OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Bolsón

El Bolsón és una ciutat i municipi argentí al departament Bariloche, en la província de Província de Río Negro. El municipi és al costat del Cerro Piltriquitrón, arribant a 420 msnm. El cens de l'INDEC del 2010 estimava la seva població en 19.009 habitants. En la localitat de la ciutat fou poblada a finals del segle xix pels pagesos i caçadors, a la forma de instal·lar-se en un lloc. El municipi fou fundat en 1926 per un grup d'homes, inclòs un ciutadà originari del País Basc.

## Referències

* ↑ «EL BOLSON - Wiki del Observatorio de Áreas Pobladas, Min. de Energía y Minería en base a datos INDEC.». Arxivat de l'original el 2020-10-23. [Consulta: 20 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Web de la Comarca (castellà)
# Magazinka

Magazinka (en ucraïnès i rus: Магазинка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.168 habitants. Pertany al districte rural de Krasnoperekopsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Àcid urònic

Un àcid urònic és un àcid que té les dues funcions carbonil i d'àcid carboxílic. És millor interpretat com un sucre on la funció del grup hidroxil terminal ha estat oxidada a àcid carboxílic.

## Exemples

Per exemple per l'orina humana moltes substàncies de rebuig s'excreten en la forma de sals glucuronades, i els àcids urònics que tenen sis carbonis s'anomenen àcids hexurònics.

## Referències

* ↑ «hexuronic acid | Encyclopedia.com». [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ «MeSH Browser». [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ PubChem. «Hexuronic Acid» (en anglès). [Consulta: 17 gener 2022].

## Enllaços externs

* «Àcid urònic» (en anglès). Medical Subject Headings.
* Synthesis at chembio.uoguelph.ca (halfway down page.) Arxivat 2014-10-24 a Wayback Machine.
# Batalló de la Mare de Déu de la Mercè

El batalló de la Mare de Déu de la Mercè fou una de les unitats militars de la Coronela de Barcelona durant la guerra a ultrança de la guerra de successió espanyola.
Fou creat en 1713 quan el comandament general de l'Exèrcit de Catalunya, el tinent mariscal Antoni de Villarroel va suggerir reformar la Coronela per fer-la més funcional i el 2 d'agost se'n va aprovar la nova escala. Estava format per vuit companyies:
* 1a Companyia: Freners
* 2a Companyia: Fusters
* 3a Companyia: Mercers i botiguers de tela
* 4a Companyia: Blanquers
* 5a Companyia: Escudellers
* 6a Companyia: Taverners
* 7a Companyia: Fadrins sastres
* 8a Companyia: Revenedors

## Referències

* ↑ «La Coronela». Ajuntament de Barcelona, 2014. Arxivat de l'original el 2020-08-11. [Consulta: 11 setembre 2015].
* ↑ Hernàndez i Cardona, Francesc Xavier; Riart i Jou, Francesc; Rubio i Campillo, Xavier. La Coronela de Barcelona 1705-1714. Rafael Dalmau Editor, 2010, p. 39-41. ISBN 9788423207503.
* ↑ «VI Batalló de la Coronela "Mare de Déu de la Mercè" (1713-1714)». 11setembre1714.org. Arxivat de l'original el 2021-06-22. [Consulta: 11 setembre 2015].
# Parascorpis typus

Parascorpis typus és una espècie de peix pertanyent a la família dels kifòsids i l'única del gènere Parascorpis. Es troba a l'Índic occidental: des de Maputo (Moçambic) fins a False Bay (Sud-àfrica).
És un peix marí, pelàgic-oceànic i de clima subtropical que viu entre 20 i 200 m de fondària. Menja zooplàncton. La seua carn és bona per al consum humà.
És inofensiu per als humans.

## Descripció

* Pot arribar a fer 60 cm de llargària màxima.
* 11-12 espines i 15-17 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 13-15 radis tous a l'anal.
* És de color gris-marró.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 6 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Rigidesa dielèctrica

Entenem per rigidesa dielèctrica o rigidesa electroestàtica el valor límit de la intensitat del camp elèctric en el que un material perd la seva propietat aïllant i passa a ser conductor. Es mesura en volts per metre V/m (al SI).
També es pot definir-la com la màxima tensió elèctrica que pot suportar un aïllant sense perforar-se. Aquesta tensió rep el nom de tensió de ruptura d'un dielèctric.
| Substància | Trencament dielèctric (MV/m) |
| Heli | 0,15 |
| Aire | 0,4 - 3,0 (depèn de la seva pressió) |
| Alúmina | 13,4 |
| Vidre de finestra | 9,8 - 13,8 |
| Oli de silicona, oli mineral | 10-15 |
| Benzè | 16 |
| Poliestirè | 19,7 |
| Polietilè | 18,9 - 21,7 |
| Goma de neoprè | 15,7 - 27,6 |
| aigua ultrapura (milliq) | 30 |
| Alt buit | 20 - 40 (depèn de la forma de l'elèctrode) |
| Quars fos | 25-40 |
| Paper de cera | 40-60 |
| Tefló | 60 |
| Mica | 20-70 |
| Pel·lícula prima de SiO₂ | > 1000 |
| Parafina | 13,9 |
| Paper parafinat | 32 - 40 (depèn del gruix de cada material) |

## Vegeu també

* Constant dielèctrica
# Arius rostratus

Arius rostratus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. (BOOK), Nov., v. 15: i-xxxi + 1-540.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Resolució 52 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 52 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 22 de juny de 1948, havent rebut els informes primer, segon i tercer de la Comissió de l'Energia Atòmica dels Estats Units (USAEC), el Consell va dirigir al Secretari General de les Nacions Unides que transmetés els informes segon i tercer, juntament amb un registre de les deliberacions del Consell sobre ells, a l'Assemblea General de les Nacions Unides i als Estats membres de les Nacions Unides.
La resolució es va aprovar amb nou vots a cap; l'RSS d'Ucraïna i la Unió Soviètica es van abstenir.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1948 - 1953)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# El Ideal Gallego

El Ideal Gallego és un diari que s'edita a La Corunya (Galícia) des de l'any 1917. Subtitulat com a Diari catòlic, regionalista i independent.
Va ser fundat per José Toubes Pego, i va aparèixer l'1 d'abril de 1917. El seu primer director va ser Alfredo García Ramos, que va romandre en el lloc fins a 1920. A aquest li van substituir altres fins que el 1931 el diari va passar a ser gestionat per l'Editorial Católica.
Va publicar una "Fulla literària" a la dècada dels anys 1920. En els anys 1960 es va incloure en el suplement dominical un full cultural: "Arco da Vella" (Arc de Sant Martí) en gallec, de la qual es responsabilitzava l'Agrupació Cultural O Facho. Entre 1984 i 1990 el periòdic va editar el suplement bilingüe "Cataventos". El 1992 el diari va passar a editar en l'exemplar dominical al suplement "Cultural 92".

## Enllaços externs

* El Ideal Gallego Digital
# Louis Owens

Louis Owens (Lompoc, Califòrnia 1947). Escriptor nord-americà. Amb ascendents cherokees, choctaws i irlandesos, es graduà a la universitat i treballà com a bomber forestal. Ha estat lector a diverses universitats i ha escrit The sharperst sight (1995), Wolfsong (1995), Bone game: a novel (1996), Nightland (1996), Dark river (1999) i els estudis com Other destinies: understanding the American indian novel (1994).

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia
# Àstrid de Noruega

Àstrid de Noruega, princesa de Noruega (Oslo, 1932). Princesa de Noruega amb el tractament d'altesa reial des del seu naixement i fins al seu casament, fet que provocà la pèrdua dels seus drets dinàstics i del tractament d'altesa reial com a conseqüència d'haver-se casat morganàticament.
Nascuda el dia 12 de febrer de l'any 1932 al Palau Reial d'Oslo sent filla del rei Olaf V de Noruega i de la princesa Marta de Suècia. La princesa era neta del rei Haakon VII de Noruega i de la princesa Maud del Regne Unit per via paterna mentre que per via materna ho era del príncep Carles de Suècia i de la princesa Ingeborg de Dinamarca.
Durant la Segona Guerra Mundial, la princesa, junt amb la resta de la família reial, s'exiliaren primer a Suècia, i després al Regne Unit i als Estats Units. Retornats a Noruega l'any 1945, la princesa Àstrid esdevingué primera dama de Noruega a partir de la mort de la seva mare el 1954 i fins al casament del seu germà l'any 1968, època en la qual treballà al costat del seu pare en nombroses representacions reials i obligacions oficials.
El 12 de gener de l'any 1961, la princesa es casà amb el noruec divorciat Johan Martin Ferner als afores d'Oslo. La parella ha tingut cinc fills:
* Caterina Ferner Johansen
* Benedicta Ferner
* Alexandre Ferner
* Elisabet Ferner
* Carles Cristià Ferner
La princesa és patrona de diverses organitzacions i participa en diverses activitats vinculades a la Casa Reial. Particularment interessada en la canalla que pateix la dislèxia fruit de la seva pròpia experiència d'infància i adolescència.
Arran del seu matrimoni perdé els seus drets dinàstics i el tractament d'altesa reial. A partir de 1961 ha estat coneguda com a Princesa Àstrid de Noruega, senyora Ferner.
# Batalló de Sant Sever

El batalló de Sant Sever fou una de les unitats militars de la Coronela de Barcelona durant la guerra a ultrança de la guerra de successió espanyola.
Fou creat en 1713 quan el comandament general de l'Exèrcit de Catalunya, el tinent mariscal Antoni de Villarroel va suggerir reformar la Coronela per fer-la més funcional i el 2 d'agost se'n va aprovar la nova escala. Estava format per nou companyies:
* 1a Companyia: Notaris causídics
* 2a Companyia: Ferrers i calderers
* 3a Companyia: Hortolans del Portal Nou
* 4a Companyia: Gerrers, ollers, matalassers i perxers
* 5a Companyia: Daguers i beiners
* 6a Companyia: Carnissers
* 7a Companyia: Sabaters de vell
* 8a Companyia: Tintorers, retorcedors de seda i hostalers
* 9a Companyia: Estudiants de medicina, filosofia i teologia

## Referències

* ↑ «La Coronela». Ajuntament de Barcelona, 2014. Arxivat de l'original el 2020-08-11. [Consulta: 11 setembre 2015].
* ↑ Hernàndez i Cardona, Francesc Xavier; Riart i Jou, Francesc; Rubio i Campillo, Xavier. La Coronela de Barcelona 1705-1714. Rafael Dalmau Editor, 2010, p. 39-41. ISBN 9788423207503.
* ↑ «V Batalló de la Coronela "Sant Sever" (1713-1714)». 11setembre1714.org. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 setembre 2015].
# Pedro Fernández de Temiño

Pedro Fernández de Temiño (Burgos, 1532 - ?, 29 d'agost de 1590) va ser un religiós castellà, bisbe d'Àvila entre 1581 i 1590.
Provinent d'una família d'hidalgos, fill de Francisco de Temiño y María Íñiguez de Retes. Col·legial al Col·legi Major d'Oviedo de la Universitat de Salamanca, on va llicenciar-se. Va ser canonge de la catedral de Toledo i de Lleó, membre del Consell del Rei i de la Inquisició. Inquisidor de Calahorra, col·laborador del l'inquisidor general Gaspar de Quiroga, però en ser apartat aquest del favor reial, Temiño també en va patir les conseqüències. Després de refusar el bisbat de Cuzco, va ser nomenat bisbe d'Àvila l'11 de setembre de 1581. Va morir el 29 d'agost de 1590.

## Referències

* 1 2 3 Fernández Collado, 1999, p. 76.
* ↑ Cheney, David M. «Fitxa de Pedro Fernández Temiño». Catholic Hierarchy.
* ↑ Escudero, 2011, p. 165.
* ↑ Pizarro Llorente, 2004, p. 241.
* ↑ Beltrán de Heredia, 2001, p. 381.

## Bibliografia

* Beltrán de Heredia, Vicente. Cartulario de la Universidad de Salamanca (1218-1600). Salamanca: Universidad de Salamanca, 2001.
* Escudero, José Antonio. Los hombres de la monarquía universal. Madrid: Reial Acadèmia de la Història, 2011.
* Fernández Collado, Ángel. La catedral de Toledo en el siglo XVI: vida, arte y personas (en castellà). Toledo: Diputación Provincial de Toledo, 1999.
* Pizarro Llorente, Henar. Un gran patrón en la corte de Felipe II: Don Gaspar de Quiroga. Madrid: Universidad Pontificia Comillas, 2004.
# Rignano Flaminio

Rignano Flaminio és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Roma, a la regió italiana del Laci, situat uns 35 km al nord de Roma. L'1 de gener de 2018 tenia 10.328 habitants.
Rignano Flaminio limita amb els municipis de Calcata, Capena, Civitella San Paolo, Faleria, Magliano Romano, Morlupo i Sant'Oreste.
Té una estació de tren de la línia Roma-Viterbo.

## Història

Els assentaments agrícoles dels capenats i faliscs a la zona són testimonis dels segles V o IV aC. Al segle vi hi havia una popular església de pelegrinatge, dedicada a Sant Abundi i Sant Abundanci; les relíquies dels sants es van traslladar a Roma, a l'illa Tíber, el 999. El 1159 el Papa Adrià IV va morir a Rignano.
Rignano va ser la primera possessió de Santa Maria in Trastevere i després de la família Savelli, que van ser expulsats poc després pel Papa Alexandre VI. Després de la caiguda dels Borgia, els Savelli la van recuperar i van mantenir el feu fins al 1607, quan el van vendre als Borghese. Més tard va passar a les famílies Muti, Cesi i Massimo.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 11 abril 2019].

## Enllaços externs

* Rignano Flaminio - Lloc web oficial (italià)
# Arquitectura feixista

Arquitectura feixista o arquitectura feixista-racionalista és l'estil arquitectònic desenvolupat a la Itàlia feixista des de finals dels anys vint; promogut i practicat inicialment pel Gruppo 7, que incloïa arquitectes com ara Luigi Figini, Gino Pollini, Guido Frette, Sebastiano Larco, Carlo Enrico Rava, Giuseppe Terragni, Ubaldo Castagnola i Adalberto Libera. S'hi distingien dues branques, una partidària de les innovacions de l'arquitectura moderna (Giuseppe Terragni) i una altra més conservadora (Marcello Piacentini i el grup La Burbera).
Aquesta doble naturalesa de l'arquitectura feixista va permetre que d'una banda desenvolupés una estreta relació amb el racionalisme arquitectònic propi de la denominada arquitectura moderna -moviment modern o estil internacional-, com el de l'Escola de la Bauhaus alemanya i el taller de Le Corbusier a França; mentre que d'altra banda, fos clarament equiparable a la denominada arquitectura dels totalitarismes o arquitectura dels dictadors -art nazi, arquitectura nazi, arquitectura estalinista-, més vinculada al neoclassicisme i l'historicisme.
El projecte de construcció de l'Esposizione Universale Roma (EUR), prevista pel 1942 i que no va arribar a celebrar-se, va permetre des de 1938 el desenvolupament planificat d'un zona urbana completa amb pretensions monumentals, en què es van conjugar estètiques no sempre coincidents dels arquitectes més afins al règim de Mussolini -Marcello Piacentini, de criteris més neoclàssics i Giuseppe Pagano més avantguardista-.

## Vegeu també

* Racionalisme italià

## Enllaços externs

* Architecture - Rationalism (anglès)
* Fascist architecture influences on Philip Johnston (anglès)
* Architecture of dictatorships (anglès)
# Ridgeland (Wisconsin)

Ridgeland és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 265 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ridgeland tenia 265 habitants, 123 habitatges, i 70 famílies. La densitat de població era de 243,6 habitants per km².
Dels 123 habitatges en un 27,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,3% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 42,3% no eren unitats familiars. En el 41,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 26% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 3,8% entre 18 i 24, un 23% entre 25 i 44, un 17% de 45 a 60 i un 29,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.000 $ i la renda mediana per família de 36.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.844 $ mentre que les dones 21.125 $. La renda per capita de la població era de 13.257 $. Aproximadament el 12,5% de les famílies i el 15,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ridgeland» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ridgeland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# El Canós

El Canós és una entitat de població del municipi dels Plans de Sió, a la comarca de la Segarra.
El poble, situat al sud del terme municipal, fou una vila closa que va pertànyer a l'antic terme de l'Aranyó. L'església parroquial és dedicada a Sant Jaume.

## Referències

* ↑ «El Canós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* El Canós a TurismeSegarra.com Arxivat 2010-04-26 a Wayback Machine.
# Léal Souvenir

Léal Souvenir (o Timoteu o Retrat d'un jove) és un petit oli sobre taula de roure fet el 1432 per l'artista primitiu flamenc Jan van Eyck. El personatge no ha estat identificat, però les seves característiques suggereixen que es tracta d'una persona històrica més que un ideal hipotètic, habitual en el Renaixement nòrdic contemporani al retrat; hi ha una contradicció entre la seva aparença modesta i l'expressió enganyosament sofisticat. El retrat es troba en dins una imitació de parapet que conté tres capes d'inscripcions pintades, cadascuna representada com cisellat en pedra. Van Eyck no va tenia domini ni de grec clàssic ni de llatí, i va fer alguns errors, així que les lectures dels estudiosos moderns estan dividides. La primera inscripció és en grec i sembla dir: "TYΜ.ωΘΕΟC", un text que no ha estat satisfactòriament interpretat però s'ha interpretat com si el títol de l'obra pogués ser Timotheus. El text del mig és en francès: "Leal Souvenir" (Record Lleial) i indica que el retrat és commemoratiu i es va completar després de la mort de l'home. La tercera és la signatura de Van Eyck i la data d'execució en una mena de text legal, incitant a pensar que l'home estava relacionat en aquella professió.
Les característiques del model han estat descrites com "senzill i rústic", però, està presenta com reflexiu i introspectiu. Un nombre d'historiadors de l'art han detectat un aire funest en la seva expressió, potser com l'historiador de l'art Erwin Panofsky suggereix, el personatge pateix de "soledat". El quadre va ser adquirit el 1857 per la National Gallery de Londres, on es troba en exhibició permanent. Pel que sembla era un membre prou important del cercle del duc de Borgonya, Felip el Bo, a qui el pintor de la cort li hauria retratat i alineant-lo amb una figura de l'antiguitat. L'historiador de l'art del segle xix Hippolyte Fierens Gevaert va identificar les lletres "TYΜ.ωΘΕΟC" amb el músic grec Timoteu de Mileto. Panofsky va apuntar la mateixa conclusió, eliminant altres grecs anomenats Timoteu; eren de perfil religiós o militar, unes professions que no encaixen amb el vestit del personatge. Panofsky creia que l'home era probablement un músic d'alt rang dins la cort de Felip. Una investigació més recent se centra en l'aparent argot legal de les inscripcions, i afavoreix la idea que l'home era un assessor legal de la corona, potser fins i tot va reportar al mateix Van Eyck.

## Referències
### Notes

* ↑ The painting is usually titled Léal Souvenir, although the inscription after which it is named does not contain a diacritic
* ↑ Smith, 42
* ↑ Panofsky, 80
* ↑ Bauman, 37
* ↑ "Portrait of a Man ('Léal Souvenir') Arxivat 2013-04-08 a Wayback Machine.".
* 1 2 Pavio, 212
* ↑ Wood, 650

## Enllaços externs

* La galeria nacional cataloga entrada
# Červenica pri Sabinove

Červenica pri Sabinove és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1278.
# Pedro Fernández de Frías

Pedro Fernández de Frías, conegut a Catalunya per Pere de Frías (Frías, segle xiv - Florència, 19 de setembre de 1420) va ser un eclesiàstic canonge de la Seu de Tarragona, bisbe d'Osma i de Sabina, cardenal de Santa Prassede i privat d'Enric III de Castella.
De família humil, va ser de jove canonge de Burgos, ardiaca de Trebiñu i conseller del rei Joan I de Castella. Quan va morir el bisbe d'Osma el 1379 el van elegir successor amb el beneplàcit del primat de Toledo Pedro Tenorio. Com a bisbe, va acompanyar Pedro López de Ayala a buscar la princesa Caterina de Lancaster per al seu casament amb Enric III.
Durant el Cisma d'Occident quan els papes d'Avinyó disputaven el pontificat amb els de Roma, Climent VII el va nomenar cardenal el 23 de gener de 1394, encara que no va rebre el títol de Santa Prassede fins al cap de 10 anys. Quan va morir Climent VII, es va mantenir fidel al seu successor Benet XIII, fins que l'any 1400 va demanar al rei que seguís el partit de Bonifaci IX. Abandonada l'obediència a Benet XIII, va participar en el concili de Pisa el 1409 on es va elegir per papa Alexandre V. Aquest el nomenà llegat seu a Roma. L'any següent, al conclave de 1410, quan va ser elegit Joan XXIII, aquest el nomenà bisbe de Sabina i arxipreste de la Basílica Liberiana. Va ser present també al Concili de Constança on va resultar escollit Martí V, que el va nomenar llegat seu a Venècia, rebent, amb el títol de comanador, el cardenalat de Santa Cecília el juny de 1419.
Pel que fa a la seva canongia a la Catedral de Tarragona, va ser nomenat cambrer pel papa Martí V, tot i que Benet XIII no en va deixar mai el títol i es va considerar Cambrer fins a la seva mort. La Cambreria li conferia el senyoriu de la vila de Reus. El càrrec de Cambrer de Reus comportava el domini senyorial de la vila, la residència al Castell del Cambrer i la totalitat de la senyoria i els delmes pel que fa al terme parroquial. A Reus va actuar sempre mitjançant un procurador, Pedro Gundisalvo de Canillos, del qual n'ha quedat documentació.
Pedro Fernández de Frías va morir a Florència el 1420, i va ser traslladat a Burgos, on va ser enterrat. A la cambreria de Reus el va substituir Ramon de Barbastre.

## Referències

* ↑ Gort, Ezequiel. Els senyors feudals de Reus. Reus: Carrutxa, 1989, p. 60-61.
# Aucun

Aucun és un municipi francès del department dels Alts Pirineus, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 170 | 190 | 150 | 170 | 199 | 205 | 265 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2001 | Marc Léo | PRG |
| 2001-2008 | Serge Moncade | |
| 2008- | Annie Huot-Marchand | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana