OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Steenstrupina-(Ce)

La steenstrupina-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la steenstrupina. Rep el nom en honor de Knud Johannes Vogelius Steenstrup (7 de setembre de 1842 - 6 de maig de 1913), geòleg i explorador de Groenlàndia, qui va descobrir el mineral. Va treballar al Museu Geològic de la Universitat de Copenhaguen de 1866 a 1889, realitzant nou viatges a Groenlàndia, un dels quals va durar dos anys i mig. Originàriament es va anomenar simplement steenstrupina. El sufix es va afegir el 1987 per denominar l'element dominant de la terra rara, el ceri, segons la regla de Levinson.

## Característiques

La steenstrupina-(Ce) és un silicat de fórmula química Na$_{14}$Mn$^{2+}$₂(Fe$^{3+}$,Mn$^{3+}$)₂Ce₆(Zr,Th)(Si₆O$_{18}$)₂(PO₄)₆(HPO₄)(OH)₂·2H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la steenstrupina-(Ce) pertany a «09.CK - Ciclosilicats, amb enllaços senzills de 6 [Si₆O$_{18}$]$^{12-}$, amb anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: fluorschorl, fluorbuergerita, cromodravita, dravita, elbaïta, feruvita, foitita, liddicoatita, olenita, povondraïta, schorl, magnesiofoitita, rossmanita, oxivanadiodravita, oxidravita, oxirossmanita, cromoaluminopovondraïta, fluordravita, fluoruvita, abenakiïta-(Ce), scawtita i torosteenstrupina.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al fiord Kangerluarsuk, al complex d'Ilímaussaq, a Narsaq (Kujalleq, Groenlàndia). Ha estat descrita en força altres indrets del municipi de Kujalleq, així com al Canadà, els Estats Units i Rússia.

## Referències

* ↑ «Steenstrupine-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 gener 2020].
# Santa Maria de Nils

Santa Maria de Nils és l'església del poble rossellonès de Nils, dins del terme comunal de Pollestres, a la Catalunya del Nord. És sufragània de la parroquial de Sant Esteve de Pontellà.
Està situada al bell mig de la petita població de Nyils, al carrer de l'Església.

## Història

L'església de Santa Maria és una església moderna, construïda per a substituir l'antiga de Sant Martí, que havia quedat en mal estat.

## Arquitectura

És una església senzilla, d'una sola nau, amb l'absis exteriorment quadrat, que no sobresurt del traçat de la nau. Està construïda majoritàriament de maons.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Pontellà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 232. Santa Maria de Nyils». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.

## Referències

* ↑ Santa Maria de Nyils en els ortofotomapes de l'IGN
# Personalització

La personalització d'automòbils (en anglès, tuning) és la cultura de la transformació del vehicle, de forma que el resultat sigui una representació particular del propi vehicle.
Un dels llocs de la personalització més destacats és als Estats Units d'Amèrica. Algunes persones atribueixen l'origen de la personalització a Alemanya entre 1960 i 1970. Altres indiquen que tendències de modificació de l'automòbil com els Lowrider es van començar a popularitzar als Estats Units durant els anys 50. Hi ha diverses tendències, però l'estil més influent de l'actualitat és el dels Estats Units.
La personalització es va expandir a gran velocitat, fins i tot avui en dia existeixen una gran quantitat de concentracions d'aficionats de la personalització d'automòbils, premsa especialitzada, botigues d'accessoris de personalització i esdeveniments d'automòbils modificats. Addicionalment, els mitjans i la televisió han influït considerablement en l'acceptació del concepte tuning com moda i estil. Hi ha diversos estils de personalització, entre ells: Racing, Lowrider, Hi-Tech, Off-Road, Racer, Drifter, Showcar, Custom, Styling, Stance, Sleeper, Barroc, Extreme, o Hot Rod. Cada comunitat té un estil diferent i ho aplica a les seves actuacions.

## Referències

* ↑ Tuning (anglès) > Personalització (català), al Termcat
* ↑ «Tuning history: America, Germany Japan». [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ «Japanese tuning vs US tuning» (en anglès americà), 19-07-2010. [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ «Performance festival of the year». Essen Motor Show. [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ «AAITF, China's international automotive aftermarket industry and tuning trade fair». [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ «Propietarios de autos tunning quieren formar una asociación» (en castellà), 03-04-2017. [Consulta: 22 desembre 2023].
Viccionari
# Casa Merinos (Vic)

La Casa Merinos és una obra eclèctica de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'habitatges de planta baixa amb dos pisos superiors, compartint mitgera amb l'edifici que va cantonada amb el carrer de la Riera i sobresortint aquests dos de la línia de façana de la plaça. La planta baixa s'obra amb un únic i gran portal, flanquejat per unes pilastres d'ordre clàssic i amb un fris llis decorat amb dentellons. En els dos pisos superiors s'obren balcons i finestres de llinda plana, decorats en la zona del trencaaigües amb esgrafiats de motius florals. Destaca el medalló situat a la cantonada, profusament decorat.

## Referències

* ↑ «Casa Merinos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Can Cosme Vidal

Can Cosme Vidal és un monument del municipi d'Alcover protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa s'obre una porta rectangular d'accés, amb grans dovelles de pedra. A ambdós costats apareixen dues finestres superposades. Al primer pis es troba un balcó seguit del qual ha estat eliminada la barana, amb quatre portes de llindes coronades per frontó. Al segons pis, que correspon a les golfes, hi ha vuit finestres d'arc de mig punt. L'obra de la façana és de pedra local, denominada saldó. L'element sustentant dels sostres és la biga. l'interior es distribueix simètricament d'acord amb un eix perpendicular a la línia de façana. A la façana hi ha una placa amb la inscripció.: "En aquesta casa nasqué el poeta i escriptor català En Cosme Vidal Josep Alardern 1869-1918" (Cosme Vidal era conegut amb el pseudònim Josep Alardern).

## Història

La casa Cosme fou construïda, juntament amb la bessona casa de l'Abadia, per l'arquitecte Pere Blai l'any 1618 per als germans Anton i Pròsper Company, que tornaren d'Amèrica després d'haver fet fortuna. Fou casa natal dels germans Vidal Rosich (Cosme i Plàcid), escriptors notables d'Alcover de finals del segle xix. En el seu origen l'edifici era unifamiliar, recentment s'ha utilitzat com a habitatge plurifamiliar i s'hi han fet moltes modificacions, tot i haver respectat la façana i la planta baixa, que conserva el seu aspecte original.
En data d'abril de 1990 l'edifici es trobava en venda.

## Referències

* 1 2 3 «Can Cosme Vidal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «Can Cosme Vidal». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Tàlitsa

«Tàlitsa» té aquests significats:
* Tàlitsa (Sverdlovsk), ciutat de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia
* Tàlitsa (Komi), localitat de la república de Komi, a Rússia
# Cooperativa del Camp (Miralcamp)

La Cooperativa del Camp és una obra de Miralcamp (Pla d'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Nau d'una sola planta, amb façana simple construïda a mitjan segle xx, amb coronament esglaonat, tractament que recorda l'estil de l'arquitectura industrial, i que reflecteix el tarannà agrícola que el municipi de Miralcamp conserva des d'antic. A la cooperativa s'hi poden adquirir tot tipus de productes autòctons amb denominació d'origen de la contrada.

## Història

Fundada l'any 1945.

## Referències

* 1 2 «Cooperativa del Camp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Cooperativa de la Palma d'Ebre

La Cooperativa de la Palma d'Ebre és una cooperativa agrícola a la Plaça Catalunya dins del nucli urbà de la població de la Palma d'Ebre (la Ribera d'Ebre). La cooperativa elabora i comercialitza oli d'oliva sota la DOP Siurana.

## Arquitectura

Edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa, pis i golfes. La façana principal presenta un portal d'accés d'arc carpanell adovellat, amb la clau gravada amb la data 1831. La resta d'obertures són rectangulars, amb els emmarcaments arrebossats. Al pis hi ha un balcó corregut amb la llosana motllurada sostinguda per mènsules estriades. Hi tenen sortida tres finestrals amb els emmarcaments arrebossats i les llindes decorades amb motius vegetals. Als extrems del parament hi ha dos plafons decoratius amb les inicials A i S. Una cornisa motllurada separa el nivell del pis del de les golfes, que presenten tres finestres balconeres i probablement són posteriors a la construcció originària. La construcció està arrebossada i pintada.
La cooperativa fou inaugurada el 19 de juny de 1919, encara que l'edifici és més antic donat que presenta un portal d'accés adovellat amb la data 1831 gravada a la clau.

## Referències

* 1 2 3 4 «COOPERATIVA D'OLI». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 abril 2020].

## Enllaços externs

* «Cooperativa Agrícola de La Palma d'Ebre». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Cooperativa de La Palma d'Ebre». Arxivat de l'original el 2021-12-14. [Consulta: 12 gener 2022]. «lloc web oficial»
# Cook (Nebraska)

Cook és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 322 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cook tenia 322 habitants, 159 habitatges, i 86 famílies. La densitat de població era de 731,3 habitants per km².
Dels 159 habitatges en un 20,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,8% hi vivien parelles casades, en un 5% dones solteres, i en un 45,3% no eren unitats familiars. En el 42,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 28,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,9% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 19,6% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 31,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.594 $ i la renda mediana per família de 34.545 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.750 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 18.204 $. Aproximadament el 2,2% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cook». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cook». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Cotroceni

Cotroceni és un barri de l'oest de Bucarest, Romania situat al voltant del turó Cotroceni, al sector 5 de Bucarest. Les estacions de metro més properes són Eroilor, Academia Militară i Politehnica.

## Història

El turó de Cotroceni va ser cobert antigament pel bosc de Vlăsia, que cobria la major part de l'actual Bucarest. Aquí, l'any 1679, Șerban Cantacuzino va construir un monestir, que després el rei Carol I el va transformar en palau el 1888. Les cases van ser construïdes a la zona propera al palau pels criats reials i per personal militar d'alt rang.
Carol I també va construir una estació de tren reial anomenada Gara Cotroceni prop del palau. L'estació de tren va ser traslladada pel règim comunista i posteriorment es va utilitzar per al transport de materials per a la construcció de la Casa Poporului.

## Persones notables

Importants personatges romanesos que van viure en aquest barri: Ion Barbu, Nicolae Herlea, Ion Minulescu, Marin Preda i Liviu Rebreanu.

## Punts de referència

* En aquest barri es troba el Palau Cotroceni, la residència oficial del president de Romania
* Jardí Botànic de Bucarest
* Carol Davila Universitat de Medicina i Farmàcia
* Edifici de l'Òpera de Bucarest
* Hospital Universitari de Bucarest
* Església de Sant Elefterie
* Capella de Santa Elisabet de Bucarest
* Casa Ràdio

## Galeria

* Carol I a l'autocar reial de Cotroceni, 1860
* Monestir de Cotroceni, 1860
* Mapa de la zona de Cotroceni, cap al 1895

## Referències

* 1 2 «Cotroceni». Ghid.imopedia.ro. [Consulta: 18 febrer 2015].
* ↑ Arxivat 12 September 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Coryphaenoides longicirrhus

Coryphaenoides longicirrhus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 80 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix bentopelàgic i marí d'aigües tropicals que viu entre 1450-2403 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Honolulu (Hawaii).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gunnerus J. E. 1765. Efterretning om Berglaxen, en rar Norsk fisk, som kunde kaldes: Coryphaenoides rupestris. Det Trondhiemske Selskabs Skrifter v. 3. 50-58.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Coryphaenoides longicirrhus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Shcherbachev, Y.N. i T. Iwamoto, 1995. Indian Ocean grenadiers of the subgenus Coryphaenoides, genus Coryphaenoides (Macrouridae, Gadiformes, Pisces). Proc. Calif. Acad. Sci. 48(14):285-314.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Coryphaenoides leptolepis

Coryphaenoides leptolepis és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 62 cm de llargària total.

## Reproducció

És ovípar i les larves planctòniques.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 610-4000 m de fondària, tot i que, normalment, ho fa entre 1900-3700.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mauritània, Brasil (Recife) i des d'Alaska fins a la Colúmbia Britànica (Canadà) i el sud de Califòrnia.

## Referències

* ↑ «Coryphaenoides leptolepis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ambrose, D.A., 1996.
* ↑ Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Evermann, B.W. i E.L. Goldsborough, 1907. The fishes of Alaska. Bull. U.S. Bur. Fish. 26: 219-360.
* ↑ McAllister, D.E., 1990. A list of the fishes of Canada. Syllogeus Núm. 64. Nat. Mus. Nat. Sci., Ottawa, Canadà. 310 p.
# Sent Pardos d'Arnèt

Sent Pardos d'Arnèt (occità) o Saint-Pardoux-d'Arnet (francès) és una comuna (municipi) al departament de Cruesa de la regió de Nova Aquitània,
La seva població al cens de 1999 era de 150 habitants. Està integrada a la Communauté de communes du Haut Pays Marchois.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 245 | 217 | 181 | 186 | 150 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Sidoux | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Sent Pèr deth Bòsc

Sent Pèr deth Bòsc (francès Saint-Pé-Delbosc) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# L'Estisora

L'Estisora: literatura, sàtira, humorisme va ser una publicació satírica que va sortir a Reus el 1917.

## Història

La primera intenció d'aquest setmanari era la de distreure als lectors, amb uns propòsits més lúdics que no pas satírics o crítics. El seu contingut, igual que Grimègia, tenia un rerefons social, dirigit contra la burgesia reusenca, i criticava les classes benestants, però l'historiador i estudiós de la premsa satírica reusenca Marc Ferran, diu que tenia un humor sense grapa i amb poc interès. El seu director va ser Àngel Pallejà, conegut activista obrer de la ciutat. En van sortir 9 números, del 27 de gener al 31 de març de 1917. Tot i ser una revista bilingüe, hi predominava el català.

## Aspectes tècnics

De format foli, tenia 8 pàgines i es venia a 10 cèntims. S'imprimia a la Impremta La Fleca. Els números 2 i 3 es van imprimir sobre paper de color blau i rosa respectivament.

## Localització

* Biblioteca Central Xavier Amorós.
* Biblioteca del Centre de Lectura.

## Referències

* ↑ Ferran, Marc. Humor i sàtira a Reus: la premsa satírica (1868-1936). Reus: Centre de Lectura, 1992, p. 68-69. ISBN 8487873049.
* ↑ «L'Estisora». Catàleg Argus. [Consulta: 6-V-2015].
* ↑ «L'Estisora». CCUC. [Consulta: 6-V-2015].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Estació d'Esparreguera

* Per a l'estació de Rodalies vegeu Estació d'Esparreguera (LOF)
Mapa FGC Línia Llobregat-Anoia :
Esparreguera era una estació del Telefèric d'Olesa a Esparreguera que comunicava Esparreguera amb la veïna localitat ďOlesa de Montserrat. L'estació està situada al sud del nucli urbà d'Esparreguera a la comarca del Baix Llobregat i funcionà entre el 2005 i el 2012.
El telefèric formava part de la Línia Llobregat-Anoia i tenia la mateixa tarifació que la resta de la línia.

## Vegeu també

* Estació d'Olesa de Montserrat
* Telefèric d'Olesa a Esparreguera
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Steenokkerzeel

Steenokkerzeel és un municipi belga de la província de Brabant Flamenc a la regió de Flandes. Està compost per les seccions de Steenokkerzeel, Melsbroek i Perk.
# Casa des de Pau

Casa des de Pau és una obra a Bagergue, al municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ens trobem davant el reaprofitament d'una llinda (que es trobava en desús) d'una porta vella, ara situada en una porta moderna. Aquesta llinda antiga està feta d'una sola peça de pedra. Com se sol fer en aquest estil, la llinda porta per la seva part d'abaix un xamfrà parat que correspon a la part alta del marc de la porta. A la part central de la llinda, dins un rectangle acabat en dues puntes i en baix relleu, trobem escrit: ART. ESA

## Referències

* ↑ «Casa des de Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2021].
# Patrícia Font Marbán

Patrícia Font Marbán (Maó, 12 de setembre de 1975) és una política menorquina, diputada al Parlament de les Illes Balears en la IX legislatura.
Llicenciada en Història de l'Art i Documentació per la Universitat de Barcelona —de la ciutat on va viure tretze anys— i per la Universitat Oberta de Catalunya, respectivament.☃☃ Treballa com a bibliotecària a la Biblioteca Rubió de Maó, escriu alguns articles al suplement "Culturàlia" del Diari Menorca i col·labora a Onda Cero. També col·labora en el bloc TV Spoiler Alert.
Fou escollida diputada com a número 2 de la llista MÉS Per Menorca a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2015. És membre suplent de la Diputació Permanent del Parlament Balear.
Font es presentà com a número dos de la coalició Veus Progressistes al Congrés dels Diputats, a les eleccions del 28 d'abril de 2019.

## Referències

* ↑ «Patrícia Font, nº 2 al Congrés en una candidatura de partits insularistes i d'esquerres». Més per Menorca, 08-03-2019. [Consulta: 20 juliol 2020].
* ↑ «Currículum». Arxivat de l'original el 2021-09-09. [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ Los 59 diputados que formarán el Parlament
* ↑ Fitxa del Parlament Balear
* ↑ «Patrícia Font, candidata número 2 al Congrés». Més per Menorca, 04-04-2019. [Consulta: 20 juliol 2020].
* ↑ «Patricia Font, candidata de Més per Menorca al Congreso» (en castellà). menorca.info, 08-03-2019. Arxivat de l'original el 2020-07-20. [Consulta: 20 juliol 2020].
# Ross Wales

Ross Wales (Youngstown, 17 d'octubre de 1947) és un nedador estatunidenc, ja retirat, especialista en papallona, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on va guanyar la medalla de bronze en els 100 metres papallona del programa de natació. Finalitzà rere els seus compatriotes Douglas Russell i Mark Spitz. En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata als Jocs Panamericans de 1967, un campionat nacional de l'NCAA (1967) i dos campionats nacionals de l'AAU (1966, 1969). Una vegada retirat, el 1968, va continuar vinculat a la natació, ocupant diferents càrrecs directius a la Federació Estatunidenca de natació o la FINA.
El 2004 va ser inclòs a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Ross Wales». [Consulta: 10 agost 2022].
* 1 2 «Ross Wales» (en anglès). [Consulta: 10 agost 2022].
# Vanga cellut

El vanga cellut (Tephrodornis pondicerianus) és un ocell de la família dels vàngids (Vangidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i matolls de Paquistan, i des de l'est i nord-oest de l'Índiafins el sud de Laos, Cambotja i sud del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Vanga cellut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Sidi Ahmed Ou Moussa

Sidi Ahmed Ou Moussa (en àrab سيدي احمد أو موسى, Sīdī Aḥmad Ū Mūsà; en amazic ⵙⵉⴷⵉ ⵃⵎⴰⴷ ⵓⵎⵓⵙⴰ) és una comuna rural de la província de Tiznit, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 3.679 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].