OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marius Moustier

Marius Moustier, dit Loni (Fuvèu, Occitània, 24 de juny de 1852 - Fuvèu, 25 de juny de 1886) va ser un agent comercial i explorador occità que juntament amb Josua Zweifel va localitzar les fonts del Níger. Treballava com a agent comercial per a la companyia marsellesa Verminck i visqué durant diversos anys a Àfrica a Boké. Al juliol del 1879, com que havia caigut greument malalt i que necessitava canviar d'aire, se n'anà a Sierra Leone on topà amb Zweifel que es preparava per a la seva expedició. A desgrat la seva salut feble, el fet que Moustier conegués les llengües susu i ful i el seu entusiasme van convèncer Zweifel d'acceptar el comerciant provençal en el seu grup.
Completament arruïnat i malalt es va suïcidar a l'edat de 34 anys, en precipitar-se en una bassa del barri de la Beguda a Fuvèu.

## Referències

* ↑ Roubeau, Jean-François. «Moustier di Loni: il a découvert les sources du Niger» (en francès).
* ↑ «Marius Moustier (1853-1886)» (en francès). Bibliothèque nationale de France. [Consulta: 25 març 2022].
* ↑ Zweifel, Josua; Moustier, Marius. Expedition C. A. Verminck: Voyage Aux Sources Du Niger (en francès). facsímil 2010, 1880, p. 188. ISBN 978-1167804335.
# Maruv

Maruv (ucraïnès: Ганна Борисівна Корсун) (Pavlohrad, 15 de febrer de 1991) nom artístic d'Anna Borisovna Korsun és una cantant, compositora, poetessa i productora ucraïnesa.
Des del 2018 actua en solitari. En el període de febrer de 2017 a març de 2018 es va presentar un projecte musical amb la seva participació sota el nom de Maruv, que al seu torn va ser l'hereu de The Pringlez. Més tard va concedir una entrevista en la qual va explicar que ara sota el pseudònim de Maruv actua sola.

## Referències

* ↑ «Беременная Maruv на инвалидной коляске была замечена в частной клинике Киева. Ее сопровождал муж. Фото», 02-06-2022. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Решение об участии MARUV в Евровидении примут в течение двух суток - РИА Новости, 24.02.2019», 01-06-2019. Arxivat de l'original el 2019-06-01. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Проверка пользователя». [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ WOW TV. «Faruk Sabanci & MARUV - For You | Official Lyric Video». Arxivat de l'original el 2019-11-28. [Consulta: 23 gener 2019].

## Enllaços externs

* Любовные треугольники, ревность и плохие девчонки: Maruv делится секретами создания поп-хитов // Лента. Ру, 4 ноября 2020
# Sinagoga de Coro

La Sinagoga de Coro és una sinagoga que es troba en la ciutat de Coro, en l'Estat de Falcón, a Veneçuela, està propera a la riba del Mar Carib i a l'illa holandesa de Curaçao; és la sinagoga més antiga d'Amèrica Llatina. La sinagoga era originalment una casa que fou construïda en 1774, i que va ser comprada el 30 de juliol de 1847 per David Abraham Senior, un comerciant sefardita provinent de l'illa de Curaçao que vivia en la ciutat i formava part de la naixent comunitat jueva. Abans d'això, la comunitat es reunia en la casa del senyor David Valencia per efectuar els seus resos. Es diu que unes 20 persones es trobaven en aquesta sala durant el sàbat i en els resos diaris.
El fill de David Senior, Isaac Senior i els seus descendents van continuar habitant en la casa i feien servir un dels seus salons com a sala per resar, fins a la dècada de 1880. El 6 de febrer de 1986, la casa va ser venuda al govern nacional, i el 3 d'agost de 1997, el govern de l'estat Falcón va inaugurar la "Casa d'Oració Hebrea" com una aportació cultural important que forma part de l'herència sefardita d'aquesta regió del nord de Veneçuela, els jueus eran originàris de Curaçao, d'on va arribar la comunitat. La sinagoga es troba en el carrer Talavera del nucli històric de la ciutat, i el sòl del temple està cobert de sorra, de la mateixa manera que la sorra del mar cobreix el sòl de la sinagoga Mikvé Israel de Willemstad, Curaçao, la més antiga del continent americà.
Actualment, la sinagoga forma part del Museu d'Art Alberto Henríquez, que és part de la Universitat Nacional Experimental Francisco de Miranda. Recentment, el 2009, la Universitat va contactar a l'Associació Israelita de Veneçuela amb el propòsit d'aconseguir ajuda per a la restauració i manteniment de la sinagoga. Durant els treballs de restauració de la sinagoga, es van trobar les presumptes restes d'un bany ritual jueu (mikve), únic en el continent americà. L'Associació Israelita de Veneçuela va certificar l'existència de la micvé, que serà declarada Bé d'Interès Cultural de la República Bolivariana de Veneçuela.

## Referències

* ↑ La Comunitat Jueva de Cor: 1824-1900.
* ↑ «Museu d'Art Alberto Henríquez.». Arxivat de l'original el 2009-04-17. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «Sala d'Oració Hebrea.». Arxivat de l'original el 2012-02-29. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «Casa d'Oració jueva en Cor busca aportacions solidàries per a la seva restauració.». Arxivat de l'original el 2011-07-14. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ BBC
* ↑ Es confirma l'existència d'una mikve en la Casa Sènior de
# Mas de les Torres

Mas de les Torres és una masia de Vilanova de la Muga (Alt Empordà) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

És un edifici aïllat situat en un gran solar que dona a tres carrers del centre del poble. Es tracta d'un edifici de planta rectangular amb dues torres de planta quadrada, a la banda de llevant. Per la banda de migdia hi ha l'entrada principal, que està dotada d'un gran portal de mig punt adovellat. Al primer pis trobem grans balconades que comunicaven amb una eixida actualment esfondrada. Per la banda de llevant i ponent hi ha afegits més moderns que distorsionen el perfil originari.
L'any 2015 la torre que ocupa l'angle sud-est del mas va quedar greument afectada durant una tempesta amb forta pluja i vent. Es va esfondrar en gran part i va caldre desmuntar-la per a poder tornar a reconstruir-la.

## Referències

* 1 2 «Mas de les Torres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# South Farmingdale

South Farmingdale és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 15.061 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South Farmingdale tenia 15.061 habitants, 4.899 habitatges, i 4.095 famílies. La densitat de població era de 2.655,3 habitants per km².
Dels 4.899 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,9% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 16,4% no eren unitats familiars. En el 13,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,37.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91 homes.
La renda mediana per habitatge era de 71.168 $ i la renda mediana per família de 76.049 $. Els homes tenien una renda mediana de 52.290 $ mentre que les dones 36.475 $. La renda per capita de la població era de 25.927 $. Entorn del 2,5% de les famílies i el 2,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Farmingdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Farmingdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Socors Català

Socors Català fou una organització de solidaritat i suport amb els patriotes catalans represaliats. Va ser fundada el 1977 arran de la detenció dels militants independentistes Carles Sastre, Àlvar Valls, Josep-Lluís Pérez i Montserrat Tarragó —tots ells militants d'EPOCA—, detinguts i acusats de la mort de l'industrial Josep Maria Bultó el 9 de maig de 1977. Va impulsar la campanya Llibertat Patriotes Catalans, que va durar tot l'estiu i que va ser un dels eixos de l'acte independentista del Fossar de les Moreres de Barcelona durant la diada nacional de Catalunya de 1977. Feia servir l'estelada amb el triangle blau i l'estel roig, creada a Perpinyà el 1973,
Entre els seus activistes hi havia l'editor d'El Llamp, Enric Borràs, el lingüista Miquel Vidal, l'escriptor i periodista Xavier Borràs i Martí Marcó. El 1981, després del cop d'estat del 23 de febrer, l'organització es va dissoldre. El seu testimoni fou recollit, de forma parcial, pels Comitès de Solidaritat amb els Patriotes Catalans (CSPC).

## Referències

* ↑ Heredia, David. El franquisme a Catalunya, 1939-1977: La Iluita per la democracia i l'autogovern (1969-1980). Edicions 62, 2005, p. 263. ISBN 9788429755749.
* ↑ Crexell, Joan. Origen de la Bandera Independentista. El Llamp, 1984, p.132. ISBN 8486066352.

## Bibliografia

* Dalmau, Ferran; Juvillà, Pau: "EPOCA, l'exèrcit a l'ombra". Lleida, Edicions el Jonc, gener de 2010. ISBN 84-933721-8-8
# Matilla de los Caños del Río

Matilla de los Caños del Río és un municipi de la província de Salamanca, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Robliza de Cojos i Calzada de Don Diego, a l'Est amb San Pedro de Rozados, al Sud amb Vecinos i Villalba de los Llanos i a l'Oest amb Aldehuela de la Bóveda.

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-02-19 a Wayback Machine.
# Steno-Apollo (cràter)

* No s'ha de confondre amb Steno (cràter).
Steno-Apollo és un petit cràter d'impacte de la Lluna, situat a la vall Taurus-Littrow. Els astronautes Eugene Cernan i Harrison Schmitt el van visitar amb el seu rover el 1972, a la missió Apollo 17, anomenant-lo simplement «Steno» durant la missió.
* Localització de Steno-Apollo, al centre de la imatge (Lunar Topophotomap 43D1S1)
* Imatge panoràmica des de l'Apollo 17
Al sud de Steno es troba el cràter Emory, al nord-oest apareixen Trident i Powell, i al nord-est es localitza Sherlock.

## Denominació

El cràter va ser nomenat pels astronautes en referència al científic danès Nicolau Steno. La denominació té el seu origen en els topònims utilitzats en el full a escala 1/50.000 del Lunar Topophotomap amb la referència 43D1S1 Apollo 17 Landing Area.
* Foto feta des de l'Estació Geològica 1 de la missió Apollo 17 des de la vora de Steno-Apollo, on s'albira a l'horitzó proper

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Maruja Alfaro i Brenchat

Maruja Alfaro i Brenchat (Barcelona, 8 de setembre de 1930 - Palma, 17 de maig de 2024) va ser una actriu catalana.

## Biografia

Començà la seva vida artística amb la companyia de Marcos Redondo el 1947, interpretant sarsueles com Katiuska, La dolorosa, etc. Després, entrà en el grup de teatre dels Obrers Catòlics i passà a formar part successivament de la companyia Illa d'Or i de la Companyia Majòrica. Va ser cofundadora de l'Agrupació Bellver i del grup de l'Assistència Palmesana, del qual va ser directora d'escena i actriu. Va ser també cofundadora i copropietària de la Companyia Zanoguera-Alfaro. Ha col·laborat amb diversos grups teatrals com la companyia de Xesc Forteza Forteza, Anselm Turmeda, Iguana Teatre, Teatre Principal, etc.
Enquadrada dins el teatre costumista, va representar preferentment obres de Joan Mas i Bauzà, Maurici Gallardo i Andreu Amer, així com de Xesc Forteza, al costat del qual va treballar a Téntol, que és una guerra femella i Majòrica 81. Va participar en més de 70 muntatges teatrals entre els quals: Cavallet, quan eres jove…, És na Xima xema?, Allò que tal vegada s'esdevingué, Ai Quaquín, que has vengut de prim!, Les alegres casades de Windsor i La importància de ser Frank. És especialment memorable la interpretació que va fer de dona Obdúlia en el muntatge teatral que, sobre la novel·la de Llorenç Villalonga Mort de dama, portà a terme Pere Noguera.

## Obra publicada

* Catalina sota els arbres (El Gall Editor)
* No tot foren flors (El Gall Editor)
* Nits perdudes

## Referències

* ↑ Muntaner González, Maria. «Maruja Alfaro». Institut del Teatre. Enciclopèdia de les Arts Escèniques. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ Rodas Palma, G. «Sin la especulación, Mallorca era maravillosa» (en castellà). diariodemallorca.es.
* ↑ «Ha mort l'actriu Maruja Alfaro». IB2, 17-05-2024.
* ↑ «Ha mort la gran actriu Maruja Alfaro». dBalears, 17-05-2024.
* ↑ «Directori d'Actors». aaapib.cat. Arxivat de l'original el 2018-08-24. [Consulta: 24 agost 2018].
* ↑ Simon, Lluís. «Mor als 93 anys l'actriu Maruja Alfaro, gran defensora del català a les Illes». El Punt Avui, 17-05-2024. [Consulta: 8 setembre 2024].
# Maruina tobagensis

Maruina tobagensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Amèrica: l'illa de Tobago.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Maruja García Nicolau

Maruja García Nicolau (Palma, 1943 - 26 de maig de 2021) fou una model espanyola, elegida Miss Espanya i Miss Europa el 1962, en el concurs de bellesa realitzat a Beirut aquell any. Maruja García, que no fou Miss Mallorca ni Miss Balears, estava casada amb Martí Mora, porter històric de futbol del RCD Mallorca.

## Referències

* ↑ «Fallece Maruja García Nicolau, la mallorquina más bella de Europa», 27-05-2021.
* 1 2 López, Lourdes «Misses de España de ayer y hoy». La Vanguardia, 2011.
* ↑ «Blanco y negro». ABC Hemeroteca, 1962.
* ↑ VALLÉS, MATÍAS «´Mi último piropo ha sido ´¡qué abuela tan guapa!´». Diario de Mallorca, 2009.

## Enllaços externs

* «Maruja García Nicolau y Martí Mora, con el Cos de Bombers de Palma». menorca.info, 2012. Arxivat 2016-08-04 a Wayback Machine.
* «Miss World Islas Baleares 2015 entrega la recaudación de las entradas del certamen a la Asociación Asdica de Calvià». Europa Press, 2015.
# Sorrento (Louisiana)

Sorrento és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.227 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sorrento tenia 1.227 habitants, 446 habitatges, i 337 famílies. La densitat de població era de 151,4 habitants/km².
Dels 446 habitatges en un 37,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,6% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 24,4% no eren unitats familiars. En el 19,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 10,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.234 $ i la renda mediana per família de 40.208 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.662 $ mentre que les dones 20.625 $. La renda per capita de la població era de 14.803 $. Entorn del 14,2% de les famílies i el 16% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sorrento». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sorrento». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Maruja Fernández

Maruja Fernández (Cuba, 1925 - Piera, 12 de maig de 2001) va ser una locutora de ràdio espanyola.

## Biografia

Nascuda a Cuba de pares immigrants espanyols, en arribar a Espanya, després d'algunes incursions al món de l'espectacle, en el qual va arribar a treballar en la companyia d'Antonio Machín, amb obres com Canto a los trópicos, va passar al món de la ràdio. Va ingressar a Radio Nacional de España en 1955.
Durant els següents 35 anys la seva veu es va poder escoltar en la pròpia Ràdio Nacional d'Espanya i després a Radio Peninsular, on s'uneix a Jorge Arandes i Federico Gallo en el recordat programa Fantasia.
En 1962 es va ficar en el paper d'Elena Francis, que diàriament aconsellava a les dones espanyoles sobre els seus problemes i dubtes, des d'una perspectiva conservadora i masclista, relegant a les dones a un paper d'abnegada servidora del seu marit en un espai que compartia amb Pilar Morales, lectora de les preguntes de les oïdores. El mític consultori, autèntic fenomen sociològic en l'Espanya franquista, la va convertir en una figura històrica de la ràdio.
Molts anys més tard es descobriria que Elena Francis no era sinó un personatge que es limitava a llegir els guions escrits pel periodista Juan Soto Viñolo.
També va participar en alguns programes de Televisió espanyola a principis dels anys 60, dedicats també al món de la dona: Estilo (1962) de Javier de Segarra i Revista para la mujer (1963) de Pilar Miró. Va rebre l'Antena de Oro de 1966 i el Premi Ondas a la Millor Locutora en 1966. Es va jubilar en 1990.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 LUIS FERNANDO ROMO. «Maruja Fernández, la inmigrante cubana que ocultó su identidad en favor de Elena Francis» (en castellà). El Mundo. Unidad Editorial Información General, S.L.U., 04-02-2021. [Consulta: 19 novembre 2023].
* ↑ «Fernández, Maruja Cuba, 1925 – Barcelona, 2001». dones a les ones. [Consulta: 19 novembre 2023].
# Sturnus

Sturnus és un gènere d'ocells de la família dels estúrnids (Sturnidae).
Aquest gènere té representants en la majoria d'Euràsia i una espècie, l'estornell europeu, s'ha introduït a Sud-àfrica, Amèrica del Nord, Austràlia i Nova Zelanda.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2022 aquest gènere conté dues espècies:
* Sturnus vulgaris - estornell comú.
* Sturnus unicolor - estornell negre.

## Referències

* 1 2 «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 672. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Maurici Serrahima i Palà

Maurici Serrahima i Palà (Manresa, 4 d'abril de 1834 - Barcelona, 4 de febrer de 1904) fou un advocat català.

## Biografia

Fill de Domènec Serrahima i Maria Palà, d'una modesta família obrera, mostrà un gran interès per la pintura en la seva infància. No podent-ne rebre classes en condicions adients a la seva ciutat natal, va aprendre a fer de barber. Al mateix temps, estudiava humanitats i llatí amb un frare exclaustrat. Traslladat a Barcelona, entrà com a escrivent en el bufet d'un notable advocat i començà els estudis de segona ensenyança, emprenent, per fi, la carrera d'advocat. Al mateix temps, mantingué el seu interès per la pintura, per la qual sempre en sentí una gran passió, formant-se amb Nolasc Vives i Cebrià.
El 1859 es llicencià en dret civil i canònic, i el 1860, en dret administratiu. Tres anys després obtingué el càrrec de Secretari de la Secció de Comerç de la Junta d'Agricultura, Indústria i Comerç. I, tot seguit, la de la Junta d'Obres del Port, en crear-se aquesta. L'organització d'aquesta junta se li degué en gran part. Mentre, el seu bufet es va convertir en un dels més acreditats de la capital del principat. Durant la Revolució de 1868, l'Ajuntament de Barcelona el nomenà el seu assessor.
Es destacà per la seva claredat d'exposició. La seva reputació com a advocat culminà amb la intervenció en el cèlebre plet del Marqués d'Ayerbe, que li proporcionà un gran triomf davant del Suprem. Alguns dels seus dictàmens s'han publicat a la Biblioteca Jurídica de Catalunya. Fou degà del Col·legi d'Advocats de Barcelona (1891-95). Formà part de la comissió redactora de l'apèndix de Dret Civil Català al Codi Civil espanyol. Fou, igualment, magistrat honorari de l'Audiència Territorial.
Contribuí a la fundació de la Sala Parés, al carrer de Petrixol, 5, en un edifici de la seva propietat.
Casat amb Adelaida Camín i López, germana de l'advocat Àlvar Maria Camín i López, va ser pare de Lluís Serrahima i Camín, també advocat, i avi de Joan Serrahima i Bofill, Maurici Serrahima i Bofill i Alfons Serrahima i Bofill.

## Referències

* ↑ «Defuncions 1904». Registre núm 1585. Jutjat "Lonja". AMCB, 04-02-1904.
* ↑ «Permís a Mauricio Serrahima per enderrocar i reconstruir la casa número 5 al carrer Petritxol». Q127 Foment 541 L. AMCB.
* ↑ La Vanguardia, 16-05-1930, p. 2.
# Sturtevant

Sturtevant és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2009 tenia 6.599 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sturtevant tenia 5.287 habitants, 1.477 habitatges, i 1.057 famílies. La densitat de població era de 662,8 habitants per km².
Dels 1.477 habitatges en un 36,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 28,4% no eren unitats familiars. En el 22,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20% tenia menys de 18 anys, un 12,9% entre 18 i 24, un 40,7% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 6,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 205,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.492 $ i la renda mediana per família de 56.563 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.273 $ mentre que les dones 27.009 $. La renda per capita de la població era de 16.093 $. Aproximadament el 3,8% de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sturtevant» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sturtevant». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.