OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Segarra i Soler

David Segarra i Soler (València, 1976) és un periodista, documentalista i dissenyador gràfic valencià. Va formar part del grup fundador del periòdic L'Avanç en el qual es va fer càrrec de la coordinació general, de la secció internacional i va treballar també com reporter a notícies locals. Com a dissenyador gràfic ha treballat la imatge dels moviments socials i la cultura alternativa. Ha estat dissenyador de les marques Partisano Wear, Som País Valencià i Trambusto. Va guanyar el premi Enderrock pel disseny del disc Benvingut al Paradís d'Obrint Pas.
Director de reportatges i documentals a Veneçuela per a les televisions públiques, ha fundat la productora Guarataro Films al barri de Caracas on hi va residir en la seua etapa veneçolana. El 2010 va ser víctima de l'atac a la flotilla de Gaza on van morir 9 persones quan l'exèrcit d'Israel va assaltar la Flotilla. Sent empresonat durant 3 dies a Israel. Posteriorment tornaria a Gaza, realitzant un reportatge fotogràfic publicat en forma de llibre per Sembra. Ha estat condecorat amb l'Ordre Francisco de Miranda de la República Bolivariana de Veneçuela per la seua aportació a la nació, i va rebre el premi de la Cartelera Túria al mèrit civil per la participació com a valencià i periodista a la Flotilla de la Llibertat de Gaza.

## Referències

* ↑ Ajanovic, Allosa. «David Segarra: “Els valencians no som corruptes ni botiflers, sinó un poble valent i insurgent”». ElCritic.cat, 05-02-2015. [Consulta: 1r maig 2017].
* 1 2 3 Ginés, Xavier. Comunicant la revolta. Moviments socials i mitjans de comunicació al País Valencià. Edicions 96, 2011. ISBN 978-84-92763-72-6.
* ↑ «´Han sido las horas peores de mi vida, la impunidad de Israel es injusta´». Levante-EMV. [Consulta: 19 octubre 2017].
* ↑ "Compromiso con Gaza y Venezuela" El País
* ↑ «Entrevista a David Segarra, periodista i activista del País Valencià». Crític, 05-02-2015.
* ↑ "Condecorado corresponsal de Telesur con orden Francisco Miranda" Ministerio del Poder Popular para la Comunicación y la Información. Gobierno Bolivariano de Venezuela
* ↑ «Arranquen els XIX Premis Turia amb la presència de Santiago Carrillo». Vilaweb, 01-07-2010. [Consulta: 1r maig 2017].

## Enllaços externs

* David Segarra i Soler - Lloc web oficial
# Catrano Catrani

Catrano M. Catrani (Città di Castello, Umbria, Itàlia, 31 d'octubre de 1910 – Buenos Aires, 19 d'octubre de 1974) va ser un director de cinema i productor ítaloargentí.
Catrani es va formar com a cineasta al seu país d'origen, estudiant en el Centre Sperimentale de Cinematografia de Roma. Va emigrar a l'Argentina el 1937, i es va radicar a Buenos Aires, on es va incorporar als Estudis San Miguel. Va dirigir nombrosos curtmetratges publicitaris i documentalés, i el 1942 va realitzar la seva primer obra d'envergadura, la comèdia En el último piso, amb Zully Moreno i Juan Carlos Thorry en els papers principals.
El seu primer gran èxit seria Alto Paraná, una comèdia costumista amb guió del novel·lista Velmiro Ayala Gauna i protagonitzada per Ubaldo Martínez en el paper del comissari don Fruits Gómez, un sardònic i astut policia de poble. El 1963, coguionada amb Félix Luna i amb música d'Ariel Ramírez, realitzaria La fusilación o El último montonero, sobre la mort cruenta del cabdill riojà Ángel Vicente Peñaloza a mans dels unitaris, que obtindria el premi a la Millor Direcció en el Festival Cinematogràfic Internacional de Sant Sebastià.
Va ser un dels fundadors de l'entitat Directores Argentinos Cinematográficos el 1958.

## Filmografia
### Director

* ¿De quiénes son las mujeres? (1972)
* He nacido en la ribera (1972)
* Tacuara y Chamorro, pichones de hombres (1967)
* Santiago querido! (1965)
* La fusilación (1963)
* Álamos talados (1960)
* Alto Paraná (1958)
* Al sur del paralelo 42 (1955)
* Codicia (1955)
* Mujeres en sombra (1951)
* La comedia inmortal (1951)
* Lejos del cielo (1950)
* Los secretos del buzón (1948)
* Los hijos del otro (1947)
* Llegó la niña Ramona (1945)
* En el último piso (1942)

### Productor

* He nacido en la ribera (1972)
* Las furias (1960)
* Álamos talados (1960)
* Alto Paraná (1958)
* Al sur del paralelo 42 (1955)

### Guionista

* Tacuara y Chamorro, pichones de hombres (1967)
* La fusilación (1963)
* Alto Paraná (1958)
* Codicia (1955)

### Actor

* Las furias (1960)

## Notes

* ↑ «Directores Argentinos Cinematográficos». [Consulta: 24 juliol 2016].

## Referències

* Martínez, Adolfo C. Diccionario de directores del cine argentino. Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2004, p. 54-55. ISBN 950-05-1524-5.

## Enllaços externs

* L'obra de Catrani Arxivat 2011-06-12 a Wayback Machine. detallada a cinenacional.com
# Vendinga

Vendinga (en rus: Вендинга) és un poble de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 27 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Àrea lingüística

Una àrea lingüística (també coneguda com a àrea de difusió, de convergència o Sprachbund) és un grup de llenguatges que s'influencien mútuament per la proximitat geogràfica, estiguin o no relacionats genèticament. És un concepte d'interès per a la sociolingüística i la visió diacrònica de cada idioma, ja que permet explicar fenòmens que no podrien explicar-se per l'evolució de cada llengua aïllada. La influència d'una llengua sobre les altres de la mateixa àrea depèn del grau de bilingüisme dels parlants i del prestigi social i polític d'aquesta.

## Algunes àrees lingüístiques d'interès

* Àrea balcànica: S'ha assimilat el sistema de casos de famílies de llengües diferents (amb la fusió del genitiu i el datiu). Formen el futur i algun pretèrit de manera analítica i no flexionant el verb. S'usa menys l'infinitiu que altres llengües de les respectives famílies. Les llengües utilitzen un article definit enclític al nom. L'àrea inclou tres grups de llengües segons el grau de mútua influència
** albanès, romanès, macedònic i búlgar
** serbi i grec
** turc
* Àrea del sud-est asiàtic: Totes les llengües presenten una forta influència del xinès malgrat no estar-hi emparentades genèticament, com s'observa en l'ús de morfemes monosil·làbics, el to, l'ús de quantitatius i paraules de mesura específics o un conjunt de partícules honorífiques que només tenen una funció pragmàtica.
* Àrea Pueblo: Un conjunt de tribus ameríndies en el que ara és Nou Mèxic septentrional, al sud-oest dels Estats Units. L'àrea comprèn les llengües hopi, zuni, navaho, la família keres, i les llengües tano de la família kiowa-tano. Lingüísticament, la llengua navaho ha de ser un membre del grup, tot i que la tribu navaho no és una tribu Pueblo. Característiques compartides d'aquestes llengües són:
** Les consonants ejectives, trobades en totes excepte hopi
** Les consonants aspirades
** Un sistema de vocals que consisteix en /a, e, i, o, u/
** Una tendència cap a sons sords al fi de la paraula, incloent les vocals
** Nombre dual
** Les consonants velars labialitzades /kʷ, kʷʼ/
# Tamaia Associació de dones contra la violència familiar

Tamaia. Associació de dones contra la violència familiar és una associació que va néixer a Barcelona l'any 1992 fruit de la iniciativa d'un grup de dones víctimes d'aquestes agressions i d'un grup de professionals del treball social. El 2004 va rebre la Creu de Sant Jordi i el 2007 la Medalla d'Honor de Barcelona.
El primer objectiu de l'associació va ser la constitució d'un grup d'ajuda mútua per a dones maltractades, un cop detectada la manca de recursos específics que ajudessin aquestes persones a recuperar-se dels efectes i conseqüències de la violència després d'haver sortit del centre d'acollida o d'haver-se separat legal i físicament dels agressors. Posteriorment, es va decidir obrir el grup a altres dones afectades per la problemàtica i es va crear un espai permanent d'informació sobre la violència familiar.
L'objectiu de l'equip de professionals de l'associació ha estat el de desenvolupar línies de treball que potenciïn i possibilitin la recuperació de les dones afectades per la violència domèstica. L'experiència i la reflexió portada a terme per l'equip de Tamaia, a partir de la vivència de les mateixes dones, ha permès anar definint com la recuperació de les situacions d‘aquesta mena de violència, donades les greus seqüeles, no és automàtica a partir d'una separació física-legal de l'agressor, sinó que és part d'un procés complex i difícil per a les víctimes i els seus fills o filles. Actualment l'associació reb el suport de l'Ajuntament de Barcelona, la Diputació de Barcelona, l'Institut Català de la Dona i l'Institut Català de Serveis Socials.

## Enllaços externs

* Pàgina de Tamaia
* (català) Biografia a la memòria de les Medalles d'Honor de 2007
# Cuaespinós de Santa Marta

El cuaespinós de Santa Marta (Synallaxis fuscorufa) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).
Habita boscos humids i clars de la Sierra Nevada de Santa Marta, al nord-est de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós de Santa Marta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Centre de Fauna de Torreferrussa

El Centre de Fauna de Torreferrussa és un centre de recuperació de rapinyaires, una granja cinegètica per a la reproducció de perdius i un viver forestal propietat de la Generalitat de Catalunya. Creat el 1980, és un dels primers centres d'aquestes caracterísitiques de tot l'Estat. Situat a la Masia de Torreferrusa, o “la Ferrusa”, a Santa Perpètua de Mogoda, Vallès Oriental, consta de dues zones físicament separades: la zona hospitalària (recuperació de fauna) i la zona de cria en captivitat.

## Referències

* ↑ «Torreferrussa — Ajuntament de Santa Perpètua de Mogoda». Arxivat de l'original el 2019-08-08. [Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ «Centre de Fauna de Torreferrussa». Arxivat de l'original el 2019-08-08. [Consulta: 8 agost 2019].
# Árni Gautur Arason

Árni Gautur Arason (Reykjavík, 7 de maig de 1975) és un exfutbolista islandès de la dècada de 2000.
Fou 71 cops internacional amb la selecció islandesa.
Pel que fa a clubs, fou jugador, entre d'altres, de Rosenborg BK, Manchester City FC i Vålerenga.

## Referències

* ↑ «Iceland - Record International Players». [Consulta: 28 gener 2016].
* ↑ «Árni Gautur Arason | Félagsmaður | Mótalisti | Mótamál | Knattspyrnusamband Íslands» (en islandès). [Consulta: 28 gener 2016].
* ↑ «Árni Gautur leggur hanskana á hilluna – Vísir». [Consulta: 28 gener 2016].
* ↑ Árni Gautur Arason a National-Football-Teams.com (anglès)
# Dinar a l'Alhambra

Dinar a l'Alhambra és una pintura a l'oli realitzada per Marià Fortuny el 1872 a Granada. Actualment pertany a la col·lecció de Flora Klein-Andreu, de Barcelona.

## Vegeu també

* Llista de quadres de Marià Fortuny

## Referències

* Doñate, Mercè; Mendoza, Cristina; Quílez, Francesc Maria: Fortuny. MNAC. 2004. ISBN 84-8043-129-6
# Provo

«Provo» té aquests significats:
* Provo (ciutat), ciutat al comtat de Utah (Utah, Estats Units d'Amèrica)
* Provo (moviment), moviment contracultural de caràcter anarquista
* Riu Provo, curs d'aigua als comtats de Utah i Wasatch, de l'estat de Utah, als Estats Units
# José Ortega Spottorno

José Ortega Spottorno (Madrid, 13 de novembre de 1918 - 18 de febrer de 2002) va ser un enginyer agrònom, memorialista i editor espanyol.

## Biografia

Fill de José Ortega y Gasset, fou un home d'esperit liberal i laic que no l'abandonaria al llarg de la seva vida. Durant la Guerra Civil va marxar a l'exili a Ginebra al costat de la seva família. Després d'una breu estada a París, va tornar a Espanya on va tornar a editar la Revista de Occidente que fundà el seu pare, aconseguint que tingués caràcter mensual en 1963.
En 1949 es va casar amb Simone Klein (més coneguda com a Simone Ortega, a través dels seus llibres de cuina) i va tenir tres fills. Va crear Alianza Editorial el 1966 amb l'ànim d'apropar les grans obres al major públic possible; va fundar l'empresa PRISA, i va promoure la creació del diari El País, una de les seves més benvolgudes ambicions, atès que provenia d'una família on, des dels seus avis, havien estat vinculats amb periòdics com El Sol, Los Lunes del Imparcial o El Diario Gráfico. Va ser membre del Consell d'Administració d'El País fins a 1984, recolzant-se incondicionalment en Juan Luis Cebrián i Jesús de Polanco per al seu èxit.
Va ser senador per designació reial en la Legislatura Constituent en aplicació de la Llei per a la Reforma Política de 1977. Fou vicepresident segon de la Comissió de Peticions del Senat.
Va ser autor de diversos llibres de memòries, novel·les i assajos, entre els quals destaquen El área remota, novel·la de 1986; Historia probable de los Spottorno (1992) i Los Ortega, obra póstuma.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* Diari El País, edició impresa del 19 de febrer de 2002. En la muerte del fundador de El País.
* Ficha biogràfica Arxivat 2007-08-06 a Wayback Machine. de l'Editorial Taurus.
* Òbit i fitxa biogràfica a La Semana, 21 de febrer de 2002.
* document editable Article Arxivat 2004-08-31 a Wayback Machine. a La Estrella Digital, 20 de febrer de 2002.
# Cuaespinós de barbeta groga

El cuaespinós de barbeta groga (Certhiaxis cinnamomeus) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).
Habita boscos densos dels pantans, manglars i vegetacio baixa a prop de l'aigua, a les terres baixes fins als 500 m, des del nord, centre i est de Colòmbia, nord i centre de Veneçuela i, cap al sud, a través del Brasil, nord, est i sud-est de Bolívia i Paraguai fins Uruguai i nord i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós de barbeta groga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Cinta aïllant

La cinta aïllant és un tipus de cinta adhesiva utilitzada per a aïllar enllaços de fils i cables elèctrics. La cinta està fabricada amb PVC prim, amb una amplada de normalment 14 mm, un dels costats de la cinta està impregnat d'adhesiu. El PVC ha estat escollit per ser un material de baix cost, flexible i tindre excel·lents propietats d'aïllant elèctric encara que posseeix el desavantatge d'endurir-se amb el temps i la calor.

## Desenvolupament

En la dècada de 1940, el vinil va aparèixer com a material altament versàtil per a una àmplia gamma d'usos, des de cortines de bany fins a aïllament per a cables. Tot i això, aconseguir que tingués les característiques adequades per a fabricar una cinta requeria un esforç d'investigació important.
Un ingredient important en la cinta de vinil era el fosfat tricresil (TCP), que fou utilitzat com a plastificant. Per desgràcia, el TCP tenia tendència a migrar, fet que li atorgava a la superfície de la cinta una característica oliosa i afectant la propietat adhesiva de la cinta. Per això, l'equip d'investigadors de 3M començaren a treballar a crear una cinta de vinil que tingués les característiques adequades quant a aïllament elèctric, resistència física i propietats químiques.
Es realitzaren experiments combinant nous plastificants amb la resina de vinil, que era blanca i de consistència farinosa. Finalment, el gener de 1946, l'equip d'inventors Snell, Oace, i Eastwood de 3M sol·licitaren una patent per a una cinta aïllant elèctrica de vinil amb un plastificant i un adhesiu gomós que no estava basat en sulfur. La primera versió que es comercialitzà de la cinta fou venuda per a lligar filferros.

## Referències

* ↑ «cinta aïllant | enciclopèdia.cat». [Consulta: 12 gener 2019].
* ↑ CONSUMER (HTTP://WWW.CONSUMER.ES/), EROSKI. «Usos de la cinta aislante» (en castellà), 07-07-2007. [Consulta: 14 juliol 2019].
* ↑ «¿Qué es la cinta aislante?» (en anglès), 14-03-2018. [Consulta: 14 juliol 2019].
# Veritat a mitges

Una veritat a mitges és una declaració enganyosa, que inclou algun element de veritat. La declaració pot ser parcialment veritat, pot ser totalment certa, però només d'una part de la veritat global, o usar un element enganyós, com una puntuació inadequada, o un doble sentit, sobretot si la intenció és enganyar, evadir, o tergiversar la veritat
Les veritats a mitges , Juntament amb la veritat fora de context (que és un altre tipus de mitja veritat), són pitjors que les mentides, ja que poden convèncer molt més fàcilment al receptor del missatge amb la part de veritat aportada. Els nazis van emprar en la seva propaganda (Goebbels en va ser l'ànima) des de la mentida directa, la mitja veritat i/o la veritat fora de context.

## Referències

* ↑ Merriam Webster: Definició d'una veritat a mitges, 1 d'agost, 2007
* ↑ David Welch. Nazi Propaganda: The Power and the Limitations. Croom Helm, 1983, p. 2–. ISBN 978-0-389-20400-8 [Consulta: 26 abril 2012].

## Vegeu també

* Lògica difusa
* Mentida
* Veritat
* Dilema
* Correcció política
* Novaparla

## Enllaços externs

* Mentir amb Estadístiques - Exemples d'abús dels principis estadístics, matemàtics i científics
* mitges-veritats i el desenvolupament de la Política Tributària Arxivat 2015-02-20 a Wayback Machine.
# Árbol sonata cantant

L'Arbre efectiu Cantant, anomenat originalment Singing Ringing Tree, és un instrument de vent dissenyat pels artistes visuals, Mike Tonkin i Anna Liu, l'any 2006.
Aquesta estructura és una barreja entre escultura i instrument musical, que mesura tres metres d'altura i està situada a Lancashire, al nord-oest d'Anglaterra.
L'Arbre efectiu Cantant està compost per tubs d'acer galvanitzats de diverses longituds i diferents orientacions que permeten que quan bufi el vent soni.
L'escultura es basa en la distribució dels tubs als llarg de l'espai de manera que rebin els corrents d'aire en qualsevol direcció. Cada tub ressona a la freqüència de sintonia obtenint com a resultat la barreja de diverses freqüències al llarg del rang dinàmic espectral determinat pel largor dels tubs galvanitzats.
Curiositats Els sons que emet l'Arbre efectiu Cantant enfront de les fortes corrents són discordants, melancòlics i misteriosos, però no arriben a ser desagradables.
# Team Virtu Cycling (equip femení)

El Team Virtu Cycling (codi UCI: TVC), conegut anteriorment com a Team BMS BIRN o Team Veloconcept, és un equip ciclista femení danès. Creat al 2015, té categoria UCI Women's Team des del 2016. És la secció femenina de l'equip Team Virtu Cycling.

## Classificacions UCI

Aquesta taula mostra la plaça de l'equip a la classificació de la Unió Ciclista Internacional a final de temporada i també la millor ciclista en la classificació individual de cada temporada.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2016 | 24è | Cecilie Uttrup Ludwig (82a) |
| 2017 | 21è | Linda Villumsen (61a) |
A partir del 2016 l'equip va participar en l'UCI Women's WorldTour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2016 | 27è | Cecilie Uttrup Ludwig (127a) |
| 2017 | 14è | Christina Siggaard (45a) |

## Composició de l'equip

2016 :
2017 :

## Referències

* ↑ Rànquings a la pàgina de l'UCI

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2019-04-04 a Wayback Machine.
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Discurs d'Őszöd

El discurs d'Őszöd (hongarès: Őszödi beszéd) va ser un discurs pronunciat pel primer ministre hongarès Ferenc Gyurcsány al congrés del partit socialista hongarès del 2006 a Balatonőszöd. Tot i que el congrés de maig era confidencial, el diumenge 17 de setembre del 2006 Magyar Rádió va difondre el missatge que Gyurcsány adreçà als seus companys, encenent una crisi política a nivell nacional.
Utilitzant lliurement un llenguatge vulgar, Gyurcsány va criticar el Partit Socialista (MSzP) per enganyar l'electorat i va dir que el seu govern de coalició no havia adoptat mesures significatives durant el seu mandat. Les protestes massives precipitades per la filtració del discurs es consideren un punt d'inflexió important en la història política postcomunista d'Hongria. La incapacitat del MSzP per contenir les conseqüències polítiques del discurs va provocar el col·lapse popular del partit i de l'esquerra política hongaresa, obrint el camí a la victòria de Fidesz per majoria en les eleccions parlamentàries hongareses de 2010.

## Referències

* ↑ «Timeline of events on the web page of the Hungarian Radio» (en hongarès). radio.hu. Arxivat de l'original el 2011-08-07.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-02-05. [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ «Excerpts: Hungarian 'lies' speech». BBC, 19-09-2006.
# Proviseux-et-Plesnoy

Proviseux-et-Plesnoy és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 101 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Proviseux-et-Plesnoy era de 101 persones. Hi havia 39 famílies de les quals 9 eren unipersonals (9 homes vivint sols), 13 parelles sense fills i 17 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 46 habitatges, 41 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 4 estaven desocupats. Tots els 46 habitatges eren cases. Dels 41 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 29 en tenien cinc o més. 34 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Proviseux-et-Plesnoy el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 12 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 63 persones, 43 eren actives i 20 eren inactives. De les 43 persones actives 37 estaven ocupades (25 homes i 12 dones) i 6 estaven aturades (2 homes i 4 dones). De les 20 persones inactives 3 estaven jubilades, 9 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció, 1 d'una empresa de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Proviseux-et-Plesnoy hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Proviseux-et-Plesnoy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Proviseux-et-Plesnoy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.