OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Article cinc de la Constitució dels Estats Units

L'article V de la Constitució dels Estats Units descriu el procés mitjançant el qual la Constitució pot ser modificada pel Congrés dels Estats Units o per una convenció nacional mitjançant la sol·licitud, d'almenys, dues terceres parts dels estats.

## Text

El text de l'article cinc de la constitució dels Estats Units diu així:
| « | (català) El Congrés, quan sigui que dos terços de les dues Cambres ho considerin necessari, proposarà esmenes a aquesta Constitució, o, a requisició de les Assemblees Legislatives de dos terços dels diversos estats, convocarà una Convenció perquè proposi esmenes, les quals, en qualsevol cas, seran vàlides per a tot intent i propòsit, com a part d'aquesta Constitució, un cop ratificades per les assemblees legislatives de tres quarts dels estats, o per Convencions en tres quarts dels mateixos, segons una o altra manera de ratificació sigui proposat pel Congrés; considerant que cap esmena que sigui feta abans de l'any mil vuit-cents vuit podrà afectar de cap manera a les clàusules primera i quarta de la novena secció de l'article primer; i que cap Estat, sense el seu consentiment, serà privat de la seva mateixa sufragi al Senat. | (anglès) The Congress, whenever two thirds of both Houses shall deem it necessary, shall propose Amendments to this Constitution, or, on the Application of the Legislatures of two thirds of the several States, shall call a Convention for proposing Amendments, which, in either Case, shall be valid to all Intents and Purposes, as part of this Constitution, when ratified by the Legislatures of three fourths of the several States, or by Conventions in three fourths thereof, as the one or the other Mode of Ratification may be proposed by the Congress; Provided that no Amendment which may be made prior to the Year One thousand eight hundred and eight shall in any Manner affect the first and fourth Clauses in the Ninth Section of the first Article; and that no State, without its Consent, shall be deprived of it's equal Suffrage in the Senate. | » |

## La proposta

Si almenys dos tercers parts de les legislatures d'Estats ho sol·liciten, el Congrés ha de convocar una convenció per proposar una esmena constitucional. Aquest tipus de convenció mai ha succeït.

## Ratificació

Després de la proposta oficial, una esmena constitucional ha de ser ratificada per les legislatures de, o per convencions dins de, almenys tres quartes parts dels estats.

## Referències

* ↑ Arxiu nacional i administració de documents dels Estats Units d'Amèrica. «The Constitutional Amendment Process» (en anglès). archives.gov.

## Enllaços externs

* Kilman, Johnny and George Costello (Eds). (2000). Arxivat 2008-12-11 a Wayback Machine.The Constitution of the United States of America: Analyis and Interpretation. Arxivat 2008-12-11 a Wayback Machine.
* CRS Annotated Constitution: Article 5
* Unamendments, by Jason Mazzone, Iowa Law Review, Vol. 90, p. 1747-1855, 2005.
# Argenteau

Argenteau (en való Årdjetea) és una nucli de la ciutat de Visé, a la província de Lieja de la regió valona de Bèlgica, al marge dret del Mosa. Un petit rierol, la Julienne, afluent del Mosa rega el poble al seu marge, la ciutat de Visé va crear un parc d'unes 80 hectàrees a l'entorn dels seus estanys.

## Història

Tot hi trobar-s'hi traces d'una ocupació paleolítica, la primera menció del nom actual data del 1040. El castell fortificat es va construir des del segle x en cim d'un espadat al marge del Mosa, per a protegir la regió contra les invasions dels Vikings. Durant segles, va ser el subjecte de cobejança de tots els invasors de la regió, fins a la seva destrucció per a les tropes francesos el 1674.
El 1347 les tropes d'Engelbert de la Mark, príncep-bisbe de Lieja van assetjar el castell, poc després, la ciutat de Visé esdevindrà una bona vila. Junts van oposar-se al peatge imposat per Renaud III, senyor del lloc, per al passatge de les barques al Mosa. Els liegesos van derrocar-lo per una primera vegada.
Durant la guerra dels Vuitanta Anys els espanyols i els neerlandesos van disputar-se la regió. De 1634 a 1643 les tropes castellanes van assetjar Argenteau.
El 1674-75, els francesos prenen Argenteau per a la primera vegada. En foragitar els austríacs, el 1792, les tropes revolucionàries van ocupar la regió per a la segona vegada. El 1815 va integrar-se al Regne Unit dels Països Baixos i el 1830 l'estat nou belga.
Lluís-Antoni de Claris, comte de Clermont, va fer erigir el castell actual el 1683 damunt les ruïnes de la fortificació devastada. Després passà a les mans de la família de Mercy-Argenteau, de la qual un fill, Francesc, va esdevenir camarlenc de Napoleó. Al jardí es troba un cedre notable plantejat el 1804.
A la fi del segle xviii va començar l'explotació del carbó a la mina per a la companyia Argenteau-Trembleur: una unió que reuneix la mina de Trembleur i la d'Argenteau. Era la darrera mina que es va tancar a Valònia, el 31 de març de 1980. Excepte per al molí, això va significar la fi de la història industrial del poble, que va canviar-se en dormitori per a les ciutats properes de Lieja i de Visé.
El molí de la Société Coopérative d'ARgenteau SCAR també anomenat molí Moureau es destaca a la riba del Mosa. Des de la darrera transformació als anys 1960 només serveix per a moldre aliments per bestiar. Hi ha un projecte de restaurar l'edifici per a instal·lar-hi els serveis de policia del Mosa inferior.
Era un municipi independent fins al 1977, quan va fusionar amb Visé.

## Persones famoses

* Florimond de Mercy-Argenteau, ministre plenipotenciari del Països Baixos austríacs
* François de Mercy-Argenteau (1780-1869), camerlenc de Napoleó
* François Walthéry, (1946-…) dibuixant d'historietes il·lustrades

## Referències

* ↑ Geologica Belgica (en anglès). vol.7. Société belge de géologie, 2004, p. 290.

## Enllaços externs

* web de la ciutat de Visé Arxivat 2009-06-18 a Wayback Machine.
* web oficial d'Argenteau amb imatges històriques
* Fotos del castell actual
# Argentenay

Argentenay és un municipi francès, situat al departament del Yonne i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 97 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Argentenay era de 97 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 82 habitatges, 41 eren l'habitatge principal de la família, 33 eren segones residències i 8 estaven desocupats. 81 eren cases i 1 era un apartament. Dels 41 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 10 en tenien tres, 14 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 23 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Argentenay el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 54 persones, 43 eren actives i 11 eren inactives. De les 43 persones actives 42 estaven ocupades (24 homes i 18 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 11 persones inactives 2 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 2 d'empreses de construcció i 1 d'una empresa d'informació i comunicació.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un paleta i 1 electricista.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Argentenay a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Argentenay a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Aufidi Namusa

Aufidi Namusa (en llatí: Aufidius Namusa) va ser un escriptor i jurista romà, un dels nombrosos deixebles de Servi Sulpici. Probablement formava part de la gens Aufídia, una gens romana d'origen plebeu.
Hi va haver deu deixebles de Servi Sulpici que van escriure els seus propis llibres seguint el camí del mestre. A partir de les obres d'altres, Namusa va compilar una obra dividida en cent vuitanta llibres. Aquesta obra és citada per Ulpià, Javolè i Juli Paule.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1137.
# José Sancho (cantaire)

José Vicente Sancho va ser un cantaire de Castelló de la Plana.

## Biografia

Va néixer en Morella els pares eren Pere Antoli i Tomasa Antoli, va ser batejat el 9 de novembre de l'any 1692. Va entrar com a infant del cor de l'església de Castelló el 8 de novembre de 1706. En abandonar el seu càrrec el 17 de gener de 1708, va rebre 12 lliures, un sou i vuit diners. L'1 de desembre de 1713 va rebre el càrrec de ministril de tiple. Amb aquest càrrec cobrava cada quatre mesos 6 lliures, 12 sous i 4 diners segons els llibres d'administració de l'almoina. El 7 de desembre de 1716 va deixar el càrrec i no hi ha constància d'ell en els registres dels següents anys.

## Referències

* ↑ Vicente., Ripollés Pérez,. Músicos castellonenses (en castellà). Sociedad Castellonense de Cultura, 1935, p. 66-68.
# Eulàlia Cistaré i Oviedo

Eulàlia Cistaré i Oviedo (Barcelona, 1947), coneguda com a Lali Cistaré, és una narradora catalana. El 1991 va guanyar el Premi Recull.

## Obres destacades
### Narracions

* La burra espatllada (1981)
* Ja no queden oliveres (1987)
* Com els testos a les olles (1992), adaptada per al teatre el 1996

### Novel·les

* Ngolo Ngolo al país dels baobabs (1992)
* Bouquet imperial (1999).

## Referències

* ↑ «Eulàlia Cistaré i Oviedo». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Chemische Annalen

Chemische Annalen für die Freunde der Naturlehre, Arzneygelährtheit, Haushaltungskunst und Manufacturen, habitualment anomenat només com Chemische Annalen o com Crell's Annalen fou la primera revista científica dedicada exclusivament a la química que es publicà. El seu fundador fou l'alemany Lorenz Florenz Friedrich von Crell (1744–1816), professor de medicina a la Universitat de Helmstedt. El primer volum aparegué el 1778 i el darrer el 1804, quan entrà en competició amb la revista de química de Scherrer.

## Referències

* ↑ Crosland, M.P. Gay-Lussac: Scientist and Bourgeois. Cambridge University Press, 2004. ISBN 9780521524834.
# Jean-Dominique Senard

Jean-Dominique Senard (7 de març de 1953) és un executiu i empresari francès. El maig de 2012 va substituir Michel Rollier com a director executiu de la multinacional Michelin, després d'unir-se a la companyia com a director financer el 2005. Senard va ser el primer CEO de Michelin sense relació de parentiu amb la família fundadora. Al gener de 2019 va ser nomenat president de la multinacional Renault.

## Biografia

Senard, fill de diplomàtic, va créixer entre ambaixades de tot el món. Va assistir a HEC Paris, on va completar la formació amb un màster en Dret.
Va començar la seva carrera en diverses financeres i va arribar a l'empresa petroliera Total el 1979. El 1987, Senard es va incorporar a la gestió de tresoreria de Saint-Gobain. Al febrer de 1988, va ser nomenat subdirector, i director el 1991. Després va passar a dirigir els materials de construcció del grup Saint-Gobain, on va romandre 1996, quan s'uneix al grup d'alumini conglomerat Pechiney com a director financer i membre del seu comitè executiu. El període va ser molt agitat pel gegant de l'alumini. Quan la minera Alcan va llançar una oferta pública d'adquisició de Pechiney el 2003, Senard va ser nomenat president, amb un full de ruta per assolir la fusió. Com a resultat de l'OPA, esdevingué membre del Comitè d'administració d'Alcan.
Al març de 2005, es va unir a Michelin com a responsable de finances i membre del Consell executiu. Després de la mort per ofegament accidental del seu cap, Édouard Michelin, el 2006, va ser nomenat soci director del grup el maig de 2007. Al novembre de 2014, Senard va ser confirmat com a gerent general de la companyia després d'una reunió de la junta directiva. El seu mandat va ser renovat per quatre anys i finalitzaria a la primera meitat del 2019, a la clausura de la junta general d'accionistes.

### Renault

El Consell d'administració de Renault va nomenar el 24 de gener del 2019 Senard com a president de la multinacional Renault, per reemplaçar Carlos Ghosn, empresonat al Japó per suposades irregularitats a Nissan. Alhora, la multunacional de l'automòbil nomenava Thierry Bolloré director general i responsable executiu de l'activitat diària de Renault.

## Referències

* ↑ Jean-Dominique Senard (Michelin) : «Il faut refondre notre dialogue social»
* ↑ Jean-Dominique Senard
* ↑ Jean-Dominique Senard continues as Michelin managing general partner
* ↑ Renault : qui est Jean-Dominique Senard, le successeur de Carlos Ghosn
* ↑ Renault nombra a Jean-Dominique Senard nuevo presidente
# Evasió o victòria

Evasió o victòria (original: Escape to Victory) és una pel·lícula estatunidenca de John Huston, estrenada el 1981 i doblada al català La trama se centra en un camp de presoners durant la Segona Guerra Mundial. La pel·lícula va ser dirigida per John Huston i protagonitzada per Michael Caine, Sylvester Stallone, Max von Sydow i Daniel Massey. La pel·lícula va ser molt seguida per la seva estrena: la protagonitzaven superestrelles de futbol com Bobby Moore, Osvaldo Ardiles, Kazimierz Deyna, Paul Van Himst, Mike Summerbee, Hallvar Thoresen i Pelé. Nombrosos jugadors de l'Ipswich Town F.C. eren també a la pel·lícula, incloent-hi John Wark, Russell Osman, Laurie Sivell, Robin Torner i Kevin O'Callaghan. Els altres jugadors de l'Ipswich Town substituïen actors en les escenes de futbol - Kevin Beattie per a Michael Caine, i Paul Cooper per a Sylvester Stallone. El guió va ser escrit per Yabo Yablonsky

## Argument

Durant la Segona Guerra Mundial, a l'estiu de 1943 al camp de Gensdorf, els presoners maten el temps jugant al futbol. El comandant del camp, un antic jugador internacional alemany, desitja que l'equip dels presoners, entrenat pel capità John Colby, s'enfronti a una selecció de soldats alemanys. Primer, en Colby ho refusa, però, de mica en mica, accepta la idea. Hi posa tanmateix dues condicions: que els seus jugadors gaudeixin d'un tractament de favor i que estiguin reunits en l'equip els millors jugadors de tots els camps de presoners. El partit ha de tenir lloc a Colombes, a França, i, aviat, un sorprenent projecte d'evasió es dibuixa al voltant del capità Robert Hatch, un americà a qui caldrà iniciar en la pilota rodona i que esdevindrà el guardià de l'equip…

## Repartiment

* Michael Caine: Capità John Colby
* Sylvester Stallone: Capità Robert Hatch
* Max von Sydow: Major Karl von Steiner
* Pelé: Caporal Luis Fernandez
* Bobby Moore: Terry Brady
* John Wark: Arthur Hayes
* Osvaldo Ardiles: Carlos Rey
* Kazimierz Deyna: Paul Wolchek
* Carole Laure: Renée
* Jean-François Stévenin: Claude
* Daniel Massey: Doctor Waldron
* Amidou: André
* Gary Waldhorn: Mueller
* Søren Lindsted: Erik Ball
* Anton Diffring: Comentarista esportiu
* Paul Van Himst: Michel Fileu
* Werner Roth: Baumann (capità de l'equip alemany)

## Premis

* Nominat al Golden Prize al Festival Internacional de Cinema de Moscou el 1981

## Referències

* ↑ Evasió o victòria
# Leptobrachium hainanense

Leptobrachium hainanense és una espècie d'amfibi que viu a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Lau, M.W.N. & Haitao, S. 2004. Leptobrachium hainanense. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 d'abril del 2008.
# Berald III, delfí d'Alvèrnia

Berald III dit de Clarmont-Sancerre (1380 - 28 de juliol de 1426), fou delfí d'Alvèrnia (1399-1426), comte de Sancerre i senyor de Sagonne (1419-1426) fill de Berald II, delfí d'Alvèrnia i de la comtessa Margarida de Sancerre.
Va succeir al seu pare el 1399. El 1409 va ajudar el duc de Borbó a expulsar de les seves terres als bandits que les infestaven. El 1419 va heretar el comtat de Sancerre (i la senyoria de Sagonne) de la seva mare. El 1423, Berald III va permetre al rei Carles VII de França d'instal·lar al castell de Sagonne una guarnició reial, i també altres a Sancerre i Vailly. El 31 de març de 1423 es van instal·lar un centenar d'homes d'armes a les ordes de Jean de Brosse (1375-1433), futur mariscal de França.
Va morir assassinat el 28 de juliol de 1426, per orde del rei i davant els seus ulls, per causes desconegudes. El botxí fou Tannegui du Châtel.

## Matrimoni i fills

El 22 de juliol de 1409 es va casar amb Joana de la Tour d'Auvergne (morta abans de 1416), filla de Bertran IV de la Tour i van tenir una sola filla, Joana de Clarmont-Sancerre (1412-1436), casada amb Lluís I de Montpensier i morta el 1436 (amb 25 anys) sense fills.

## Referències

* L'art de vérifier les dates des faits historiques, des chartes, des chroniques et autres anciens monuments, depuis la naissance de Notre-Seigneur. Volum 10, París 1818-1819
* Lalanne/Dictionnaire historique de France Volume 1, pàg. 256
# Barnay

Barnay és un municipi francès, situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 102 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Barnay era de 102 persones. Hi havia 48 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 20 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 84 habitatges, 48 eren l'habitatge principal de la família, 30 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 84 habitatges eren cases. Dels 48 habitatges principals, 42 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 9 en tenien tres, 15 en tenien quatre i 23 en tenien cinc o més. 40 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 21 habitatges hi havia un automòbil i a 22 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Barnay el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 8 | 75 a 79 | 12 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 12 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 59 persones, 41 eren actives i 18 eren inactives. De les 41 persones actives 36 estaven ocupades (20 homes i 16 dones) i 5 estaven aturades (1 home i 4 dones). De les 18 persones inactives 6 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Barnay hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Barnay a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Barnay a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Becard de Jamaica

El becard de Jamaica (Pachyramphus niger) és un ocell de la família dels titírids (Tityridae). És endèmic de l'illa de Jamaica. Els seus hàbitats són els manglars, boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, bé com les pastures i els jardins rurals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «becard de Jamaica». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 454. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Jamaican Becard. Pachyramphus niger» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Betasis

El betasis (en llatí Betasii) eren un poble germànic que vivia a la província romana de la Germània Inferior, segons diu Tàcit a Germània. El seu nom també apareix escrit Vetasii. Probablement la seva capital (civitas besatii) era Beetz. Eren veïns dels nervis i dels tungres. Plini el Vell també en parla, però amb el que diu no es pot fixar el lloc on vivien.
Juli Civilis va combatre l'any 70 el seu vell enemic, Claudi Labeó, un cap dels bataus al front d'irregulars betasis, tungres i nervis, a qui va derrotar, i va aconseguir que aquestos tres pobles es passessin al seu costat.

## Referències

* ↑ P. Corneli Tàcit, 1962, p. 65.
* ↑ Smith, William (ed.). «Betasii». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 juliol 2021].

## Bibliografia

* P. Corneli Tàcit. Històries. Volum IV. Fundació Bernat Metge, 1962.
# Barraca del camí del Corral del Fortuny VIII

La Barraca del camí del Corral del Fortuny VIII és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una petita construcció d'aixopluc, de planta rectangular i exempta. Està coberta amb pedruscall, i a la seva esquerra es pot apreciar una pila de pedra sobrera.
La seva cambra és també rectangular i mesura 2'50m de fondària i 1'80m d'amplada. Està coberta amb una falsa cúpula amb una alçada màxima de 2'55m. A l'interior no es pot trobar cap element funcional. El seu portal, orientat al sud, està capçat amb un arc dovellat.

## Referències

* 1 2 «Barraca del camí del Corral del Fortuny VIII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].