OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anisol

Anisol, o metoxibenzè, és un compost orgànic amb la fórmula química CH₃OC₆H₅. És un líquid incolor amb una olor que recorda la de les llavors de l'anís i molts dels seus derivats es troben en fragàncies naturals o artificials. Aquest compost es fa principalment per la via sintètica i és un precursor d'altres composts sintètics.

## Reactivitat

L'anisol experimenta la reacció de substitució aromàtica electrofílica més de pressa que en el cas del benzè.

## Preparació

L'anisol es prepara pel procediment de síntesi èter de Williamson reaccionant amb fenòxid de sodi amb bromur de metil i reactius metilants relacionats:
    C₆H₅O$^−$Na$^+$ + CH₃Br → CH₃OC₆H₅ + NaBr

## Aplicacions

L'anisol és un precursor de perfums, feromones d'insectes i productes farmacèutics. Per exemple l'anetol sintètic es prepara a partir de l'anisol.

## Seguretat

L'anisol és relativament no tòxic amb una LD50 de 3700 mg/kg en rates.

## Referències

* ↑ G. S. Hiers; F. D. Hager. Anisole. 1, 1941.
* ↑ Helmut Fiege, Heinz-Werner Voges, Toshikazu Hamamoto, Sumio Umemura, Tadao Iwata, Hisaya Miki, Yasuhiro Fujita, Hans-Josef Buysch, Dorothea Garbe, Wilfried Paulus “Phenol Derivatives“ in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, 2002, Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a19_313
* ↑ «Material Safety Data Sheet Anisole, 99%» (en anglès). MSDS, 2003. Arxivat de l'original el 2010-06-10. [Consulta: 18 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Pherobase pheromone database entry
# Antoni Colomé i Bosomba

Antoni Colomé i Bosomba (El Masnou, 9 d'agost de 1870 - ?, 1952) fou cantant (tenor), traductor i professor de cant d'alumnes com Mercè Plantada i Francesca Mercé. Va estudiar piano a El Masnou i Mataró, violoncel a Barcelona, i també cant i composició. Sembla que va escriure un tractat de cant que no es va publicar.
A Barcelona va actuar com a cantant en alguns concerts; entre 1902 i 1906 va participar en el Faust de Liszt (sota la direcció de M. Crickboom) i en la Tetralogia de Wagner traduïdes per Joaquim Pena i organitzada per l'Associació Wagneriana, de la qual fou fundador i membre de la primera junta directiva, amb el càrrec de comptable, l'any 1901.
El 1916 va esposar la soprano Mercè Plantada i Vicente, estudiant de l'escola de música Cultura Musical Popular (fundada per Narcisa Freixas), amb la que van tenir un fill. Des de 1915 va ser membre adjunt numerari als Jocs Florals de Barcelona i durant aquell període va fer nombroses traduccions al català d'obres de concert per a la seva muller.
Malgrat tot, el matrimoni es va acabar separant a principis de la dècada dels anys vint. Colomé va continuar exercint de professor de sopranos com Pilar Rufí, Concepció Badia i Valia Sokolova, i seguí col·laborant com a traductor amb entitats com l'Associació d'Amics de la Música de Barcelona, l'Associació de Música Da Camera i l'Associació Obrera de Concerts.

## Referències

* 1 2 Parron Conus, Salvador «E fons de traduccions al català de la Biblioteca del Conservatori Municipal de Música de Barcelona: Joaquim Pena i Costa i Antoni Colomé i Bosomba». Revista Catalana de Musicologia, XIII, 2020, pàg. 245-255.
* ↑ Mirabet, Magda; Valls, Nina. Una novel·la són paraules. 2010. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Institució de les Lletres Catalanes, p. 57.
# Aloys Pollender

Franz Anton Aloys Pollender (26 de gener de 1799 – 17 d'agost de 1879) va ser un metge alemany que va ser el primer en descobrir l'etiologia de l'anthrax.
# Andrés Palomino Robles

Andrés Palomino Robles (Barcelona, 1978) és un guionista de televisió, monologuista còmic i dibuixant de còmic català. Llicenciat en Comunicació Audiovisual a Barcelona, va estudiar direcció cinematogràfica a la ciutat de Buenos Aires, d'on va tornar per posar-se a treballar com a guionista del programa infantil Club Súper 3 de la Televisió de Catalunya, on exerceix des de l'any 2002. També ha estat guionista de la sèrie Mar de fons. Des de l'abril del 2008 guionitza, dibuixa i publica a Internet la tira còmica d'humor Las Crónicas PSN, que surt cada dia i que és protagonitzada per joves frikis aficionats als còmics, als jocs de rol i als videojocs. Entre els anys 2010 i 2011 va publicar les seves tires en versió online al diari gratuït 20 minutos. Des del desembre de 2008 recopila i autoedita les tires de Las Crónicas PSN publicades a Internet en àlbums en paper. El maig del 2010 es va unir al col·lectiu d'autors de webcómic Control Z, integrat en l'actualitat per Sergio Sánchez Morán, Xavier Àgueda, Koopa, Fadri, Zirta, Laurielle, Runtime-error, Defriki, Quetzal i Ismurg.

## Obra editada
### Com a dibuixant i guionista

* Las Crónicas PSN vol. 1 (Novembre 2008)
* Las Crónicas PSN vol. 2: ¡A pelo! (Desembre 2009)
* Las Crónicas PSN vol. 3: Orgullo Friki (Juny 2010)
* Las Crónicas PSN vol. 4: 400 Gólems (Abril 2011)
* Las Crónicas PSN vol. 5: Tiago Desencadenado (Desembre 2011)
* Las Crónicas PSN vol. 6: Horchata Gran Reserva (Abril 2013)
* Manual para padres frikis: Año 0 (Marzo 2014)

### Com a guionista

* ¿Dónde está el guionista? (Dibbuks, 2013)

### Col·laboracions

* Fan Letal Vintage, de Cels Piñol (Panini Cómics, 2011)
* ¡Caramba!, fanzine coordinat i editat per Manuel Bartual (2011)
* Ella siempre me quiso por mi cerebro, de Julio Videras e Isaac Casanova (Diábolo Ediciones, 2011)
* Weezine 3 (fanzine, 2010)
* Reservoir Sheeps (fanzine, 2010)
* La guarida del leviatán, de Julio Videras i Isaac Casanova (Diábolo Ediciones, 2009)
* Cómics 2.0. Antología del webcómic 2009, editat per David Prieto (2009)

## Referències

* ↑ Andrés Palomino a Tebeosfera <http://www.tebeosfera.com/autores/andres_palomino.html>
* ↑ Equip de producció de la sèrie Mar de Fons <http://www.tv3.cat/programa/212544495/Mar-de-fons/Equip Arxivat 2013-11-12 a Wayback Machine.>
* ↑ Las Crónicas del PSN <http://www.cronicaspsn.com/>
* ↑ Perfil de l'autor a Control Z <https://web.archive.org/web/20120207074807/http://www.controlzetacomics.com/blip/>

## Enllaços externs

* Web de Las Crónicas PSN
* Entrevista a Andrés Palomino a La Guía del Cómic Arxivat 2014-03-27 a Wayback Machine.
* Fitxa d'Andrés Palomino a Tebeosfera
* Reportatge sobre webcòmic al Telediario de RTVE
# Antonio Maurizio Zumaglini

Antonio Maurizio Zumaglini (Benna, província de Biella, 1804 - Verrone, 18 de novembre de 1865) fou un botànic italià. Va estudiar medicina a la universitat de Pisa, on es titulà amb 23 anys, i exercí en la seva regió natal. Atret per l'estudi de la botànica, entre els anys 1849 i 1860 escrigué en llatí la colossal Flora Pedemontana, cosa que ha fet que sigui considerat un destacat botànic europeu.
Zumaglini també va ser alcalde i conseller de l'Ajuntament de Verrone; i senador del Regne de Sardenya.

## Honors

* Cavaller de l'Orde de Sant Maurici i Sant Llàtzer
* Jardí botànic públic, al centre de Biella

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Verbale di deliberazione del Consigli Comunale n.10, Comuna del Verrone, on-line en www.comune.verrone.bi.it
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Casa Arnalló

La Casa Arnalló és una casa rural situada al llogaret de Saraís, a l'Alta Ribagorça.
La família Arnalló és original del poble abandonat de Saraís, on els seus avantpassats hi vivien com a mínim des de 1816, que és quan construïren la casa pairal original. Pascual Madoz en deixa constància en el seu Diccionario geográfico del 1849.
Quan la vila de Saraís fou abandonada en la dècada de 1970, els Arnalló es van traslladar al Pont de Saraís i van erigir la seva nova masia als camps que treballaven.
Des de mitjans dels anys 90, la casa dedica un apartament al turisme rural per aquells visitants que volen conèixer la Vall de Boí.

## Bibliografia

* ↑ Madoz, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Madrid: Establecimiento Literario-Tipográfico, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* ↑ «Casa Arnalló». Arxivat de l'original el 2020-06-22. [Consulta: 20 juny 2020].

## Enllaços externs

* Casa Arnalló
# Central Córdoba

«Central Córdoba» té aquests significats:
* Central Córdoba de Rosario, club de futbol de Rosario, Santa Fe
* Central Córdoba de Santiago del Estero, club de futbol de Santiago del Estero
* Instituto Atlético Central Córdoba, club de futbol de Córdoba
# Central Elèctrica Berenguer

La Central Elèctrica Berenguer era una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt d'edificacions de tipus industrial format per diferents naus rectangulars. La part més interessant és la que construí Joan Roca i Pinet, formada per una primera planta amb una gran porta d'arcada flanquejada per dues finestres el·líptiques i un sòcol decorat amb còdols. La segona té un finestral horitzontal i dues finestres més petites a cada costat. Al frontó hi ha una espècie de reixat d'obra amb un medalló al centre. El mur és arrebossat amb un granulat molt pronunciat.

## Història

L'obra data de 1922-24, però el 1935 se li feu una ampliació que desmillorà notablement el conjunt. Fa poc temps s'ha enderrocat alguna de les naus i la torratxa.

## Referències

* 1 2 «Central Elèctrica Berenguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Caterina Goldberg Strossi

Caterina Goldberg Strossi, també escrit Goldberg-Strozzi, (Viena, 1820 o 1828 - ?) fou una soprano lírica coloratura austríaca activa a la segona meitat del segle xix.
El seu nom de naixement era Katharina Goldberg. Fou germana del cantant, professor de cant i compositor Joseph Pasquale Goldberg (1825-1890) i de la també cantant Fanny Goldberg-Marini (Lviv, 1816 - Pàdua, 1887), més coneguda que Caterina. Khatarina Goldberg va canviar artísticament el seu nom a Caterina, seguint la moda de l'època pel que fa als noms de cantants d'òpera.
El 1855 va crear el paper de Giovanna de Guzman a l'estrena de la versió italiana de I vespri siciliani de Verdi al Teattro Regio de Parma.
La temporada 1856-1857 va actuar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona. El Diario de Barcelona la qualificà de "soprano sfogato, de veu llisa, flexible i vibrant, cantatriu d'estil senzill amb força gust, però poca expressió". En aquest teatre va estrenar l'òpera del compositor Nicolau Manent anomenada Gualtiero di Monsonís, el dia 23 de maig de 1857.

## Referències

* ↑ Meyerbeer, Giacomo; Henze-Döhring, Sabina. Briefwechsel und Tagebücher, (en alemany). Volum 7. Berlín - Nova York: Walter de Gruyter, 2004, p. 529. ISBN 3-11018030-8.
* 1 2 Kutsch, Karl-Josef; Riemens, Leo. Großes Sängerlexikon (en alemany). Volum 4. K. G. Saur, 2003, p. 1773-1774. ISBN 3-598-11598-9.
* ↑ «Dada a amadeusonline.net». Arxivat de l'original el 2013-12-30. [Consulta: 18 març 2014].
* ↑ Registre d'inscripció de la defunció de Fanny Goldberg, de l'any 1887. En morir era viuda de Cesare Marini. La inscripció indica que va morir als 70 anys.
* ↑ «Dades a classiccat.net».
* ↑ «Almanaque». Diario de Barcelona, 1958, p. 60.
* ↑ «Barcelona 26 de mayo». La Zarzuela, 01-06-1857, pàg. 6.
# Casa al carrer Flix, 35 (Tortosa)

La casa al carrer Flix, 35 del raval de Jesús de Tortosa (Baix Ebre) és una obra del municipi inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, situat entre mitgeres a prop de l'extrem d'una de les illes de la part alta del raval del Jesús, l'anomenat raval Nova al costat mateix del carrer que porta al recinte del noviciat de les Teresianes. L'element destacable per excel·lència de l'edifici és la petita façana principal que, tot corresponent a la planta baixa que hi ha a la part anterior de la casa, s'organitza d'acord amb un eix de simetria central amb la porta d'entrada al centre, emmarcada per un motlluratge amb arc escarser (aquesta guanyarà, posteriorment, alçada amb un pis superior). L'arc escarser té la clau realçada, mentre a banda i banda d'aquesta porta s'obren dues finestres, també amb emmarcament, tot i que aquest sobresurt del mur, i per sota una espècie de sòcol de notable alçada. Per damunt, un cornisament i es coronà el conjunt amb una barana d'obra amb motius ornamentals de diversa mena: cercles amb ornat vegetals que la vegada connecta amb d'altres de perfil curvilini (decoració que també es pot veure al mateix Jesús o Amposta).

## Història

Francesc Gimeno Làzaro fou el mateix propietari i mestre de cases que aixecà aquesta. Tenia, a més, un taller de pedra artificial. Va construir un bon nombre d'edificis tant a Jesús com a Tortosa, com ara la casa del pintor Arasa a la carretera Simpàtica. L'estructura de la casa s'ha mantingut la mateixa, únicament amb algunes transformacions interiors, sobretot al petit i curiós pati tancat, a on encara es conserven unes columnes realitzades pel mateix Sr. Gimeno. La façana principal tan sols ha estat pintada de nou, amb tonalitats blanques i grogues. Potser la façana principal fou completada per l'aplicació de manises.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Flix, 35». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 març 2016].
# Casa al carrer Flavià, 12 (Valls)

La Casa al carrer Flavià, 12 és una obra de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa situada entre mitgeres i de quatre altures, planta baixa i tres pisos. Es troba molt modificada, sobretot a la planta baixa, on presenta un arrebossat de ciment. La resta de la façana es caracteritza per la construcció típica popular, de maons i representant tridimensionalment la forma d'una parcel·la molt allargada.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Flavià, 12». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Castell (heràldica)

El castell és una figura heràldica molt utilitzada en les armories dels Països Catalans i de Castella consistent en una representació idealitzada d'un castell, generalment amb tres torres merletades, la del mig més alta, i maçonat (amb els maons vistos).
Cal no confondre'l amb la torre, la domus o casa aloera (que només té dues torres) o el palau (sense cap torre).
En origen simbolitzava la fortalesa de la virtut, la noblesa antiga i el poder feudal. En heràldica municipal sol fer referència al castell de la localitat.

## Atributs heràldics

* Aclarit. Vegeu, més avall, Tancat.
* Embanderolat, quan de la torre central penja una banderola.
* Finestrat, quan les finestres són d'un esmalt diferent del del castell i del camper.
* Maçonat, quan els intersticis de les pedres o carreus del castell són destacats amb un esmalt distint del de l'edifici. Per norma el maçonat és de sable; si no fos el cas, cal indicar-ho.
* Merletat, quan presenta merlets.
* Obert, quan a través de les obertures (porta i finestres) es veu el camper o l'esmalt de la peça sobre la qual carrega el castell.
* Tancat o aclarit, quan les obertures (porta i finestres) són d'un esmalt diferent del castell, del camper o de la peça sobre la qual estigués carregat. Una regla heràldica diu que un castell de metall sempre és tancat de color; així, el d'or acostuma a ser tancat de gules, i el d'argent, de sable, tot i que hi ha nombroses excepcions. I un de color, sempre és tancat de metall.
* castell d'argent obert (En detall)
* castell d'argent tancat de sable (En detall)
* castell d'argent tancat de gules (En detall)
* castell d'or obert embanderolat (En detall)
* castell de sinople tancat d'argent (En detall)
* castell de sable obert maçonat d'argent (En detall)
* castell de sable tancat i maçonat d'argent (En detall)
* castell de sable tancat de gules i maçonat d'argent (En detall)
* castell partit d'argent i d'atzur obert (En detall)
* castell partit ondat d'argent i de sinople obert (En detall)
* castell obert escacat d'or i de sable (En detall)
* castell obert faixat d'argent i de gules (En detall)

## Altres dissenys de castells

* castell d'or tancat d'atzur (Castella)
* castell d'or tancat de gules (Sarroca de Bellera, escut antic)
* castell d'argent obert finestrat de sable (Châteauneuf-du-Faou)
* castell d'argent obert finestrat de sable (Doesburg)
* castell d'or tancat del mateix (Eivissa)
* castell de gules sense maçonar, tancat de sable (Gibraltar)
* castell de gules obert, portalat i rastellat d'or i finestrat de sable (Cracòvia)
* castell d'or tancat de gules (Ayerbe)

## Bibliografia

* Fluvià i Escorsa, Armand de: Diccionari general d'heràldica. Pròleg de Martí de Riquer. Barcelona: EDHASA, 1982.
Viccionari
# Castell Blanc

El castell Blanc (àrab: برج صافيتا, Burj Ṣāfītā, literalment ‘Torre de Safita’) és un castell croat situat a Safita, una ciutat siriana entre Tartus i Trípoli, a les muntanyes interiors. Va ser construït pels templers a sobre d'unes fortificacions preexistents. Aquesta torre no era l'única fortificació de la ciutat de Safita, però és l'única que ha sobreviscut al període de les croades, i fins i tot va resistir el terratrèmol de 1202. Situat al turó més alt dels tres de Safita, la fortalesa ofereix una visió extraordinària sobre els camps que l'envolten.

## Història

Després que els templers se n'apoderessin el 1110, el van engrandir i el van considerar un dels quarters principals per a la defensa del comtat de Trípoli.

## Descripció del monument

Amb unes dimensions de 18 per 31 metres, el castell Blanc fa 28 metres d'alçada. Els dos pisos de l'estructura es van construir en calcària i els terres es van cobrir amb enormes plaques de pedra. La capella, dedicada a sant Miquel, ocupa la planta baixa, s'eleva fins a disset metres i fa trenta-un metres de llargada. En el segon pis hi ha moltes finestres petites, usades pels arquers. En aquest pis es pot accedir per una rampa d'escales en part destruïda. El sostre de la torre se sosté per diverses columnes molt robustes. El campanar, enganxat al mur occidental, es pot escoltar a una distància de cinc quilòmetres. Per una altra escalinata que hi ha en el segon pis es pot arribar al teulat de la torre, on es poden veure les muntanyes de la rodalia, algunes ja al Líban i també es pot veure la ciutat de Trípoli, el mar Mediterrani i el Krak dels Cavallers.

## Estat de conservació

Durant el mandat francès de Síria (1920-1946) es van fer obres de renovació del castell, però que van ser discutides pels veïns dels voltants.
# Castell Beregvár

El castell Shenborn també conegut com a castell Beregvár, és un castell que es troba a 60 km de la ciutat d'Újhorod, a 18 km de la ciutat de Mucatxevo i a 10 km de la ciutat de Sval·lava, a les muntanyes Carpats a Ucraïna. Es troba a una altura de 400 msnm i el seu territori ocupa cinquanta hectàrees. Està inscrit al Registre nacional de monuments immobles d'Ucraïna amb el número 21-227-0002.
Fou construït l'any 1889 amb un estil francès, pel Comte Erwin Friedrich von Shenborn-Buchheim. Va ser habitat durant cinquanta-cinc anys (1889-1944) pels familiars de Shenborn. .
El Castell té tres-centes seixanta-cinc finestres, dotze portes i cinquanta-dues habitacions, es diu que interpreta l'estructura del calendari: 365 dies de l'any, 12 mesos de l'any i 52 setmanes que té un any. A la façana hi ha inscripcions de la bíblia situades davall o damunt de les finestres i també el símbol de la família.

## Història

L'any 1728 l'emperador Carles VI va regalar les seves terres, denominades Zakarpattya, a Loret Fransua Shenborn, d'Alemanya, a partir d'aquell moment les terres passaren a ser de la família Shenborn. Un any després Loret va morir, i les terres passaren a ser del seu cosí Fridirich Karl.
Les terres foren passant de generació en generació, fins a arribar al quint hereu, Erwin Shenborn-Buchheim. Aquest juntament amb la seva dona, Teresa, va ser el fundador del Castell l'any 1889. Uns anys després, l'any 1906 tingueren un fill anomenat Georg Erwin Friedrich von Shenborn-Buchheim que va ser el darrer Compte en residir en el Castell de Shenborn.
Després el castell va passar a ser de la Comtessa Cristiana qui es va dedicar a ajudar econòmicament als pobles propers al Castell.
A partir de l'any 1945, el Castell deixà de ser un lloc privat i va esdevenir un lloc de visites. Actualment és un monestir on hi resideixen monges.

## Llegenda

El comte Georg va regalar com a mostra d'amor etern a la seva esposa Teresa dos llacs en forma de cor situats davant el Castell. Anys després en George va tenir consciència de la infidelitat de la seva esposa i va enviar a destruir un dels llacs en forma de cor i del llac que quedà, li canvià la forma i ara té la del país Àustria, d'on provenien els seus pares.

## Referències

* ↑ «Sanatorium karpaty». [Consulta: 28 gener 2023].
* 1 2 «Shenborn Castle» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2023].

## Galeria

* Vista aèria
* Porxo
* Torre
* Parc
* Estàtues

## Enllaços externs

* Shenborn Castle (anglès)
* Video de Castell Shenborn (ucraïnès)
* Zakarpattya Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Chukuka Okonjo

Chukuka Okonjo (Ogwashi-Uku, 21 de juny de 1928 - Lagos, 13 de setembre de 2019) va ser un matemàtic i economista nigerià.

## Vida i Obra

Okonjo pertanyia a la família real d'Ogwashi-Uku i, de fet, va ser el Obi (el monarca o senyor) d'Ogwashi-Uku des del 2007 fins a la seva mort. Va tenir una educació acurada a la seva vila natal, al King's College de Lagos i a la universitat d'Ibadan(que era una filial de la universitat de Londres, en aquella época Nigèria encara era colònia britànica). El 1951 es va graduar com alumne extern de la universitat de Londres. A continuació va ser professor de secundària a varies escoles fins al 1955, quan es va traslladar a Alemanya per estudiar a la universitat d'Erlangen (1955-1960) i a la de Colònia, en la qual es va doctorar el 1962.
El 1962, en retornar al seu país, ja independent, va ser professor de la universitat d'Ibadan i de la universitat de Nigèria a Nsukka. Durant la guerra de Biafra va ser nomenat brigadier de l'exèrcit biafreny. El 1974 va ser contracta per l'ONU per a dirigir un departament de demografia africana.
Okonjo és reconegut pels seus treballs en demografia i en ensenyament. El seu llibre de 1968 sobre la població de l'Àfrica Tropical va ser un dels primers estudis rigorosos de la demografia del continent. També va suggerir els vuit criteris bàsics necessaris per a redissenyar el sistema educatiu del seu país.
La seva esposa va ser la professora de sociologia i antropologia Kamene Okonjo amb qui va tenir set fills, entre ells la futura ministra Ngozi Okonjo-Iweala.

## Referències

* ↑ Agboli, 2016, p. 99.
* ↑ Agboli, 2016, p. 100.
* ↑ Blaker, 1970, p. 123.
* ↑ Olisaemeka, 2022, p. 277.
* ↑ Okonjo-Iweala, 2018, p. xiii.

## Bibliografia

* Agboli, Chris Nwuaokocha. Anioma (en anglès). Xlibris, 2016. ISBN 978-1-5144-0070-8.
* Blacker, J.G.C. «Review: The Population of Tropical Africa» (en anglès). Population Studies, Vol. 24, Num. 5, 1970, pàg. 122-124. DOI: 10.2307/2173271. ISSN: 0032-4728.
* Okonjo-Iweala, Ngozi. Fighting Corruption is Dangerous (en anglès). The MIT Press, 2018. ISBN 978-0-2620-3801-0.
* Olisaemeka, Lotanna. Socio-cultural and Religious Conflicts and the Future of Nigeria (en anglès). Lit Verlag, 2022. ISBN 978-3-643-90756-1.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Chukuka Okonjo» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Nwachukwu, Emeka. «Delta monarch, Chukwuka Okonjo turns 90» (en anglès). The Guardian, Nigèria, 2018. [Consulta: 1r octubre 2023].