OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cartago (Costa Rica)

Cartago és una ciutat costa-riquenya, capital del cantó i de la província homònima. El seu nucli urbà mesura 1252.58 km² i inclou els districtes del Carmen, San Nicolás, Aguacaliente, Guadalupe i Dulce Nombre del cantó central, així com el districte de Sant Rafael (Oreamuno).
El centre de la ciutat està dividit en dues parts: districte Oriental, de 2.39 km² amb 13,467 habitants (2012) i districte Occidental, de 1.99 km² amb 9,898 habitants (2012). Allà es concentra la major part dels comerços, l'ajuntament, les Ruïnes de Santiago Apòstol, la Basílica de la Mare de Déu dels Àngels i el Col·legi de San Luís Gonzaga el qual és, per la seva antiguitat, la primera institució d'ensenyament secundari del país, a més, es troba el Museu de Cartago i l'Institut Tecnològic de Costa Rica, la segona universitat més important de Costa Rica.
La seva àrea metropolitana està conformada també pels districtes de Santa Llúcia, Paradís i El Tejar (El Guarco). La població d'aquesta àrea és d'uns 300.000 habitants, el que la converteix en la segona major aglomeració urbana del país, només superada per la de Sant José, capital de la República.
La ciutat es troba localitzada a la Vall del Guarco, a la regió central de Costa Rica. Geogràficament està a una altitud d'1,435 m sobre el nivell del mar, a la falda del Volcà Irazú, a 24 km al sud-est de la ciutat de San José. Particularment es pot definir el clima cartaginès com tropical humit, modificat per l'altura i per la presència de les muntanyes. Encara que en general se li cataloga com temperat.
La Ciutat de Cartago va ser fundada el 1563 pel conquistador espanyol Juan Vázquez de Coronado, fungió com a capital de Costa Rica fins a 1823 i va ser seu de la primera cort internacional permanent de la història mundial, la Cort de Cartago. Aquí es van assentar les primeres famílies espanyoles i els seus governadors.
A Cartago es troba una de les zones de parcs industrials més grans del país.
# Cartago (Califòrnia)

Cartago és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 109 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cartago tenia 109 habitants, 40 habitatges, i 25 famílies. La densitat de població era de 26,5 habitants/km².
Dels 40 habitatges en un 37,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40% hi vivien parelles casades, en un 15% dones solteres, i en un 37,5% no eren unitats familiars. En el 32,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,36.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,2% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 127,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.375 $ i la renda mediana per família de 50.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.750 $ mentre que les dones 7.083 $. La renda per capita de la població era de 14.699 $. Cap de les famílies i el 5,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cartago». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cartago». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Castell d'Espills

El Castell d'Espills era el castell medieval, d'època romànica, del poble d'Espills, pertanyent al terme municipal de Tremp, dins de l'antic terme de Sapeira.
Aturonat en un esperó rocós dels vessants ponentins del Grau d'Espills, damunt la riba esquerra de la Noguera Ribagorçana, el castell d’Especulos destaca com a lloc de guaita fronterer des d'abans de l'any 1000.
És citat com a castell termenat entre Areny de Noguera, Montanyana i Castissent, va pertànyer sempre al comtat de Pallars Jussà, en el qual s'havia integrat per conquesta. Tanmateix, fou un castell disputat entre els dos comtes pallaresos, i es té constància que la Treva fou trencada a Espills per Artau I de Pallars Sobirà moltes vegades.
La família instal·lada al castell d'Espills com a castlans agafà el cognom del nom del castell, i sembla que estava emparentada per una banda amb els senyors de Cornudella, i per l'altra amb els Sapeira.
Al segle xii passà, com la major part de l'antic terme de Sapeira, a mans dels Erill.

## Bibliografia

* BOIX, Jordi. "La Terreta. Sapeira", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* BOIX I POCIELLO, Jordi. "Castell d'Espills". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Castell del Bou Negre

El castell del Bou Negre o de la Mola és un castell situat al terme municipal d'Argeleta, a la comarca de l'Alt Millars (País Valencià). Data d'època medieval i actualment es troba en ruïnes. Està declarat com a Bé d'Interés Cultural.

## Història

Ubicat sobre jaciments ibers i romans, el castell del Bou Negre va ser la fortificació dominant d'una gran extensió de territori. Es desconeix la data exacta de la construcció, però hi apareix en documents del segle xii. El 1178 és citat com a part dels castells que delimiten la frontera de la diòcesi de Tortosa.
A principis del segle xiii pertany a Abu-Zayd, que el cedeix al seu fill Ferran Pérez i successors. A continuació passaria per mans de la corona, de la nissaga dels Arenós i a la casa ducal de Villahermosa. Va ser plaça clau en diversos conflictes bèl·lics, com ara la guerra entre els descendents d'en Blasco Eximénez d'Arenós (1291), les disputes la casa Reial i la casa de Gandia (1464 - 1477) o a la Guerra de Successió, on va ser cremat junt a la vila. Més tard seria rehabilitat per la seua posició estratègica en les guerres carlines.
Avui en dia el castell es troba en ruïnes. S'aprecien alguns llenços de muralles i els baixos d'algunes torrasses, així com altres restes aïllades i disperses pel terreny. Moltes de les seues pedres es van reutilitzar per a construir edificis de caràcter agrari.

## El castell

Situat al límit dels termes municipals d'Argeleta i Lludient, el castell del Bou Negre devia tindre unes dimensions considerables, atesa l'àrea que n'ocupen les restes. La seua privilegiada ubicació a 748 metres d'altura es completava amb muralles i torres que defenien l'entrada est i sud de la Mola sobre la qual s'assenta. Els vessants nord i oest es defensaven amb penya-segats inaccessibles.
A l'interior es troba una torre rectangular de pedra de gravera. Se'n considera l'origen romà, donades les troballes de ceràmica d'aquesta època al seu voltant.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2292.
* ↑ «FITXA BIC's» (en castellà). Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Central City (Pennsilvània)

Central City és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.258 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Central City tenia 1.258 habitants, 538 habitatges, i 362 famílies. La densitat de població era de 899,5 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 538 habitatges en un 27% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 30,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,6% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 22,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.581 $ i la renda mediana per família de 32.455 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.700 $ mentre que les dones 17.833 $. La renda per capita de la població era de 13.263 $. Entorn del 8,2% de les famílies i l'11,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Central City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Central City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Caterina Fontova

Caterina Fontova i Planes (Barcelona 1866 — Buenos Aires, Argentina 1924) va ser una actriu de teatre catalana, filla de l'actor Lleó Fontova i Mareca i Catalina Planes i germana dels músics Lleó i Conrad.

## Trajectòria professional

* 1878, 27 de juliol. En el paper d'Eusebi a l'obra El mestre de minyons de Josep Feliu i Codina. Estrenada al teatre del Bon Retir de Barcelona.
* 1880, 9 de novembre. En el paper de Conxita a l'obra El dir de la gent de Frederic Soler. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1881, 11 gener. En el paper de Roseta a l'obra A Ca la sonàmbula de Josep Feliu i Codina. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1882, 7 de novembre. En el paper d'Antonet a l'obra El timbal del Bruc de Frederic Soler. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1883, 17 d'abril. En el paper de Ramona a l'obra La nit de nuvis de Joan Molas i Casas. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1883, 13 novembre. En el paper de Margarida a l'obra El gra de mesc de Josep Feliu i Codina. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1884, 16 d'octubre. En el paper de Lola Valentí a l'obra El trinc de l'or de Frederic Soler. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1884, novembre. El joc dels disbarats de Teodor Baró. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1885, 10 de desembre. En el paper de Clareta a l'obra La raó del pont de Lleida de Lleó Fontova. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1886, 2 de maig. En el paper de Fadrina a l'obra El rústic "Bertoldo" de Frederic Soler. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1886, 21 de maig. En el paper d'Helena, 16 anys a l'obra El lliri d'aigua de Frederic Soler. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1887, 8 de març. En el paper de Coloma) a l'obra La vivor de l'estornell, original de Frederic soler, estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1887, 17 de novembre. En el paper de Cecília a l'obra L'espurna de Joaquim Riera i Bertran. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1890, 14 d'octubre. En el paper de Marineta, cambrera a l'obra Sogra i nora de Josep Pin i Soler, estrenada al teatre Novetats de Barcelona.
* 1890, 2 de desembre. En el paper de Gila a l'obra La sala d'espera, original d'Àngel Guimerà. Estrenada al teatre Novetats de Barcelona.

## Referències

* ↑ Caterina Fontova a Enciclopèdia.cat
* ↑ Julio Giménez, Teresa. Catalanes del IX al XIX. Vic: Eumo, octubre de 2010, p. 75. ISBN 9788497663830.
# Ceresos

* No s'ha de confondre amb Cerens.
Els ceresos (llatí Caeroesi, Caeraesi, Ceroesi o Cerosi) foren un poble dels belgae d'origen germànic (el seu nom, però, s'ha dit que és d'origen celta i que significa «poble ovella»). Foren esmentats per Juli Cèsar junt amb els condruses, eburons i pemans, als quals s'enfrontà durant la guerra de les Gàl·lies en la campanya del 57 aC i vencé al mateix temps que als gals comandats per Galba dels suessions, tots ells derrotats a la batalla de l'Axona.
Els ceresos semblen haver viscut al sud de l'àrea ocupada pels Germani Cisrhenani, a la regió d'Eifel, a la zona que després esdevingué el pagus romà de Carucum, una subdivisió dels Treveri. Més tard, la zona es va convertir en el pagus franc anomenat Caroascus. Un "pays de Caros" de l'edat mitjana, a la regió de Colònia, prop de Neuss, també s'ha identificat amb el seu domini, ja que així quedaria proper als territoris que foren ocupats pels eburons i condruses.

## Referències

* ↑ Cèsar, Juli. «Llibre II, IV.10». A: Guerra de les Gàl·lies (en llatí i català). Traducció: Icart, Joaquim. 3 vol. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974, p. 131. DL B. 48252-1974. ISBN 8472250938.
* 1 2 Wightman, Edith Mary. Gallia Belgica. University of California Press, 1985. , p. 31.
* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico II
# Centre Memorial de l'Holocaust

El Centre Memorial de l'Holocaust de Budapest va ser inaugurat l'any 2004 arran del 60è aniversari de l'inici de l'Holocaust a Hongria. A l'exposició permanent s'hi documenta el transport, l'internament i l'extermini dels jueus, gitanos i altres minories hongareses als camps nazis com ara Auschwitz. L'edifici d'una antiga sinagoga de l'any 1924 forma part del complex d'aquest centre que també acull un arxiu i una biblioteca.
L'any 1939 es va introduir a Hongria un servei de treball forçat que afectava principalment la població jueva, però també molta gent d'esquerres i d'altres minories, com ara els gitanos. El nombre de víctimes jueves hongareses durant l'Holocaust excedeix el mig milió. La seva exterminació s'inicià molt abans de la primavera de 1944, quan es produí la deportació més massiva, i no va acabar fins al final de la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* 1 2 «Centre Memorial de l'Holocaust». Memorial Democràtic. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2017].
# Centre Mediterrani d'Investigacions Marines i Ambientals

El Centre Mediterrani d'Investigacions Marines i Ambientals (CMIMA) és un centre de recerca del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) que té com a tasca principal l'estudi pluridisciplinari de les mars i els oceans i del paper que representen en el context del planeta.
Inaugurat oficialment la tardor de l'any 2001, el Centre Mediterrani d'Investigacions Marines i Ambientals (CMIMA) és el Centre Oceanogràfic més gran d'Espanya i del Mediterrani. Es constituí a partir el nucli científic i estructural de l'Institut de Ciències del Mar, creat l'any 1951 amb el nom d'Institut d'Investigacions Pesqueres, que havia estat emplaçat a l'antic aquari de la Barceloneta, ja desaparegut, i la Unitat de Tecnologia Marina, de nova formació. Actualment està situat en un edifici de nova construcció al costat del Port Olímpic de Barcelona. El centre facilita a la comunitat científica un ampli ventall d'instal·lacions de recerca, com la seva biblioteca especialitzada, una zona d'aquaris experimentals o una estació receptora d'imatges de satèl·lit, així com el suport logístic i tecnològic a la recerca oceanogràfica i a la base antàrtica espanyola. El director del CMIMA, i també de l'Institut de Ciències del Mar (ICM), és el Dr. Josep Lluís Pelegrí Llopart.

## Referències

* 1 2 Isern i Fontanet, Jordi «Centre Mediterrani d'Investigacions Marines i Ambientals CMIMA». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 3 gener 2019].
* ↑ «Centre Mediterrani d'Investigacions Marines i Ambientals (CMIMA-CSIC)». Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 gener 2019].
* ↑ «Centro Mediterraneo de Investigaciones Marinas y Ambientales (CMIMA)». Delegació del CSIC a Catalunya. Arxivat de l'original el 4 de gener 2019. [Consulta: 3 gener 2019].

## Enllaços externs

* Centre Mediterrani d'Investigacions Marines i Ambientals (CMIMA) Arxivat 2019-01-04 a Wayback Machine.
# Century Child

Century Child és el quart d'estudi àlbum de la banda Nightwish.

## Llista de cançons

* Bless The Child (6:12)
* End Of All Hope (3:55)
* Dead To The World (4:19)
* Ever Dream (4:43)
* Slaying The Dreamer (4:31)
* Forever Yours (3:50)
* Ocean Soul (4:14)
* Feel For You (3:55)
* The Phantom Of The Opera (4:10)
* Beauty Of The Beast (10:21)
** Long Lost Love
** One More Night To Live
** Christabel

## Referències

* ↑ Gregori, David. «Nightwish - "Century Child"» (en german). Metal.de. Arxivat de l'original el 4 de setembre 2014. [Consulta: 31 agost 2014].
* ↑ «Tilastot - Nightwish» (en finnish). Musiikkituottajat – IFPI Finland. [Consulta: 25 agost 2014].
# Chuño

El chuño (mot castellà derivat del quítxua, ch'uñu) es consumeix a Bolívia i el Perú. Es tracta de patata deshidratada amb un procés de congelat i assecat al sol, amb la qual es preparen diversos menjars criolls.

## Preparació

Allò primer en la preparació del chuño és la recepció i selecció de les patates les quals es van utilitzar. Aquesta selecció es fa per varietat, per pes i grandària. Encara que hi ha algunes formes de preparar el chuño ràpides, allò normal és que per preparar-lo inverteixen tres o quatre dies. Es deixa la patata, pelada, sobre una tela a la intempèrie durant l'hivern, amb temperatures properes als 5 graus sota zero. Abans l'eixida del sol, el producte es recull i es cobreix amb flassades gruixudes. Aquesta operació es repeteix quatre o cinc dies, fins que, en xocar les patates entre si, hi sonin com a pedres. Posteriorment, se submergeixen les patates prop a un mes dins les aigües d'un riu. Passat aquest període, les patates han de congelar-se per segona vegada, s'escorren, i es tornen a deixar a la intempèrie durant una setmana. Finalment, s'introdueix el material dins una malla, i es fa fregar els chuños entre ells. Posteriorment, s'envasa

## Avantatges

Els avantatges assenyalats de la preparació del chuño per part dels pobladors de les regions andines són l'aprofitament de varietats de patates, la papa macho les quals d'una altra manera no es podrien consumir car es tracta d'una varietat amb sabor desagradablement picant, però molt resistent al fred, i la possibilitat de conservar la patata en forma de chuño fins i tot durant anys, en previsió d'èpoques de sequera o escassetat d'aliments.

## Utilització

A la cuina andina, present a algunes cuines boliviana i peruana, amb el chuño es preparen diversos menjars com ara mazamorra o sopa.

## Vegeu també

* Liofilització

## Fonts

* «Chuño». Diccionario de la lengua española. Real Academia Española (castellà).
* «Guía de las buenas prácticas de procesamiento para la producción artesanal de la tunta» (en castellà). Iniciativa Papa Andina. Lima: Centro Internacional de la Papa. Arxivat de l'original el 2009-02-19.
* Tillmann, Hermann J. Las estrellas no mienten: agricultura y ecología subjetiva andina en Jauja, Perú (en castellà). Quito: Abya Yala, p. 161. ISBN 9978042881.
* Zvietcovich Maschioti, Guillermo [et al.].. Inventario Tecnológico de los Sistemas Poscosecha en la Sierra del Peru (en castellà). Lima: Biblioteca Orton IICA / CATIE, 1995.
# Chvalová

Chvalová és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1343.
# Chukhrovita-(Nd)

La chukhrovita-(Nd) és un mineral de la classe dels halurs que pertany al grup de la chukhrovita. Rep el seu nom en honor del mineralogista i geoquímic rus Fëdor Vasil'evič Čuchrov (1908-1988) amb el sufix per "-(Nd)" que correspon a la terra rara dominant: el neodimi. Va ser descoberta al dipòsit de tungstè Kara-Oba, al desert Betpakdala (Província de Kharagandí, Kazakhstan). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Característiques

La chukhrovita-(Nd) és un fluorur de fórmula química Ca₃YAl₂(SO₄)F₁₃·12H₂O. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5 a 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la chukhrovita-(Nd) pertany a «03.CG - Halurs complexos, aluminofluorurs amb CO₃, SO₄, PO₄» juntament amb els següents minerals: stenonita, chukhrovita-(Ce), chukhrovita-(Y), meniaylovita, creedita, bøggildita i thermessaïta.

## Referències

* 1 2 «Chukhrovite-(Nd)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 maig 2017].
# Claudi (desambiguació)

Claudi és el nom dels següents personatges:
* Claudi (10 aC – 54), quart emperador romà (41 - 54)
* Claudi el Gòtic o Claudi II nascut Marc Aureli Claudi, emperador romà del 268 al 270.
* Claudi Civilis, cap rebel batau 69-70
* Claudi Claudià, poeta
* Claudi Elià, escriptor
* Claudi Galè, metge
* Claudi Juli, escriptor grec
* Claudi Mamercí, cònsol 362
* Claudi Ptolemeu, astrònom grec
* Claudi Tiberi Germànic Britànic, fill de Claudi
* Appi Claudi, diversos personatges
* Appi Claudi Caudex, cònsol 264 aC
* Appi Claudi Cec, cònsol 307 aC i 296 aC
* Appi Claudi Centó, governador de la Citerior, 175 aC
* Appi Claudi Cras, diversos personatges
* Appi Claudi Pulcre, diversos personatges.
* Appi Claudi Sabí Regil·lense, diversos personatges.
* Flavi Claudi Constantí August o Constantí (usurpador), emperador usurpador
* Flavi Claudi Constantí, emperador romà del 337 al 340
* Flavi Claudi Julià, emperador conegut com a Julià l'Apòstata
* Gai Claudi (seguidor de Brut), seguidor de Marc Juni Brut
* Gai Claudi (seguidor de Publi Clodi), fidel de Publi Clodi Pulcre
* Gai Claudi Canina, cònsol 286 aC i 274 aC
* Gai Claudi Centó, cònsol 240 aC
* Gai Claudi Centó (general), general romà
* Gai Claudi Claude, cònsol patrici el 271 aC
* Gai Claudi Cras, dictador 337 aC
* Gai Claudi Marcel Major, cònsol 50 aC
* Gai Claudi Marcel Menor, cònsol 49 aC
* Gai Claudi Neró (cònsol 207 aC), cònsol 207 aC
* Gai Claudi Pulcre, diversos personatges.
* Gai Claudi Sabí Regil·lense, cònsol el 460 aC
* Luci Clodi o Luci Claudi, prefecte fabrum i tribú de la plebs
* Luci Vibul·li Hipparc Tiberi Claudi Àtic Herodes, cònsol 143
* Marc Claudi Marcel, diversos personatges
* Marc Claudi Marcel Eserní (cònsol), cònsol 22 aC
* Marc Claudi Tàcit, emperador
* Neró Claudi Drus, cònsol 9 aC, pare de l'emperador Claudi
* Neró Claudi Drus Cèsar conegut simplement per Neró, emperador
* Publi Claudi Cras, fill més jove d'Appi Claudi Cras Regil·lense Sabí
* Publi Claudi Pulcre I, cònsol 249 aC
* Publi Claudi Pulcre II, cònsol 184 aC
* Publi Clodi Pulcre (pretor 31 aC), fill de Publi Clodi Pulcre
* Publi Clodi Pulcre, tribú de la plebs el 58 aC i enemic de Ciceró
* Quint Claudi Flamen, pretor el 209 aC amb la regió sallentina i Tàrent com a província
* Sext Clodi o Sext Claudi, llibert, cap de les bandes armades de Publi Clodi Pulcre
* Tiberi Claudi Neró, diversos personatges.
* Tiberi Claudi Pompeià, cònsol el 173