OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gadabursi

Els gadabursi són un clan somali de Somalilàndia, de la gran confederació dels Dir. Són descendents del xeic Samaroon, derrotat el 1442 pels muntanyesos etíops en la guerra causada pel pagament de les taxes pel comerç des de l'interior fins a la costa; es creu que en la batalla van morir uns 50.000 homes (per excavacions arqueològiques). També viuen a Djibouti i a Etiòpia. Estan emparentats amb els issa, els suhurre (abdalle i qubeys) del centre de Somàlia, els biyomaal del sud de Somàlia, els gaadsan, els gurgure d'Ogaden, i els issaq de Somalilàndia
Un soldanat Gadabursi va existir al segle xvii, governat per un sobirà (ugaas) i un consell d'ancians en nombre de 100, distribuïs en quatre seccions encarregades respectivament d'afers socials, defensa, economia - impostos i justícia (el cap de cada comitè era el "afarta dhadhaar" i se'l seleccionava per la seva vàlua personal.
Inicialment van signar a contracor un tractat amb els britànics el 1884. Però davant de l'oposició del ugaas i dels ancians, els britànics van enderrocar la reialesa i després el soldanat es va extingir.

## alguns sub-clans

* Makaahiil
* Habar Afaan
* Mahad Ase
# Galerada

Una galerada és un motlle de composició tipogràfica, manual o mecànica, la llargària del qual depèn de la mida de la galera. Per extensió, qualsevol prova que hom treu d'aquest motlle a efectes de corregir-lo ortotipogràficament, o qualsevol prova de text sense compaginar.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.248. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
# Galeri Tràcal

Galeri Tràcal (en llatí Galerius Trachalus) va ser un magistrat romà del segle i.
Va ser cònsol l'any 68 juntament amb Sili Itàlic. Era parent de Galèria Fundana, l'esposa de Vitel·li. Quan el seu marit va pujar al tron, Galèria el va protegir, ja que Galeri Tràcal havia estat denunciat.
Quintilià, contemporani seu, el menciona sovint i diu que era un dels oradors més distingits del seu temps. Tàcit parla d'un informe que diu que Tràcal havia escrit els discursos de l'emperador Otó, però els discursos d'Otó que reprodueix Tàcit van ser escrits per l'historiador, no per Tràcal.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1174?rgn=full+text;view=image;q1=TrachalusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1166. ]
# Galaroza

Galaroza és un poble de la província de Huelva (Andalusia), que pertany a la comarca de Sierra de Huelva. Compta amb les pedanies de Navahermosa i Las Chinas.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1.594 | 1.586 | 1.600 | 1.603 | 1.617 | 1.618 | 1.631 | 1.651 | 1.642 | 1.606 |

## Història

No s'han trobat restes que evidenciïn l'existència de pobladors prehistòrics. No es té clar el seu origen, però sembla islàmic, ja que es té assumit que l'origen del seu topònim prové d'Al-Jaroza, aquest pot tenir diverses interpretacions: Valle de las Rosas, Valle de las Doncellas o Valle de la Desposada. La llegenda parla de la pèrdua en el bosc del príncep amazic Ysmail en el qual es va endinsar, a la recerca d'una dona de la qual va quedar encantat. Com a tota la comarca, aquestes terres van ser ocupades pels musulmans entre els segles VIII i XII.
Durant el segle xiii serà alternativament de Portugal i de Castella fins que en 1267 pel tractat de Badajoz queda adscrita al Regne de Castella definitivament. Durant l'edat mitjana va pertànyer a la jurisdicció d'Aracena, d'on es va independitzar en 1553. En aquest moment Galaroza comptava amb els llogarets de Fuenteheridos, Las Vegas, Corte Brullo i Las Cañadas, a part de les actuals: Navahermosa i Las Chinas.

## Enllaços externs

* http://www.galaroza.org
* Galaroza.com Arxivat 2014-10-04 a Wayback Machine. - Informació turística, història, festes, tradicions, gastronomia, situació...
* Galaroza - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
* Guia de Galaroza (Huelva) Arxivat 2009-01-21 a Wayback Machine. - Guia de la Sierra de Huelva - Galaroza
# Galasso Correggio

Galasso Correggio va ser fill de Giberto IV Correggio i Orsolina Pio. Va ser senyor sobirà de la meitat de Correggio, Campagnola i Fabbrico juntament amb els seus germans Pietro Correggio, Giberto V Correggio i Gherardo VI Correggio el 1389; va obtenir la totalitat de la senyoria el 1391.
El 1402 es va apoderar dels castells de Rossena, Scalocchio, Bazzano, Montelungo i Cerca di Guardasone, i el 1412 de Medesano del que va ser investit pel duc de Milà el 1425 juntament amb el feu de Cavriago; el 1441 va adquirir el feu de Castelnuovo di Sotto del Duc de Milà.
Va ser patrici de Parma i Patrici de Venècia.
En el seu testament va renunciar per si i per la seva descendència a la seva quota indivisa a la senyoria de Correggio i només va conservar per si mateix i per la descendència els feus que havia obtingut de Milà. Va morir el 1441. Estava casat amb Costanza Rangoni, filla de Jacopino Rangoni, senyor de Castelvetro i Spilamberto i Patrici de Modena. El seu bastard Marco va ser el tronc de la casa de senyors de Medesano que va seguir amb el seu fill Pietro, i el fill d'aquest Carlo, i el fill d'aquest Bertrando, que el va vendre al cardenal Correggio (Gerolamo I Correggio) el 1559 i va tornar a la branca principal.

## Referències

* ↑ «Galasso I da Correggio». [Consulta: 29 abril 2021].
# Frederic Rahola i d'Espona

Frederic Rahola i d'Espona (Barcelona 21 de setembre de 1914 - Barcelona, 23 de novembre de 1992) fou un advocat, editor i polític català
Era un dels set fills de l'advocat Baldiri Rahola i Llorens i de Roser d'Espona i Puig, i germà de Josep Rahola i d'Espona i bessò de Roser Rahola i d'Espona, esposa de Jaume Vicens i Vives. Es llicencià en dret per la Universitat de Barcelona i el 1936-1938 treballà al departament de finances de la Generalitat de Catalunya. Acabada la guerra civil espanyola s'exilià a França, on estudià economia política i participà en les tasques de la Junta d'Auxili dels Republicans Espanyols.
El 1942 va tornar a Catalunya i amb el seu cunyat Jaume Vicens i Vives creà i dirigí l'Editorial Teide i continuà amb la militància a ERC. Home de confiança del president Josep Tarradellas, el 1976 el nomenà representant seu a l'interior i el 1977 fou conseller de governació de la Generalitat Provisional, càrrec que dimití l'any següent per desacord amb la gestió presidencial.
El 1984 el Parlament de Catalunya l'elegí primer Síndic de Greuges. Va fixar les bases de funcionament de la institució i la va dotar de l'actual seu, i ocupà el càrrec fins a la seva mort el 1992.
Era casat amb Carme Aguadé i Cortés, filla de l'alcalde de Barcelona i dirigent d'ERC Jaume Aiguader, amb qui tingueren cinc fills.

## Fons personal

El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya. El fons va ingressar en virtut del contracte de dipòsit signat a Sant Cugat del Vallès el 24 de gener de 1996 entre els hereus legítims del productor del fons: Carme-Maria Aguadé i Cortés, vídua de Frederic Rahola i d'Espona, i els germans Núria, Víctor, Frederic, Cristian i Pere Rahola i Aguadé, i Josep Maria Sans i Travé, director de l'Arxiu Nacional de Catalunya. El 25 de gener de 2001, el Centre d'Història Contemporània va cedir a l'ANC un conjunt documental referent a les gestions que Frederic Rahola va realitzar el 1977 com a delegat del president Tarradellas. Aquest material va ser recuperat per Josep Benet, com a director que fou del centre esmentat. El fons conté la documentació generada i rebuda per Rahola; destaca la documentació produïda en funció de la seva activitat política relacionada amb l'exili i amb la Generalitat de Catalunya (comissió pel retorn del president Tarradellas, comissió mixta de transferències Administració de l'Estat-Generalitat); i, especialment, la correspondència amb les principals personalitats coetànies. El fons també inclou documentació de l'Editorial Teide i d'altres empreses, fruit de la seva activitat professional; i documentació personal i familiar (famílies Aiguader i Rahola).

## Enllaços externs

* Fons Frederic Rahola a l'Arxiu Nacional de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Frederic Rahola i Espona». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: juny 2013].
# Futeau

Futeau és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 155 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Futeau era de 155 persones. Hi havia 64 famílies, de les quals 19 eren unipersonals (11 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 34 parelles sense fills i 11 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 125 habitatges, 68 eren l'habitatge principal de la família, 46 eren segones residències i 11 estaven desocupats. 119 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 68 habitatges principals, 59 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 5 en tenien tres, 15 en tenien quatre i 45 en tenien cinc o més. 55 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 29 habitatges hi havia un automòbil i a 31 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Futeau el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 8 | 65 a 69 | 8 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 8 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 12 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 20 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 92 persones, 63 eren actives i 29 eren inactives. De les 63 persones actives 58 estaven ocupades (38 homes i 20 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 29 persones inactives 14 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 13 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Futeau hi havia 71 unitats fiscals que integraven 164 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.874 €.

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Futeau hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Futeau a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Futeau a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Tòdids

Els tòdids (Todidae) són una família d'ocells de l'ordre dels coraciformes (Coraciiformes) restringida a les illes majors de les Antilles.

## Morfologia

* Són aus petites que fan 11-12 cm de llargària.
* El plomatge de totes les espècies és d'un verd iridescent per sobre, amb la gola roja.
* Les parts inferiors, més clares, tenen diferents colors depenent de les espècies.
* Cua curta i bec llarg i recte.
* No hi ha dimorfisme sexual.

## Hàbitat i distribució

Zones forestals, sovint prop de corrents d'aigua, a les illes de Cuba, l'Illa de la Juventud, Puerto Rico, Jamaica, la Hispaniola i la Gonâve (d'Haití), al Carib.

## Alimentació

S'alimenten principalment d'insectes que cacen en vol, després de saltar des d'una talaia. Poden agafar també les preses de les fulles, mentre volen. També poden capturar rèptils petits.

## Hàbits

Són solitaris.

## Reproducció

Fan una llodriguera al marge d'un rierol, o altres indrets, on dipositen de 2 a 5 ous blancs que ambdós pares coven. Després de nàixer romanen al niu fins que poden volar.

## Taxonomia

Se n'han distingit cinc espècies d'un únic gènere vivent:
* Gènere Todus
** todi de Cuba (Todus multicolor).
** todi becample (Todus subulatus).
** todi becfí (Todus angustirostris).
** todi de Jamaica (Todus todus).
** todi de Puerto Rico (Todus mexicanus).

## Referències

* ↑ «Els tòdids a Infonatura». Arxivat de l'original el 2007-07-14. [Consulta: 8 gener 2010].
# Universitat de Magúncia Johannes Gutenberg

La Universitat de Magúncia Johannes Gutenberg (Johannes Gutenberg-Universität Mainz) és una universitat alemanya. La universitat, entre les deu primeres d'Alemanya en nombre d'estudiants, està ordenada en onze facultats diferents.
Deu el seu nom a Johannes Gutenberg, inventor de la impremta nascut a Magúncia.
# Tóri Beinisson

Tóri Beinisson (en nòrdic antic, Þórir) (959 - 1005) va ser un viking de l'illa de Skúvoy, a les illes Fèroe. Apareix com a personatge històric a la Saga dels feroesos.
Tóri era fill d'un ric terratinent anomenat Beinir Sigmundsson, i de la seva dona Torah. El 970 quan tenia 11 anys, juntament amb el seu cosí més jove, Sigmundur Brestisson, va ser testimoni de l'assassinat del seu pare i del seu oncle Brestir Sigmundsson. Després d'aquests fets tràgics el poderós cabdill Tróndur í Gølu es va fer càrrec dels nois per evitar que el seu oncle Svínoyar-Bjarni també acabés amb les seves vides. Paradoxalment Tróndur í Gølu havia estat un dels culpables (encara que indirecte) de la mort dels seus pares, ja que havia aprovat l'emboscada i hi havia enviat en nom seu a Svínoyar-Bjarni per a participar-hi,.
Segons la Saga dels feroesos Tóri va morir ofegat a l'estret de Suðuroyarfjørður el 1005 quan intentava salvar el seu cosí Sigmundur de morir ofegat.

## Referències

* 1 2 «Tórir Beinisson» (en feroès). snar.fo. [Consulta: 19 octubre 2021].

## Enllaços externs

* La Saga dels feroesos en anglès. Traduida per Anthony Faulkes.
# U Muntese

U Muntese fou una revista literària corsa en cors que s'edità a Bastia entre el 1955 i el 1972, i que pretenia seguir la tradició iniciada per A Muvra. El seu fundador fou Petru Ciavatti, i hi col·laboraren Petru Rocca, Ghjuvan Maria Bonavita, Rinatu Coti, Antonio Francesco Filippini, Marcellu Alessandri, Ignaziu Colombani, Peppu Flori i Ghjacumu Simonpoli. Patrocinà la publicació de llibres de temàtica diversa en cors, i també alguns diccionaris i gramàtiques, així com l'activisme lingüístic del grup Lingua Corsa.
# Turdina muntanyenca

La turdina muntanyenca (Gypsophila crassa) és un ocell de la família dels pel·lorneids (Pellorneidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, bambú, zones amb roques i de ribera, a les muntanyes del nord de Borneo.

## Referències

* ↑ «Turdina muntanyenca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Valdesotos

Valdesotos és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2006 |
| 43 | 45 | 39 | 26 | 25 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Valdescorriel

Valdescorriel és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 214 | 200 | 201 | 197 |
# Valdetorres de Jarama

Valdetorres de Jarama és un municipi de la Comunitat de Madrid (Espanya). El 2020 tenia 4.581 habitants.

## Referències

* ↑ «Comunidad de Madrid (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 29 setembre 2021].
# Tutor (educació)

En l'àmbit d'un sistema educatiu reglat, el tutor és el professor que pel curs acadèmic concret, orienta a l'alumne per obtenir el màxim profit formatiu. S'encarrega dels vessant humà de l'alumne i d'aconsellar-lo per assolit l'èxit escolar. És el màxim responsable del curs o grup.
A Catalunya les escoles disposen d'una hora de tutoria per dur activitats relacionades amb els valors, l'orientació acadèmica i les incidències que puguin sorgir a cada classe. A més a més, els tutors mantenen el contacte amb les famílies i altres referents dels alumnes.
A l'educació no formal, el tutor és l'educador que elabora el PEI (projecte educatiu individual) de la persona i en fa el seguiment d'acord amb uns objectius fixats per l'entitat responsable. Coordina la relació entre els referents d'aquella persona i centralitza la informació rellevant per a una intervenció educativa.
Viccionari
# Valpelline

Valpelline (arpità Vâpeleunna) és un municipi italià, situat a la regió de Vall d'Aosta. L'any 2007 tenia 620 habitants. Limita amb els municipis de Doues, Ollomont, Oyace, Quart, Roisan i Saint-Christophe.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Claudio Restano | Llista cívica |

## Personatges il·lustres

* Joseph-Marie Henry, sacerdot, alpinista i botànic.
# Valle de Santa Ana

Valle de Santa Ana és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Valle de Trápaga-Trapagaran

Valle de Trápaga-Trapagaran és un municipi de la província de Biscaia, País Basc, pertanyent a la comarca de Gran Bilbao. Les seves principals activitats econòmiques són les fàbriques de mobles, l'acer i la indústria química. Històricament pertanyia a la comarca de les Encartaciones, encara que en l'actualitat queda englobat dintre del Gran Bilbao. Durant una època va formar part dels Tres Concejos de la Vall de Somorrostro, que ho conformaven el Concejo de Sestao, el Concejo de Santurtzi (avui municipis d'Ortuella i de Santurtzi) i Trapagaran.
Fins a 1983 el municipi es va denominar San Salvador del Valle, nom pel qual també és conegut. El poble està dividit en dues parts bé diferenciades:
* Zona Baixa: en aquesta zona resideix la capitalitat del municipi, tota l'activitat industrial i la gran part de la població (Entorn del 90%).
* Zona Alta: formada per tres barris (La Arboleda, La Reineta i Barrio Nuevo) i situada en les Forestes de Triano. D'aquesta zona s'ha extret mineral de ferro des dels romans fins a mitjans del segle xx. Actualment ha quedat com lloc d'esplai molt freqüentat pels habitants de tot el Marge Esquerre.

## Personatges il·lustres

* Luis de Castresana (1925-1986): escriptor.
* Xabier Eskurza García (1970): futbolista.
* Alfredo Irusta Sampedro (1968): ciclista
* Santiago Portillo (1963): ciclista
* Eusebio González Ortuondo "Hierro": ciclista
* David López: ciclista professional.

## Enllaços externs

* Trapagaran a Google Maps
# Vagaceratop

El vagaceratop (Vagaceratops) és un gènere de dinosaure ceratop herbívor que a viure al Cretaci superior (Campanià superior) en el que actualment és Alberta. Les seves restes fòssils s'han recuperat de la formació de Dinosaur Park superior. Va ser anomenat per Scott D. Sampson, Mark A. Loewen, Andrew A. Farke, Eric M. Roberts, Catherine A. Forster, Joshua A. Smith i Alan L. Titus l'any 2010 i l'espècie tipus és Vagaceratops irvinensis. Aquesta espècie va ser descrita originalment com una espècie de casmosaure (C. irvinensis) l'any 2001.

## Referències

* 1 2 Scott D. Sampson, Mark A. Loewen, Andrew A. Farke, Eric M. Roberts, Catherine A. Forster, Joshua A. Smith, Alan L. Titus «New Horned Dinosaurs from Utah Provide Evidence for Intracontinental Dinosaur Endemism». PLoS ONE, vol. 5, 9, 2010, pàg. e12292. DOI: 10.1371/journal.pone.0012292.
* ↑ R. B. Holmes, C. A. Forster, M. J. Ryan and K. M. Shepherd «[http://rparticle.web-p.cisti.nrc.ca/rparticle/AbstractTemplateServlet?calyLang=eng&journal=cjes&volume=38&year=2001&issue=10&msno=e01-036 A new species of Chasmosaurus (Dinosauria: Ceratopsia) from the Dinosaur Park Formation of southern Alberta]». Canadian Journal of Earth Sciences, vol. 38, 2001, pàg. 1423–1438. DOI: 10.1139/cjes-38-10-1423.
# Vaganovos

Vaganovos va ser un grup semiprofessional de dansa neoclàssica del País Valencià que va funcionar del 1978 al 1989. S'inspirava en l'Acadèmia Vagànova de Ballet.

## Història

Va néixer el 1977 dirigida per Olga Galícia Poliakoff, alumna de Juan Tena. Estava format per una dotzena de les alumnes més avantatjades de l'escola de dansa Olga Poliakoff, formades en la metodologia russa d'Agripina Vaganova, de qui prenen el seu nom. Posteriorment, es convertirà en una companyia professional de dansa especialitzada en espectacles per a nens, amb coreografies d'Olga Galícia Poliakoff i direcció de Vicente Genovés.
La companyia tractà d'expressar a través del llenguatge de la dansa acadèmica temes actuals i de cert interès social. Va ser molt lloada per la premsa de l'època sobretot per la coreografia, la qual s'inspira, tant en la posada en escena com en la tècnica, en la dansa neoclàssica francesa i en l'escola russa de Vaganova, ben conegudes per la coreògrafa perquè viatjava freqüentment a París i a Leningrad a causa de les seves arrels familiars amb la intenció d'ampliar els coneixements de dansa.

## Produccions

El seu primer espectacle es va estrenar al València Cinema els dies 9, 10 i 11 de maig del 1978. Constava de dues parts: la primera eren diferents peces independents i breus, amb músiques impressionistes ballades per duos o petits grups de ballarins on destaquen les Gymnopedies de Satie en la versió pianística de José Domenech; la segona era la versió de la Medea de Xenakis.
El 1980 van presentar el segon muntatge amb la mateixa estructura de dues parts. La primera, composta per diferents coreografies curtes amb pocs ballarins: Pavana per a una infanta difunta, amb música de Ravel, Vocalise de Rachmaninoff, Incomunicació a dos cossos i piano de Scriabin i la peça Tango per a una solitud. La segona part s'inspirava en assumptes literaris, com ara Salomé o Yerma, amb una treballada dramatúrgia i amb tots els membres de Vaganovos en escena. Van actuar en les Illes Balears i Catalunya principalment.
El 1981 es va estrenar Pere i el llop i altres historietes a la Sala Escalante, amb la qual van fer algunes gires per diverses províncies.
En 1986 es va crear amb catorze ballarins El carnestoltes dels animals, obra de gran èxit al Teatre Escalante de València i amb una àmplia gira nacional. Una altra peça és Aniversari feliç, estrenada el 1989, en la qual també van col·laborar els escenògrafs Josep Simon i Manolo Zuriaga, com en tota la segona etapa de Vaganovos.
El darrer espectacle de la companyia va ser Un conte per al llop amb vuit ballarins –actors.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Giménez Morte, Carmen. «Vaganovos, neodanza experimental de Valencia». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement).

## Bibliografia complementària

* Giménez Morte, Carmen. La danza contemporánea en la Comunidad Valenciana. Los primeros pasos. València: Centre Coreogràfic de la Comunitat Valenciana: Teatres de la Generalitat Valenciana, 2001.