Canonge. Aquest coll és molt a prop al sud-est del Coll de la Pedra Dreta.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «153 - Sant Llorenç de Cerdans». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Sant Llorenç de Cerdans». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Coll de la Creu del Canonge en els ortofotomapes de l'IGN
# Col·legi Claver

El Col·legi Claver de Raimat és un centre educatiu fundat per la Companyia de Jesús l'any 1970. Actualment imparteix els ensenyaments d'educació infantil, primària, ESO i batxillerat. L'etapa obligatòria està concertada. Disposa d'una església construïda l'any 1961 i rehabilitada el 2022.

## Referències

* ↑ «50 anys de l'Escola Claver: "Apassionats per seguir endavant"». Catalunyareligio.cat, 10-11-2021. [Consulta: 3 març 2023].
* ↑ «El Col·legi Claver, primer centre escolar català amb una pista esportiva de bicicletes de terra compactada», 15-11-2022. [Consulta: 3 març 2023].
* ↑ «El Col·legi Claver rehabilita la seva església, un dels pocs edificis del moviment modern catalogat a Lleida». La Manyana, 12-12-2022. [Consulta: 3 març 2023].
# Col·legi Claret

Col·legi Claret, o Col·legi Sant Antoni Maria Claret, són una xarxa de col·legis regits pels claretians arreu del món, el primer dels quals va ser el Col·legi Claret de Barcelona creat l'any 1871. En els seus inicis portaven el nom de Col·legi Cor de Maria.
A Catalunya també hi ha col·legis claretians a a Sabadell, on els claretians van arribar el 1899, a Valls, inaugurat el 15 de febrer de 1940, i a Cornellà de Llobregat, que inicià les classes l'any 1960. També hi ha col·legis claretians a Las Palmas de Gran Canaria, fundat el 1881, a Sevilla, que inicià les classes el 1940, a València-Benimaclet, que es constituí el 1962, a València-La Fontsanta, Madrid, Segòvia, Aranda de Duero.
Arreu del món hi ha a les Filipines, la República Dominicana, Argentina, Veneçuela, Costa Rica, Panamà i l'Índia.

## Referències

* 1 2 «Història del Colegio Claret de Las Palmas» (en castellà). Arxivat de l'original el 22 de maig 2015. [Consulta: 21 abril 2015].
* ↑ «Història del col·legi Claret de Valls». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 19 maig 2011].
* ↑ Col·legi Claret de Cornellà de Llobregat, Sant Antoni Maria Claret. Història de l'escola
* ↑ Colegio Claret de Sevilla, NUESTRA HISTORIA COMO COLEGIO Arxivat 2011-09-08 a Wayback Machine.
* ↑ Colegio Claret Valencia-Benimaclet, Nuestro Colegio
* ↑ «Centres educatius dels Missioners Claretians de la provincia de Santiago» (en castellà). [Consulta: 21 abril 2015].
* ↑ «Claret School of Zamboanga City» (en anglès). Arxivat de l'original el 17 de desembre 2009. [Consulta: 22 maig 2011].
* ↑ «Colegio Claret de Paternal, Buenos Aires, Argentina» (en castellà). Arxivat de l'original el 31 de maig 2011. [Consulta: 22 maig 2011].
* ↑ «Colegio Claret RD» (en castellà). [Consulta: 22 maig 2011].
* ↑ «Colegio Claret Hatillo» (en castellà). Arxivat de l'original el 24 de maig 2011. [Consulta: 22 maig 2011].
* ↑ «Colegio Claretiano Costa Rica» (en castellà). CMF Apostolado. Arxivat de l'original el 31 de maig 2012. [Consulta: 22 maig 2011].
* ↑ «Colegio Claret de Panamá» (en castellà). CMF Apostolado. Arxivat de l'original el 12 de setembre 2009. [Consulta: 22 maig 2011].
* ↑ «St. Claret Matriculation School» (en castellà). CMF Apostolado. Arxivat de l'original el 25 de juliol 2008. [Consulta: 22 maig 2011].
# Collada de l'Eusebi

La Collada de l'Eusebi és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 1.737,5 metres d'altitud, que fa de termenal entre els termes comunals de Castell de Vernet i de Pi de Conflent, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord. Està situada en el sector nord-oriental del terme comunal, a prop i al sud-est de Mates Roges, a l'extrem nord-oest de la Serra de Planès.

## Referències

* ↑ La Collada de l'Eusebi en els ortofotomapes de l'IGN
# Salvador Garmendia Echeberria

Salvador Garmendia Echeberria (Zaldibia, Guipúscoa, 20 de setembre de 1932) és un escriptor basc en èuscar.
El 1964 guanyà el premi de teatre de l'ajuntament d'Ondarroa amb la seva obra més coneguda Historia Triste bat (Una trista història, 1965) que va ser de molt impacte en el seu moment, però que va ser un cas aïllat.

## Referències

* ↑ Euskomedia.org
* ↑ «Basqueliterature.com». Arxivat de l'original el 2008-10-12. [Consulta: 25 gener 2009].

## Enllaços externs

* Fitxa a Euskomedia.org
# Santa Maria de Sant Antolí

Santa Maria de Sant Antolí és una església de Ribera d'Ondara (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici aïllat de qualsevol construcció, situat dins d'una plaça i se'ns presenta amb planta rectangular amb coberta exterior a doble vessant, i capçada amb absis semicircular. A la seva façana principal s'obre la seva porta d'accés, d'arc rebaixat, tot imitant una portalada romànica amb arquivoltes sostingudes per unes estructures semblants a columnes per banda i amb els seus corresponents capitells correguts amb motius geomètrics. Ambdós costats d'aquesta porta d'accés se situa un fanal de llum. Per sobre d'aquesta porta d'accés, una obertura amb forma d'òcul, i tot coronant aquesta façana, una doble creu llatina de pedra sobreposada a l'obra. Una doble cornisa ressegueix el perímetre superior de la façana principal i que tan sols es veu trencada per l'adheriment de la torre campanar al seu angle dret. Aquesta torre campanar se'ns presenta de planta rectangular i formada per dos cossos separats per una doble cornisa, i amb sis ulls d'arc de mig punt, Quatre pinacles coronant el capdamunt d'aquesta torre campanar. Les façanes laterals de l'edifici presenten quatre obertures d'òculs i contraforts ambdós costats, i aquests contraforts també són presents al voltant de l'absis.

## Història

L'església parroquial de Santa Maria es va construir per fomentar la transformació del poble, el qual va anar abandonant el seu nucli primitiu, i va expansionar-se al llarg d'un carrer que culminà amb la unió del poble veí dels Hostalets. L'església s'inaugurà l'any 1950.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de Sant Antolí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Santa Maria de Sallent

Santa Maria de Sallent és l'església parroquial del municipi de Sallent (Bages), pertany al Bisbat de Vic, i va ser construïda al segle xx sobre una anterior església neogòtica de la qual només en resta el campanar.
Està catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'una sola nau amb volta apuntada amb llunetes, reforçada amb arcs torals apuntats, i absis poligonal a ponent. A més de la sagristia, a banda i banda de l'absis, hi ha una capella fonda al costat de migdia, construïda més tard, però ja prevista en els plànols originals. Els arcs torals corresponen a l'exterior a uns contraforts que serveixen per obrir capelles entremig. Un d'aquest espais més profund serveix de baptisteri.
El material exterior és de pedra tallada en els angles, contraforts i la base, i la resta de carreus són encoixinats sense polir. El campanar, que pertany a l'anterior església neogòtica, té una alçada de 33 metres. L'església està il·luminada amb vitralls a la nau central i a la rosassa de la façana.

## Història

Hi ha referències anteriors a 1023 d'una antiga església romànica, sufragània de la de Sant Esteve del Castell. Consta com a parròquia autònoma des del segle xii amb el nom de Santa Maria.
El 1884 s'inicià en el mateix emplaçament la construcció d'un nou temple d'estil neogòtic, obra de l'arquitecte Josep Torres i Argullol, que es va inaugurar el 26 de maig de 1901. El 1936, a l'inici de la Guerra Civil, els sallentins van enderrocar el temple fins als fonaments. Les pedres van servir per començar les obres d'un hospital que no es va arribar a acabar. De l'església només es va deixar dempeus el campanar amb el rellotge, per a usos civils.
Al maig de 1941 es van començar les obres de l'actual església parroquial, similar a l'anterior però amb una simplificació de línies i trets ornamentals. És obra de Francesc Folguera, i es va inaugurar el 17 d'agost de 1946.

## Referències

* ↑ «Patrimoni.gencat Arquitectura». Generalitat de Catalunya. [Consulta: Data incorrecta].
* ↑ Sallent a l'abast. Sallent: FAES, 1982, p. 150. ISBN 8460027805.
# Santa Maria sopra Minerva (títol cardenalici)

El títol de cardenal de Santa Maria sopra Minerva va ser creat pel Papa Pau IV el 24 de març de 1557. Està vinculat a l'església de Santa Maria sopra Minerva de Roma.

## Titulars

* Antonio (Michele) Ghislieri, O.P. (1557-1561)
* Antonio (Michele) Ghislieri (1565-1566)
* Michele Bonelli, O.P. (1566-1589)
* Girolamo Bernieri (o Bernerio), O.P. (1589-1602)
* Francesco Maria Tarugi (1602-1608)
* Filippo Spinelli (1608-1616)
* Ladislao d'Aquino (1616-1621)
* Giulio Roma (1621-1639)
* Giovanni Battista Altieri (1643-1654)
* Giovan Francesco Paolo di Gondi (1655-1679)
* Philip Thomas Howard of Norfolk (1679-1694)
* José Sáenz de Aguirre (1694-1699)
* Louis-Antoine de Noailles (1701-1729)
* Agostino Pipia, O.P. (1729-1730)
* Philip Ludwig von Sinzendorf (1730-1747)
* Daniele Dolfin (1747-1758)
* Giuseppe Pozzobonelli (1758-1770)
* Scipione Borghese (1770-1782)
* Tommaso Maria Ghilini (1783-1787)
* Vincenzo Ranuzzi (1787-1800)
* Giulio Maria della Somaglia (1801-1814)
* Francesco Fontana, B. (1816-1822)
* Francesco Bertazzoli (1823-1828)
* Benedetto Barberini (1829-1832)
* Giuseppe Maria Velzi, O.P. (1832-1836)
* Antonio Francesco Orioli, O.F.M.Conv. (1838-1850)
* Raffaele Fornari (1851-1854)
* Guilherme Henriques de Carvalho (1854-1857)
* Francesco Gaude (1857-1860)
* Gaetano Bedini (1861-1864)
* Matteo Eustachio Gonella (1868-1870)
* John McCloskey (1875-1885)
* Zeferino González y Díaz Tuñón, O.P. (1887-1894)
* Egidio Mauri, O.P. (1895-1896)
* Serafino Cretoni (1896-1909)
* John Murphy Farley (1911-1918)
* Teodoro Valfrè di Bonzo (1919-1922)
* Stanislas-Arthur-Xavier Touchet (1922-1926)
* Giuseppe Gamba (1926-1929)
* Giulio Serafini (1930-1938)
* Eugène Tisserant (1939-1946)
* Clemente Micara (1946); in commendam (1946-1965)
* Antonio Samorè (1967-1974)
* Dino Staffa (1976-1977)
* Anastasio Alberto Ballestrero, O.C.D. (1979-1998)
* Cormac Murphy-O'Connor (2001-2017)
* António Augusto dos Santos Marto (2018-)
# Sapor III

Sapor III (Shapur III) fou rei sassànida de Pèrsia del 383 al 388. Era potser nebot d'Ardaixir II al que per tant va succeir segons el pactat, i fill de Sapor II. Ctèsies el fa efectivament fill de Sapor II però les fonts perses el fan fill d'un príncep que anomenen Sapor Zulaktaf. Una altra versió el fa germà d'Ardaixir II.
Les negociacions de pau i amistat amb Roma iniciades per Ardaixir es van completar sota Sapor III i el 384 es va signar un tractat d'amistat mútua, segons el qual Armènia quedava repartida entre els dos Imperis i es van formar dos regnes, el menor, protectorat romà fou concedit a Arsaces o Arshak III d'Armènia (387) i la Persarmènia que fou donada a Cosroes o Khosrov III d'Armènia, membre de la dinastia arsàcida i cristià de religió. Les bones relacions amb l'Imperi Romà Oriental van durar 36 anys.
Va deixar un grup escultural a la rodalia de Kermanshah format per diverses figures mirant-se l'una a l'altre, dins d'un semicercle, amb nombroses inscripcions en llengua pahlavi.
Va morir després de poc més de cinc anys de regnat, el 388. Era de gustos senzills i passava moltes hores dins de la seva tenda. Un relat diu que va morir quan un huracà va destruir la tenda on era i va fer caure el pal que la sostenia que li va pegar al cap, però els experts sospiten que fou assassinat pels magnats i cortesans.
# Conjunt de torre i pou de la Màquina del Dalmau

El Conjunt de torre i pou de la Màquina del Dalmau és una obra de la Nou de Gaià (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El conjunt de torre i pou de la Màquina de Dalmau està situat al sud-oest del nucli de la Nou de Gaià, entre els torrents de l'Olivereta i la Serralta. La torre és cilíndrica i està construïda amb maçoneria de morter i pedra. A la part frontal inferior hi ha una obertura rectangular feta de maons, a la part posterior hi ha una altra obertura rectangular i estreta situada en alçada. Aquesta torre probablement serví de suport a un molí de vent que s'utilitzà per extreure aigua.
El pou es troba a uns 80 metres de la torre, té planta ovalada i està construït amb ciment. Conserva el mecanisme de ferro emprat per extreure l'aigua mitjançant la tracció animal.

## Referències

* 1 2 «Conjunt de torre i pou de la Màquina del Dalmau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].
# Salvador Planas i Virella

Salvador Planas i Virella (Sitges, 4 de febrer del 1882 – ?) va ser un anarquista català que el 1905 va atemptar contra Manuel Quintana, president de la República Argentina.
De família humil, Planas va emigrar a l'Argentina l'any 1901 i va treballar com a litògraf i tipògraf a diversos tallers, així com al periòdic anarquista La Protesta Humana, fins que fou acomiadat el desembre del 1904 per un desacord amb la patronal; després del seu acomiadament, va ser detingut i interrogat per la policia.
En el bienni 1904-1905, la inquietud social a l'Argentina era arreu, i l'exèrcit i la policia practicaven una repressió antiobrera que encara augmentava més la crispació. En aquest marc, la premsa anarquista feia una crida als actes de violència individual per lluitar contra el poder establert. L'11 d'agost del 1905, i a manera de represàlia pels obrers morts en la manifestació del 21 de maig anterior, Salvador Planas apuntà i diverses vegades premé el gallet d'una pistola contra el president de la República, Manuel Quintana. L'arma era defectuosa, els trets no eixiren i l'agressor fou detingut. Planas fou processat el 10 de setembre i, malgrat les al·legacions d'inestabilitat mental, fou condemnat a deu anys de presó per intent d'homicidi. Sis anys més tard, el 6 de gener del 1911, Planas i Francisco Solano van fugar-se de la Penitenciaría Nacional de Buenos Aires a través d'un túnel, i la seva pista es perdé definitivament

## Bibliografia

* Roberto G. Bunge Informe in voce ante la cámara de lo Criminal en defensa de Salvador Planas Virella Buenos Aires: Centro Anarquista, 1917
* Francisco de Veyga Delito político. El anarquista Planas y Virella, article a Archivos de Psiquiatría y Criminología (Buenos Aires, 1986)
* Delito político: el anarquista Salvador planas Virella que atentó contra la vida del Presidente Dr. Manuel Quintana el 11 de agosto de 1905. Estudio médico-legal, article a Archivos de Psiquiatría y Criminología (1906), p. 513-548

## Notes

* ↑ Virelles segons alguns autors. Segons altres, nascut al 1881
* ↑ Francisco Solano Regis va ser un anarquista que al 1911 complia una condemna de 20 anys per atemptat contra l'ex-president argentí José Figueroa Alcorta

## Enllaços externs

* Breu resum biogràfic
* Descripció de l'atemptat (Francisco N. Juárez El atentado contra Manuel Quintana en el diari La Nación) (castellà)