OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xyrichtys splendens

Xyrichtys splendens és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Bermuda i el sud de Florida (Estats Units) fins al Brasil, incloent-hi el Carib.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Castelnau, F. L. 1855. Poissons. In: Animaux nouveaux or rares recueillis pendant l'expédition dans les parties centrales de l'Amérique du Sud, de Rio de Janeiro a Lima, et de Lima au Para; exécutée par ordre du gouvernement Français pendant les années 1843 a 1847... Part 7, Zoology. Exped. Amer. Sud. v. 2: i-xii + 1-112, Pls. 1-50.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Xyrichtys victori

Xyrichtys victori és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Galápagos.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wellington, G. M. 1992. Xyrichtys victori, a new species of razorfish from the Galápagos Islands (Teleostei: Labridae). Copeia 1992 (no. 4): 1053-1059.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Xyrichtys trivittatus

Xyrichtys trivittatus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Hong Kong i Taiwan.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J. E. & A. S. Cornish. 2000. Xyrichtys trivittatus, a new species of razorfish (Perciformes: Labridae) from Hong Kong and Taiwan. Zool. Studies v. 39 (no. 1): 18-22.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# George (Cap Occidental)

George és una ciutat de la província de Cap Occidental a Sud-àfrica. La ciutat és una popular destinació turística i centre de conferències, i centre administratiu i comercial de la Garden Route.
La ciutat es troba entre Ciutat del Cap i Port Elizabeth a la Garden Route. Es troba entre les muntanyes Outeniqua al nord i l'oceà Índic al sud. La localitat de Pacaltsdorp es troba al sud.

## Història
### Segles xviii i xix

La ciutat de George es va establir a conseqüència de la creixent demanda de fusta utilitzada per a la construcció, el transport i el mobiliari. El 1776 la Companyia holandesa de les Índies Orientals va establir un punt avançat per al subministrament de fusta; es creu que la seva localització es troba a l'oest de York Street. L'enclavament de fusta tenia el seu propi Poshouer (mànager), a uns 12 llenyataires, un ferrer, un constructor de carrosses i uns 200 bous, a més a més de les famílies.
Després de 1795 i de l'ocupació de la colònia del Cap per part de l'Imperi Britànic, es va designar un propietari per l'extensa àrea de boscos de la zona. Després de la segona ocupació britànica el 1806, es va decidir que la magistratura de Swellendam era massa gran i s'havia de subdividir. George va ser triat a causa de la disponibilitat d'aigua de bona qualitat. El 1811 George va ser declarat un districte i Adriaan Geysbertus van Kervel nomenat el primer Landrost (jutge); és en aquest moment quan la ciutat va rebre el seu nom actual, George, per part de Du Pre Alexander, segon comte de Caledònia, governador de la colònia de Ciutat del Cap el dia de Sant Jordi, el 23 d'abril del 1811, portant el nom del monarca britànic regnant, el Rei Jordi III.
Una de les primeres accions de Van Kervel com a alcalde va ser omplir els primers 36 lots de terreny amb aigua. El 1819, un plànol mostra els solcs originals d'emmagatzematge de la presa, on romanen fins als nostres dies a la Garden Route. El primer solc es va originar al Rooirivier (riu Vermell) i més tard un abocador de distracció va ser construït en el riu Camphersdrift. George va aconseguir la condició de municipi el 1937.
A partir del 1772 hi va haver una afluència gradual decolons, la intenció dels quals era guanyar-se la vida als boscos. Aquests eren majoritàriament descendents dels colons holandesos. En els primers dies de vida, les inquietuds de la gent giraven al voltant de la indústria de la fusta i dels rics boscos de la rodalia. Va ser la dramàtica millora de les comunicacions - les carreteres, tren i aire eclipsant l'ox-wagon i vapors costaners del segle xix - que exposen altres encants i els recursos de la regió i va donar lloc a un creixement sense precedents per a la ciutat.

## Referències

* ↑ Raper, R.E.. Dictionary of Southern African Place Names. Human Sciences Research Council (South Africa).
# George Bruce Halsted

George Bruce Halsted (Newark, 23 de novembre de 1853 - Nova York, 16 de març de 1922) va ser un matemàtic estatunidenc especialitzat en geometria no euclidiana.

## Vida i Obra

Halsted, fill d'un advocat, va fer els seus estudis seguint la tradició familiar a la Universitat de Princeton, en la qual es va graduar el 1875. Després d'un temps a Nova York, va obtenir el doctorat en matemàtiques a la Universitat Johns Hopkins el 1879, en la qual va ser un dels primers deixebles de James Joseph Sylvester. També va estar un temps a Berlín, estudiant amb Carl Borchardt.
Els anys següents va ser el responsable de les classes de determinants i àlgebra moderna de la Johns Hopkins sota la direcció de Sylvester, fins que el 1884 va ser nomenat professor de la Universitat de Texas a Austin. Hi va romandre dinou anys, fins al 1903 en que va ser acomiadat per dir amb massa claredat el que pensava dels seus dirigents. Els anys següents va ser professor a diverses institucions: St. John's College d'Annapolis (1903), Kenyon College de Gambier (1903-1906) i Colorado State College of Education de Greeley (actualment Universitat de Northern Colorado) (1906-1914).
La seva activitat científica es va desenvolupar en tres camps:
* La traducció amb comentaris d'obres estrangeres, particularment de Bolyai, Lobatxevski, Saccheri i Poincaré: ell va ser qui va posar a l'abast dels lectors angloparlants les obres dels creadors de les geometries no euclidianes
* Estudis sobre la lògica de les matemàtiques, especialment de la geometria
* Crítiques dels llibres de text de matemàtiques de la seva època
El seu net, Bruce Cushman Halsted, va fer donació dels seus arxius a la Universitat de Texas a Austin on es troben conservats.

## Referències

* ↑ Humphreys, 1922, p. 160.
* 1 2 3 Sorensen, 2005, p. 10.
* ↑ Parshall i Rowe, 1994, p. 107-108.
* ↑ Cajori, 1922, p. 338-339.

## Bibliografia

* Cajori, Florian «George Bruce Halsted» (en anglès). The American Mathematical Monthly, Vol. 29, Num. 9, 1922, pàg. 338-340. ISSN: 0002-9890.
* Dickson, Leonard E. «Biography: Dr. George Bruce Halsted» (en anglès). The American Mathematical Monthly, Vol. 1, Num. 10, 1894, pàg. 336-340. ISSN: 0002-9890.
* Humphreys, A.M. «George Bruce Halsted» (en anglès). Science, Vol. 56, Num. 1441, 1922, pàg. 160-161. ISSN: 1095-9203.
* Parshall, Karen Hunger; Rowe, David E. The Emergence of the American Mathematical Research Community, 1876-1900 (en anglès). American Mathematical Society, 1994. ISBN 0-8218-9004-2.
* Sorensen, Kristy «Archives Spotlight: The George Bruce Halsted Papers. The George Bruce Halsted Papers» (en anglès). Focus. Mathematical Association of America, Vol. 25, Num. 2, 2005, pàg. 10-11. Arxivat de l'original el 2016-08-28. ISSN: 0731-2040 [Consulta: 17 abril 2018].

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «George Bruce Halsted» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Tropp, Henry S. «Halsted, George Bruce». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 15 abril 2018]. (anglès)
# Germà de París

Germà de París (Autun, 496 - París, 28 de maig del 576) fou un eclesiàstic gal·loromà, bisbe de París. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Germà nasqué a Autun, fill d'Eleuteri i Eusèbia. Va estudiar a Avallon i a Luzy sota custòdia d'un parent sacerdot de nom Escapilió (Scapilion).
Als 34 anys fou ordenat sacerdot per sant Agripí d'Autun i va arribar a ser abat del monestir de Sant Simforià, prop d'Autun. Donava tantes almoines que els monjos es van revoltar contra ell. El 555 era a París al moment en què va morir el bisbe Eusebi i el rei Khildebert I, amb el consentiment de tots, el va proclamar bisbe de la ciutat.
Va estar present als concilis de París III i IV (557 i 573) i al II Concili de Tours (566). El 540 Khildebert va anar a Hispània i va assetjar Saragossa, però el setge fou un fracàs; els habitants de Saragossa s'havien declarat sota protecció de Sant Vicenç màrtir, i llavors el rei, va aprofitar això i va simular perdonar a la ciutat, retornant a París on va fer construir una església dedicada a sant Vicenç que es va acabar el 23 de desembre del 558. Khildebert va patir una malaltia greu però fou curat suposadament per sant Germà però finalment va morir el mateix dia que Germà consagrava l'església de Sant Vicenç el 23 de desembre del 558. Aquesta església fou cremada pels normands al segle ix i reconstruïda el 1014, fou després l'Abadia de Saint-Germain-des-Prés (Sant Germà dels Prats), els abats del qual van tenir poder temporal fins al 1670. El Papa Alexandre III la va consagrar el 1163.
Germà va haver d'excomunicar al nou rei Caribert, fill de Khildebert, pels seus vicis, i va treballar per la pau entre els diversos fills del rei difunt. Va morir el 28 de maig del 576.
* Escultura a Saint-Germain-en-Laye (París)
* Nau de l'actual església de Saint Germain-des-Près
* Capella de Sant Sinforià a St. Germain-des-Près, reconstruïda al s. XI
* Primera tomba del sant a la Capella de Sant Simforià

## Veneració

Fou enterrat a la capella de sant Simforià a l'església de Sant Vicenç. Pipí els va fer traslladar a l'interior de l'església el 754. Aquesta església és avui coneguda com a Saint-Germain-des-Prés. Es conserva una carta i un tractat sobre litúrgia gal·la. Declarat sant, la seva memòria es commemora el 28 de maig.

## Referències

* ↑ «Germà». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 25 setembre 2022].
* ↑ MacErlean, A. «Saint Germain, Bishop of Paris». CATHOLIC ENCYCLOPEDIA:, 1909. [Consulta: 25 setembre 2022].
* ↑ Owen, Weldon. The Book of Saints: A Day-By-Day Illustrated Encyclopedia (en anglès). Weldon Owen International, 2012-10-09, p. 137. ISBN 978-1-68188-719-7.
* ↑ Charles T. Little, Timothy Husband (eds). Europe in the Middle Ages (en anglès). Metropolitan Museum of Art, 1987, p. 90. ISBN 978-0-87099-447-0.
# Gegantó Joaquim Partagàs

El Gegantó Joaquim Partagàs és un gegantó vinculat a la colla del carrer de la Princesa que representa Joaquim Partagàs, més conegut com El Rei de la Màgia. Representa perfectament aquest popular mag barceloní que era parent de la família gegantera Nogués-Rodés, actual propietària de la figura. Tal com indica el seu sobrenom, Joaquim Partagàs va ser el primer propietari de l'establiment ‘El rei de la màgia’, que es troba al carrer de la Princesa. La singularitat de la figura és un mecanisme que fa que, del barret de copa que duu a la mà, en surti un conillet blanc.
El gegantó és obra del Taller el Drac Petit de Terrassa, que l'enllestí el 2002. S'estrenà aquell mateix any per Santa Eulàlia, a la trobada de gegants de la Ciutat Vella. Des d'aleshores, és ben habitual que acompanyi la parella de gegants Emili i Maria Loreto a les eixides per la ciutat.
En Joaquim Partagàs participa cada any en la passejada dels Oriols, juntament amb l'Emili, i en la festa major del barri. També és ben habitual que surti a passejar i dansar en més trobades i cercaviles barcelonines, sempre portat per la colla Amics dels Gegants del carrer de la Princesa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Gegantó Joaquim Partagàs». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Glacera de Godwin-Austen

La Glacera de Godwin-Austen és una glacera del Karakoram, al territori de Gilgit-Baltistan al Caixmir pakistanès. Neix al pic K2 (8.611 m) i baixa deixant el Broad Peak (8.047 m), al seu final, a la banda est. El punt de confluència d'aquesta glacera amb la glacera de Baltoro s'anomena Concòrdia i és una destinació molt popular de l'alpinisme mundial, amb vistes a quatre del cinc vuit-mils de la regió.
A la glacera s'hi arriba a partir del poble balti d'Skardo pujant per la glacera de Baltoro, o bé des de la vall d'Huixe pujant per la glacera i el coll de Gondogoro. Rep el seu nom d'Henry Haversham Godwin-Austen, un dels primers exploradors occidentals de la regió. El pic K2 era anomenat al principi Mont Godwin-Austin en el seu honor.

## Vegeu també

* Glacera de Baltoro
* Gilgit-Baltistan
* Vuit-mils
* Llista de les muntanyes més altes del món

## Referències

* ↑ «Godwin-Austen Glacier & Upper Baltoro Glacier - Karakoram Region - The Glaciers of the Himalayas | GlacierWorks». Arxivat de l'original el 2020-02-24. [Consulta: 12 abril 2020].

## Enllaços externs

* Fotos de Concòrdia per Kelly Cheng
# Glacera de Frébouze

La glacera de Frébouze és una glacera del massís del Mont Blanc situada a la Vall d'Aosta, Itàlia. Ocupa el circ situat entre les Grandes Jorasses, l'agulla de Leschaux i el mont Gruetta.
La seva longitud màxima és de 2 km i la superfície que ocupa de 11 km². El seu front comença als 2400 m i el seu gruix màxim és de 60 m.

## Referències

* ↑ «Glacier De Frebouze Images, Stock Photos & Vectors | Shutterstock». [Consulta: 31 juliol 2020].
* ↑ «Glaciar de Frebouze | Capra Alpina». [Consulta: 31 juliol 2020].
# Gloster Gladiator

El Goster Gladiator 1 va ser un avió construït pels britànics però va ser utilitzat sobretot per l'aviació sueca. Durant els primers mesos del 1940, la va utilitzar el 19.º exèrcit d'aire finlandès, sobretot per les missions al nord del país.
# Glenn Winslade

Glenn Winslade (nascut 1958) és un tenor operístic australià conegut per les seves interpretacions de rols dramàtiques com el rol del títol a Peter Grimes, Florestan a Fidelio, el rol del títol a Idomeneo, el rol del títol a La clemenza di Tito, Erik a Der fliegende Holländer, el rol del títol a Rienzi, el rol del títol a Lohengrin, el rol del títol a Tannhäuser, l'Emperador a Dau Frau ohne Schatten, Apollo a Daphne, Bacchus a Ariadne auf Naxos i Max a Der Freischütz.
Ha cantat amb Opera Australia, Metropolitan Opera, Royal Opera Covent Garden, Glyndebourne Festival, Edinburgh Festival, Bayreuth Festival, i els teatre d'òpera de Berlín, Hamburg, Dresden, Stuttgart, Viena, Zuric, Venècia, Roma, Montecarlo, París, Madrid, Lisboa, Brussel·les, Amsterdam i Moscou.

## Vida personal

Winslade va estudiar cant al Conservatori de Sydney i al de Viena. Es va casar amb la soprano Amanda Thane el 1978, es va divorciar el 1989, però es van tornar a unir el 1995 i es van tornar a casar el 1999. Amanda Thane va morir el 2012.

## Referències

* ↑ "Bach Cantatas Website, quoting International Who's Who in Music & Musicians' Directory (13th Edition, 1992/93)"
* ↑ «"Grevillea Ensemble homepage"». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 maig 2017].
* ↑ "Obituari d'Amanda a The Sydney Morning Herald 6 October 2012"
# Glycymeris glycymeris

Glycymeris glycymeris és una espècie de mol·lusc bivalve de l'ordre Arcida, comú a les mars europees, incloent-hi el Països Catalans.

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Glycymeris glycymeris (Linnaeus, 1758)». [Consulta: 11 març 2021].
# Gideon (Händel)

Gideon és un oratori pastitx compilat a partir d'obres de Händel per John Christopher Smith. S'estrenà el 10 de febrer de 1769 al Covent Garden, a Londres. La meitat d'aquest oratori es basa en obres de Händel; en minutatge, 75:17 són composicions de Händel i 76:36 de Smith”. Smith va utilitzar una obertura i sis elements vocals del seu propi oratori de 1762, The Feast of Darius.

## Context històric

John Christopher Smith, era fill del copista principal de Händel. De jove, als dotze anys, va rebre classes de clavecí del mateix Händel. El 1750, Smith va ajudar el compositor ja malalt en les representacions dels seus oratoris i va ser ell mateix un músic valorat, sent organista i director principal del Hospital Foundling.
Els recitatius són probablement obra de Smith, mentre les àries són, en gran part, de Händel. Entre les fonts principals usades per Smith hi ha les àries i els cors de salms que Händel va escriure a Roma quan era jove; Nisi Dominus i Dixit Dominus. Aquesta última obra, en particular, ha esdevingut força popular en l'actualitat, però no ho era per al públic protestant del segle xviii allunyats del catolicisme.

## Argument

La història tracta de la destrucció de l'ídol de Baal per Gideon (Gedeó), la derrota dels madianites i el miracle del folre polar. En aquest sentit, té una gran semblança amb molts altres temes d'oratoris de Handel.

## Personatges

* Gideon (tenor)
* Oreb (soprano)
* Joash (Baix)
* Àngel (soprano)
* Israelites (3) (soprano)
* Missatger (soprano)
* Israelites (contratenor)
* Profeta (baix)
* Sacerdot de Baal (baix)

## Enregistrament

* Barbara Hannigan, Linda Perillo, Nicola Wemyss (sopranos), Stephan MacLeod (baix), David Cordier (contratenor), Knut Schoch (tenor), Junge Kantorei (cor), Frankfurt Baroque Orchestra dirigida per Joachim Carlos Martini. Enregistrament realitzat a Kloster Eberach, Rheingau, Juny de 2003 (enregistrament en viu). NAXOS 8.557312-13 [2 CDs]. Durada 132’51.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Peter Wells: George Frederic HANDEL (1685-1759) Gideon a musicweb-international.com.
* ↑ Georg Friedrich Händel i John Christopher Smith – Gideon (Junge Kantorei - Frankfurt Barockorchester - Joachim Carlos Martini - 2004
* ↑ a NAXOS 8.557312-13 2 CDs a musicweb-international.com

## Enllaços externs

* Gideon a Classic Today.org.
# Giuseppe Bruno (matemàtic)

Giuseppe Bruno (1828-1893) va ser un matemàtic italià especialitzat en geometria.

## Vida i Obra

Era de família molt humil, però va aconseguir ajut financer per estudiar a la universitat de Torí on es va graduar en filosofia el 1846. Durant els anys següents fa de professor de secundària, mentre es gradua en enginyeria i obté el doctorat en matemàtiques els anys 1850 i 1851 respectivament.
El 1852 és nomenat professor substitut de la universitat de Tori, i en els anys següents compagina la docència privada i secundària amb la universitària. El 1862 és nomenat professor titular de geometria de la universitat, de la que arribarà a ser degà de la facultat de ciències el 1881.
Bruno va escriure vint-i-un articles, tots ells sobre geometria excepte dos. Però pel que va ser més conegut va ser per la seva docència. Entre els seus alumnes es compten Giuseppe Peano, Corrado Segre i Mario Pieri.

## Referències

* ↑ Marchisotto & Smith, pàgina 68.
* ↑ Segre, pàgina 429.
* ↑ Segre, pàgina 430.
* ↑ Marchisotto & Smith, pàgina 69.

## Bibliografia

* Giacardi, Livia; Luciano, Erika; Pizzarelli, Chiara; Roero, Clara Silvia «Gli Archivi di Corrado Segre presso l'Università di Torino» (en (italià)). Rivista di Storia dell'Università di Torino, Vol. 4, Num. 2, 2015, pàg. 49-57. DOI: 10.13135/2281-2164/1688. ISSN: 2281-2164.
* Marchisotto, Elena Anne; Smith, James T. The Legacy of Mario Pieri in Geometry and Arithmetic (en (anglès)). Birkhäuser, 2007. ISBN 978-0-8176-3210-6.
* Segre, Corrado «Giuseppe Bruno. (Cenni biografici)» (en (italià)). Annuario R. Univ. Torino, 1893-1894, pàg. 155-166.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Giuseppe Bruno (matemàtic)» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Gneu Servili Cepió (cònsol 169 aC)

Gneu Servili Cepió (en llatí Cneus Servilius CN. F. CN. N. Caepio) va ser un magistrat romà. Era fill de Cneus Servilius CN. F. CN. N. Caepio. Formava part de la gens Servília, i era de la família dels Cepió.
Va ser edil curul el 179 aC quan es van celebrar de nou els Jocs romans a causa d'uns prodigis que havien ocorregut. Va ser pretor el 174 aC i va rebre la província d'Hispània Ulterior. Després va tornar a Itàlia i va ser enviat com a ambaixador a Macedònia per trencar l'aliança amb Perseu de Macedònia.
Va ser elegit cònsol l'any 169 aC amb Quint Marci Filip i es va quedar a Itàlia mentre el seu col·lega va anar a Macedònia.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLI, 26
* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
* ↑ Ciceró Brutus 20; De Senectute 5
# Gneu Servili Cepió

Gneu Servili Cepió és el nom dels següents personatges:
* Gneu Servili Cepió (cònsol 253 aC)
* Gneu Servili Cepió (cònsol 203 aC)
* Gneu Servili Cepió (cònsol 169 aC)
* Gneu Servili Cepió (cònsol 141 aC)
* Gneu Servili Cepió (cònsol 141 aC)
# Gneu Servili Cepió (cònsol 253 aC)

Gneu Servili Cepió I (en llatí Cneus Servilius CN. F. CN. N. Caepio) va ser un magistrat romà que va viure al segle iii aC. Formava part de la gens Servília, i era de la família dels Cepió.
Va ser elegit cònsol de Roma l'any 253 aC a la Primera Guerra Púnica. Va anar amb el seu col·lega Gai Semproni Bles a la costa africana amb una flota de 250 vaixells i van assolar la costa fent molt de botí, però van patir un accident marítim al Petit Sirte i finalment van decidir retirar-se a Sicília i quan s'acostaven al Palinurus Promontorium els va sorprendre una tempesta en la qual 150 vaixells van ser destruïts. Els dos cònsols, tot i aquesta desgràcia, van obtenir sengles triomfs.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 533.