OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Charles Antoine Lemaire

Charles Antoine Lemaire (París, 1 de novembre de 1800 - París, 22 de juny de 1871) va ser un botànic, escriptor i pteridòleg francès, destacat per les seves publicacions sobre Cactaceae.
Fill d'Antoine Charles Lemaire i Marie Jeanne Davio, va tenir una excel·lent educació primerenca i va adquirir la reputació d'erudit destacat. Va estudiar a la Universitat de París, on va ser nomenat professor de literatura clàssica. En algun moment de la seva carrera acadèmica, va desenvolupar un interès per la botànica; la seva estreta amistat amb M. Neumann, el principal horticultor del Museu d'Història Natural, va ser molt important en el que es va convertir en un canvi radical en la seva obra vital.
Lemaire va començar la seva carrera científica ajudant M. Mathieu, un viver de París, a crear una col·lecció de cactus, i va ser aquesta família a la qual es va dedicar la major part dels seus treballs posteriors. El 1835, un editor a París, M. Cousin, va iniciar una revista d'horticultura i va demanar a Lemaire que fos editor. Durant molts anys, va editar Jardin Fleuriste i L'Horticulteur Universel i va escriure ell mateix la majoria dels seus continguts. El 1845 va ser convidat a traslladar-se a Gant, a Bèlgica, per ser editor d'una revista, Flore des Serres et des Jardins de l'Europe, acabada d'establir per Louis van Houtte. Nou anys després, encara a Gant, es va convertir en l'editor de L'Illustration Horticole, fundada per Ambroise Verschaffelt, i va ocupar aquest càrrec durant setze anys. Va tornar a París el 1870 i hi va morir el juny de 1871.
A més de les seves enormes contribucions a les revistes que va editar, Lemaire també va publicar nombrosos articles sobre Cactaceae i plantes crasses. En són exemples Cactearum aliquot novarum (1838); Cactearum genera nova speciesque novae (1839); Iconographie descriptive des Cactées (1841-1847); i Les plantes grasses (1869). Els plans de Lemaire per a un llibre important sobre les Cactaceae no es van realitzar mai, tot i que n'havia recollit gran part. Va viure en males circumstàncies durant la major part de la seva vida i mai va adquirir la reputació que li podria haver aportat un mecenes ric. Édouard André, el seu successor com a editor de L'Illustration Horticole, va escriure sobre ell: “La posteritat estimarà a M. Lemaire més que els seus contemporanis”.

## Referències

* ↑ «Charles Antoine Lemaire». MBG Rare Books. Arxivat de l'original el 2011-09-28. [Consulta: 30 octubre 2020].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Jaume Bayó i Font

Jaume Bayó i Font (Barcelona, 1873 - abril de 1961) fou un arquitecte català, conegut per les seves col·laboracions amb Antoni Gaudí i Domènech i Muntaner.
Era fill de Domènec Bayo i Dausa i de Maria Font i Mogas. Es va casar amb Rosa Samsó i Jacas. Una de les seves filles era la bibliotecària Carmina Bayó.
Es va formar a l'Escola d'Arquitectura de Barcelona, on es va llicenciar el 1900 i més tard en va ser catedràtic. Va col·laborar en la construcció d'edificis tan destacats com la Casa Batlló i La Pedrera.
Entre les seves obres pròpies destaca la Casa Baurier, de 1910, al carrer Iradier, 5 de Barcelona i la casa Muci Bayó i Dausa al carrer Viladomat, 169.
* Casa Baurier i Jardí
* Casa Muci Bayó i Dausa

## Referències

* ↑ «Necrològica: Don Jaime Bayó Font». La Vanguardia, 08-04-1961, pàg. 29 [Consulta: 13 gener 2021].
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors: ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 13 agost 2013].
* ↑ «Necrològica: Na Maria Font i Mogas: vidua de Domingo Bayo i Dausá». La Vanguardia, 19-01-1927, pàg. 3 [Consulta: 13 febrer 2021].
* ↑ «Viladomat, 169. Mucio Bayó». Arxiu Municipal de Barcelona, 1903. [Consulta: 13 febrer 2021].
# Carn de vedella

La carn de vedella és la carn de vaca amb un màxim de 12 mesos d'edat en el moment de sacrificar-la (que s'ha criat 12 mesos). Solen pesar 135 kg de mitjana. El valor nutritiu de la carn de vedella és el mateix que la de bou. La indústria càrnia és l'encarregada de processar els subproductes de la carn de vedella. Se sol considerar com carn vermella per raó del seu color vermellós i per la quantitat de mioglobina que conté.

## Galeria d'imatges

* Filet de vedella.

## Referències

* ↑ Definició del Diccionari.cat
# Walter Werginz

Walter Werginz (Klagenfurt, 18 de febrer de 1913 - 21 de març de 1944) fou un futbolista austríac que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la competició de futbol. Va jugar els quatre partits com a davanter i va marcar dos gols. A nivell de clubs jugà al Klagenfurter FC, WSV Donawitz, Salzburger AK 1914 i FG Salzburg.
Va morir el març de 1944 en acció durant la Segona Guerra Mundial al Front Oriental.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Walter Werginz». [Consulta: 23 abril 2024].
* ↑ «Olympedia – Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». [Consulta: 23 abril 2024].
# Trumfo

Trumfo o atot és el pal que, en determinats jocs de naips, supera els altres donant-li un valor més gran. També s'anomena així cadascuna de les cartes d'aquest coll.

## Jocs per bases

Es denominen jocs per bases, aquells en quals la mecànica consisteix en el fet que cada participant ha de jugar una carta, per torn. L'elecció pot estar limitada per certes regles establertes, que defineixen en quins casos té l'obligació d'assistir: "jugar una carta del coll de sortida", muntar: "superar el valor de la carta de sortida, jugant una carta del coll del trumfo" o trepitjar: "jugar una carta del coll del trumfo superior a la ja jugada". Quan tots ho han fet, les normes de cada joc determinen el guanyador d'aquesta basa i els seus efectes.

## Referències

* ↑ Trumfo a Optimot
* ↑ Definició al portal de les paraules
* ↑ Equipo Editorial. ENCICLOPEDIA DE LOS JUEGOS. Las reglas de 500 juegos (Bicolor). Editorial Paidotribo, 13 octubre 2003, p. 397–. ISBN 978-84-8019-717-5.

## Bibliografia

* Phillips, Hubert (1977). The Pan Book of Card Games. 22°. Pan Books Ltd. ISBN 0-330-20175-1.
* Parlett, David (1992). A Dictionary of Card Games. OxfordUniversity Press. ISBN 0-19-869173-4.
* Fantini, Elvio. Enciclopedia Práctica de los Juegos de Cartas. De Vecchi S.A.. ISBN 84-315-0950-3.
* Reglamentos y Leyes de Juegos. Caymi.

## Vegeu també

* Basa (naips)
* Rummy
# Criovolcà

Un criovolcà (també conegut com a volcà de gel) és un volcà que expulsa productes volàtils com l'aigua, amoníac o metà en comptes de lava, el producte que expulsa el criovolcà s'anomena criomagma. Les substàncies que expulsen els criovolcans són normalment líquides i formen plomalls, però també poden expulsar el material en forma de vapor. Després de l'erupció, el criomagma es condensa formant un cos sòlid quan es posa en contacte amb les baixes temperatures. Els criovolcans es formen en els satèl·lits gelats i possiblement en altres objectes astronòmics amb temperatures molt baixes, per exemple en objectes del cinturó de Kuiper, Quaoar podria ser un exemple.
L'energia necessària per a fondre el gel i poder produir criovolcans ve normalment donada per la fricció de marea. També s'ha suggerit que dipòsits translúcids de material congelat podrien crear una subsuperfície d'efecte hivernacle que acumularia la calor necessària. En el cas de l'objecte del cinturó de Kuiper Quaoar l'energia necessària podria venir de desintegració radioactiva.
Els criovolcans poden emetre una barreja d'aigua i amoníac que fondria a -95 °C, creant un líquid extremadament fred que podria sortir del volcà.

## Observacions

Els criovolcans foren observats en primer lloc al satèl·lit de Neptú, Tritó per la sonda Voyager 2 el 1989.
El 27 de novembre de 2005 la sonda Cassini fotografià guèisers en el pol sud d'Encèlad.
S'han observat proves indirectes d'activitat criovolcànica en altres satèl·lits gelats del sistema solar, incloent-hi Europa, Titan, Ganímedes, i Miranda. Es pensa que el criovolcanisme és una font significativa del metà de l'atmosfera de Tità.
Al2007, observacions de l'Observatori Gemini mostraren traces d'hidrats d'amoníac i cristall d'aigua a la superfície del satèl·lit de Plutó, Caront que suggeria la presència d'activitat criovolcànica.

## Criovolcans a la Terra

Durant el setembre de 2018, científics russos van publicar un estudi que, per primer cop, feia referència a criovulcanisme a la Terra. Els científics defensaren que l'existència d'un cràter d'una vintena de metres de diàmetre a la Península de Yamal, fou fruit de criovulcanisme.

## Referències

* 1 2 3 «Cryovolcanism». Darling, David.(anglès)
* ↑ "Cassini Spots Potential Ice Volcano on Saturn Moon". NASA, December 14, 2010
* ↑ «Charon: An ice machine in the ultimate deep freeze» (en anglès), 18-07-2007.
* ↑ Cook, Desch, Steven J., Roush, Ted L., Trujillo, Chadwick A., Geballe, T. R; Desch, Steven J.; Roush, Ted L.; Trujillo, Chadwick A.; Geballe, T. R. «Near-Infrared Spectroscopy of Charon: Possible Evidence for Cryovolcanism on Kuiper Belt Objects». The Astrophysical Journal, 663, 2, 2007, pàg. 1406–1419. Arxivat de l'original el 2020-04-13. DOI: 10.1086/518222 [Consulta: 4 març 2011].
* 1 2 Buldovicz, Sergey N.; Khilimonyuk, Vanda Z.; Bychkov, Andrey Y.; Ospennikov, Evgeny N.; Vorobyev, Sergey A. «Cryovolcanism on the Earth: Origin of a Spectacular Crater in the Yamal Peninsula (Russia)» (en anglès). Scientific Reports, 8, 1, 10-09-2018. DOI: 10.1038/s41598-018-31858-9. ISSN: 2045-2322.
# Serra de les Àries

La Serra de les Àries és una serra de 256 metres que es troba al municipi d'Alfés, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pomacentrus baenschi

Pomacentrus baenschi és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els adults poden assolir fins a 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental entre Kenya i Moçambic. També a les Comores i als esculls de corall del Canal de Moçambic.

## Referències

* ↑ Allen, Gerald R. Damselfishes of the world (en anglès). Melle: Mergus, 1991, p. 271. ISBN 3-88244-008-2.
* 1 2 Reyes, Rodolfo B.; Jansalin, Jeremiah Glenn. «Pomacentrus baenschi Allen, 1991 Baensch's damsel» (en anglès). Fishbase, s.d. [Consulta: 4 abril 2022].
# Christian Jankowski

Christian Jankowski (Göttingen, Alemanya, 1968) és un artista multimèdia contemporani que treballa principalment en vídeo, instal·lacions artístiques i fotografia.
Ha creat diverses intervencions televisives, entre elles Telemistica (1999), en la qual pregunta a futuròlegs televisius italians si la seva nova obra d'art tindrà èxit (el vídeo que va crear realment va consistir en l'enregistrament de les respostes dels futuròlegs), i The Holy Artwork (2001), on col·laborava amb un telepredicador.
A This I Played Tomorrow (2003), una obra de dues parts, en la primera entrevista un grup d'actors aficionats i gent del carrer, a la porta dels estudis de cinema Cinecittà de Roma, interrogant-los sobre les seves aspiracions artístiques i si els agradaria fer cinema. La segona part és una pel·lícula que ell mateix va escriure a partir de les respostes de la gent, i va filmar convidant les persones entrevistades a participar-hi com a actors.
La seva obra Living Sculptures, exposada el 2007 a la Rambla de Barcelona, consisteix en tres escultures fetes prenent com a motlle estàtues vivents de les que tradicionalment actuen en aquest carrer.

## Obres destacades

* My Life as a Dove (1996)
* Let's get physical/digital (1997-1998)
* Telemistica (1999)
* The Holy Artwork (2001)
* This I Played Tomorrow (2003)
* Living Sculptures (2007)

## Enllaços externs

* Klosterfelde.de Arxivat 2005-10-28 a Wayback Machine. una descripció de l'artista i la seva obra
* postmedia.net Arxivat 2006-05-06 a Wayback Machine.
* Notícia a Vilaweb-El Punt sobre Living Sculptures
# Carlita's Secret

Carlita's Secret és una pel·lícula estatunidenca dirigida per George Cotayo el 2004.

## Argument

Una jove dona és barrejada malgrat ella amb el tràfic de drogues, i per escapar a la policia ha de canviar d'identitat, es fa dir Carlita i realitza el seu somni, el d'esdevenir ballarina professional. El somni de la jove és de curta durada, ja que un dia, un detectiu reobre la investigació i la nova vida de Carlita és amenaçada...Fugir de les seves responsabilitats o enfrontar-se al passat, aquest és el dilema de la ballarina!

## Premis

La protagonista, Eva Longoria, va rebre el premi a la millor actriu (en una pel·lícula d'estrena en DVD) pel seu paper de Carlita en els DVD Exclusive Awards 2005.

## Repartiment

* Eva Longoria Parker: Carlita
* Maria Bravo: Gina
* David Joseph Martinez: Manny
* Alejandra Gutierrez: Monica
* Alain Mora: Angel
* Steve Roth: Cruz
* Andy Sottilare: Ron Kastell
* Ricardo Mandini: Pablo
* Celestin Cornielle: Luis
* Jimmy Mentis: Roe
* Javier Chapa: Rico
* Jon Loina: Hernandez
* Ed Casas: Miguel Diez
* Karina Bonnefil: Karina Binnefil
* Kim Kendall: Kim Kuykendall

## Referències

* ↑ Deming, Mark. «Carlita's Secret» (en anglès). The New York Times. [Consulta: 9 desembre 2011].
* ↑ Riggs, Thomas. Contemporary Theatre, Film and Television. 67. Gale/Cengage Learning, 2006. ISBN 9780787690403.

## Enllaços externs

* Carlita's Secret Arxivat 2012-04-20 a Wayback Machine. a Elms (Atenció: contingut per a adults)
# Wang Lei (dinastia Han)

* Per altres persones anomenades igual, vegeu Wang Lei.
Wang Lei :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 王累 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 王累 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Wang.
Wang Lei (mort el 211 EC) va ser un ministre servint sota el senyor de la guerra Liu Zhang durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Wang Llei es va fer conegut entre tots els servents de Liu Zhang, ja que es va penjar a si mateix l'inrevés des de la paret del castell per advertir a Liu Zhang contra l'acollida de Liu Bei. Quan els advertiments de Wang Lei no van ser escoltats per Liu Zhang, ell es va tallar la corda i va caure cap a la seva mort.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes
# Trump Tower (Nova York)

La Trump Tower és un gratacel de 58 pisos, situat a New York, i que fa 202 metres d'alçària. La Trump Tower ha estat acabada el 1983, segons els plànols de Der Scutt. Està situada al 725 de la Cinquena Avinguda a Manhattan, a la cantonada del carrer 56. La torre pren el seu nom del magnat d'immobiliari americà Donald Trump, que comparteix l'edifici amb la companyia d'assegurances britànica Equitable Life.
La torre va ser construïda en betó armat per raons de resistència al vent, i constituïa en el moment de la seva inauguració el 1983 la torre més alta d'aquesta mena de la ciutat. La seva alçada supera la normalment autoritzada gràcies a la recompra de les alçades no utilitzades pels seus veïns.
Una cascada artificial de 24 metres d'alçada guarneix l'atri interior d'una alçada de 5 pisos.
A l'exterior, hi ha arbres plantats en terrasses esglaonades.
Família i empreses Trump :
# Simó de Bell-lloc

Simó de Bell-lloc (segle XII - València, 1326) va ser un noble català membre de la família dels Bell-lloc, originaris del Vallès però amb possessions al Camp de Tarragona. Era conseller reial i ambaixador de Jaume II a la cort romana.
Simó heretà el castell de Cànoves i la castlania de Bell-lloc, l'indret originari de la família, tots dos situats al Vallès. Bell-lloc pertanyia des del segle xii al monestir de Sant Pau del Camp, i la recuperà el 1314 a canvi de la casa forta dita d'Espiell i una quantitat de diners. Al Camp de Tarragona posseïa les castlanies de Reus, de Castellvell del Camp i d'Almoster.
Va tenir una brillant carrera militar. El 1299 es va distingir al servei de Jaume II en la batalla naval del Cap d'Orlando, on aquest rei es va enfrontar amb el seu germà Frederic II de Sicília. Per aquests fets, Carles II de Nàpols el va distingir concedint-li el castell de Travi i el casal de Condrò. El 1302 tornà a Catalunya, on Guillema de Montcada el nomenà veguer de Manresa, Osona, Berga i el territori del Berguedà, càrrec confirmat per Joan II el mateix 1302. Sembla que l'actuació de Simó de Bell-lloc com a veguer va ser molt violenta. Entre 1307 i 1310 va ser veguer de Girona i Besalú. El 1309 va formar part de les tropes de Joan II en la croada d'al-Mariyya. El 1311 va marxar a Itàlia i va entrar al servei de Robert I de Nàpols, a donar suport al partit güelf. El 1318 tornava a ser a Catalunya, on es casà amb Timbors de Castellnou, filla de Dalmau de Castellnou, que pertanyia a la família rossellonesa dels vescomtes de Castellnou. El 1319 formava part del consell del rei Jaume II, que li encarregà diverses gestions i ambaixades relacionades amb la preparació de la conquesta aragonesa de Sardenya, i el 1321 el rei el va nomenar procurador o governador del regne de València "dellà Xixona", és a dir, del territori de la frontera meridional, d'una gran importància militar, càrrec que va exercir fins a la seva mort, probablement el 1326.
Com a castlà de la vila de Reus va participar activament en la resolució del conflicte amb la vila d'Alcover, en un plet que va durar molt de temps, sobre la concessió del mercat dels dilluns, que celebraven les dues viles. Després d'uns anys d'intents de prohibició i de conflictes de jurisdicció, el 22 de febrer de febrer de 1310, el rei Jaume II, a petició de Simó de Bell-lloc, va concedir el privilegi que permetia de celebrar mercat a Reus el dilluns de cada setmana. Un privilegi que es va veure reforçat quan el 7 de novembre de 1315 l'arquebisbe Guillem de Rocabertí també va fer una concessió a la vila en el mateix sentit, de que es pogués celebrar mercat tots els dilluns. A la seva mort, la castlania de Reus va passar a Bernat II de Cabrera que era senyor de Bell-lloc.

## Referències

* ↑ Ferrer i Mallol, M. Teresa. Organització i defensa d'un territori fronterer: la Governació d'Oriola en el segle XIV. Barcelona: CSIC, 1990, p. 101-104. ISBN 8400070747.
* ↑ Gort, Ezequiel «Reus medieval». Història general de Reus, 2003, pàg. 96.
# Pinyó (botànica)

El pinyó és la llavor comestible del pi. No és un fruit, ni tampoc és fruita seca, encara que en la gastronomia sovint el classifiquen com a tals.

## Pinyol i pinyó

El pinyol, que es troba dintre de les pinyes, té forma el·lipsoidal i clofolla molt dura. El pinyó es troba dintre del pinyol i és tou i de color blanquinós.

## Varietats

Hi ha al voltant de vint espècies de pins que produeixen pinyons prou grans perquè la seva recol·lecció sigui productiva. Altres espècies també són comestibles però llurs pinyons són massa petits perquè tinguin valor comercial.

## Nutrició

Per cada 100 grams de pinyons el contingut en proteïnes és d'aproximadament 31 grams. A més són una font de fibra alimentària.

## Gastronomia

Els pinyons més valorats des del punt de vista gastronòmic als Països Catalans són els del pi pinyoner, que són més rodons que els altres. Aquest pi és present a gran part dels Països Catalans però és al Principat on més pinyons s'obtenen per comercialitzar.
Els pinyons s'utilitzen tant per a l'elaboració de plats salats, molt sovint acompanyats de panses, com per als dolços. De vegades són simplement un element enriquidor o decoratiu però d'altres acaparen el protagonisme del plat. S'usen sovint a les picades. Són típics, amb panses, a plats com el bacallà amb panses i pinyons o els espinacs amb panses i pinyons, canelons, coques salades i panades, per exemple.
D'entre els dolços destaquen els panellets de pinyons tradicionals, i també es fan servir a les coques, pastissos i postres de músic, entre molts altres.
Especialment en els àpats de Nadal, els pinyons es fan servir com a ingredient a les barreges per farcir aus, com el gall dindi o els capons.

## Enllaços externs

* Capons farcits - Recepta
Viccionari
# Christophe Manas

Christophe Manas, nascut el 28 de novembre de 1975 a Villepinte (Illa de França, França), és un jugador de rugby a XV evolucionant al lloc de tres quarts ala (1,78 m per a 80 kg).

## Clubs successius

* 1996-1997 : USAP
* 1997-1999 : Estadi francès París
* 1999-2000 : Bègles-Bordeaux
* 2000-2002 : SABUT Agen
des de 2002 :USAP
Ha discutit 47 partits en competicions europees, del qual 24 en Copa d'Europa de rugby a XV i 23 en Competició europea (en total 19 proves).

## Palmarès
### En club

* Campió de França 1998 amb l'Stade français.
* Finaliste de la Copa d'Europa 2003 amb Perpinyà, de cara a l'Estadi toulousain.
* Vice-champion de França 2004 amb Perpinyà, de cara a l'Stade français.

### En selecció nacional

* Internacional -21 anys.
* Internacional rugby a 7.

## Relacions externes

* Parcours en épreuves européennes Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
* Fiche site USAP Arxivat 2005-10-16 a Wayback Machine.
* Statistiques Top14/16 itsrubgy.com
# Jamestown (Nova York)

Jamestown és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del Census 2000 tenia 31.730 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jamestown tenia 31.730 habitants, 13.558 habitatges, i 7.904 famílies. La densitat de població era de 1.364,3 habitants/km².
Dels 13.558 habitatges en un 29,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,1% hi vivien parelles casades, en un 14,5% dones solteres, i en un 41,7% no eren unitats familiars. En el 35% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 16% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.837 $ i la renda mediana per família de 33.675 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.003 $ mentre que les dones 20.039 $. La renda per capita de la població era de 15.316 $. Entorn del 15,8% de les famílies i el 19,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jamestown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jamestown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.