OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Speak Now (Taylor's Version)

Speak Now (Taylor's Version) és el tercer àlbum d'estudi regravat de la cantant i compositora estatunidenca Taylor Swift, previst per al 7 de juliol de 2023.
La cantant en va anunciar el llançament el 5 de maig de 2023 a Nashville durant un concert de la seva gira musical The Eras Tour.
És una regravació del seu tercer àlbum d'estudi Speak Now, de l'octubre del 2010, que segueix l'exemple de Fearless (Taylor's Version) i Red (Taylor's Version). Això constitueix el reclam de Swift de la seva música, atès que el 2019 la discogràfica Big Machine Records va vendre els seus sis primers discs a Scooter Braun sense el seu vistiplau. Així doncs, la nova versió de Speak Now serà publicada pel segell Republic Records.

## Referències

* 1 2 3 Mier, Tomás. «Taylor Swift (Finally) Announces ‘Speak Now’ as Next Re-Recording» (en anglès). Rolling Stone, 05-05-2023. [Consulta: 7 maig 2023].
* 1 2 Gajjar, Saloni. «Taylor Swift gears up for her next era by announcing Speak Now (Taylor's Version)» (en anglès). The A.V. Club, 05-05-2023. [Consulta: 7 maig 2023].
# Speakeasy

Un speakeasy (speakeasies en plural) era un establiment il·legal on es venia i es consumia alcohol als Estats Units durant els anys de l'anomenada Llei seca, quan la fabricació, el transport i la venda d'alcohol era il·legal. El nom prové del costum dels amos dels establiments d'anar dient als clients que parlessin fluixet (speak easy en anglès).
Els speakeasies van esdevenir cada cop més populars i nombrosos durant aquests anys, i van començar a ser controlats per la màfia i el crim organitzat. Sovint també oferien altres serveis com restauració, concerts de jazz o pistes per a ballar. Els speakeasies es van estendre per tots els Estats Units malgrat les detencions de patrons i clients. La policia, sovint corrompuda pels amos dels establiments, no hi intervenia o avançava les seves actuacions als diferents locals.
Als Estats Units encara queden trenta-set speakesasies dels anys 20, vint-i-tres a Nova York, tretze a Pennsilvània i un a Washington DC.

## Referències

* ↑ "Speakeasy". Merriam-Webster.
* ↑ «Liquor Licenses, Steelworkers and the British Navy - an Unlicensed History and Etymology of "Speakeasies"». [Consulta: 13 agost 2014].
* ↑ Okrent, Daniel. Last Call: The Rise and Fall of Prohibition. New York: Scribner, 2010. p. 207
* ↑ Okrent, Daniel. Last Call: The Rise and Fall of Prohibition. New York: Scribner, 2010. p. 212
* ↑ Sismodo, Christine. America Walks Into a Bar. Nova York: Oxford University Press, 2011. p. 220

## Bibliograpfia

* Loretta Britten, Paul Mathiess, ed. Our American Century Jazz Age: The 20's. 1998. Time Life Books. New York: Bishop Books Inc., 1969. ISBN 0-7835-5509-1.
* Kahn, Gordon, and Al Hirschfeld. The Speakeasies of 1932. New York: Glenn Young Books, (1932, rev. 2003). ISBN 1-55783-518-7.
* Streissguth, Thomas. The Dry Years: The Roaring Twenties. Encyclopedia. 2007 ed. Facts On File, Inc. ISBN 0-8160-6423-7.

## Enllaços externs

* Galperina, Marina. "The Museum of the American Gangster Opens Doors of Former Speakeasy in March" Arxivat 2011-10-04 a Wayback Machine.. February 19, 2010. Animal New York. 25 March 2010.
# Solero

Solero és un municipi al territori de la Província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia). Solero limita amb els municipis d'Alessandria, Felizzano, Oviglio i Quargnento.
# Son Serra-La Vileta

Son Serra-La Vileta és una conurbació del municipi de Palma situada al nord-oest. Està formada per dos barris: Sa Vileta i Son Serra. Es troben delimitats per les barriades de Son Peretó, Son Flor, Son Roca, Son Anglada, Son Rapinya, Los Almendros, Son Pacs i Son Xigala. Té una majoria d'edificacions unifamiliars, malgrat no totes aquestes ho siguin.
Històricament es correspon amb la zona denominada El Vinyet de Ciutat i en particular per un conjunt de rafals i possessions com ara Son Palmer, Son Llull, Son Serra, Es Patatí o Son Xigala. El primer nucli urbà de l'entorn, es correspon amb l'establiment de Son Palmer en segle xviii. En el mapa del Cardenal Despuig es ja reconegut com "La Vileta", conformat per un conjunt de carrerons entre l'antic Camí de Puigpunyent i el camí de Son Roca. En aquell temps era habitat per conradors i missatges de Son Palmer i per obrers de les canteres i mines de guix de la contrada. El segon nucli correspon a la urbanització de Son Serra que s'estructurà en carrerons rectes als dos costats de la costa de Saragossa, establits a partir de 1820. Poc després ho faria Son Llull amb un traçat de carrers estrets i irregulars.
A finals del segle xix els tres nuclis ja es configuren com una unitat, relacionats per mitjà del Cami de Sa Vileta. En aquesta època la seva estructura es d'habitatges unifamiliars, una part important d'ells eren cases d'estiueig de famílies de Palma, en general, de classe mitja i comerciants.
Sa Vileta té un camí principal. Abans d'arribar a aquest camí, hi ha Palau d'Esports Són Moix i les barriades de Son Flor i Son Peretó, integrades amb la barriada
* Palau d'Esports Son Moix
* Col·legi Sant Vicenç de Paül
El Cementiri de Sa Vileta, situat al final del camí principal, és de l'any 1868 amb reformes del 2001.
* Cementiri de Sa Vileta
* Portassa del Cementiri
Els edificis importants són l'Església de Sa Vileta, construïda cap a 1840 per iniciativa del Pare Miquel Ferrer; l'antic hostal de Son Palmer; Son Puig (actualment centre escolar); Son Rossinyol i el Convent de les Oblates, que va ser seu del Projecte Home
* Església de Sa Vileta
* Hostal Son Palmer
* Possessió Son Puig
Quan a equipaments socials, a la barriada de Son Serra, hi trobem el Centre de Salut, inaugurat el 1989, el Col·legi Públic de Son Serra situat al carrer Maribel, el Col·legi de Sant Vicenç de Paul i al carrer de Saragossa el CESAG (Centre d'Ensenyament Superior Alberta Giménez) amb estudis universitaris adscrits a la Universidad Pontificia de Comillas. De l'antiga vida associativa de la barriada, perviu el Cafè La Aldeana que havia comptat amb una popular Banda de Música
* Centre de Salut
* Col·legi de Son Serra
* Carrer Maribel

## Transport públic

Per la rodalia del barri passen dues línies de l'EMT de Palma:
* Línia 7: Son Rapinya-Son Gotleu
* Línia 8: Son Roca

## Referències

* ↑ Llista de línies de l'EMT de Palma
# Son Servereta

Son Servereta és una possessió del terme de Llucmajor, Mallorca, situada entre Solleric, Garonda i Son Catany. És una possessió ubicada al Camí de Cala Pi i segregada de la possessió de So n'Albertí. El 1777 pertanyia a Caterina Servera.

## Construccions

Les cases, dels segles XVII-XVIII, formen un bloc integrant l'habitatge humà, la torre de defensa i algunes dependències agropecuàries: la pallissa i els estables. De forma dispersa, al voltant de la casa de pagès, se situen altres instal·lacions agropecuàries (sestadors, un forn, solls, un galliner, un après, barraques, una altra pallissa amb estables, portasses) entre les quals destaca un molí fariner de base rectangular, amb volta de marès d'arcs rebaixats, escala exterior per accedir a l'envelador i torre de base quadrada i de dimensions reduïdes. Les instal·lacions hidràuliques de la finca són: un aljub que es troba adossat a una barraca, una cisterna annexa a la façana principal de l'habitatge, un pou i un safareig aïllats. L'habitatge té dues altures: planta baixa i porxo. La façana principal, orientada al sud, presenta una disposició asimètrica de les obertures. A la planta baixa el portal principal dona entrada a la casa, és d'arc de mig punt amb llindar, dovelles i carcanyols, al seu costat hi ha un finestró allindanat i una escala adossada a la façana.

### Torre de defensa

La torre de defensa és del segle xvii, és cilíndrica amb un diàmetre d'uns 5 m i és dividida en planta baixa, planta pis i terrat. Fou bastida amb paredat en verd de pedra viva. L'accés es fa des de la planta baixa de l'habitatge al qual es troba adossada. El portal és modern, l'antic, si en tenia, podria estar a tramuntana, condemnat pel mur de llevant de l'habitatge i just davall del portal antic de la primera planta de la torre. La cambra de la planta baixa és de planta circular, baixa i està coberta de forjat pla amb llenyam vell d'ullastre. A la primera planta s'hi accedeix des del primer pis de l'habitatge. El portal també és modern. La cambra circular té una alçada actual d'uns 3,5 m i és coberta de sostre modern amb embigat de fusta. L'escala que la comunica amb el terrat pot ser posterior a la construcció de la torre. El terrat és recent, construït quan es va treure la teulada que cobria la torre.

## Referències

* 1 2 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 16. Palma: Promomallorca, p. 221. ISBN 84-8661702-2.
* 1 2 de Luna, J; i col «Arquitectura de Fora Vila Tom V» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 8. Arxivat de l'original el 6 de gener 2014 [Consulta: 15 novembre 2012]. Arxivat 6 de gener 2014 a Wayback Machine.
* ↑ de Luna, J; i col «Arquitectura Militar» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 21. Arxivat de l'original el 8 de gener 2014 [Consulta: 16 novembre 2012]. Arxivat 8 de gener 2014 a Wayback Machine.
# Strelitziàcies

Les strelitziàcies (Strelitziaceae) són una família de plantes herbàcies rizomatoses de les regions tropicals i subtropicals, entre elles es troben el "au del paradís" (Strelitzia reginae) originària de Sud-àfrica i arbres com l'arbre del viatger (Ravenala madagascariensis) endèmic i emblemàtic de Madagascar. La família posseeix 3 gèneres i 7 espècies.
# Sun Yizhen

Sun Yizhen (xinès simplificat: 孙义桢, pinyin: Sūn Yìzhēn; Fenghua, província de Zhejiang, 1933) és un lingüísta xinés, especialitzat en la llengua castellana. Es va graduar a Universitat d'Estudis Estrangers de Beijing, fou professor de Universitat d'Estudis Internacionals de Xangai, i treballà com a traductor i expert en compilació de diccionaris a la Xina continental.

## Biografia

Sun Yizhen va nàixer el 1933 al comtat de Fenghua, província de Zhejiang. El 1955, Sun Yizhen va ser admés a la Universitat d'Estudis Estrangers de Pequín, i va estudiar espanyol amb Meng Fu i Liu Xiaopei. El 1959 es va graduar un mes abans del que li tocava, ja que tenia excel·lents notes, i es va quedar a l'escola per a ensenyar. El 1973, Sun Yizhen va treballar a la Universitat d'Estudis Internacionals de Xangai, i més tard es va convertir en el cap del Departament d'Espanyol de la Universitat d'Estudis Internacionals de Xangai.
Sun Yizhen ha estat compilant diccionaris castellà-xinés des de 1976. El 1980, dirigeix un equip de 10 persones en la creació del Nuevo diccionario chino-español. L'obra, la creació de la qual s'estimava que tardaria 10 anys en realitzar-se, fou publicada el 1999. Sun ha continuat treballant, ja retirat, en l'actualització del diccionari, així com en el Gran diccionario chino-español nueva era, publicat el 2008.

## Referències

* ↑ «孙义桢：商务印书馆对我国西班牙语教学建设的贡献». 中国出版集团, 13-06-2016 [Consulta: 19 gener 2021].
* 1 2 3 4 5 «辞书事业终身成就奖 孙义桢：退而无休的词典人生». 上海外国语大学, 18-12-2018 [Consulta: 19 gener 2021]. Arxivat 2022-02-05 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 «孙义桢：遨游在辞书之海 不亦乐乎». 上海外国语大学, 11-11-2020 [Consulta: 19 gener 2021].
* 1 2 3 «Sun Yizhen, autor de los diccionarios bilingües chino-español de referencia». CGTN, 06-06-2018. [Consulta: 5 febrer 2022].
* 1 2 3 El español en el mundo 2014: Anuario del Instituto Cervantes. Boletín Oficial del Estado, 2014-10-01. ISBN 978-84-340-2136-5.
# Srédnie Xuni

Srédnie Xuni (en rus: Средние Шуни) és un poble de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 902. Pertany al districte (raion) de Viàtskie Poliani.

## Referències

* ↑ «Varmino» (en anglès). GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Вятскополянского района Кировской области». Официальный сайт администрации Вятскополянского района.
# Supercopa bosniana de futbol

La Supercopa bosniana de futbol fou una competició futbolística disputada a Bòsnia i Hercegovina. Oficialment només se'n disputaren tres edicions, entre 1998 i 2000.
Hi participaren els campions de la lliga i de la copa bòsnia, que el 1998 disputaren les primeres competicions nacionals, amb la participació de clubs musulmans i croats.
| Any | Campió | Finalista | Resultat |
| 1998 | NK Željezničar | FK Sarajevo | 4-0 |
| 2000 | FK Željezničar | NK Brotnjo | 0-0, 3-1 |
| 2001 | FK Željezničar | guanyà el doblet | guanyà el doblet |
# Supercopa d'Espanya de bàsquet de 2006

La Supercopa espanyola de bàsquet 2006 es va disputar al Palacio de Deportes Jose María Martin Carpena, a Málaga. Els equips participants van ser:
* Unicaja Málaga - Campió de la Lliga ACB 2005/06
* TAU Vitòria - Campió de la Copa del Rei de bàsquet 2006
* Winterthur FC Barcelona - 3 a la Lliga ACB 2005/06
* DKV Joventut - 4t a la Lliga ACB 2005/06

## Quadre resum

| Semifinals | Semifinals | | | Final | Final |
| 22 de setembre - Málaga | 22 de setembre - Málaga | 22 de setembre - Málaga | 22 de setembre - Málaga | 22 de setembre - Málaga | 22 de setembre - Málaga |
| Unicaja Málaga | 74 | |
| DKV Joventut | 66 | |
| | | | | 23 de setembre - Málaga | 23 de setembre - Málaga |
| | | | | Unicaja Málaga | 78 |
| | | | | TAU Ceràmica | 83 |
| 22 de setembre - Málaga | 22 de setembre - Málaga | | |
| TAU Ceràmica | 76 | | |
| Winterthur FC Barcelona | 52 | | | |

### Semifinals

| 22 de setembre del 2006, 19:00 |
| 22 de setembre del 2006, 19:00 | TAU Vitòria | 76-52 | Winterthur FC Barcelona | Palacio de Deportes Jose María Martin Carpena, Málaga |
| 22 de setembre del 2006, 21:30 |
| 22 de setembre del 2006, 21:30 | Unicaja Málaga | 74-66 | DKV Joventut | Palacio de Deportes Jose María Martin Carpena, Málaga |

### Final

| 23 de setembre del 2006, 20:00 |
| 23 de setembre del 2006, 20:00 | Unicaja Málaga | 78-83 | TAU Vitòria | Palacio de Deportes Jose María Martin Carpena, Málaga |
# Plectrohyla avia

Plectrohyla avia és una espècie de granota que es troba a Guatemala i Mèxic.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Plectrohyla avia. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 6 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Balsamina (planta)

La balsamina (Impatiens balsamina), nom comú de la família de les balsaminàcies pertany al gènere Impatiens, amb al voltant de 900 espècies de plantes vivaces i anuals.
Aquesta és una planta anual, freqüentment utilitzada en jardineria, que no sol sobrepassar 50 cm, de tiges] alçades i drets molt ramificades. Les fulles són lanceolades i de color verd clar, tenen curts pecíols i vores serrades.
Les flors neixen en les aixelles de les fulles, sobretot en les de la part superior i poden trobar-se en colors variats, des del blanc a el groc o vermellós, encara que predominen els tons roses o púrpures. Existeixen varietats simples, dobles o semidobles i la seva floració és molt abundant. La floració va des del maig fins al setembre.

## Altres noms

Abret, alegria, balsamer, balsamilla, balsamina comuna, cornet, floquet, floqueter, floquí, floquiner, herba de Santa Caterina, meravella, nyanyo, papagai, sogres i nores, nyonyo.

## Referències

* ↑ «balsamina». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Impatiens balsamina». Catàleg de Flora. Associació Flora Catalana. [Consulta: 11 juliol 2021].
* ↑ «morró d'aigua». TERMCAT. [Consulta: 11 juliol 2021].
# Luis Miguel Martínez Damián

Luis Miguel Martínez Damián (Madrid, 2 de gener de 1966) és un exfutbolista i entrenador madrileny. Com a jugador, ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Es va formar a les categories inferiors del Reial Madrid, fins a arribar a l'equip amateur que militava a la Tercera Divisió. Llavors va passar per diferents clubs modestos de Madrid i Castella-La Manxa, com el Cañaveral o el Valdepeñas, on deixa la seua empremta golejadora. Destacant en estes divisions, crida l'atenció del RSD Alcalá, que l'hi incorpora a la 87/88, i tan sols un any després, puja al Reial Valladolid, de primera divisió.
Amb els val·lisoletans va romandre des de 1988 fins a 1994, tret de la cessió al Celta de Vigo la temporada 91/92. En eixes cinc temporades no va passar de la suplència al conjunt castellanolleonès, jugant 59 partits a la màxima categoria. Després, va fitxar pel Xerez CD, que militava a la Segona B.
Després de retirar-se, Damián va seguir vinculat al món del futbol com a tècnic. Va dirigir a diferents equips de la base del Reial Madrid entre 1997 i 2001.

## Enllaços externs

* Fitxa de Damián
# Símbols de Busot

L'escut i la bandera de Busot són els símbols representatius de Busot, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Alacantí.

## Escut heràldic

L'escut, sense oficialitzar, de Busot té el següent blasonament:
| « | D'or, un castell sobre penyals al natural; mantellat d'argent, amb un arbre de sinople terrassat del mateix i fruitat d'or en cada mantell; el cap d'or carregat de quatre pals de gules. Va timbrat amb la corona reial espanyola. | » |

## Bandera

La bandera de Busot té la següent descripció:
| « | La bandera de Busot està formada per un pany de color groc amb quatre franges horitzontals de color roig, de manera que les nou divisions siguen de la mateixa amplària, i duu sobreposat al centre l'escut d'armes del municipi timbrat amb la corona reial espanyola. | » |

## Història

Es tracta d'un escut i una bandera creats en els anys 1980-90. L'Ajuntament inicià el tràmit per a dotar-se d'un escut i una bandera. La Reial Acadèmia de la Història (RAH) aprovà els informes previs preceptius, en sessió del dia 23 de novembre de 1990, on donà el vistiplau al projectes d'escut i de bandera elaborats per l'Ajuntament. L'escut però, no ha sigut publicat oficialment.
El castell que hi apareix fa referència a l'antic castell de Busot i els arbres fruiters són una al·lusió a l'economia agrícola de la població. Els quatre pals fan referència a la pertinença de la població fins al segle xix a la ciutat d'Alacant, i que aquesta, com a vila reial que n'era, tenia el privilegi de poder fer servir les armes de l'antic Regne de València. El mateix passa amb les quatre barres de la bandera.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alacantí.
* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* 1 2 «Informe de la Real Academia de la Historia sobre el escudo heráldico municipal de Busot (Alicante)». Butlletí de la Reial Acadèmia de la Història, Tomo CLXXXVIII. Núm I, 23-11-1990, pàg. 189 [Consulta: 21 març 2016].
* ↑ «Informe de la Real Academia de la Historia sobre la bandera municipal de Busot (Alicante)». Butlletí de la Reial Acadèmia de la Història, Tomo CLXXXVIII. Núm I, 23-11-1990, pàg. 189 [Consulta: 21 març 2016].
# Ratolí marsupial de ventre gris

El ratolí marsupial de ventre gris (Sminthopsis griseoventer) fou descrit per Kitchener, Stoddart i Henry el 1984, juntament amb el ratolí marsupial d'Aitken, el ratolí marsupial de Gilbert i el ratolí marsupial cuallarg petit. També descrigueren el ratolí marsupial de Yvonne el 1983.
La llargada corporal mitjana pot variar entre 130-192 mm, amb una cua de 65-98 mm i una llargada del musell a l'anus de 65-95 mm. Té unes orelles de color gris oliva amb una llargada de 17-18 mm. Les potes posteriors mesuren una mitjana de 16-17 mm. El seu pes varia entre 15-25 grams.

## Referències

Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Strelka

«Strelka» té aquests significats:
* Strelka (Krasnodar), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Strelka (Nóvgorod), localitat de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia
# Antrotopònim

Un antrotopònim (o antropotopònim) és un toponím que prové o conté un antropònim, és a dir, d'un nom propi de persona. També poden derivar en honor d'un sant (o a una evocació mariana), en aquest cas, es denomina hagiotopònim.
Els antrotopònims sovint es creen com a forma d'honorar als propietaris d'un determinat terreny, o com a forma d'anomenar una població que gira al voltant d'una granja o conreu amb un propietari conegut. També es poden crear com a forma d'honorar, més generalment, una personalitat famosa o fundadora d'un territori, com és el cas d'Alexandria, fundada per Alexandre el Gran; o el país Colòmbia, amb llur nom derivat del de Cristòfor Colom. Els antrotopònims acostumen a ser més comuns en la toponímia menor.
És important distingir-los dels topònims que han generat cognoms, i aleshores han passat a formar part de l'antroponímia, com és el cas de Balaguer, Montcada o Albinyana, entre altres exemples.

## Als Països Catalans

Als Països Catalans hi podem trobar molts exemples d'antrotopònims i hagiotopònims. Pel que fa a la toponímia major, els exemples d'antropònims més evidents els podem trobar en els noms dels municipis de Callosa d'en Sarrià, la Serra d'en Galceran al País Valencià; o l'ús de son com a marca de propietat (açò d'en) en municipis com Son Servera a les Illes Balears. Al Baix Segura trobem també la Granja de Rocamora i los Montesinos. Antrotopònims menys evidents són Crevillent, Ontinyent o Meliana.
Una part important dels topònims que comencen per beni (i bini- a les Illes Balears) són antrotopònims provinents de l'època andalusina. Prové d'ibn- 'família de', i indiquen el llinatge al qual pertanyia una determinada alqueria. Exemples d'aquests topònims els podem trobar en els topònims de Benidorm, Benissa o Binissalem.
Els més comuns i evidents, però, són els hagiotopònims. L'Institut Cartogràfic de Catalunya va situar l'any 2013 hagiotopònims (entre toponímia major i menor) a Catalunya i fins a 18 a la toponímia major al País Valencià. Alguns hagiotopònims no són evidents, com Sants o Gràcia, que han perdut l'evidència del seu caràcter religiós.

## Referències

* ↑ «Os haxiotopónimos e os antrotopónimos» (en gallec). [Consulta: 16 febrer 2021].
* 1 2 3 Membrado Tena, Joan Carles «Origen historicolingüístic i contingut semàntic de la toponímia municipal valenciana a través d'un SIG». Els noms en la vida quotidiana. Actes del XXIV Congrés Internacional d'ICOS sobre Ciències Onomàstiques., 2011.
* ↑ Mahiques Bataller, Aitor «ESTUDI DE LA DISTRIBUCIÓ DELS TOPÒNIMS AMB L'ELEMENT BENI». Academia.edu.
* ↑ Parella, Miquel «La composició de la toponímia de Catalunya. Els genèrics dels topònims catalans i la seva distribució dialectal». Revista Catalana de Geografia, 19-02-2015. ISSN: 1988-2459.