OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coelorinchus commutabilis

Coelorinchus commutabilis és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu fins als 686 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giorna M. E. 1809. Mémoire sur des poissons d'espèces nouvelles et de genres nouveaux. Plus: Suite et conclusion du mémoire (pp. 177-180). Mem. Acad. Imp. Sci. Lit. Beaux-arts., Turin v. 9 (pt 1). 1-19, 177-180.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Coelorinchus commutabilis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T. 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Huang, Z. 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida. 598 p.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trichosanthes

Trichosanthes és un gènere de lianes tropicals o subtropicals dins la família cucurbitàcia. Estan estretament emparentades amb el gènere Gymnopetalum. Hodgsonia, anteriorment s'incloïa dins d'aquest gènere.
Algunes espècies són comestibles. Com a mínim dues espècies (T. kirilowii i T. rosthornii) es cultiven a la Xina per a la medicina tradicional xinesa.

## Algunes espècies

* Trichosanthes baviensis Gagnepain
* Trichosanthes cucumerina – Serpent gourd, Padwal; karasuuri[烏瓜] (Japanese); dhunduli (Assamese); chichinga/chichinge (Bengali); paduvalakaayi (Kannada); padavalanga (Malayalam); purla (Sambalpuri); pathola (Sinhala); Pudol, Kurattai OR Sauri (Tamil); potlakaaya (Telugu)
** Trichosanthes cucumerina var. anguina – Snake gourd
* Trichosanthes dioica – Point gourd, parwal (Hindi), potol / potals (eastern India & North eastern Andhra)
* Trichosanthes dunniana Levl.
* Trichosanthes fissibracteata C.Y.Wu ex C.Y.Cheng & Yueh
* Trichosanthes globosa Blume
* Trichosanthes homophylla Hayata
* Trichosanthes kerrii Craib
* Trichosanthes kinabaluensis Rugayah
* Trichosanthes kirilowii – "gualou" (China) (= T. japonica)
* Trichosanthes laceribractea Hayata
* Trichosanthes lepiniana (Nuad.) Cogn.
* Trichosanthes montana Rugayah
* Trichosanthes pedata Merr. & Chun
* Trichosanthes pendula Rugayah
* Trichosanthes pilosa (Ser.) Maxim in Franch. & Sav. - Japanese snake gourd
* Trichosanthes pentaphylla F.Muell. ex Benth.
* Trichosanthes postarii W.J.de Wilde & Duyfjes
* Trichosanthes quinquangulata A.Gray
* Trichosanthes reticulinervis C.Y.Wu ex S.K.Chen
* Trichosanthes rosthornii Harms – "gualou" (China) (= T. uniflora)
* Trichosanthes rubiflos Thorel ex Cayla
* Trichosanthes rugatisemina C.Y.Cheng & Yueh
* Trichosanthes schlechteri Cogn. ex Harms
* Trichosanthes sericeifolia C.Y.Cheng & Yueh
* Trichosanthes subrosea C.Y.Cheng & Yueh
* Trichosanthes subvelutina F.Muell. ex Cogn.
* Trichosanthes tricuspidata Lour. (= T. bracteata, T. palmata)
* Trichosanthes truncata C.B.Clarke
* Trichosanthes villosa Blume
* Trichosanthes wallichiana (Ser.) Wight
També hi ha híbrids.
Anteriorment s'ubicaven a aquí Kedrostis foetidissima i Linnaeosicyos amara.

## Referències

* ↑ Kate Wright «Natural Anti-Viral Support for Coughs and Congestion». Nutrition Review, vol. 4, 4, 2009. Arxivat 2013-02-05 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Germplasm Resources Information Network (GRIN) Arxivat 2009-01-15 a Wayback Machine.
* Multilingual taxonomic information from the University of Melbourne
* ITIS report Arxivat 2004-11-18 a Wayback Machine.
# Església de l'Assumpció (Calaceit)

L'església de l'Assumpció de Calaceit (Matarranya) és una església de planta de saló construïda amb maçoneria combinada amb carreus a finals del segle xviii partint de models renaixentistes. Forma un volum potent, tot i que costa d'apreciar des dels estrets carrers del centre del poble.
Consta de tres naus de la mateixa altura, que produeixen un espai interior diàfan i lluminós (en això consisteix la planta de saló), i estan separades per grans pilars amb secció en forma de creu, formats per l'addició de pilastres semicilíndriques a les quatre cares. Té capelles laterals entre els contraforts. El creuer es marca en altura però no en planta. La capçalera és formada per una capella major, de la mateixa amplada que la nau central, i dues capelles que són prolongació de les naus laterals.
Té una façana barroca de gran plasticitat, amb una portalada triple rematada per un frontó triangular, amb enormes columnes salomòniques a banda i banda, i rematat per una fornícula amb la imatge de la Mare de Déu.
En un angle s'aixeca la torre del campanar, amb els dos cossos inferiors del segle xviii i el superior, amb les campanes, posterior. En la distància també destaca la llanterna sobre la cúpula que cobreix el creuer.
L'edifici es va construir sobre les ruïnes de l'anterior església de Santa Maria del Pla, dels segles xiii i xiv.

## Referències

* 1 2 3 4 «Decreto 330/2001, de 4 de diciembre, del Gobierno de Aragón, por el que se declara Bien de Interés Cultural, en la categoría de Monumento, la denominada Iglesia de la Asunción en Calaceite (Teruel).». Boletín Oficial de Aragón. Departamento de Cultura y Turismo. Govern Aragonès.. Arxivat de l'original el 26 de setembre 2007. [Consulta: 4 octubre 2014].
* 1 2 Tortosa i Terres de l'Ebre, Llitera i Baix Cinca. Catalunya Romànica. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, pag. 65 Volum XXVI. ISBN 84-412-2515-X.
* ↑ «Iglesia de la Asunción». Sistema de Información del Patrimonio Cultural Aragonés. Govern Aragonès. [Consulta: 4 octubre 2014].
# Colimaïta

La colimaïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom del volcà de Colima, a Mèxic, la localitat tipus d'aquesta espècie.

## Característiques

La colimaïta és un sulfur de fórmula química K₃VS₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2007. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la colimaïta pertany a «02.F - Sulfurs d'arsènic, àlcalis, sulfurs amb halurs, òxids, hidròxid, H₂O; amb alcalins (sense Cl, etc.)» juntament amb els següents minerals: caswellsilverita, schöllhornita, cronusita, chvilevaïta, orickita, rasvumita i pautovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al volcà de Colima, el volcà que dona nom al complex volcànic de Colima, a Jalisco (Mèxic) tractamt-se de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Colimaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 maig 2021].
# Fre de nas

Un fre de nas és un instrument de contenció format per una corda o una corretja de cuir enganxada a l'extrem d'un bastó, amb la qual s'estreny el nas dels equins per immobilitzar-los. Si està ben dissenyat i ben utilitzat, pot alliberar endorfines i encefalines al cervell, que tenen propietats analgèsiques.

## Ús del fre de nas

És possible fer un gir del nas amb un pal gruixut i sòlid, que es perfora en un extrem amb un forat i per on es passa un llaç de corda d'uns trenta centímetres de llargada. La branca es fa lliscar al voltant del llavi superior de l'animal, després es passa la mà pel bucle i s'agafa el llavi superior de l'animal. A continuació, s'ha de fer lliscar la corda per sobre de la mà i girar el pal per estrènyer la corda al voltant del llavi superior.

## Fre de nas i dolor animal

L'ús de la fre de nas pot causar dolor a l'animal, ja sigui com a part del propi procés de contenció, o per part de la persona que realitza el procediment.

## Recomanacions

Cal tenir cura de no col·locar el fre de nas a l'orella de l'animal perquè aquest ús és molt dolorós i pot danyar l'orella i trencar-ne el cartílag. El fre de nas només s'ha d'utilitzar durant el temps mínim necessari. Sempre l'ha de subjectar un dels entrenadors per tal d'evitar que el cavall faci mal algú si es vol treure el fre de nas.

## Referències

* ↑ Emile Littré. Dictionnaire dit d’Emile Littré (en francès), 1876.
* ↑ Pierre Le Neindre, Raphaël Guatteo, Daniel Guémené, Jean-Luc Guichet, Karine Latouche, Christine Leterrier, Olivier Levionnois, Pierre Mormède, Armelle Prunier, Alain Serrie, Jacques Servière (éditeurs). [https://www6.paris.inra.fr/depe/Media/Fichier/Expertises/Douleurs-animales/Synthese-Douleurs-Animales Douleurs animales : les identifier, les comprendre, les limiter chez les animaux d’élevage] (en francès). Expertise scientifique collective, synthèse du rapport, INRA (France), 2009, p. 98.

### Enllaços externs

* Restraint of Domestic Animals Arxivat 2011-05-03 a Wayback Machine.
* Study of impact of twitch on horses
* The effectiveness of the twitch in donkeys Arxivat 2021-05-09 a Wayback Machine.
* " Immobilitzar un cavall per al tractament , le-site-cheval.com .
# The Show Must Go On (Pink Floyd)

«The Show Must Go On» és una cançó del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd que apareix al seu onzè àlbum, The Wall, del 1979. Fou escrita, com la majoria de l'àlbum, per Roger Waters. Per por a que la pel·lícula Pink Floyd: The Wall s'allargués massa, el tema va ser excluït del seu soundtrack, al igual que "Hey You".

## Lletra i composició

El protagonista d'aquest àlbum conceptual, Pink, parla sobre el control dels productors musicals que han arruïnat la seva vida.
L'espectacle del títol és una metàfora de la vida. Pink s'ha aïllat dins del mur i viu una vida monòtona. Llavors decideix que tot ha de continuar, però l'estrès li impedeix escapar de l'al·lucinació que ha començat a "In the Flesh".
Waters va voler crear un efecte que simulés el so de The Beach Boys per als cors i va obtenir ajuda d'un dels membres d'aquest grup, Bruce Johnston.

## Personal

* David Gilmour: Guitarra, baix, veus
* Nick Mason: Bateria, percussió
* Richard Wright: Sintetitzador
* Bob Ezrin: Piano, sintetitzador
* Joe Chemay: Cors
* Stan Farber: Cors
* Jim Haas: Cors
* Bruce Johnston: Cors
* John Joyce: Cors
* Toni Tennille: Cors

## Referències

* ↑ «Pink Floyd – The Wall (The Soundtrack Of The Motion Picture) (CD)» (en castellà). [Consulta: 18 maig 2021].
* ↑ Fitch, Vernon. The Pink Floyd encyclopedia. 3a edició. Burlington, Ont.: Collector's Guide Publishing, 2005. ISBN 1-894959-24-8.
# Harragas

Harragas és una pel·lícula franco-algeriana del 2009 escrita i dirigida per Merzak Allouache.

## Argument

Harrags són immigrants il·legals que fugen del seu país per escapar de la pobresa. La història té lloc a Mostaganem, a la costa d'Algèria. El barquer, Hassan, prepara la travessia secreta a Espanya d'un grup de deu immigrants il·legals que amb prou feines s'emporten res: una muda, un mòbil i una mica de diners. Harragas explica l'odissea d'aquest grup de persones que somien amb Espanya, a només 125 milles de la costa algeriana i la porta que s'obre a l'europeu "El Dorado".

## Repartiment

* Lamia Boussekine
* Nabil Asli
* Samir El Hakim

## Premis

* Palmera d'Or a la XXX edició de la Mostra de València.
* Vas obtenir el Premi FIPRESCI i el Premi Especial Muhr Arab al Festival Internacional de Cinema de Dubai 2009

## Referències

* ↑ Harragas a Cineuropa
* ↑ Entrevista a Marzak Allouache arran l'estrena de la pel·lícula a cineuropa.org
* ↑ El drama de la inmigración ilegal "Harragas" conquista la Mostra, Levante-EMV, 25 d'octubre de 2009
* ↑ Festival Internacional de Cinema de Dubai de 2009 a unifrance

## Enllaços externs

* Harragas a YouTube
# Harrah (Washington)

Harrah és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 542 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Harrah tenia 542 habitants, 167 habitatges, i 131 famílies. La densitat de població era de 721,6 habitants per km².
Dels 167 habitatges en un 48,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,7% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 21% no eren unitats familiars. En el 18,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,72.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 38% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 8,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.875 $ i la renda mediana per família de 41.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 25.000 $. La renda per capita de la població era de 12.721 $. Aproximadament el 14,5% de les famílies i el 19,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Harrah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Harrah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Hidrowoodwardita

La hidrowoodwardita és un mineral de la classe dels sulfats. Anomenada així per ser l'anàleg de la woodwardita amb més contingut d'aigua. A poc a poc i reversiblement es deshidrata a woodwardita. Segons alguns autors, el rang composicional actualment adscrit a la hidrowoodwardita podria correspondre a més d'una espècie.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hidrowoodwardita pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; plans d'octaedres que comparteixen vores» juntament amb els següents minerals: felsőbanyaïta, langita, posnjakita, wroewolfeïta, spangolita, ktenasita, christelita, campigliaïta, devil·lina, ortoserpierita, serpierita, niedermayrita, edwardsita, carrboydita, glaucocerinita, honessita, hidrohonessita, motukoreaïta, mountkeithita, wermlandita, woodwardita, zincaluminita, shigaïta, zincowoodwardita, natroglaucocerinita, nikischerita, lawsonbauerita, torreyita, mooreïta, namuwita, bechererita, ramsbeckita, vonbezingita, redgillita, calcoalumita, nickelalumita, kyrgyzstanita, guarinoïta, schulenbergita, theresemagnanita, UM1992-30-SO:CCuHZn i montetrisaïta.

## Característiques

La hidrowoodwardita és un sulfat de fórmula química (Cu$_{1-x}$Al$_x$)(OH)₂[SO₄]$_{x/2}$·nH₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal.

## Formació i jaciments

S'ha trobat associada a woodwardita i a carbotecianotiquita. S'ha descrit a Bolìvia, França, Alemanya, Grècia, Itàlia i al Japó.

## Referències

* ↑ «Hydrowoodwardite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Hidroxicenomicrolita

La hidroxicenomicrolita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la microlita. Va ser descrita com cesstibtantita l'any 1981, sent redefinida el 2010 revent el nom actual.

## Característiques

La hidroxicenomicrolita és un òxid de fórmula química (◻,Na,Sb$^{3+}$)₂Ta₂O₆(OH). Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1981. Cristal·litza en el sistema isomètric.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hidroxicenomicrolita pertany a «04.DH: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitjana); plans que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: brannerita, ortobrannerita, thorutita, kassita, lucasita-(Ce), bariomicrolita, bariopiroclor, betafita, bismutomicrolita, calciobetafita, ceriopiroclor, cesstibtantita, jixianita, hidropiroclor, natrobistantita, plumbopiroclor, plumbomicrolita, plumbobetafita, estibiomicrolita, estronciopiroclor, estanomicrolita, estibiobetafita, uranpiroclor, itrobetafita, itropiroclor, fluornatromicrolita, bismutopiroclor, hidrokenoelsmoreïta, bismutostibiconita, oxiplumboromeïta, monimolita, cuproromeïta, stetefeldtita, estibiconita, rosiaïta, zirconolita, liandratita, petscheckita, ingersonita i pittongita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Vasin-Myl'k, situat a Voron'i Tundry, a l'óblast de Múrmansk (Rússia), on es troba associada a altres minerals com: tantalita, estibiotantalita, simpsonita, pol·lucita i altres minerals del grup de la microlita. També ha estat descrita a Austràlia, Argentina, el Canadà, Suècia, República Txeca i Madagascar.

## Referències

* ↑ «Hydroxykenomicrolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 novembre 2021].
# Hidroxicalciopiroclor

L'hidroxicalciopiroclor és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup del piroclor.

## Característiques

L'hidroxicalciopiroclor és un òxid de fórmula química (Ca,Na,U,◻)₂(Nb,Ti)₂O₆(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, sent publicada per primera vegada el 2014. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6. És l'anàleg de calci de l'hidroximanganopiroclor i de l'hidroxiplumbopiroclor. També és l'anàleg amb OH del fluorcalciopiroclor. Químicament es troba relacionada amb la charleshatchettita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'hidroxicalciopiroclor pertany a «04.DH: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitjana); plans que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: brannerita, ortobrannerita, thorutita, kassita, lucasita-(Ce), bariomicrolita, bariopiroclor, betafita, bismutomicrolita, calciobetafita, ceriopiroclor, cesstibtantita, jixianita, hidropiroclor, natrobistantita, plumbopiroclor, plumbomicrolita, plumbobetafita, estibiomicrolita, estronciopiroclor, estanomicrolita, estibiobetafita, uranpiroclor, itrobetafita, itropiroclor, fluornatromicrolita, bismutopiroclor, hidrokenoelsmoreïta, bismutostibiconita, oxiplumboromeïta, monimolita, cuproromeïta, stetefeldtita, estibiconita, rosiaïta, zirconolita, liandratita, petscheckita, ingersonita i pittongita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: m595-22.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Maoniuping, situada al comtat de Mianning, a Liangshan Yi (Sichuan, República Popular de la Xina). També ha estat descrita als Estats Units, el Canadà, Groenlàndia, la República Txeca, Alemanya, Finlàndia, Eslovàquia, Rússia, el Tadjikistan i Angola.

## Referències

* ↑ «Hydroxycalciopyrochlore» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 novembre 2021].
# Hinode (Tòquio)

Hinode (日の出町, Hinode-machi) és una vila i municipi pertanyent al districte de Nishitama, a la metròpolis de Tòquio, a la regió de Kanto, Japó. El nom de la vila, Hinode, es pot traduir al català com l'"eixida del sol" o l'"albada".

## Geografia

Hinode es troba al districte de Nishitama, a la regió toquiota de Tòquio Occidental. La vila està situada als peus de les muntanyes d'Okutama. El punt més alt sobre el nivell de la mar a Hinode és de 902 metres. Els rius Hirai i Oguno passen pel municipi. El terme municipal de Hinode limita per totes les bandes amb altres municipis de Tòquio, al nord limita amb Ōme i cap al sud limita amb Akiruno.

## Història

El municipi de Hinode va ser fundat l'any 1955 amb la unió dels pobles d'Hirai i Ōguno. L'1 de juny de 1974 Hinode va ser elevat a l'estatus de vila.
El municipi també és congut per ser el lloc on l'ex-primer ministre Yasuhiro Nakasone tenia la seua residència de muntanya, Hinode Sansō, la qual ha sigut durant el mandat de Nakasona escenari de diverses visites d'estat com la del president nord-americà Ronald Reagan. Després del mandat de Nakasona, per aquesta casa també han passat dignataris internacionals com el president coreà Chun Doo-hwan, l'ex president soviètic Mikhail Gorbachev, així com a diversos ambaixadors estadounidencs. Nakasone donà el complex l'any 2006 a l'ajuntament de Hinode, qui ho manté a dia de hui com un lloc públic.

## Administració
### Batlles

| Nom | Nom | Inici | Fi |
| | Kunitarô Aoki | 1990 | 2010 |
| | Seiji Hashimoto | 2010 | Ara |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 5.651 | 6.659 | 6.673 | 8.436 | 8.047 | 8.835 | 13.854 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 16.444 | 16.631 | 16.652 | 17.039 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

A tot el terme municipal de Hinode no hi ha cap estació de ferrocarril. Com a curiositat, cal dir que al districte especial de Minato existeix l'estació de Hinode, amb el mateix nom que la vila.

### Carretera

* Autopista Central Metropolitana

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=13305
* ↑ https://www.metro.tokyo.lg.jp/english/about/links/municipalities.html
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Hàixim ibn Utba

Abu-Úmar Hàixim ibn Utba ibn Abi-Wakkàs az-Zuhrí (àrab: ابو عمر هاشم بن عتبة بن أبي وقاص الزهري, Abū Hāxim ibn ʿUtba ibn Abī Waqqāṣ az-Zuhrī), més conegut simplement com a Hàixim ibn Utba, fou un compàny del profeta Muhàmmad.
Es va convertir a l'islam quan fou conquerida la Meca. Va perdre un ull a la batalla del Yarmuk, en la qual va destacar; va exercir diversos comandaments militars a les ordes del seu oncle Sad ibn Abi-Wakkàs, especialment a les batalles d'al-Qadisiyya i Jalula. Va donar suport a Alí ibn Abi-Tàlib i va morir al seu servei a la batalla de Siffín.

## Bibliografia

W. Montgomery Watt, Muhammad at Mecca, Oxford 1953
# Helfrantzkirch

Helfrantzkirch (en alsacià Halfrànzchílech) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2005 tenia 794 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 529 | 541 | 538 | 588 | 685 | 760 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Yves Tschamber | |

## Agermanaments

* Hontans