OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alstead

Alstead és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 1.944 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Alstead tenia 1.944 habitants, 771 habitatges, i 534 famílies. La densitat de població era de 19,3 habitants per km².
Dels 771 habitatges en un 33,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,7% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 30,7% no eren unitats familiars. En el 24,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 12,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.191$ i la renda mediana per família de 47.311$. Els homes tenien una renda mediana de 35.481$ mentre que les dones 23.785$. La renda per capita de la població era de 20.444$. Entorn del 3,5% de les famílies i el 7,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Alstead». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Alstead». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Aldonza Enríquez y Quiñones

Aldonza Enríquez y Quiñones (1450-1520) va ser una noble castellana, senyora d'Elx i Crevillent i comtessa i, més tard, duquessa consort de Cardona.
Era filla de Fadrique Enríquez de Mendoza, II Almirall de Castella i de Teresa de Quiñones. Era tieta del rei Ferran el Catòlic, del qual en va ser marmessora en el seu testament. Es va casar amb el comte, i després duc, Joan Ramon Folc de Cardona, el 1467 a la localitat d'Arbeca. La parella va tenir els següents fills:
* Ferran (1469-1543)
* Pere (-1546)
* Alfons (-1522)
* Antoni (-1555)
* Enric (1485-1530)
* Lluís (1488-1532)
* Joan (m. 1425)
* Jaume (m. 1515)
* Joana (?)
* Aldonça (?)
* Isabel (1467-1513)
* Teresa (?)
* Pere (?)
* Jaume (?)

## Referències

* 1 2 «Fitxa d'Aldonza Enríquez» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 25 juny 2017].
* ↑ «Enrique de Acuña Portugal (ca. 1460-1532)» (en castellà). Ministeri d'Educació, Cultura i Esport. [Consulta: 25 de juny de 2017]
* 1 2 Soler Salcedo, Juan Miguel. Nobleza española: grandeza inmemorial, 1520. Editorial Visión Libros, p. 171. ISBN 978-84-9983-402-3. [Consulta: 25 de juny de 2017]
* ↑ Yeguas i Gassó, Joan. El mausoleu de Bellpuig: història i art del Renaixement entre Nàpols i Catalunya. Joan Yeguas, 2009, p. 29–30. ISBN 978-84-612-9582-1. [Consulta: 25 de juny de 2017]
# Alessandro Cesarini

Alessandro Cesarini (Roma, ? - Roma, 13 de febrer de 1542) va ser un cardenal italià, bisbe de Pistoia. Fou elevat al rang de cardenal en el consistori de juliol de 1517 pel Papa Lleó X.
El 1534 va assistir al conclave a la mort del Papa Adrià VI, on s'elegiria Pau III com a successor. Fou abat comendatari (a distància) de Sant Martí del Canigó del 1534 al 1540. El maig de 1540 va ser nomenat bisbe d'Albano, i el novembre de 1541 bisbe de Palestrina. El seu besnet Alessandro Cesarini, amb el seu mateix nom, també va ser cardenal.

## Referències

* ↑ Roscoe, William; Roscoe, Thomas. The Life and Pontificate of Leo the Tenth (en anglès). vol. 2. Henry G. Bohn, 1976, pàg. 78.
* ↑ Puiggari «Notices sur l'ancienne abbaye de Saint-Martin-de-Canigó». Société agricole, scientifique et littéraire des Pyrénées-Orientales, vol. 7, 1848, pàg. 171-176.
# Amplificador (desambiguació)

«Amplificador» té aquests significats:
* Amplificador genètic, regió d'ADN que pot unir-se a factors de transcripció per augmentar la velocitat de transcripció gènica
* Aparells:
** Amplificador d'aïllament
** Amplificador d'energia
** Amplificador d'instrumentació, giny utilitzat en instrumentació electrònica per amplificar senyals molt febles que provenen de sensors, d'un pont de Wheatstone o d'altres convertidors de mesura
** Amplificador de llum, dispositiu que amplifica la llum visible i la llum propera a l'infraroig per fer-la visible a ull nu
** Amplificador d'àudio
** Amplificador de guitarra, aparell elèctric que serveix per restituir el so d'una guitarra elèctrica que hi estigui connectada
** Amplificador de transconductància variable
** Amplificador diferencial
** Amplificador electrònic, circuit electrònic o part d'aquest que incrementa la intensitat, la tensió o la potència del senyal que se li aplica a la seva entrada
** Amplificador operacional, mòdul de circuits electrònics que té una entrada no-inversora, una inversora, i una sortida
** Amplificador òptic, dispositiu que amplifica un senyal òptic directament, sense la necessitat de convertir el senyal al domini elèctric, amplificar en elèctric i tornar a passar a òptic
** Amplificador realimentat en corrent
# Aleksandr Vorónin

Aleksandr Vorónin (en rus Александр Воронин) va ser un ciclista soviètic que s'especialitzà en el ciclisme en pista. Va guanyar una medalla de plata al Campionat del món de tàndem fent parella amb Vladímir Semenets, i només superats a la final per l'equip txecoslovac format per Vladimír Vačkář i Miloslav Vymazal.

## Referències

* ↑ «Los checos, los mejores en velocidad por equipos». Mundo Deportivo, 31-08-1977 [Consulta: 23 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Alexandra Schneider

Alexandra Schneider (Erfurt, Alemanya, 1977) és una tiradora alemanya que va competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 a Sydney

## Referències

* ↑ «Alexandra Schneider Bio, Stats, and Results» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 16 maig 2018].
# Anarsia

Anarsia és un gènere de lepidòpters ditrisis de la família dels gelèquids (Gelechiidae). Alguns dels seus membres són plagues dels conreus agrícoles.

## Taxonomia

* Anarsia lineatella
* Anarsia spartiella
* Anarsia bilbainella
* Anarsia eleagnella
* Anarsia molybdota
* Anarsia anisodonta
* Anarsia centrospila
* Anarsia dryinopa
* Anarsia epiula
* Anarsia hippocoma
* Anarsia leucophora
* Anarsia patulella

## Referències

* ↑ «Search results | Fauna Europaea». [Consulta: 17 desembre 2019].
* ↑ Ritgen, Ferdinand August Marie Franz von. Versuch einer natürlichen Eintheilung der Vögel /. [S.l. :: s.n.],, 1826.

## Enllaços externs

* Anarsia a funet Arxivat 2011-05-24 a Wayback Machine.
* Anarsia a environment.gov.au
# Alfonso S. Suárez

Alfonso S. Suárez (Gijón, 5 de novembre de 1977) és un guionista, director i productor audiovisual d'Espanya.

## Trajectòria

És realitzador d'espots per a cinema i televisió així com de videoclips i documentals. Ha estat director de programació i de continguts televisius i professor de publicitat i direcció cinematogràfica. Professor de guió de documental a l'Escola de Periodisme d'El País. Guest speaker a la Nova York Film Academy (NYFA) i a UConn (Universitat de Connecticut).
Ha produït i dirigit llargmetratges documentals com a Voces en Imágenes (estrenado a la Seminci de Valladolid) i ha estat jurat del Premi Nacional de Cinematografia que concedeix el Ministeri de Cultura i del Premi Iberoamericà SGAE Julio Alejandro
La seva obra ha estat present al Lincoln Center de Nova Yorki a festivals com Sitges, Sant Sebastià o Màlaga. Amb els seus treballs ha obtingut més de quaranta premis nacionals i internacionals, entre ells el premi a la Millor Obra en el Fantastic Film Festival de Manchester.
Com a artista multimèdia ha realitzat entre altres l'audiovisual "Keres" rodat en el Centre Niemeyer de Astúries (localitzat en Avilés) i exhibit al Museu de la Cinemateca de Belgrad així com en nombrosos festivals: Openeyes (Alemanya), Experimental International Film Festival (Austràlia), The People´s Film Festival (Nova York) i el London International Festival of Science Fiction and Fantastic Film.
En el terreny musical el seu últim treball ha estat el videoclip Pa´ llegar a tu lado d'Enrique Bunbury.
Director i productor del llargmetratge "Writing Heads: hablan los guionistas", primer documental realitzat a Espanya sobre el món del guió.
Com a fotògraf ha estat finalista del Premi Man Ray i va ser un dels seleccionats en Descobriments PhotoEspaña 2016.
Ha estat membre de la Junta Directiva del Sindicat Nacional de Guionistes (A.L.M.A.) i del Consell de Cultura de la Comunitat de Madrid.
És el creador de la instal·lación audiovisual "La Caverna de Goya". © Pinturas Negras - MUSEO DEL PRADO

## Referències

* ↑ El asturiano Alfonso Suárez lleva a la SEMINCI el documental 'Voces en imágenes'. El Comercio
* ↑ Los actores de doblaje dan la cara
* ↑ Yvonne Blake, Premio Nacional de Cinematografía 2012
* ↑ «ALMA participa en el Premio SGAE de Guion "Julio Alejandro" | ALMA Sindicato de Guionistas». Arxivat de l'original el 2014-11-12. [Consulta: 23 febrer 2022].
* ↑ «Ruedan en Gijón, Oviedo y Cádiz un videoclip musical de Bunbury - ABC.es - Noticias Agencias». Arxivat de l'original el 2014-11-12. [Consulta: 23 febrer 2022].
* ↑ «Writing heads, un documental con las claves de los guionistas. El Correo». Arxivat de l'original el 2018-09-08. [Consulta: 23 febrer 2022].
* ↑ Writing heads: hablan los guionistas
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-06-24. [Consulta: 23 febrer 2022].
# Anna Lührmann

Anna Lührmann (Lich, Hessen, Alemanya, 14 de juny de 1983) és una política alemanya, militant del partit Aliança 90/Els Verds, que l'any 2002 esdevingué la diputada més jove de la història del Parlament alemany, així com la més jove d'arreu del món.

## Trajectòria

Des dels 13 anys s'implicà en el partit verd i la seva elecció com a diputada succeí després d'una carrera meteòrica a les joventuts del partit, la Joventut Verda (Grüne Jugend), com a membre de la circumscripció de Hessen. Del 2002 al 2009 fou membre del Parlament alemany, incardinada en l'ala moderada del seu partit. Des del setembre de 2004 formà part de la Comissió de Pressupostos del Parlament. Des del juny del 2007 apadrina el projecte "Escola sense racisme - Escola amb coratge" a la Bundespräsident-Theodor-Heuss-Schule de la ciutat alemanya de Homberg. L'any 2009 decidí no tornar-se a presentar als comicis electorals.
Entre 2009 i 2011 assessorà al PNUD del Sudan en assumptes electorals i parlamentaris. Fou l'autora principal del llibre del PNUD Enhancing Youth Political Participation Throughout the Electoral Cycle - A Good Practice Guide ("Realçant la participació política juvenil a través del cicle electoral - Una guia de bones pràctiques"), publicat l'any 2013. L'agost de 2015 s'uní a l'Institut de Varietats de Democràcia del departament de Ciència Política de la Universitat de Göteborg, Suècia, com a membre de recerca postdoctoral. Casada amb el diplomàtic i antic ambaixador alemany al Sudan Rainer Eberle, tenen una filla en comú.

## Referències

* ↑ Paterson, Tony. «Germany's youngest MP to take seat for Greens at 19» (en anglès). Telegraph.co.uk, 06-10-2002. [Consulta: 8 octubre 2019].
* ↑ «Abgang von Anna Lührmann, MdB „Manchmal hat sie genervt“» (en alemany). Spiegel.de, 25-09-2009. [Consulta: 22 juny 2010].
* ↑ «Enhancing Youth Political Participation Throughout the Electoral Cycle - A Good Practice Guide» (en anglès). YouthPolitical.org. [Consulta: 8 octubre 2019].
* ↑ «Researchers» (en anglès). V-Dem.net. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 8 octubre 2019].
* ↑ «Landesverband Bündnis 90/Die Grünen Hessen: Hessische Grüne aktiv gegen den demografischen Wandel» (en alemany), 02-07-2008. [Consulta: 18 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Biografia al Bundestag.de (alemany)
# Angelica sinensis

Angelica sinensis és una planta herbàcia de la família de les apiàcies, procedent de la Xina.

## Referències

* ↑ «Angelica sinensis» (en anglès). Germplasm Resources Information Network (GRIN). Agricultural Research Service, Department of Agriculture of United States.
# Antic Hostal (Banyeres del Penedès)

L'Antic Hostal és una obra del municipi de Banyeres del Penedès (Baix Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici de considerables dimensions presenta una part dedicada a habitatge. Un magatzem al costat esquerre i un celler amb cups a la part del davant que data del 1771, segons la inscripció que hi ha la llinda de la porta.
L'habitatge consta de tres plantes. Els baixos tenen una porta d'arc de mig punt dovellat i dues finestres rectangulars amb un reixat d'origen posterior. El pis noble presenta tres finestres rectangulars amb ampit i marc de pedra, la de l'esquerra té la data de 1776, i la del mig, del 1787. les golfes presenten una sèrie de finestres amb llinda de fusta. La teulada consta d'una part (la dreta) més elevada que la resta.

## Història

Es creu que aquesta és la casa més antiga del poble, la qual era abans un hostal. Després fou habilitada com habitatge, on hi vivien els avis de l'actual propietari i més endavant els masovers. Posteriorment deshabitada i corria el perill de ser enderrocada.

## Referències

* 1 2 3 «Antic Hostal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Antic Hostal». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ali Mardan Khan

Ali Mardan Khan (+ 1753) fou cap dels bakhtiyaris de Pèrsia.
El 1747 fou assassinat Nadir Shah i el país va caure en l'anarquia. En 1750 es va formar una junta formada per Ali Mardan Khan, Muhammad Karim Khan i Abu l-Fath Khan Bakhtyari per administrar la Pèrsia occidental sota pretext d'estabilitzar un imperi neosafàvida sota un monarca titella de nom Ismaïl III de Pèrsia. Karim fou el cap militar, Ali Mardan el wakil (regent o tutor del xa) i Abu l-Fath va romandre com a governador. Altres caps no el van reconèixer però Karim es va imposar a Azad Khan Afgan el 1758 a Tabriz i el 1759 a Muhammad Hasan Khan a Astarabad. El verdader governant fou Karim Khan. Uns mesos després, mentre Karim Khan feia campanya a Kurdistan, Ali Mardan Khan va empresonar Abu l-Fath Khan Bakhtyari i el va fer cegar i poc després el va fer matar, i el va substituir pel seu cosí al que va enviar a ocupar Fars. Això va precipitar el trencament entre Ali Mardan, considerat popularment un opressor, i Karim Khan, molt més benvolent; aquest darrer, convençut que el seu rival el mataria també, es va avançar, es va dirigir a Isfahan que va reconquerir en 1751 i el va derrotar, i Karim va agafar llavors el càrrec de wakil al-Dawla (Regent de la dinastia). Ali va haver de fugir i va poder reorganitzar les seves forces i al començar el 1753 va proclamar un pretendent al tron (Sultan Husayn II) del que fou wakil però fou assassinat per Muhammad Khan, un suposat parent de Karim Khan Zand el juny de 1753

## Referències

* ↑ Nichols, Robert «Aḥmad Shāh Durrānī» (en anglès). Encyclopaedia of Islam Vol 3. Brill, 01-04-2015. DOI: 10.1163/1573-3912_ei3_com_24801.
* ↑ Werner, Christoph. An Iranian Town in Transition: A Social and Economic History of the Elites of Tabriz, 1747-1848 (en anglès). Otto Harrassowitz Verlag, 2000, p. 33. ISBN 3-447-04309-1.
* ↑ Perry, J. R.. «Āgā Mohammad Khan Qājār». A: Encyclopædia Iranica, Vol. I, Fasc. 6 (en anglès), 1984, p. 602–605.
* ↑ Garthwaite, Gene R. The Persians (en anglès). Wiley, 2005, p. 184. ISBN 9781557868602.
* ↑ Segons la Tarikh-i Giti-gusha, de Mirza Sadik, esmentada per Malcom a History of Persia, Londres, 1815
# Anticonsumisme

L'anticonsumisme és la ideologia que s'oposa al consumisme, és a dir, a la contínua compra i consum de béns materials. L'anticonsumisme es refereix a les accions privades de les corporacions empresarials a la recerca d'objectius econòmics i econòmics a costa del benestar públic, especialment en matèria de protecció ambiental, estratificació social i ètica en el govern d'una societat. En la política, l'anticonsumisme se solapa amb l'ecologisme, l'antiglobalització i l'activisme dels drets dels animals.
L'anticonsumisme va sorgir en resposta als problemes causats pel maltractament a llarg termini dels consumidors humans i dels animals consumits, i de la incorporació de l'educació del consumidor als plans d'estudis escolars; Alguns exemples d'anticonsumisme són el llibre No Logo (2000) de Naomi Klein i pel·lícules documentals com The Corporation (2003), de Mark Achbar i Jennifer Abbott, i Surplus: Terrorized to Being Consumers (2003), d'Erik Gandini; cadascun va fer que l'activisme anticorporatiu fos popular com una forma ideològica d'acció civil i política.
La crítica del materialisme econòmic, com a comportament deshumanitzant que és destructiu per la Terra, com a hàbitat humà, prové de la religió i de l'activisme social:
* La crítica religiosa afirma que el consumisme materialista interfereix amb la connexió entre l'individu i Déu, comportant un estil inherentment immoral de vida.
** Francesc d'Assís, Mohandas Gandhi o Ammon Hennacy van dir que la inspiració espiritual els guia cap a una vida amb senzillesa.
** Des de la perspectiva catòlica romana, Tomàs d'Aquino va dir que "la cobdícia és un pecat contra Déu, com tots els pecats mortals, en allunyar-se de les coses eternes per perseguir les coses temporals". Sobre el descontentament social nascut del malestar i l'hedonisme, el Papa Benet XVI va dir que la filosofia del materialisme no ofereix cap raó de ser per a l'existència humana. En una línia semblant s'ha manifestat el Papa Francesc.
* Des del punt de vista secular, l'activisme social indica que a partir del materialisme consumista en deriva la delinqüència (que prové de la pobresa de la desigualtat econòmica), la contaminació industrial i la consegüent degradació ambiental i la guerra com a negoci. L'escriptor Georges Duhamel va dir que "el materialisme americà és un far de mediocritat que amenaçava amb eclipsar la civilització francesa". L'historiador alemany Oswald Spengler (1880-1936) va dir que "la vida a Amèrica és exclusivament econòmica en l'estructura i amb manca de profunditat".

## Referències

* ↑ «Australia : pope attacks consumerism». Babs, 17-07-2008. [Consulta: 30 octubre 2017]./
* ↑ «Francisco exhorta a vivir en una sociedad libre de consumo». [Consulta: 30 octubre 2017].
* 1 2 Stearns, Peter. Consumerism in World History. Routledge

## Vegeu també

* Consumisme
# Alonso de Vargas

Alonso de Vargas és el nom dels següents personatges:
* Alonso de Vargas (Madrid, s. XVII), advocat
* Alonso de Vargas (Madrid, s. XVI-Múrcia, 1625), religiós i escriptor
# Antoni Ramon Pasqual i Fleixes

Antoni Ramon Pasqual i Fleixes (Andratx, 1707-Palma, 1791) va ser un lul·lista i monjo cistercenc mallorquí.

## Biografia

Estudià (1722-24) filosofia a la Universitat Lul·liana sota la direcció del doctor Salvador Artigues. El 1725 hi començà els cursos de teologia i, el 1726, entrà al Col·legi de la Sapiència. Essent col·legial oposità a una càtedra de filosofia, tot i que no l'ocupà, ja que se n'anà (1727) a Magúncia a estudiar amb el lul·lista Iu Salzinger, entre altres mestres. El 1731 ingressà al monestir de Santa Maria de la Real i obtengué (1734) el grau de batxiller en filosofia i llegí la tesi doctoral sobre el tema De vegetativa. El 1739 aconseguí el batxillerat i el doctorat en teologia i la càtedra de teologia lul·lista que havia fundat Agnès de Pacs i de Quint. Per una sèrie de conflictes acadèmics va ser apartat (1744) de la càtedra, la qual li va ser restablerta (1750) per intervenció del Consell de Castella.
El 1750 la Universitat l'envià a Madrid per informar sobre les traves que posaven els dominicans al culte i a la doctrina de Ramon Llull. Allà va fer amistat amb el pare Feijoo i amb altres personatges de la cort. A Mallorca (1756), va ser nomenat abat del monestir de Santa Maria de la Real (1756-1760 i 1768-1772) i hi impulsà la vida intel·lectual. és autor d'una trentena d'obres apologètiques lul·lianes. Fou nomenat Acadèmic de la Reial Acadèmia d'Història i fou membre de la Societat Econòmica Mallorquina d'Amics del País

## Obres

* Noticia Monasterii Regalensis (Manuscrit a la Biblioteca Balear de la Real).
* Breve historia de la fundación y dotación de Santa Maria de la Real del orden del cister en el Reyno de Mallorca
* El milagro de la sabiduría del Beato Raymundo Lulio, Doctor illuminado y martyr, y patrón de la luliana Universidad de Mallorca (1744).
* Examen de la crisis de el Revmo. P. Maestro D. Benito Gerónimo Feijóo, monje benedictino, sobre el arte Luliana (1749).
* Vindiciae Lullianae (1778).
* Descubrimiento de la aguja náutica, de la situación de la América, del arte de navegar y de un nuevo método para el adalentamiento de las artes y las ciencias (1789).
* Demostración del origen del sistema copernicano, sacada de las obras del B. Raimundo Lulio.
* Vida, virtudes y milagros del B. Raymundo Lulio, Doctor iluminado y mártir.
* Tratado de teología escolástica según las doctrinas de Nuestro glorioso padre S. Bernardo.

## Referències

* ↑ «Antoni Ramon Pasqual i Fleixes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Pasqual Fleixes, Antoni Ramon». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 12. Palma: Promomallorca, p. 406-407. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Bover, Joaquin Maria Biblioteca de escritores baleares Curial: Barcelona, 1976, p. 58-63
# Antoni Ramis Rebassa

Antoni Ramis Rebassa (Llucmajor, 18 de juliol de 1946 - Madrid, 7 de maig de 1985) fou un advocat i polític mallorquí.
Llicenciat en dret a la Universitat de Barcelona el 1969, on el 1966 va participar en la fundació del SDEUB. El 1975 formà part del Partit Socialdemòcrata i del grup "Tramuntana", però el març de 1976 va ingressar en el PSIB-PSOE. El 1979 fou nomenat conseller del Consell Insular de Mallorca, on s'encarregava dels temes relacionats amb el turisme.
A les eleccions generals espanyoles de 1982 fou elegit senador per l'illa de Mallorca amb 11.403 vots, el candidat més vota de l'illa. De 1982 a 1985 fou president de la Comissió d'Indústria i Energia, Comerç i Turisme del Senat d'Espanya. Va morir el maig de 1985 a Madrid en un accident de trànsit quan anava a preparar la reunió de la Comissió de Justícia, en la que havia de ser nomenat ponent de la Llei Orgànica del Poder Judicial.

## Referències

* ↑ Llucmajor, n. 8 p. 6 (juny de 1985)
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Antonio Ramis Rebassa, senador socialista por Mallorca a El País, 8 de maig de 1985
# Antoni Sala

* Per a altres significats, vegeu «Antoni Sala i Amat».
Antoni Sala fou un filòsof català que va viure a la segona meitat del segle xvi i la primera meitat del segle xvii. Nasqué a la Vall d'Aran. Se sap que l'any 1603 va ser catedràtic de la Universitat de Barcelona, i allà s'encarregà de fer alguna de les sessions inaugurals de la universitat; la temàtica del discurs girà la voltant de comentaris aristotèlics, en la línia d'altres companys de la universitat com Antoni Jordana i Dionís Jeroni Jorba. Entre les seves obres publicades cal destacar Commentarii in Isagogem Porphirii et universam Aristotelis logicam... (1618) i In phisicam Aristotelis de substantia corporea in communi... (1619). Sobre la seva mort, se suposa que deuria morir a Barcelona i també es desconeix la data del desenllaç.

## Referències

* 1 2 «Antoni Sala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Menéndez Pelayo. Antología de poetas líricos castellanos XIII, p. 22-25. Madrid, 1908.

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 571 [Consulta: 26 octubre 2013].