OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Glòria de l'Enterrament del comte d'Orgaz

La Glòria de l'Enterrament del comte d'Orgaz, és una obra atribuïda a El Greco o al seu obrador, la qual és una còpia de la part superior de L'enterrament del comte d'Orgaz, una de les obres cabdals del mestre cretenc. És un oli sobre llenç que es conserva al Nationalmuseum d'Estocolm.
Al segon inventari realitzat per Jorge Manuel Theotocópuli després de la mort del seu pare, hi consten un Entierro en Santo Tomé i un "borroncito" (un esbós), de l'Enterrament, que no poden ser aquesta pintura, que no representa la part inferior sinó la part superior, o sigui, la Glòria.

## Temàtica de l'obra

El Greco o el seu obrador solien realitzar vàries versions i còpies de les obres més representatives, però no és aquest el cas de L'enterrament del comte d'Orgaz. Es tractava d'una llegenda de caràcter local, que només podia interessar a una clientela molt concreta. A més, la part inferior, «terrenal» implicava molts personatges, veritables retrats, i significava una realització molt costosa. Tanmateix, és remarcable que de la part superior –que s'hauria pogut aprofitar separadament– només s'hagi conservat aquesta obra.

## Procedència

* Col·lecció de Rolf de Maré, Estocolm.
* Adquisició del Museu l'any 1966

## Referències

* ↑ Wethey, 1967, p. 211.
* ↑ Wethey, 1967, p. 212.
* ↑ «Count Orgaz' Funeral». [Consulta: 1r desembre 2019].

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin. El Greco y su Escuela (Volumen-II) (en castellà, traduït de l'anglès). Madrid: Ediciones Guadarrama, 1967.
# Goehner

Goehner és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 186 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Goehner tenia 186 habitants, 75 habitatges, i 48 famílies. La densitat de població era de 422,4 habitants per km².
Dels 75 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,3% hi vivien parelles casades, en un 1,3% dones solteres, i en un 34,7% no eren unitats familiars. En el 29,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 27,4% de 45 a 60 i un 18,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.143 $ i la renda mediana per família de 58.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.159 $ mentre que les dones 30.893 $. La renda per capita de la població era de 19.782 $. Cap de les famílies i l'1,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Goehner». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Goehner». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Greenville (Delaware)

Greenville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Delaware. Segons el cens del 2000 tenia 2.332 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Greenville tenia 2.332 habitants, 1.190 habitatges, i 679 famílies. La densitat de població era de 328,6 habitants/km².
Dels 1.190 habitatges en un 17,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,8% hi vivien parelles casades, en un 3,9% dones solteres, i en un 42,9% no eren unitats familiars. En el 38,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,57.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,4% tenia menys de 18 anys, un 4% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 29% de 45 a 60 i un 25,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 76.674 $ i la renda mediana per família de 136.876 $. Els homes tenien una renda mediana de 72.083 $ mentre que les dones 46.563 $. La renda per capita de la població era de 83.223 $. Cap de les famílies i el 0,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greenville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greenville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gobiosoma robustum

Gobiosoma robustum és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Golf de Mèxic i Jamaica.

## Referències

* ↑ Girard, C. F. 1858. Notes upon various new genera and new species of fishes, in the museum of the Smithsonian Institution, and collected in connection with the United States and Mexican boundary survey: Major William Emory, Commissioner. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 10: 167-171.
* ↑ «Gobiosoma robustum». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Böhlke, J.E i Robins, C.R., 1968. Western Atlantic seven-spined gobies, with descriptions of ten new species and a new genus, and comments on Pacific relatives., Proc. Acad. Nat. Sci. Phila., 120(3):45-174.
* Briggs, J.C., 1951. A review of the clingfishes (Gobiesocidae) of the Eastern Pacific with descriptions of new species., Proceedings of the California Zoological Club, 1:57-108.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F., 1971. A revision of the eastern Pacific species of the gobiid fish genus Gobiosoma, with a discussion of the relationships of the genus. Ph.D. diss. Univ. California, San Diego., University of California:213 pp.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R. i G.C. Ray 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gran Malvina

Gran Malvina (en anglès: West Falkland) és la segona illa en superfície de les Illes Malvines ocupa 4.532 km². És una illa amb turons i està separada de l'illa Soledad per un braç de mar anomenat Falkland Sound. Només està habitada per 144 persones (2001). L'assentament principal és Port Howard a la costa oest.

## Geografia i fauna

La principal serralada és Hornby Hills i Mont Adam és el cim més alt amb 700m. Abans es pensava que Mont Robinson, de 695 m, era el cim més alt i Argentina va transferir el nom de Monte Independencia del Mont Robinson al Mont Adam. El pasturatge d'ovelles és la principal ocupació de l'illa, on també hi ha colònies importants de pingüins i cormorans. També hi ha pesca als dos rius principals Warrah i Chartres.
El segle xix cap a 1875, es va extingir la guineu de les Malvines o warrah (Dusicyon australis) anomenat per Louis Antoine de Bougainville, loup-renard (llop-guineu). Hi ha elefants marins a la costa.

## Història

El capità John Strong hi va fer el primer desembarcament registrat el 1690.
Fins al 1868 aquesta illa no va ser habitada.
Durant la guerra de les Malvines de 1982 Fox Bay, Port Howard i Illa Pebble van ser ocupades per les tropes argentines.

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* ↑ «Falklands.info Geography». web page. [Consulta: 24 juliol 2010].
* ↑ «The Toponymy of the Falkland Islands as recorded on maps and in gazetteers (Para 14)». Permanent Committee on Geographic Names (Crown Copyright), 2006. [Consulta: 5 març 2010].
# Goniostemma punctatum

Goniostemma punctatum és una espècie planta que pertany a la família de les Asclepiadaceae. És un endèmic a la Xina.

## Enllaços externs

* Goniostemma punctatum China Plant Specialist Group 2004..
* 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Descarregat el 29 de novembre de 2013.
# Guillem de Sant Vicenç

Guillem de Sant Vicenç (segle xii – segle xiii) fou un noble català.
Va participar en la Conquesta de Mallorca empresa per Jaume el Conqueridor en la host disposada per Guillem II de Montcada i de Bearn.

## Referències

* ↑ Pérez i Pastor, 2014, p. 64.

## Bibliografia

* Pérez i Pastor, P. «El repartiment feudal de Mallorca: la porció del comte d'Empúries (1230-1235)». Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana: Revista d'Estudis Històrics, 70, 2014, pàg. 51-73.
# Gueberschwihr

Gueberschwihr (en alsacià Gawerschwihr) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 816 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 796 | 840 | 779 | 727 | 703 | 816 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Annie Humbrecht | |
| 2008- | Roland Husser | |
# Hans Gude

Hans Fredrik Gude (Oslo, 13 de març de 1825 - Berlín, 17 d'agost de 1903) fou un pintor noruec, un dels màxims representants del nacionalisme romàntic d'aquest estat. Entre les seues obres mestres hi ha paisatges com Muntanyes altes (Høifjæld) i La processó nupcial a Hardanger (Brudeferden i Hardanger), aquesta darrera en conjunt amb Adolph Tidemand.

## Biografia

Fou un xiquet prodigi, que començà la seua educació artística al 1837 com a deixeble del pintor danès Johannes Flintoe, per després ingressar a l'Escola Estatal d'Arts i Artesanies, a Cristiania (Oslo). Als setze anys marxa a Düsseldorf, Alemanya; ací prengué classes privades abans d'entrar en l'acadèmia d'art, on seria alumne d'Andreas Achenbach. La seua carrera professional es realitzà sobretot a Alemanya, on treballà com a mestre d'art a Düsseldorf, Karlsruhe, i en els darrers vint anys de la seua vida a Berlín.
Gude rebé en vida algunes condecoracions estrangeres i reconeixements honorífics. El 1893 el nomenaren cavaller amb la gran creu de l'Orde de Sant Olaf. Fou la primera persona a ser sepultada al bosc dels il·lustres al cementeri del Salvador de Cristiania, quan aquest s'inaugurà, al 1903.

## Obra

Les seues pintures paisatgístiques il·lustren la grandesa dels paisatges noruecs, molt sovint idíl·lics, on destaquen les muntanyes. En una etapa posterior, els motius de les obres se centren en la costa. L'ús de la llum i l'ombra, els núvols i l'alba, és típic de moltes pintures seues. La natura i els seus elements es representen en tota la força, mentre que la presència humana a penes perceptible, hi és totalment marginal.
Potser la seua pintura més coneguda és La processó nupcial a Hardanger, que creà en col·laboració amb Adolph Tidemand. Gude hi pintà el paisatge i Tidemand les persones. El quadre era una comanda del Teatre de Cristiania al 1849, on un cor interpretava una peça de Halfdan Kjerulf i Andreas Munch sobre el mateix tema. En aquest temps tant Gude com Tidemand eren a Noruega a causa dels avalots revolucionaris d'Europa Central.
Cal valorar-lo com a preceptor i inspirador de tota una generació de pintors. El suport acadèmic i econòmic que donà a alguns artistes després cèlebres contribuí a crear els ciments del que seria una època daurada en la pintura noruega.

## Referències i bibliografia

* Frode Haverkamp. Hans Gude. Aschehoug, 1992.
* Hans Gude. Af Hans Gudes liv og værker: kunstnerens livserindringer. Utgitt og med en biografisk indledning af Lorentz Dietrichson, 1899.
# Hans Günther Aach

Hans Günther Aach (Oldenburg, 2 d'octubre de 1919 - Aquisgrà, 4 de desembre de 1999), fou un botànic alemany.

## Vida

Aach va néixer a Oldenburg. Va obtenir el doctorat el març 1952 a la Facultat de Matemàtiques i Ciències Naturals de la Universitat de Göttingen. El juliol del 1961 va presentar la seva tesi doctoral a la Universitat de Colònia. Va passar diversos mesos com a professor visitant a la Universitat de Califòrnia a Berkeley i a la Universitat Stanford. El 31 de desembre de 1962 va ser nomenat Professor Extraordinari de Botànica a la RWTH Aachen University. A partir del 12 de gener de 1965 va ser nomenat director de l'Institut Botànic de la Càtedra de Botànica al mateix lloc. Es va retirar l'1 de març de 1984.
L'èmfasi del seu treball científic va ser en proteïnes en virus. Va col·laborar en el Handbuch der Biologie.

## Obres

* Abriss der Botanik für Studenten der Medizin und der Naturwissenschaften. Berlín 1948
* Über Wachstum und Zusammensetzung von Chlorella pyrenoidosa bei unterschiedlichen Lichtstärken und Nitratmengen. Göttingen 1952
* Dau Viren. Akademische Verlags-Gesellschaft Athenaion, Konstanz 1960
* Zur Konstanz der Aminosäurenzusammensetzung im Eiweißanteil des Tabakmosaikvirus. Köln 1961
* Zum Problema der Viruseiweisssynthese en zellfreien Chlorellasystemen. Westdeutscher Verlag, Köln 1968

## Referències

* ↑ World Who's Who in Science - From Antiquity To The Present. First Edition. Marquis-Who's Who Incorporated, University of Chicago, 1968, p. 1.
* ↑ Ludwig von Bertalanffy (ed.): Handbuch der Biologie. Akademische Verlags-Gesellschaft Athenaion, Wiesbaden 1942-1977

## Bibliografia

* Kürschners Deutscher Gelehrten-Kalender. Vol. 1, 1966.

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Hans Günther Aach» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
# Guerra Anglonepalesa

La Guerra Anglonepalesa fou un conflicte bèl·lic que va enfrontar als britànics i els gurkhes de Nepal que va durar del 1814 al 1816.
Del 1804 al 1812 els incidents fronterers entre Nepal i els britànics foren constants. Finalment es van nomenar comissionats per delimitar la frontera i investigar la situació per arranjar tots els problemes; el resultat de la investigació va demostrar que els incidents eren responsabilitat dels nepalesos (1813) i un destacament de regulars va prendre possessió de les zones en disputa. Però quan el destacament es va retirar a la temporada de pluges (1814), les estacions de policia foren atacades per grups de nepalesos i la Companyia Britànica de les Índies Orientals va declarar la guerra (novembre de 1814).
La invasió dels territoris gurkhes va començar per l'oest, darrer del Jumna i prop del Sutlej; els atacs als forts gurkhes protegits per empallissades o situats a altures estratègiques, foren rebutjats repetidament. la resistència més forta fou a Kalanga prop de Dehra, on el general Gillespie va morir mentre encoratjava als seus homes per renovar l'atac. El 1815 Sir David Ochterlony va agafar el comandament. Finalment, en una sèrie d'operacions els gurkhes foren expulsats de les muntanyes de Malaun i el seu nou comandant Amar Singh i el seu fill van haver de capitular i es va autoritzar la seva retirada del territori a l'oest del Kali (1815). També a Kumaon els britànics van expulsar els gurkhes (1815) i a causa d'aquestos èxits es va signar una treva el novembre de 1815 i una pau provisional a Sugauli el 2 de desembre de 1815.
Però com que el raja no va posar la seva signatura es va decidir reprendre la guerra i marxar contra la capital nepalesa; les preparacions a gran escala es van iniciar immediatament i un exèrcit es va concentrar a Saran, amb 13.000 regulars, de les quals tres mil eren europeus, i un gran nombre d'irregulars. A finals de gener del 1816 l'exèrcit va avançar des de Bettiah cap a Katmandú, un terreny molt difícil que els obligava a avançar per llits secs de rius i torrents i per la vora de penya-segats; els gurkhes a més oferien una ferotge resistència encara que foren derrotats en diversos xocs; al final els britànics van arribar a un punt a tres dies de marxa de la capital. Vegen que tota resistència era inútil i que si els britànics avançaven més conqueririen el país, els nepalesos van enviar un ambaixador al quarter britànic demanant la pau.
El 14 de març de 1816 el tractat de Sugauli de 1815 fou ratificat pel raja; per aquest tractat Nepal perdia un terç del seu territori (Sikkim, Himachal Pradesh, Uttarakhand i Terai, si bé part del Terai li fou retornat en una revisió del tractat el mateix 1816).

## Vegeu també

* Saklana.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Guerra de la galleda

La Guerra de la Galleda (en italià: Guerra della secchia rapita) o guerra de la galleda robada es va lliurar el 1325 entre les ciutats-estat de Bolonya i Mòdena. La guerra va ser un dels múltiples conflictes entre els güelfs i els gibel·lins i va tenir lloc a la regió d'Emília-Romanya, al nord d'Itàlia. La vencedora va ser la ciutat de Mòdena després de la batalla de Zappolino, l'únic esdeveniment de la guerra.
Un mite comú entorn a la Guerra de la Galleda és que va ser causada perquè els modenesos van robar una galleda d'un pou bolonyès. Això no obstant, aquesta teoria és considerada incorrecta perquè segons els relats més precisos de l'època els modenesos es van emportar la galleda com a trofeu de guerra. El casus belli que va iniciar el conflicte va ser la captura per part de les tropes modeneses del castell bolonyès de Monteveglio.

## La batalla de Zappolino

Després de la traïció de Monteveglio, Bolonya va mobilitzar un exèrcit de 32.000 homes. Els soldats van marxar cap a Mòdena el 15 de novembre de 1325 i van lluitar contra 7.000 modenesos comandats per Bonacolsi que es trobaven a Zappolino, una zona que pertanyia al territori bolonyès.
Les tropes de Bolonya van ser derrotades i van fugir cap a les muralles de la seva ciutat. Es calcula que van morir uns 2.000 homes a cada bàndol.
Alguns relats afirmen que els modenesos van robar una galleda d'un pou situat just als afores de Zappolino com a trofeu de guerra. La galleda de roire encara continua a la ciutat de Mòdena i està conservada a l'Ajuntament.

## Referències

* ↑ Álvarez, Jorge. «Zappolino, la batalla medieval causada por el robo de un cubo» (en espanyol europeu), 22-11-2016. [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ ««La battaglia di Zappolino e la storia della secchia rapita»» (en italià). GeminiMTB. [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ Lenzi, Vittorio. La battaglia di Zappolino e La secchia rapita (en italià). Modena: Edizioni Il Fiorino, 1995.
* ↑ Heywood, William «Cronica modense» (en anglès). Palio and ponte: an account of the sports of central Italy from the age of Dante to the XXth Century, 1904, pàg. 21.
* ↑ «Alessandro Tassoni | Poet, Satirist, Historian | Britannica» (en anglès), 21-04-2024. [Consulta: 21 maig 2024].
# Guillaume de Maleville

Guillaume de Maleville (Sarlat e La Canedat, 30 d'agost de 1805 - París, 25 de desembre de 1889), marquès de Maleville, fou un advocat i polític francès.
Nomenat pare de França el 21 de juliol de 1846, es va mantenir fidel a la família Orleans després de la Revolució francesa de 1848, i no va voler unir-se al Segon Imperi Francès.

## Referències

* ↑ Notice de personne "Maleville, Guillaume Jacques Lucien de (1805-1889)" | BnF Catalogue général - Bibliothèque nationale de France.
* ↑ «LEONORE | MALEVILLE DE Guillaume Jacques Lucien». [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ «Anciens sénateurs IIIème République : de MALEVILLE Guillaume». [Consulta: 6 març 2021].
# Guillaume de Morlaye

Guillaume de Morlaye (c. 1510 $^{(Gregorià)}$ - c. 1558 $^{(Gregorià)}$) fou un llaütista, guitarrista, compositor i editor de música renaixentista francesa.
Va ser deixeble d'Alberto da Ripa quan va viure a París, un temps més tard Morlaye publicà sis col·leccions de Tabulature de Leut escrits per aquell mestre.
Va obtenir d'Enric II el 1552 una autorització per publicar durant deu anys, i va publicar entre 1553 i 1558 quatre col·leccions per al llaüt en col·laboració amb Michel Fezandat. També va publicar tres llibres de les seves obres escrits el 1552-1553 per a guitarra renaixentista amb quatre cors, que contenien fantasies i danses, així com arranjaments per a llaüt de Pierre Certon i Claudin de Sermisy.

## Referències

* (en) Hannu Annala et Heiki Mätlik, Handbook of Guitar and Lute Composers, Mel Bay (lire en ligne [archive])
Sources
* (en) "Guillaume de Morlaye". Retrieved 27 September 2011.
# Henri Paternóster

Henri Paternóster (Etterbeek, 9 de gener de 1908 - Brussel·les, 30 de setembre de 2007) fou un tirador d'esgrima belga, especialista en floret, que va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu.
El 1936, als Jocs de Berlín, fou cinquè en la prova del floret per equips del programa d'esgrima. El 1948, una vegada finalitzada la Segona Guerra Mundial, va disputar el Jocs de Londres, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del floret per equips, mentre en la prova individual quedà eliminat en sèries.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Henri Paternóster». [Consulta: 1r agost 2022].
# Mikel Soto Nolasco

Mikel Soto Nolasco (Pamplona, 1978) és un escriptor basc llicenciat en Història. El 2022, Pol·len Edicions va publicar una edició bilingüe del seu primer poemari, Quan els focs cremen, en què narra la pròpia experiència de participar de la kale borroka i de les implicacions d'entregar-se a la lluita per l'alliberament del País Basc.
L'any 2002 va ser detingut per la Guàrdia Civil a Castelló de la Plana, traslladat a la caserna de Tres Cantos, on va romandre incomunicat durant onze dies i va patir tortures i, finalment, va ser acusat per l'Audiència Nacional de dirigir el comando Urbasa i d'haver assassinat un regidor de Leitza d'Unió del Poble Navarrès. Dos anys més tard, ell i els altres tres companys acusats de formar part del comando Urbasa van ser posats en llibertat provisional, exculpats del delicte d'assassinat i condemnats per «col·laboració amb banda armada en grau de temptativa».

## Obra publicada
### Biografia

* Unamuno (2006, Elkar, coautoria amb Iñaki Soto)

### Poesia

* Suak pizten direnean (2020, Elkar)

## Referències

* ↑ Sarriugarte Mochales, Danele. «Esango nuke baxu gaudela, zentzu guztietan». Argia. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ Pascual Mollà, Jordi. «A la presó vaig ser feliç i em sentia lliure», 21-09-2022. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ Busquets Figueras, Nina. «Versos que supuren foc». Núvol, 13-10-2022. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ Zabala, Begoña. «Soy un superviviente de la tortura» (en castellà). Viento Sur, 20-05-2022. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ «Mikel Soto recuerda las torturas de hace 20 años: «No queremos revancha, sí reconocimiento»» (en castellà). Naiz, 28-02-2022. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ Martínez, Isabel C. «El Gobierno vasco pide que se investigue la prisión de cuatro personas exculpadas» (en castellà). El País [Madrid], 30-03-2004. ISSN: 1134-6582.