OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beezie Madden

Elizabeth "Beezie" Madden (nascuda el 20 de novembre de 1963) és una amazona estatunidenca de salt eqüestre i campiona olímpica.
El seu espòs, John Madden, és el seu entrenador d'equitació, i Frank Madden és el seu cunyat. Els seus cavalls més coneguts inclouen a Authentic i Judgement.
Als Jocs Olímpics de 2004 a Atenes, Madden va guanyar una medalla d'or amb l'equip nord-americà d'equitació en els salts en equip, juntament amb Peter Wylde, McLain Ward i Chris Kappler.
Madden va competir en els salts eqüestres individuals als Jocs Olímpics de Pequín 2008 i va aconseguir la medalla de bronze individual i per equips en els Jocs Eqüestres Mundials de 2014 en Normandia.

## Referències

* ↑ «2004 Summer Olympics - Athens, Greece - Equestrian». databaseolympics.com. Arxivat de l'original el 2013-03-25. [Consulta: 18 agost 2008].

## Enllaços externs

* Sports Illustrated - Beezie Madden Profile
* Regarding Horses - Beezie Madden and Authentic Are Jumping For Another Olympic Gold Arxivat 2015-10-01 a Wayback Machine.
# Barranc de les Comes (Rivert)

El barranc de les Comes és un barranc de l'antic terme de Toralla i Serradell, pertanyent actualment al de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Discorre per territori del poble de Rivert.
Es forma a 1.133 m. alt. al vessant meridional de la Serra de Sant Salvador, al sud-oest de l'ermita de Sant Salvador i al sud-est del turó de Santes Creus. Des d'aquest lloc davalla cap al sud, de forma paral·lela al Serrat de les Forques, just quan passa a ponent de los Solans, dona pas al barranc de l'Espluga de Paradís, que és la seva continuïtat.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Barranc de les Cues

El barranc de les Cues és un barranc de l'antic terme de Benés, de l'Alta Ribagorça, tot i que administrativament pertany al terme de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà.
Es forma a 2.255 m. alt., a la Pala de les Cues, en el vessant sud-oest del Tossal de les Tres Muntanyes, des d'on davalla cap al sud-oest en direcció al fins de la vall de la Valiri, on s'aboca en tot just un quilòmetre i mig de recorregut.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Barranc de les Codines

El barranc de les Codines és un barranc del Montsià, que desemboca a la Séquia de les Foies.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Bat Yam

Bat Yam (en hebreu, בת ים, filla del mar) és una ciutat d'Israel a la costa mediterrània just al sud de Tel-Aviv i forma part de la metròpoli de Gush Dan i del districte de Tel-Aviv. Bat Yam gaudeix de platges molt maques i a l'estiu és un important centre turístic.

## Història

Es fundà el 1926 amb el nom de "Bayit Va-Gan" (en hebreu בית וגן, casa i jardí) com a població per a jueus ortodoxos. Tanmateix, el pla original no es va materialitzar. Durant les revoltes del 1929, Bayit Va-Gan va ser atacada per grups àrabs provinents de la veïna Jafa i les autoritats britàniques van decidir evacuar la població. El 1930 es restablí i el 1938 va ser rebatejada "Bat Yam". Al començament de la Guerra araboisraeliana de 1948, els conflictes van tornar a la ciutat fins que, el 13 de maig de 1948, Jafa es rendí.
Durant els anys cinquanta, Bat Yam creixé gràcies a la immigració massiva i esdevingué ciutat el 1958. Al començament dels anys noranta, la ciutat visqué una nova onada de creixement amb l'arribada de nombrosos immigrants de l'antiga Unió Soviètica, atrets pels centres industrials propers i els baixos preus dels habitatges.

## Ciutats agermanades

* Liorna (Itàlia) des de 1961
* Berlín (Alemanya) des de 1978
* Villeurbanne (França) des de 1979
* Valparaíso (Xile) des de 1980
* Aurich (Alemanya) des de 1987
* Kragujevac (Sèrbia i Montenegro) des de 1992
* Kutno (Polònia) des de 1996
* Antalya (Turquia) des de 1997
# Bat Ayin

Bat Ayin (en hebreu: בת עין) és un assentament israelià situat a Cisjordània. L'assentament va ser fundat l'any 1989 i pertany al bloc d'assentaments de Gush Etzion. A la fi de 2016, l'assentament comptava amb 1.307 habitants.
Les organitzacions internacionals i la comunitat internacional diuen que Bat Ayin, igual que tots els assentaments israelians situats als territoris ocupats en 1967, són il·legals segons el dret internacional i la Quarta Convenció de Ginebra. L'Estat d'Israel no aplica les Convencions de Ginebra als territoris palestins ocupats.
Els habitants de l'assentament de Bat Ayin són jueus ortodoxos. Pertanyen a una facció del sionisme religiós que combina els ensenyaments hassídics dels rabins de Habad-Lubavitx, el Rabí Nachman de Breslev, el Rabí Zvi Yehuda Kook, i Shlomo Carlebach.
En 2002, una organització terrorista jueva recolzada pels colons, partidaris del Rabí Meir Kahane, va intentar dur a terme un atemptat amb bomba contra una escola per a nenes palestines situada a Jerusalem.
El 13 de juliol de 2009, un grup de colons israelians de Bat Ayin, van incendiar una plantació palestina per destruir ametllers i oliveres.
El mes anterior, els colons jueus havien destruït uns 200 arbres que pertanyien als agricultors palestins de la zona, i l'Exèrcit israelià havia detingut a 15 activistes israelians d'esquerra que volien donar suport als agricultors palestins.

## Referències

* ↑ Hans-Peter Gasser, Nils Melzer. Nomos/Schulthess Verlag. Baden-Baden/Zürich. Humanitäres Völkerrecht. Eine Einführung, 2012, p. 137-143. ISBN 9783725563586.
* ↑ Brandstiftung junge Welt, 14. Juli 2009.
* ↑ Ali Waked: 15 leftists detained near Bat Ayin settlement YNet, 27. Juni 2009.
# Becard de Surinam

El becard de Surinam (Pachyramphus surinamus) és un ocell de la família dels titírids (Tityridae). Es troba a Brasil, Surinam i Guyana. Els seus hàbitats inclouen els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, la sabana humida i boscos molt degradats. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «becard de Surinam». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 454. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Glossy-backed Becard. Pachyramphus surinamus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Becard de Mèxic

El becard de Mèxic (Pachyramphus major) és un ocell de la família dels titírids (Tityridae). Es troba a l'Amèrica Central, des de Mèxic fins a Nicaragua. Els seus hàbitats són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, bé com els boscos tropicals i subtropicals de frondoses secs i les plantacions. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2022), el becard olivaci té cinc subespècies Tanmateix, el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que la subespècie Pachyramphus major uropygialis tindria categoria d'espècie pròpia. Segons aquest altre criteri, s'hauria de considerar:
* Pachyramphus major (stricto sensu) - Becard de Mèxic oriental
* Pachyramphus uropygialis - Becard de Mèxic occidental.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «becard de Mèxic oriental». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 454. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Eastern Grey-collared Becard. Pachyramphus major» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
# Coll de Planell Ras

El Coll de Planell Ras és una collada situada a 1.928,4 metres d'altitud del terme municipals de Conca de Dalt (antic terme d'Hortoneda de la Conca), al Pallars Jussà, a l'àmbit de l'antic poble de Perauba.
Es troba a la meitat de la Serra de Planell Ras, al nord-oest del Pletiu dels Roquissos i al nord-est de la Matella del Serrat Blanc.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Fish Hawk

Fish Hawk és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 1.991 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fish Hawk tenia 1.991 habitants, 678 habitatges, i 581 famílies. La densitat de població era de 47 habitants/km².
Dels 678 habitatges en un 43,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76% hi vivien parelles casades, en un 6,9% dones solteres, i en un 14,3% no eren unitats familiars. En el 10,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,94 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 35,7% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 65.857 $ i la renda mediana per família de 67.286 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.321 $ mentre que les dones 35.662 $. La renda per capita de la població era de 26.540 $. Entorn del 2% de les famílies i el 3,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fish Hawk». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fish Hawk». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ferran Carballido i Enrich

Ferran Carballido i Enrich (Barcelona, 24 d'agost de 1983) és intèrpret de flabiol i compositor.
Els seus primers contactes amb el món de la sardana i la música en general els va rebre del seu pare, Jordi Carballido, intèrpret de tenora. L'any 1993 va iniciar els estudis musicals amb Òscar Igual i l'any següent, amb aquest mateix mestre, va començar a rebre classes de flabiol. Des del 1997 fins al 2003 va formar-se sota la supervisió de Jordi León al Conservatori del Liceu. Finalment, el seu darrer mestre va ser Marcel Sabaté i Reixach (2003-2005). Després d'anys d'experiència en diferents cobles, el 2013 comença una intensa formació musical amb Lluís Vergés i Soler, amb el qual estudia i amplia coneixements d'harmonia i orquestració.
Debuta com a músic de cobla l'agost del 1994 amb la Cobla Andorra com a col·laborador i aprenent. Després passà per la Cobla Ciutat d'Igualada (1995-1997), la Cobla Jovenívola de Sabadell II (1998-2000), Cobla Laietana (2000-2003), Cobla Ciutat de Terrassa (2003-2005), Cobla Premià (2006) i la Jovenívola de Sabadell (2007-2013). El febrer de 2013 entra a la Cobla-Orquestra Internacional Montgrins. Des del 2014 és component de la nova cobla Punt Cat, que va donar el seu concert d'estrena a l'església dels Caputxins de Sarrià amb un concert per a flabiol i orgue de Carballido. Compta ja amb més de trenta sardanes estrenades, d'entre les quals podem destacar títols com Pedra angular (2012), De Ses Illes al Principat (2016), Englantina roja (2013), Cops amagats (Premi popular Ceret-Banyoles 2015) o Si encara hi fossis... (2017)

## Obra

* «Llista de les seves composicions». Sardanista.cat. [Consulta: agost 2016].

## Referències

* ↑ «Punt Cat». Organitzacions artístiques Montsol. Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: agost 2016].
* ↑ «Concert de presentació de la cobla Punt.Cat Cobla». Taula d'entitats de Sarrià, 01-11-2014. [Consulta: agost 2016].
# Ferroferrifluoroleakeïta

La ferroferrifluoroleakeïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup del nom arrel leakeïta. Aquest mineral es va publicar per primera vegada com a fluoroferroleakeïta. El grup de la leakeïta es va redefinir en la nomenclatura d'amfíbols del 2012 i aquest mineral es va reanomenar al nom actual.

## Característiques

La ferroferrifluoroleakeïta és un silicat de fórmula química Na(Na₂)(Fe$^{2+}$₂Fe$^{3+}$₂Li)(Si₈O$_{22}$)(F)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.DE - Inosilicats amb 2 cadenes dobles periòdiques, Si₄O$_{11}$; clinoamfíbols» juntament amb els següents minerals: antofil·lita, cummingtonita, clinoholmquistita, grunerita, manganocummingtonita, manganogrunerita, permanganogrunerita, ferrofluoropedrizita, ferrifluoroleakeïta, actinolita, ferritschermakita, ferroactinolita, ferrohornblenda, ferrotschermakita, joesmithita, magnesiohornblenda, tremolita, tschermakita, cannilloïta, fluorcannil·loïta, parvomanganotremolita, fluorotremolita, potassicfluoropargasita, edenita, ferroedenita, ferrokaersutita, ferropargasita, hastingsita, kaersutita, magnesiohastingsita, pargasita, sadanagaïta, fluoroedenita, potassicferroferrisadanagaïta, potassicsadanagaïta, potassicpargasita, potassicferrosadanagaïta, magnesiofluorohastingsita, potassicfluorohastingsita, potassicclorohastingsita, fluoropargasita, parvomanganoedenita, potassiccloropargasita, potassicferrocloroedenita, potassicmagnesiohastingsita, potassicferropargasita, cromiopargasita, ferrotaramita, barroisita, ferroferribarroisita, ferroferriwinchita, ferribarroisita, ferroferritaramita, ferroferricatoforita, ferrobarroisita, ferrorichterita, ferrowinchita, ferrocatoforita, ferritaramita, magnesiotaramita, richterita, winchita, taramita, fluororichterita, catoforita, potassicfluororichterita, potassicrichterita, ferrighoseïta, ferriwinchita, fluorotaramita, arfvedsonita, eckermannita, ferroeckermannita, ferroglaucòfan, glaucòfan, potassicmanganileakeïta, manganoarfvedsonita, ferrileakeïta, magnesioriebeckita, magnesioarfvedsonita, nyboïta, riebeckita, manganomanganiungarettiïta, ferroferrinyboïta, clinoferroferriholmquistita, ferrinyboïta, ferroferrileakeïta, sodicferriclinoferroholmquistita, magnesiofluoroarfvedsonita, ferripedrizita, potassicferrileakeïta, fluoronyboïta, manganidellaventuraïta, fluoropedrizita, potassicarfvedsonita, ferriobertiïta, potassicmagnesiofluoroarfvedsonita, ferroferripedrizita, potassicmagnesioarfvedsonita, pedrizita, ferropedrizita, fluoroleakeïta i ferroferriobertiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al plutó Canadà Pinabete, situat a la localitat de Questa, al comtat de Taos (Nou Mèxic, Estats Units). També va ser descrita al massís Khaldzan Buragtag massif (província de Khovd, Mongòlia), i a Ampasibitika (Diana, Madagascar). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ferro-ferri-fluoro-leakeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 gener 2020].
# Filip de Side

Filip de Side (en llatí Philippus, en grec Φίλιππος Σιδίτης, o Σιδέτης, o ὁ ἀπὸ Σίδης) va ser un escriptor grec cristià de la primera meitat del segle v. Probablement nascut al final del segle anterior a Side a Pamfília. Era deixeble de Rodó, cap de l'escola catequètica alexandrina, que quan va morir Dídim, va traslladar-la a Side. Era parent de Troile el retòric que va ser tutor de Sòcrates Escolàstic l'historiador eclesiàstic. Aquest Troile era tant eminent, que Filip considerava objecte d'alegria el seu parentiu.
Va entrar en religió i ordenat diaca i va tenir contactes amb Joan Crisòstom. Es menciona a Filip de vegades com a sincel·le que vol dir assistent eclesiàstic, cosa que fa probable que fos assistent a l'església de Constantinoble. Va reunir una gran biblioteca i es va dedicar a la recerca literària. Va escriure en el que s'anomenava "estil asiàtic", més aviat difús i florit, i va publicar moltes obres però no se sap en quin moment de la seva vida.
Es diu que va escriure la seva Historia Eclesiàstica (Historia Christiana) quan no va obtenir el patriarcat al que aspirava, i probablement va escriure l'obra després del 425, quan va morir Àtic, l'antic patriarca, i com a prevere va ser proposat juntament amb Procle com a candidat per cobrir la vacant, càrrec pel que finalment va ser elegit un altre prevere (d'Elea) de nom Sisini. Mort aquest el 428 va tornar a ser candidat però l'emperador no ho va considerar i es va escollir Nestori d'Antioquia, deposat després al concili d'Efes el 431, quan altre cop Filip va tornar a ser candidat i altre cop no va sortir escollit. Com que no apareix a la següent elecció el 334, on va ser escollit Procle, se suposa que havia mort, o potser va passar que l'emperador va escollir molt ràpidament a Procle, i no hi va haver temps de proposar candidats alternatius.
Va escriure:
* 1. Multa volumina contra Imperatorem Julianum Apostam. No queda clar pel títol si Filip va escriure moltes obres contra Julià, o bé una obra en moltes parts, cosa potser més probable.
* 2. Ιστορία Χριστιανική, Historia Christiana en 36 llibres, cadascun dels quals estava dividit en vint-i-quatre seccions, una obra molt feixuga de llegir, d'un estil ni polit ni agradable, que volia demostrar més els coneixements de l'autor que no pas donar informació als lectors. Començava amb la creació del món i acabava amb l'elecció de Sisini com a patriarca. Parlava de tota mena de matèries, rellevants i irrellevants: qüestions de geometria, astronomia, aritmètica i música, descripcions d'illes i muntanyes, d'arbres i plantes, que la convertien en una obra quasi il·legible. A més no feia cap divisió cronològica.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/298?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PhilippusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 290-291. ]
# Feuernacht

Feuernacht (en alemany Nit de foc; en italià: Notte dei fuochi) és el nom amb què és coneguda la campanya d'atemptats amb explosiu plàstic dutes a terme pel Befreiungsausschuss Südtirol (BAS) la nit entre l'11 i 12 de juny de 1961.
La primera explosió es va enregistrar al centre de Bozen, seguida de 46 més en els dues hores successives en torres d'alta tensió, tot i que no assoliren tallar el subministrament de llum a la ciutat. Els controls posats en marxa immediatament per la policia italiana van portar a la desactivació d'una càrrega de dinamita en un pont i d'una gran mina posada a l'embassament de Mühlwald.
Les investigacions posteriors van permetre interposar accions judicials davant el Tribunal de Milà contra 91 suposats activistes del BAS, dels quals 22 foren tancats a la presó, 46 foren alliberats i 23 foren declarats pròfugs. La sentència 57/64 de 9 de novembre de 1964 se saldà amb les següents condemnes:
* Luis Amplaz (25 anys i 6 mesos)
* Kurt Welser (23 anys i 10 mesos)
* Wolfgang Pfandler (22 anys i 10 mesos)
* Heinrich Klier (21 anys i 10 mesos)
* Siegfried Carli (19 anys i 6 mesos)
* Eduard Widmer (19 anys i 4 mesos)
* Georg Klotz (18 anys i 2 mesos)
* Sepp Kerschbaumer (15 anys i 11 mesos)
El Tribunal d'Apel·lació va reformar parcialment les penes imposades a alguns dels acusats en primera instància. Pel que fa als esmentats anteriorment:
* Wolfgang Pfandler va ser condemnat a 20 anys i 11 mesos
* Heinrich Klier va ser condemnat a 19 anys i 11 mesos
* Siegfried Carli va ser condemnat a 17 anys i 11 mesos

## Enllaços externs

* Síntesi del procés Arxivat 2006-05-06 a Wayback Machine.
# Fong nematòfag

Els fongs nematòfags són fongs carnívors especialitzats a atrapar i digerir nematodes. Se'n coneixen al voltant de 160 espècies. Hi ha espècies de fongs que viuen a l'interior dels nematodes des del principi i altres fongs que elsatrapen generalment amb trampes adhesives o en anells constrictors. Una altra tècnica és usar toxines com ho fa el fong Coprinus comatus i la família de fongs Pleurotaceae.
Els fongs nematòfags poden ser útils pel control biològic dels nematodes. Paecilomyces per exemple, es pot usar com un bio-nematicida.

## Referències

* ↑ Thorn, R. Greg; Moncalvo, Jean-Marc; Reddy, C. A.; Vilgalys, Rytas «Phylogenetic Analyses and the Distribution of Nematophagy Support a Monophyletic Pleurotaceae within the Polyphyletic Pleurotoid-Lentinoid Fungi». Mycologia, 92, 2, Mar-Apr 2000, pàg. 241–252. DOI: 10.2307/3761557. JSTOR: 3761557.

## Enllaços externs

* Guide to Nematophagous Fungi Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Nematode Destroying Fungi Arxivat 2015-02-18 a Wayback Machine.
# Frits Pirard

Frits Pirard (Breda, 8 de desembre de 1954) és un ciclista neerlandès, que fou professional entre 1978 i 1987. El 1976 va prendre part als Jocs Olímpics d'Estiu de Mont-real. El seu èxit esportiu més important fou una victòria d'etapa al Tour de França de 1983.
El seu germà Frank i la seva filla Christa també foren ciclistes professionals.

## Palmarès

* 1975
** 1r a la Ster van Zwolle
* 1977
** Vencedor d'una etapa de l'Olympia's Tour
* 1978
** 1r a la Ronde van Midden-Nederland
** 1r a l'Omloop van de Mijnstreek
** 1r al Circuit du Sud
** Vencedor d'una etapa del Tour du Hainaut Occidental
* 1979
** Campió dels Països Baixos dels 50 km
** 1r al GP Ouest France-Plouay
** Vencedor d'una etapa de la Dauphiné Libéré
* 1981
** Vencedor d'una etapa del Tour del Tarn
* 1983
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1985
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Comunitat Valenciana
* 1986
** Campió dels Països Baixos de puntuació
* 1987
** 1r al Gran Premi de l'UCB

### Resultats al Tour de França

* 1981. 94è de la classificació general
* 1983. 42è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1983. 38è de la classificació general
* 1984. 69è de la classificació general
* 1985. 92è de la classificació general.

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1979. 54è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «PIRARD Godefridus "Frits" (Godefridus Franciscus)». [Consulta: 20 novembre 2022].
* ↑ «Olympedia – Frits Pirard». [Consulta: 20 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Frits PIRARD» (en italià). [Consulta: 20 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès de Frits Pirard a sitiodeciclismo.net
# Frits Schür

Frederikus Johannes Maria Goduwes "Frits" Schür (Zuidlaarderveen, Tynaarlo, 22 de juliol de 1950) va ser un ciclista neerlandès que va competir com amateur. Del seu palmarès destaca la medalla de plata al Campionat del món en contrarellotge per equips de Mendrisio 1971. Va participar en els Jocs Olímpics de 1976
Un cop retirat va dirigir diferents equips ciclistes.

## Palmarès

* 1970
** 1r a l'Olympia's Tour
* 1972
** 1r a l'Olympia's Tour
** 1r al Tour d'Algèria
* 1973
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Renània-Palatinat
* 1976
** Vencedor de 2 etapes a la Cursa de la Pau
* 1977
** 1r al Tour d'Overijssel
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
* 1979
** 1r a la Ronde van Gendringen

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it