OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell d'Argelaguer

El Castell d'Argelaguer és un monument del municipi d'Argelaguer declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Casal-palau gòtic-renaixentista refet al segle xvi. Sencer i habitat. El castell d'Argelaguer és una gran casa forta que va ser construïda a mitjans del segle xv seguint l'estil gòtic català. La seva planta és rectangular. Antigament estava voltat de muralles (hom en pot veure les restes) i de fossats que varen ser cegats per a construir-hi noves cases i carrers. Està aixecat amb carreus ben escairats als angles de la casa i essent els restants de tall més groller. La seva façana és molt austera i reflecteix els tres pisos que formaren un dia la mansió.

### Escuts

Al costat del finestral gòtic hi ha una pedra on foren esculpits els escuts nobiliaris de les famílies entroncades amb els senyors d'Argelaguer-Montpalau. L'escut de l'esquerra és molt semblant al de la família Marcó de Girona. El central és de la família Montpalau (davant el presbiteri de l'església parroquial e Santa Maria n'hi ha un d'igual). Presenta, damunt d'un fons daurat, un castell que en els documents era blau. El de l'esquerra sembla el de la família Onés de Alós.
Segons la documentació, aquests escuts provenien del Castell dels Montpalau a Sant Jaume de Llierca i foren traslladats aquí en construir la casa.

## Història

L'any 1212, Argelaguer va ser cedit en feu pels senyors de Sales als de Montpalau. També existeix un document del 1216. A principis del segle xv els Montpalau abandonaren el castell de Sant Jaume de Llierca i edificaren aquest al pla. Quasi tots els historiadors consultats coincideixen amb el fet que el castell no s'havia aixecat partint de zero si no que havia estat fruit d'una reedificació de l'estada que hi posseïen els senyors de Sales. El primer senyor del castell d'Argelaguer apareix a un document del segle XIV-XV. El 1632, la família es traslladà a Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell d'Argelaguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «Castell d'Argelaguer». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Stegastes adustus

Stegastes adustus és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Florida, Golf de Mèxic i el Carib fins a Panamà i Veneçuela. També a les Bahames i les Antilles.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Müller, J. W. von. 1864. Reisen in den Vereinigten Staaten, Canada und Mexico. 3 vols. Leipzig, 1864-65. Reisen Vereinigten.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mario Vrančić

Mario Vrančić (mâːrio ʋrâːntʃitɕ; nascut el 23 de maig de 1989) és un futbolista professional bosnià que juga com a centrecampista pel Norwich City FC de la Premier League i per l'equip nacional de Bòsnia i Hercegovina.

## Referències

* ↑ «Mario Vrancic». Arxivat de l'original el 2018-09-16. [Consulta: 2 gener 2019].
# Esclerotoma

Un esclerotoma és una part d'una somita, una estructura del desenvolupament dels embrions dels vertebrats. Els esclerotomes finalment es diferencien en vèrtebres i la majoria del crani. La part caudal (posterior) d'un esclerotoma es fusiona amb la part anterior de l'adjacent per formar cada vèrtebra.
Des de la seva posició inicial en el somita, les cèl·lules de l'esclerotoma migren cap al notocord. Des del cos vertebral les cèl·lules de l'esclerotoma es desplacen dorsalment i envolten la columna vertebral, que està formant-se, formant l'arc vertebral. Altres cèl·lules es desplacen distalment a les vèrtebres toràciques per formar les costelles.

## Referències

* 1 2 Walker, Warren F., Jr. (1987) Functional Anatomy of the Vertebrate San Francisco: Saunders College Publishing.

## Enllaços externs

* EmbryologyUNC|mslimb|008
* Diagrams Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine. at ciwemb.edu
* EmbryologyUNSW|Notes/week3_6
# Oxyrhopus trigeminus

Oxyrhopus trigeminus és una espècie de serp de la família Dipsadidae, pròpia de Sud-amèrica. La seva coloració imita la serp de corall verinosa Micrurus frontalis. Es troba al Brasil (incloent-hi l'illa de Marajó), Paraguai, Bolívia i el Perú.

## Publicació original

* Duméril, Bibron & Duméril, 1854 : Erpétologie générale ou histoire naturelle complète des reptiles. Tome septième. Deuxième partie, p. 781-1536 (texte intégral).

## Referències

* ↑ The Reptile Database. www.reptile-database.org.
# Guido Van Calster

Guido Van Calster (Scherpenheuvel, Scherpenheuvel-Zichem, 6 de febrer de 1956) és un ciclista belga, ja retirat, que fou professional entre 1978 i 1989.
Els seus majors èxits com a professional els aconseguí a la Volta a Espanya de 1984, on guanyà dues etapes i la classificació de la regularitat. També guanyà diverses etapes en curses com la Volta a Suïssa, el Critèrium del Dauphiné Libéré o la Volta al País Basc.
Una vegada retirat va passar a exercir la direcció de l'equip TVM fins a la seva dissolució, el 2000.

## Palmarès

* 1976
** Vencedor d'una etapa del Tour de Namur
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Xile
* 1977
** Vencedor de 4 etapes del Tour de l'Avenir
* 1978
** 1r a l'Omloop van Oost-Vlaanderen
** Vencedor d'una etapa del Tour del Mediterrani
* 1980
** Vencedor d'una etapa del Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1981
** Vencedor d'una etapa de la Volta al País Basc
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 1982
** 1r a la Druivenkoers Overijse
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Suïssa
* 1984
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Espanya i 1r de la classificació de la regularitat
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia
* 1987
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Aragó

### Resultats al Tour de França

* 1979. 58è de la classificació general
* 1980. 39è de la classificació general
* 1981. Abandona (17a etapa)
* 1986. 72è de la classificació general
* 1987. 31è de la classificació general
* 1988. Abandona (11a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1980. 6è de la classificació general
* 1983. 35è de la classificació general
* 1984. 25è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes. 1r de la classificació de la regularitat
* 1986. 47è de la classificació general
* 1987. 33è de la classificació general
* 1988. 50è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1982. 51è de la classificació general
* 1983. 70è de la classificació general
* 1984. Abandona
* 1985. 53è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «VAN CALSTER Guido». [Consulta: 3 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Guido VAN CALSTER» (en italià). [Consulta: 3 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Guido van Calster a sitiodeciclismo.net
# Otàlgia

Otàlgia és el dolor d'orella.
L'otàlgia primària és el dolor d'orella que s'origina dins de l'orella, generalment per una otitis. L'otàlgia referida és el dolor d'orella que s'origina des de l'exterior de l'orella, així pot ser causada per diverses condicions, com ara dents retinguts, amigdalitis; i menys freqüentment: sinusitis, rinofaringitis, càncer de gola, i ocasionalment com una aura sensorial que precedeix a una migranya.

## Referències

* ↑ «otàlgia». GEC. [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ Li, John «Otalgia: Background, Pathophysiology, Epidemiology». Medscape, 21-09-2017.
* ↑ «Earache». Emergency Medicine Clinics of North America, vol. 31, 2, 01-05-2013, pàg. 413–42. DOI: 10.1016/j.emc.2013.02.001. PMID: 23601480.
* ↑ «Ear Pain: Diagnosing Common and Uncommon Causes». American Family Physician, vol. 97, 1, 01-01-2018, pàg. 20–27. PMID: 29365233.
# Germà Capdevila i Vernet

Germà Capdevila i Vernet (Buenos Aires, 1970) és un periodista català. Editor de la primera revista per a iPad en català, Esguard, que va aparèixer per la Diada de l'Onze de Setembre de 2012. A partir de 1992 va treballar en la primera agència de notícies de l'Argentina i Amèrica del Sud que va obrir el seu portal a Internet. Primer amb un sistema de tauler d'anuncis i a partir de 1994 ja directament a Internet. L'any 2000 va viure l'explosió de la primera bombolla d'Internet a Miami. L'agència l'havia enviat a preparar un portal de notícies i comerç electrònic que se’n va anar en orris abans de començar, per culpa de la bombolla. Germà Capdevila va publicar l'edició Buenos Aires de Vilaweb. Al setmanari en anglès Catalonia Today va llançar la primera aplicació pròpia per a iPhone d'una revista amb un servei de podcasts en què els articulistes llegien les seves pròpies columnes. Durant el 2013 va posar en funcionament la revista de gastronomia i vins exclusiva per a iPad Sentits. Des de 2016 és el president de l'Associació de Publicacions Periòdiques en Català.

## Referències

* ↑ Saül, Gordillo. Sobirania.cat. Primera. Arenys de Mar: Crea't Edicions, Juny de 2014, p. 177-178. ISBN 978-84-942772-0-7 [Consulta: 28 març 2015]. Arxivat 2015-03-27 a Wayback Machine.
* ↑ «Germà Capdevila, nou president de l'APPEC». La Vanguardia.
# Stockton (Missouri)

Stockton és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 1.960 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stockton tenia 1.960 habitants, 814 habitatges, i 473 famílies. La densitat de població era de 355,3 habitants per km².
Dels 814 habitatges en un 25,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,8% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 41,8% no eren unitats familiars. En el 38,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 20,7% entre 25 i 44, un 18,7% de 45 a 60 i un 26,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.353 $ i la renda mediana per família de 34.427 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.574 $ mentre que les dones 19.688 $. La renda per capita de la població era de 14.540 $. Entorn del 7% de les famílies i el 14,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stockton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stockton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Onifai

Onifai (en sard, Oniài) és un municipi italià, dins de la província de Nuoro. L'any 2007 tenia 766 habitants. És a la regió de Baronia, Limita amb els municipis de Galtellì, Irgoli, Orosei i Siniscola.
Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Giovanni Branchitta | Llista cívica |
# Gran Tribulació

La Gran Tribulació (grec: θλιψις μεγαλη) és un concepte propi de l'escatologia cristiana, basat en alguns textos de la Bíblia. Malgrat que aquesta referència és de fa dos mil anys, molts creients, especialment grups evangelistes, adventistes i Testimonis de Jehovà esperen encara, aquest període anunciat per Jesús als seus deixebles en el Mont de les Oliveres i esmentat a la Bíblia:

## Fets històrics relacionats amb la Gran Tribulació

Al llarg de la història de la humanitat han esdevingut fets de magnituds apocalíptiques tals com:
* La pesta negra en el segle xiv que exterminà a un terç de la població europea, aproximadament 25 milions de morts només a Europa.
* la Primera Guerra Mundial, 8 milions de morts i 6 milions d'invàlids.
* la Segona Guerra Mundial, 60 milions de persones mortes.
Aquestes xifres esfereïdores feren pensar a molts que estaven vivint la Gran Tribulació profetitzada per Jesús.

## Origen del terme

En el llibre de Daniel 12:1 la paraula en hebreu צָרָה (enguixant) és traduït per la Septuaginta com θλίψεως (de la tribulació) "un temps de tribulació com el que no ha existit". Jesucrist esmente el Llibre de Daniel, no solament per l'anunci de la gran tribulació, sinó pel senyal que l'identifica, segons ens diu Mateu 24:15: " Quan veureu instal·lada en el lloc sant l'abominació devastadora de què parla el profeta Daniel".
Tant Daniel com Jesucrist, vinculen un fet històric que esdevindrà en un temps relativament proper, amb la fi dels temps. En el cas de Daniel, es referia en primer lloc a la gran persecució d'Antíoc IV, qui l'any 167 aC suspenguera el ritual en el Temple de Jerusalem, ordenà la destrucció de les Escriptures jueves i prohibí l'observança del Sàbat i les altres normes de la Llei mosaica. El desembre d'aquell any fer erigir un altar a Zeus en el Temple de Jerusalem, el que fou considerat pels jueus שִׁקּוּץ שֹׁמֵם shiqus shomem, la "abominació de la desolació".
Jesús quan parla de la Gran Tribulació als seus deixebles, parla com si la fi del món fos imminent en el seu present proper, i com a màxim dins la seva generació. Malgrat això nombrosos grups de creients cristians segueixen esperant la Gran tribulació i l'arribada del regne de mil anys de Jesucrist.

## Referències

* ↑ Bíblia Catalana interconfessional
* ↑ LaHaye, Biblia de Estudio de Profecía 2002. p. 1372
* ↑ Daniel 9:27,11:31,12:11
* ↑ Vidal Manzanares, César 1993. Los documentos del Mar Muerto: 37. Madrid: Alianza. ISBN 84-206-9680-3
* ↑ Mateu 24:1-14
* ↑ Mateu 24:34
# Nullus sucumbere vel superari possit qui illum in bello detulerit

Nullus sucumbere vel superari possit qui illum in bello detulerit o ningú que ha portat [una arma amb virtuts especials] durant un conflicte pot perdre o guanyar una batalla és una locució llatina medieval. Surt del tractat jurídic De Batalla del 1251 atribuït a Pere Albert, que reglementava els duels, als quals no era considerat net fer intervenir la voluntat de déus, però que la victòria només podia ser el resultat dels capacitats humanes dels adversaris.
Jaume I va aplicar aquest principi a la sentència emesa al plet entre d'Arnau de Cabrera que volia anul·lar la victòria de Bernat de Centelles al seu duel amb Bernat de Cabrera. Arnau de Cabrera feia valer que de Centelles només havia pogut guanyar en utilitzar una arma deslleial, l'Espasa de Vilardell, una espasa de vertut que haurià fet invincible el seu portador.
És l'aplicació medieval del principi del fair play que estipula que no es lluita o juga net quan dos adversaris no utilitzen armes iguals o lluiten amb poders màgics.

## Referències

* ↑ «Nullus sucumbere vel superari possit qui illum in bello detulerit». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Oriol Miró i Martí, «» Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., La imaginación herida reconstruye lo que fue: Pablo Piferrer como recopilador de leyendes catalanes tradicionales (castellà), Biblioteca Miralles, 2004, pàgina 5 (en català: en català: La imaginació ferida reconstrueix el que va ser: Pablo Piferrer com recopilador de llegendes catalanes tradicionals)
* ↑ Diego de Monfar Sors. José Eusebio Monfort. Historia de los condes de Urgell (en castellà). II, 1853.
# Castagnaro

Castagnaro és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 80 quilòmetres al sud-oest de Venècia i a uns 50 quilòmetres al sud-est de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 3.663 habitants.
Castagnaro limita amb els següents municipis: Badia Polesine, Giacciano con Baruchella, Terrazzo i Villa Bartolomea.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Església

«Església» té aquests significats:
* Església (arquitectura), temple on els cristians es reuneixen i celebren culte.
* Església (institució), estructura orgànica d'una religió cristiana.
* Església universal, congregació dels fidels cristians en virtut del baptisme.
* Església o diòcesi, territori i llocs de la jurisdicció dels prelats, o conjunt dels seus súbdits.
# Ora sí ¡tenemos que ganar!

Ora sí ¡tenemos que ganar! o Ora sí tenemos que ganar és una pel·lícula mexicana del 1981 produïda per la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic i dirigida per Raúl Kamffer. Va ser guanyadora en 1982 del Premi Ariel a la millor pel·lícula.

## Argumento

Els abusos de l'autoritat i de l'empresari d'un poble miner fan que els obrers, influïts per la lectura dels articles de Ricardo Flores Magón en el periòdic Regeneración, s'organitzin clandestinament i s'amotinin contra l'estatunidenc Mister Creel, amo de la mina, que es nega a rescatar a un grup d'obrers atrapats per una ensulsiada.

## Elenc

* Manuel Ojeda - Juan Carballar
* Patricia Reyes Spíndola - Adela
* Carlos Castañon
* Amado Zumaya
* Pilar Souza
* Eduardo López Rojas - Sebastián
* Ana Ofelia Murguía - Eduviges
* María del Carmen Farías
* Rocío Sagahón
* Farnesio de Bernal
* Martín Palomares
* Chadwick Minge

## Comentaris

* La història està basada en els contes de Ricardo Flores Magón publicats en el periòdic Regeneración.
* La pel·lícula va ser rodada en el complex miner de Real del Monte a l'Estat d'Hidalgo.
* L'amo de la mina, Mister Creel, guarda semblances amb William C. Greene propietari de la Cananea Consolidated Copper Company durant la Vaga de Cananea en 1906.
* El personatge de l'Apòstol, agitador d'origen burgès, es basa en el conte "El Apòstol" publicat en Regeneración el 7 de gener de 1911.
* En 1982 va guanyar el Premi Ariel per millor Pel·lícula, Direcció, Fotografia i Edició.

## Premis

En la XXIV edició dels Premis Ariel va obtenir quatre premis Ariel en categories de les més importants:
* Millor pel·lícula
* Millor direcció
* Millor edició
* Millor fotografia.

## Referències

* ↑ Ora sí ¡tenemos que ganar! a cinema22
* ↑ Ora sí ¡tenemos que ganar! a México es Cultura
* ↑ KAMFFER Cardoso, Raúl Arxivat 2007-11-07 a Wayback Machine. del sitio Escritores del Cine Mexicano de la UNAM. Consultado el 15-11-13.

## Enllaços externs

* Ora sí ¡tenemos que ganar! a YouTube
# Nullemont

Nullemont és un municipi francès situat al departament del Sena Marítim i a la regió de Normandia. L'any 2017 tenia 135 habitants. El primer esment escrit «Nuillemont» data del segle xii.

## Demografia

El 2007 la població de fet de Nullemont era de 111 persones, 44 famílies i 58 habitatges. La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 63 persones. Hi havia una empresa de construcció, una empresa de comerç i reparació d'automòbils i una entitat de l'administració pública. L'any 2000 a Nullemont hi havia sis explotacions agrícoles que conreaven un total de 153 hectàrees. Hi havia una escola maternal integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes.

## Referències

* ↑ Nègre, Ernest. Toponymie générale de la France (en francès). 2, 1996, p. 998. ISBN 2600001336.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Casta chalavadi

Els Chalavādi (Chalawadi, Chalwadi, Chelvadi, Chelavadi) son una de les castes reconegudes de l'Índia, pertanyent principalment a Karnataka, que generalment s'anomenen Adi Dravida, Adi Karnataka (Balagai), Channaiah o Channayya (districtes de Bidar, Belgaum, Bijapur i Dharwar)), Toti, Byagara, Whalliaru o Whallias, Holia o Mha'rs (divisió de Belgaum).
Pertanyen als servents de la mà dreta o a la secció de divuit castes de la comunitat, així com els guardians dels seus símbols, que son la campana i el cullerot (Gandadabatlu). Aquests estan fets de llautó i estan units entre si per una cadena del mateix metall i, de vegades, es col·loquen abans del Sangameshwara gaddige i del Pūjā. Els seus membres fan servir, entre ells, el terme Balagai ja que es classifiquen entre les divuit castes que formen la secció de la mà dreta dreta de la comunitat als països dravidians.
Els chalavadi van ben vestits i amb una manta sota el braç. Porten una imatge de llautó de Shiva asseguda sobre un toro. La imatge queda eclipsada amb la caputxa d'una serp i es fixa a l'extrem superior d'una cullera de llautó. Una campana de llautó penja del mànec de la cullera fins al davant del genoll del chelvadi. De tant en tant, el chelvadi canta himnes en honor de Shiva i fa sonar la campana.

## Origen

Es diu que els chalvadis eren deixebles del savi Basava. Arribaren amb el maharaja de l'imperi Vijayanagar i es van establir a diferents districtes. Es consideren la casta de la mà dreta, a diferència de la mà esquerra que són els Madars o Madiga.
Els chalavadis eren treballadors agrícoles entre el segle XVII i el segle xviii i es van dividir en Kuliyalugalu (treballadors contractats) i Muladalugalu o Mulada Holeya (serfs hereditaris) segons la naturalesa de l'ocupació de la societat agrària.

## Subdivisions
### Karnataka

Les seccions importants d'holeyas eren els pombada (ballarins de Bhuta), els bakuda o mundala, els holeya o mari holeya, la koragar (cistellers) i nalke (Ballarins de Bhuta). però només els holeya o mari holeya es consideren chalavadis, no els altres.

## Referències

* 1 2 «Madiga, Chaluvadi communities seek internal reservation» (en Indian English). The Hindu, 08-02-2007.
* 1 2 Singh, Kumar Suresh. The Scheduled Castes (en anglès). 10. Oxford University Press, 1995, p. 297. ISBN 9780195637427.
* 1 2 «Mention caste as Chalavadi in census, vedike urges members of sub-castes» (en anglès). The Indu, 25-03-2015. [Consulta: 11 novembre 2020].
* ↑ Rao, Nandalike Jagannath Usha. Deprived Castes in India: A Profile of Karnataka (en anglès). Chugh Publications, 1981, p. 335.
* ↑ «Discontent in ‘left’ group of SCs may cost BJP dear» (en Indian English). The Hindu, 07-03-2009.
* ↑ Bhat, N. Shyam. South Kanara, 1799-1860: A Study in Colonial Administration and Regional Response (en anglès). Mittal Publications, 1998, p. 194. ISBN 9788170995869.
* ↑ Bhat, N. Shyam. South Kanara, 1799-1860: A Study in Colonial Administration and Regional Response (en anglès). Mittal Publications, 1998, p. 26. ISBN 9788170995869.
# Solallong

Solallong és una masia de Sora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular construïda amb pedres irregulars, totxo i morter i actualment està parcialment arrebossada. El teulat és a doble vessant. Adossada a la casa es conserven diverses construccions que encara s'utilitzen pel bestiar i que donen a la casa un pati tancat davant de la façana. Actualment el cos de la casa es troba modificat amb escales i distribuïdors per tal de condicionar-la com a residència temporal, trencant exteriorment la uniformitat de la casa.

## Història

Solallong fou un dels masos de la vella demarcació de Sant Pere al Pla, sufragània de la parròquia de Sant Pere de Sora. Durant molt de temps va ser l'única casa habitada de la contrada, i la seva propietat anava des de l'antic mas dit Vilaseca, prop de Sant Miquel de Gallifa, a la meitat de les terres de Cussoms, que compartia amb l'Espadaler. Tenir units els masos de Solanelles des Pla, Noguer des Pla, Castells des Pla i fins i tot el propi Sant Pere al Pla.

## Referències

* 1 2 «Solallong». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].