OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Satanic Surfers

Satanic Surfers és una banda sueca de hardcore melòdic formada l'any 1989 pel cantant Erik Kronwall, el bateria Rodrigo Alfaro, Frederik Jakobsen i Magnus Blixtberg a les guitarres i Tomek Sokolowski al baix.

## Trajectòria

Satanic Surfers va treure el seu primer disc Skate to Hell el 1993 en la que fou la primera referència de la discogràfica Bad Taste Records.
Ulf Eriksson va substituir Erik a la veu el 1994 a Keep Out a Burning Heart Records, tot i que durant la gira Alfaro es va convertir en el cantant a la vegada que tocava la bateria.
Després tres discos més a Burning Heart i diversos canvis de formació, el grup retorna a Bat Taste l'any 2000 amb el recopilatori Songs from de Crypt i el disc Fragments and Fractions.
Després de Unconsciously Confined el 2002, el baixista Andy Dahlström i el bateria Robert Samsonovitz es van afegir al grup, i van treure el seu darrer àlbum Taste de Poison el 2005.
Satanic Surfers va romandre en actiu fins al 2007, any en què van anunciar la dissolució per a emprendre d'altres projectes musicals.
El 2015, el grup va anunciar que es recomponia per a fer una gira de festivals d'estiu que va començar al Resurrection Fest de Viveiro.

## Components

* Erik Kronwall - veu (1989-1994)
* Magnus Lövberg - guitarra (1990-1992)
* Ulf Eriksson - veu (1994)
* Rodrigo Alfaro - bateria (1989-2001), veu (1994-2007)
* Fredrik Jakobsen - guitarra (1989-2007)
* Magnus Blixtberg - guitarra (1993-2007)
* Tomek Sokołowski - baix (1989-1999)
* Mathias Blixtberg - baix (1999-2003)
* Martin Svensson - bateria (2001-2002)
* Andy Dahlström - baix (2003-2007)
* Robert Samsonovitz - bateria (2004-2007)
* Stefan Larsson - bateria (2014-)

## Discografia

* Meathook love (Demotape 1991)
* Skate to Hell EP (Bad Taste Records, 1993)
* Keep Out EP (Burning Heart Records, 1994)
* Ten Foot Pole & Satanic Surfers Split EP (Bad Taste Records, 1995)
* Hero of Our Time (Theologian/Burning Heart, 1996)
* 666 Motor Inn (Burning Heart, 1997)
* Going Nowhere Fast (Epitaph_Records/Burning Heart, 1999)
* Songs from the Crypt (Bad Taste, 2000)
* Fragments and Fractions (Bad Taste, 2000)
* Unconsciously Confined (Hopeless Records/Bad Taste, 2002)
* Taste the Poison (Bad Taste, 2005)
* Back To Hell (Mondo Macabre, 2018)

## Referències

* ↑ «http://web.archive.org/web/20080423034126/http://www.satanic-surfers.com/index.asp» (en anglès). Arxivat de l'original el 2008-04-23. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «http://www.bigbombo.com/entrevistas/2015/04/22/entrevista-con-satanic-surfers-los-dioses-del-skatepunk-han-vuelto/» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «Entrevista a Andy Dahlström, bajista de Satanic Surfers ‘Cuando se elige a un presidente psicópata no hay duda que aparecerá una generación masiva de bandas de screaming punk’» (en castellà). Science of Noise, 24-03-2018. [Consulta: 11 juny 2018].

## Enllaços externs

* Satanic Surfers - Lloc web oficial
# Tiempo de revancha

Tiempo de revancha és una pel·lícula argentina, dirigida per Adolfo Aristarain i protagonitzada per Federico Luppi i Julio De Grazia. Es va estrenar el 1981 i va guanyar molts premis nacionals i internacionals el 1982, entre ells el Primer Premi del Festival de Cinema de l'Havana, el Gran Premi de les Amèriques del Festival Internacional de Cinema de Mont-real i els premis al millor actor, millor director i millor guió original de l'Associació Argentina de Crítics de Cinema (Premis Còndor).

## Argument

Un ex-sindicalista li proposa a un company de feina en una mina propietat d'una empresa multinacional corrupta, produir una explosió que sembli accidental per simular després que ambdós van perdre la parla i negociar una indemnització amb l'empresa. En l'explosió el seu company perd la vida i l'empresa sospita que es va tractar d'una maniobra intencional d'ambdós, negant-se a pagar la indemnització. L'ex-sindicalista llavors decideix iniciar el judici contra l'empresa i portar les coses fins a les seves últimes conseqüències.
La pel·lícula, estrenada durant la dictadura militar del Procés de Reorganització Nacional està plena de simbolisme, com el mateix títol, les característiques de l'enfrontament amb l'empresa, la presència d'explosius, la mort i la pèrdua de la parla.

## Repartiment

* Federico Luppi: Pedro Bengoa
* Haydeé Padilla: Amanda Bengoa
* Rodolfo Ranni: Torrens
* Julio De Grazia: Larsen
* Ulises Dumont: Bruno Di Toro
* José Jofre Soares: Aitor
* Aldo Barbero: Rossi
* Enrique Liporace: Basile
* Arturo Maly: Dr. García Brown
* Jorge Hacker:Guido Ventura
* Alberto Benegas: Golo
* Ingrid Pelicori: Lea
* Jorge Chernov: Jorge
* Cayetano Biondo (Bautista)
* Marcos Woinski: El Polonès
* Héctor Calori: Metge
* Lidia Catalano
* Carlos Verón
* Carlos Trigo
* Osvaldo de la Vega
* Aldo Pastur: Operari 2
* Enrique Latorre
* Jorge Velurtas
* Rafael Casadó
* Enrique Otranto: Psicólogo
* Marcela Sotelo
* Cristina Aroca
* Carlos Vern
* Felipe Méndez: Operari 1
* Miguel Angel Llobet
* Alejandro Arando: Especialista en audiometria

## Premis

* 1982, Premis Cóndor, Asociación de Cronistas de Cine de la Argentina, Cóndor de Plata al mejor actor (Federico Luppi)
* 1982, Premis Cóndor, Asociación de Cronistas de Cine de la Argentina, Cóndor de Plata al mejor director (Adolfo Aristarain)
* 1982, Premis Cóndor, Asociación de Cronistas de Cine de la Argentina, Cóndor de Plata al mejor guión original (Adolfo Aristarain)
* 1982, Premis Cóndor, Asociación de Cronistas de Cine de la Argentina, Cóndor de Plata al mejor montaje (Eduardo López)
* 1982, Premis Cóndor, Asociación de Cronistas de Cine de la Argentina, Cóndor de Plata al mejor revelación masculina (Arturo Maly)
* 1982, Premis Cóndor, Asociación de Cronistas de Cine de la Argentina, Cóndor de Plata al mejor actor de reparto (Ulises Dumont)
* 1982, Premis Coral, Festival de Cine de la Habana, Primer Premi (Gran Coral)
* 1982, Festival Mundial de Cinema de Montreal, Gran Premi de les Ameriques
* 1984, Festival del Film Policial de Cognac, Premi de la Crítica

## Enllaços externs

* Tiempo de revancha, Cine nacional (castellà)
# Tord asteca

El tord asteca (Ridgwayia pinicola) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae) i única espècie del gènere Ridgwayia Stejneger, 1882.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de muntanya a Mèxic, des del sud de Chihuahua i oest de Coahuila, cap al sud, a través de Sinaloa, Durango, Nayarit, Jalisco, Michoacán, Guerrero, Districte Federal, Hidalgo i Puebla fins l’oest de Veracruz i centre d’Oaxaca.

## Referències

* ↑ «Tord asteca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Cairn na Burgh Beag

Cairn na Burgh Beag és una petita illa deshabitada de les Hèbrides Interiors situada al nord-oest d'Escòcia. Forma part del grup de les Treshnish, situant-se al seu nord-est, al nord-est de l'illa de Fladda. És l'illa més petita de les dues que conformen el petit grup de les "Carnburgs" - l'altre s'anomena Cairn na Burgh Mòr-. Cairn na Burgh Beag es troba enfront de l'entrada del Loch Tuath, que se situa a la costa oest de Mull. Totes dues illes presenten una cobertura d'herba i posseeixen una silueta molt característica: són planes i retallades per penya-segats.
L'origen del nom, Kiarnaborg, prové del nòrdic antic i significa "fortalesa en bona terra".
# Montgon

Montgon és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 75 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Montgon era de 75 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 16 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 47 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família i 8 eren segones residències. 41 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 39 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris i 11 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien dues cambres, 3 en tenien tres, 13 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 36 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 24 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Montgon el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 4 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 12 |
| 12 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 49 persones, 34 eren actives i 15 eren inactives. De les 34 persones actives 32 estaven ocupades (19 homes i 13 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 15 persones inactives 9 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Montgon hi havia 7 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 553 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Montgon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Montgon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Satanoperca acuticeps

Satanoperca acuticeps és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Amazones (Brasil).

## Referències

* ↑ Günther, A. 1862. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Acanthopterygii, Pharyngognathi and Anacanthini in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 4: i-xxi + 1-534.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Satanoperca acuticeps» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. (1998). "A phylogeny and classification of the South American Cichlidae (Teleostei: Perciformes)". A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Brasil: EDIPUCRS. pp. pp. 461-498. ISBN 978-8574300351.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Monte Paschi Strade Bianche 2011

La Monte Paschi Strade Bianche 2011 fou la cinquena edició de la Monte Paschi Strade Bianche. La cursa es disputà el 5 de març de 2011 sobre un recorregut de 190, seguint carreteres, però també les anomenades strade bianche, pistes forestals. El vencedor fou el belga Philippe Gilbert.

## Equips participants

Catorze són els equips participants en aquesta cursa, compostos per vuit corredors cadascuna. D'aquests, set eren equips amb llicència "UCI Pro Tour", sis "equips professionals continentals" i un "equip Continental".
| Núm. | Codi | Equip |
| 1-8 | ASA | Acqua & Sapone |
| 11-18 | AND | Androni Giocattoli |
| 21-28 | BMC | BMC Racing Team |
| 31-38 | COG | Colnago-CSF Inox |
| 41-48 | DER | De Rosa-Ceramica Flaminia |
| 51-58 | FAR | Farnese Vini-Neri Sottoli |
| 61-68 | GEO | Geox-TMC |
| Núm | Codi | Equip |
| 71-78 | THR | HTC-Highroad |
| 81-88 | LAM | Lampre-ISD |
| 91-98 | LIQ | Liquigas-Cannondale |
| 101-108 | OLO | Omega Pharma-Lotto |
| 111-118 | GRM | Garmin-Cervélo |
| 121-127 | LEO | Team Leopard-Trek |
| 131-138 | TT1 | Team Type 1-Sanofi Aventis |

## Recorregut

La cursa surt de Gaiole in Chianti i arriba a Siena, a la Piazza del Campo, per totalitzar 190 km. En el recorregut se superen vuit trams de strade bianche, que suposen 57,2 km:
* Sector 1 Radi: del km 35 al 48,5 de km 13,5
* Sector 2: del km 53,9 al 59,4 de km 5,5
* Sector 3 Lucignano d'Asso: del km 82,3 al 94,2 de km 11,9
* Sector 4 Pieve a Salti: del km 95,2 al 103,2 de km 8,0
* Sector 5 Monte Sante Marie: del km 132,4 al 143,9 de km 11,5
* Sector 6 Montechiaro: del km 163,7 al 167 de km 3,3
* Sector 7 Colle Pinzuto: del km 170,4 al 172,8 de km 2,4
* Sector 8 Le Tolfe: del km 176,7 al 177,8 de km 1,1

## Classificació final

| Pos. | Ciclista | Equip | Temps |
| 1. | Philippe Gilbert | Omega Pharma-Lotto | 4h 44' 26" |
| 2. | Alessandro Ballan | BMC Racing Team | m. t. |
| 3. | Damiano Cunego | Lampre-ISD | m. t. |
| 4. | Jure Kocjan | Team Type 1-Sanofi Aventis | m. t. |
| 5. | Fabian Cancellara | Team Leopard-Trek | m. t. |
| 6. | Ángel Vicioso | Androni Giocattoli | m. t. |
| 7. | Oscar Gatto | Farnese Vini-Neri Sottoli | m. t. |
| 8. | Giovanni Visconti | Farnese Vini-Neri Sottoli | m. t. |
| 9. | Greg Van Avermaet | BMC Racing Team | m. t. |
| 10. | Fabian Wegmann | Team Leopard-Trek | m. t. |

## Enllaços externs

* (italià) Web oficial de la cursa
* (anglès) Strade Bianche 2011 a Cyclingnews.com
* Resultats a sitiodeciclismo.net
# Tienchi Martin-Liao

Tienchi Martin-Liao (Nanjing, Xina, 1947) és una traductora, editora i activista xinesa.
Ha dedicat la seva vida a la defensa dels drets humans i la llibertat d'expressió a la Xina. Nascuda a Nanjing, s'educà educada a Taiwan i a Alemanya, on viu des dels anys setanta. Graduada en Literatura anglesa per la Universitat Nacional de Taiwan, va començar a treballar en el “think tank” Institut d'Afers Asiàtics (Institut für Asienkunde) d'Hamburg, i entre 1985 i 1991 va ser professora de xinès i literatura xinesa a la Ruhr-University de Bochum. Des del 1991 i fins al 2001 va ser la directora del Centre Richard-Wilhelm de Recerca per la Traducció. L'any 2000 va deixar Alemanya i el món acadèmic i començà a treballar a la Laogai Research Foundation (LRF), una ONG amb seu a Washington DC que documenta l'estat, localització i proliferació dels camps de treball de presoners (en xinès, “laogai”) a la Xina. Va estar a LRF fins al 2009. Ha estat la presidenta del Centre PEN Xinès Independent (Independent Chinese PEN Center – ICPC) entre el 2009 i el 2013, i entre el 2016 i el 2020. Ha donat suport a la democràcia global i, des del 2020, és assessora de la xarxa internacional "Democracy Without Borders" ("Democràcia sense frontere").
Martin-Liao ha escrit i traduït nombrosos llibres sobre temes culturals i socials xinesos, apareixent en mitjans dels Estats Units i internacionals com a experta en la situació dels drets humans a la Xina. De la seva obra, en destaquem: Vocabulari xinès-alemany: Política i economia de la RPC (Chinesisch-deutscher Wortschatz: Politik und Wirtschaft der VR China); L’arbre fènix: Poesia taiwanesa moderna (Phönixbaum. Moderne taiwanesische Lyrik). A més a més, Martin-Liao va ser l'editora de l'antologia No Enemies, No Hatred del Premi Nobel de la Pau Liu Xiaobo. Com a presidenta de l'ICPC, Martin-Liao s'ha relacionat tant amb Liu Xiaobo i Liu Xia, poeta i parella del Nobel que es troba sota arrest domiciliari, i ha fet campanya pels seus casos. A causa del seu activisme té prohibida l'entrada a la Xina des dels anys noranta.
L'any 2017 el PEN Català li atorgà el Premi Veu Lliure, que s'atorga a un escriptor o escriptora que hagi patit o pateix persecució per les seves paraules.

## Referències

* 1 2 «Tienchi Martin-Liao, traductora, editora i activista». PEN Català. [Consulta: 21 novembre 2020].
* 1 2 «La traductora i activista xinesa Tienchi Martin-Liao guanya el VIII Premi Veu Lliure-PEN Català». Diari de Balears, 13-11-2017. Arxivat de l'original el 25 de novembre 2022 [Consulta: 21 novembre 2020].
* ↑ «Tienchi Liao-Martin». Democracy Without Borders. [Consulta: 21 novembre 2020].
* ↑ «Tienchi Martin-Liao recibe el VIII Premi Internacional Veu Lliure-PEN Català». Menorca al Dia, 13-11-2017 [Consulta: 21 novembre 2020].

## Bibliografia

* Entrevista a Tienchi Martin-Liao a VilaWeb
# Torrent del Castell (Gósol)

El Torrent del Castell és un afluent per l'esquerra del Torrent de Font de Tomàs que transcorre íntegrament pel terme municipal de Gósol, al Berguedà.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica del Torrent del Castell, que també transcorre íntegrament pel terme municipal de Gósol, està constituïda per dos cursos fluvials la longitud total dels quals suma 3.250 m.

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de l'Aigua de Valls full de càlcul

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Heliport M-Sola

L'Heliport M-Sola (en letó: M Sola heliports) (ICAO: EVSM), és un heliport de propietat privada pel públic a Letònia. Es troba a 62 quilòmetres a l'est de Riga al Municipi de Lielvārde. Té una zona de grava per a aterratge de 10 x 10 metres.

## Serveis disponibles

| Servei | Descripció |
| Il·luminació | |
| Navegació | |
| Temps | Anemoscopi, pronòstic. |
| Comunicació | Telèfon, fax, escàner, ordinador amb accés a internet, fotocopiadora etc. |
| Manteniment d'aeronaus | |
| Emmagatzematge d'aeronaus | En una pista, en un hangar o en un hangar climatizat. |
| Allotjament | Lloguer d'una habitació o una casa sencera. |
| Transport | Transport de passatgers, avions, combustible; Lloguer d'automòbils. |

## Referències

* ↑ «list of registered Aircraft Maintenance companies in Latvia». Latvian Civil Aviation Agency. [Consulta: 8 febrer 2015].
* ↑ «GM Helicopters Services». Arxivat de l'original el 2015-01-19. [Consulta: 8 febrer 2015].

## Vegeu també

* Llista d'aeroports de Letònia

## Enllaços externs

* Civilas Aviacijas Agentura: M Sola
# Sant Joan (Sant Guim de Freixenet)

La Sant Joan de Palamós és una capella al terme municipal de Sant Guim de Freixenet (Segarra) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Capella molt modificada i en estat de ruïna, situada dins del nucli urbà abandonat de Palamós. Es tracta d'un edifici d'una sola nau, de planta rectangular, capçalera plana, ràfec de teula i maó que ressegueix el seu perímetre i coberta enfonsada. A la façana principal sobre la porta d'accés, d'estructura allindada. Un campanar d'espadanya d'un ull, corona aquesta façana principal.
El poble de Palamós va néixer al voltant d'una fortalesa a mitjans del segle xi, moment en què es va reconquerir aquest indret i s'organitzà la seva repoblació. En aquest moment cal situar la construcció de la primitiva església que fou sufragània de Santa Maria de Freixenet, vinculada al bisbat de Vic fins al 1957, moment en què passa a formar part del de Solsona.

## Notes

* 1 2 «Capella de Sant Joan de Palamós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Montgru-Saint-Hilaire

Montgru-Saint-Hilaire és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 34 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Montgru-Saint-Hilaire era de 34 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 4 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 17 habitatges, 14 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 2 estaven desocupats. Tots els 16 habitatges eren cases. Dels 14 habitatges principals, 10 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 4 en tenien cinc o més. 9 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 4 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Montgru-Saint-Hilaire el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 24 persones, 19 eren actives i 5 eren inactives. De les 19 persones actives 18 estaven ocupades (12 homes i 6 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). Totes les 5 persones inactives estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 2 d'empreses de fabricació d'altres productes industrials.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Montgru-Saint-Hilaire a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Montgru-Saint-Hilaire a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.