OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David di Donatello 1975

La 20a edició dels premis David di Donatello, concedits per l'Acadèmia del Cinema Italià va tenir lloc el 19 de juliol de 1975 al Teatre grecoromà de Taormina. El premi consistia en una estatueta dissenyada per Bulgari.

## Guanyadors
### Millor pel·lícula

* Fatti di gente perbene, dirigida per Mauro Bolognini
* Gruppo di famiglia in un interno, dirigida per Luchino Visconti

### Millor director

* Dino Risi - Perfum de dona

### Millor argument

* Age & Scarpelli - Romanzo popolare

### Millor actriu

* Mariangela Melato - La poliziotta

### Millor actor

* Vittorio Gassman - Perfum de dona

### Millor músic

* Piero Piccioni - Travolti da un insolito destino nell'azzurro mare d'agosto

### Millor actriu estrangera

* Liv Ullmann - Secrets d'un matrimoni (Scener ur ett äktenskap)

### Millor actor estranger

* Burt Lancaster - Gruppo di famiglia in un interno (ex aequo)
* Jack Lemmon - The Front Page (ex aequo)
* Walter Matthau - The Front Page (ex aequo)

### Millor director estranger

* Billy Wilder - The Front Page

### Millor pel·lícula estrangera

* El colós en flames (The Towering Inferno), dirigida per Irwin Allen

### David Europeu

* Melvin Frank

### David especial

* Isabelle Adjani, per la seva interpretació a Lo schiaffo
* Pio Angeletti i Adriano De Micheli, per llur contribució al cinema com a productor
* Edmondo Amati, per la seva contribució al cinema com a productor i distribuïdor
* Renato Pozzetto, pel nou tipus d’humorisme de les seves interpretacions
* Fred Astaire, a la carrera.
* Jennifer Jones, a la carrera.

## Referències

* ↑ premis David di Donatello 1975 a mymovies.it
* ↑ David di Donatello Milestones: From De Sica and Fellini to Sorrentino and Garrone a la revista Variety
* ↑ Gold and malachite 'David di Donatello' trophy, Bulgari, 1956 Arxivat 2021-01-15 a Wayback Machine. al web de Sothebys

## Vegeu també

* Nastri d'argento 1975

## Enllaços externs

* David di Donatello 1975 a Filmaffinity
* Cronologia al web dels David di Donatello
# Suite Chic

Suite Chic fou un projecte col·laboratiu entre alguns dels top o talentosos artistes de R&B i hip hop, compositors i productors, que va debutar el 18 de desembre de 2002. Suite Chic va servir com a vehicle per la cantant de pop Namie Amuro en un moment en què s'estableix a si mateixa com un talent R&B. Des de la dissolució del projecte molts dels seus participants han arribat a guanyar major èxit
En una entrevista de 2005, Namie Amuro va dir que li agradaria que Suite Chic tornarà en 2006, però res va passar.

## Discografia
### Àlbums

* When Pop Hits the Fan 26 de febrer de 2003 #4 (JP)
* When Pop Hits the Lab 26 de febrer de 2003 #65 (JP)

### Senzills

| Any | Single | JP | Àlbum |
| 2002 | "Good Life" (featuring Firstklas) / "Just Say So" (featuring Verbal) ¹ | 35 | When Pop Hits the Fan |
| 2003 | "Uh Uh,,,,,," (featuring Ai) / "Baby be mine" ¹ | 22 | When Pop Hits the Fan |
¹ Limited Release

### Vídeos

* 26 de març de 2003 - When Pop Hits the Pix

## Vegeu també

* Ai
* Namie Amuro
* Verbal
* Zeebra
# Defterdar

Defterdar (Daftardar) era el funcionari de l'Imperi Otomà que portava el defter (registres fiscals), és a dir el principal funcionari de finances. Als països musulmans orientals el mateix funcionari s'anomenava mustawft.
Era el segon funcionari otomà després del gran visir i gaudia d'un estatus similar. Al diwan o govern otomà era un càrrec principal després del gran visir i els dos kadi askers, i tenia dret a emetre firmans (decrets) sobre les matèries de la seva competència. Tenia dret a entrevistar-se amb el sultà. El seu ajudant era el defterdar ketkhudasi.
A partir de Solimà I les funcions a Rumèlia les feia un bashdefterdar o Rumeli defterdari i a Anatòlia el Anadolu defterdari; a l'inici del segle xvi es va crear un nou servei de finances a Alep, i el seu cap, el defterdar-i Arab wa adjam, s'ocupà en endavant de les províncies asiàtiques més llunyanes; no gaire més tard aquest servei fou dividit en districtes (Diyarbakr, Damasc, Erzurum, Alep, Trípoli). Avançat el segle es va crear un defterdar per Istanbul i al final del segle xvi un per les províncies del Danubi que no va durar gaire temps; també efímer fou una divisió de finances pel pressupost de l'exèrcit creada per Selim III.
El 1838 el defterdar va rebre el nom de Ministeri de Finances (maliyya); en endavant els directors provincials de finances van portar el nom de defterdars.
# Daoura

Daoura (àrab: دورة, Dawra; amazic: ⴷⴰⵡⵔⴰ) és un localitat situada al nord del Sàhara Occidental ocupada pel Marroc, qui l'ha integrada en la província de Tarfaya, a la regió de Laâyoune-Sakia El Hamra. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 1.108 persones.

## Referències

* ↑ Daoura a openstreetmap
# Daoíz i Velarde

Amb els noms de Daoíz i Velarde, se sol referir als capitans Luis Daoíz y Torres i Pedro Velarde, oficials d'artilleria del caserna de Monteleón que es van sumar a l'aixecament del 2 de maig de 1808 contra les tropes franceses. Tenen un grup escultòric a la Plaça del Dos de Mayo de Madrid, lloc on va estar la seva caserna, i en el seu honor es va aixecar l'obelisc de la Plaça de la Lealtad, actualment Monument als Caiguts per Espanya.
Van aportar al moviment popular, l'esperit d'Estat Nacional, perquè s'unissin a ells, en contra dels francesos, no només el poble de Madrid, sinó l'exèrcit i altres estaments. Sense cap mena de reforços, van resistir fins a la mort, sense suport de la Junta de govern, ni dels propis militars, però sí que van ser un dels exemples dels aixecaments posteriors al 2 de maig de Madrid.
Els lleons de les Corts (escultures de Ponciano Ponzano) que flanquegen l'entrada al Congrés dels Diputats, fosos amb el bronze de canons capturats en la Guerra d'Àfrica en 1886, reben popularment el nom de Daoíz i Velarde.

## Bibliografia

* Arturo Pérez-Reverte Un dia de cólera Ed. Alfaguara, 2007

## Referències

* ↑ «elpais.com - Los leones de las Cortes bajan del pedestal». [Consulta: 7 octubre].
# Resclosa d'en Bassols i del Molí

Les rescloses d'en Bassols i del Molí pertanyen al municipi d'Argelaguer. Es tracta de dues petites rescloses del riu Fluvià que s'utilitzen per a la generació d'electricitat. La resclosa d'en Bassols queda situada en una plana, cosa que permet una bona ocupació de terreny per part de la vegetació de ribera i helofítica, i la fa molt atractiva per a la fauna. La resclosa del Molí, en canvi, es troba més encaixonada per l'obaga de la serra de Fontanals.
Pel que fa a la vegetació, sota les aigües hi creixen herbassars de Potamogeton i també hi ha llenties d'aigua. A les vores (especialment a la resclosa d'en Bassols) hi prolifera el canyís (Phragmites australis), la boga (Typha dominguensis), les jonqueres de jonc boval (Scirpus holoschoenus), el càrex pèndul (Carex pendula), els herbassars de gram d'aigua (Paspalum paspaloides), etc. La vegetació forestal de ribera hi està molt ben constituïda, amb vernedes i salzedes i espècies com la sarga (S. elaeagnos) i el freixe de fulla petita (Fraxinus angustifolia). L'existència d'aquest bosc de ribera ben conservat fa que aquestes rescloses siguin un punt important de descans per molts ardèids. Així mateix, a la zona hi nidifiquen diverses espècies d'anàtids i s'hi observen amb regularitat diversos limícoles i altres aus aquàtiques.
Els impactes que amenacen la integritat d'aquest espai són la substitució del bosc de ribera per plantacions de pollancres i altres conreus. Actualment, la part de les pollancredes més propera a l'aigua no es conrea intensivament i va sent substituïda progressivament pel bosc de ribera. Es tracta, malgrat tot, d'un espai de notable interès ecològic i d'un gran potencial per a determinats grups faunístics. El tram de riu inclòs a la zona humida de les rescloses d'en Bassols i del Molí forma part de l'espai de la Xarxa Natura 2000

## Referències

* 1 2 3 «Resclosa d'en Bassols i del Molí». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (nota). [Consulta: 28 març 2014].
* ↑ Hàbitat d'interès comunitari prioritari, codi 91E0
* ↑ Hàbitat d'interès comunitari, codi 92A0
* ↑ ES5120021 "Riu Fluvià"
# Daorsis

Els daorsis o daorizis (en llatí daorsi o daorizi en grec antic Δαόριζοι) eren un poble d'Il·líria que segons Estrabó vivien a la vora del riu Naro.
Diu Titus Livi que eren aliats de Roma i quan els dàlmates i els daorsis es van enfrontar, els romans van aprofitar l'ocasió per intervenir en favor dels seus aliats l'any 156 aC i ocupar Dalmàcia per convertir-la en província romana, explica Polibi. El seu territori estava dividit segons Plini el Vell en 17 petites subdivisions que ell anomena "decúries". Van emetre moneda d'estil similar a les del rei Gentius d'Il·líria (180 aC-168 aC) i per això se suposa que els daorsis havien de tenir certa importància.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Daorsi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 24 gener 2021].
# Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - Dos sense timoner

Rem als Jocs Olímpics d'Estiu de 1904 :
| Scull individual | homes |
| Doble scull | homes |
| Dos sense timoner | homes |
| Quatre sense timoner | homes |
| Vuit amb timoner | homes |
| < 1900 1908 > ||
La prova del dos sense timoner fou una de les disputades en el programa de rem que es disputà als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904.
Aquesta fou la primera ocasió en què la prova formà part del programa Olímpic. La prova es disputà el dissabte 30 de juliol i hi van prendre part sis remers, dividits en tres equips, tots dels Estats Units.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Estats Units Robert Farnan Joseph Ryan | Estats Units John Mulcahy William Varley | Estats Units John Joachim Joseph Buerger |

## Resultat

| Nom | Temps |
| Robert Farnan i Joseph Ryan | 10' 57.0" |
| John Mulcahy i William Varley | |
| John Joachim i Joseph Buerger | |

## Referències

* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich», 1999. Arxivat de l'original el 2012-08-16. [Consulta: 27 agost 2012]. (polonès)
* «Olympic Medal Winners». International Olympic Committee. [Consulta: 27 agost 2012].
# Rabih Mroué

Rabih Mroué (àrab: ربيع مروة, Rabīʿ Mrwa) va néixer el 1967 a Beirut (Líban), ciutat on viu i treballa. Format en teatre a la Universitat Libanesa de Beirut, va començar a produir les seves pròpies obres el 1990 com a director i actor. D'aleshores ençà, ha escrit i dirigit performances i vídeos que qüestionen el lloc de l'espectador, el significat social de l'actor, l'espai del públic i la forma de la representació.
En companyia de Lina Saneh, des del 2002 les seves performances s'han pogut veure en el circuit internacional de l'art i en festivals de teatre contemporani, on han rebut nombrosos premis. Amb un llenguatge minimalista i una gran inventiva formal, Rabih Mroué presenta els conflictes que han afectat l'Orient Mitjà i el Líban en les últimes dècades, i que li permeten abordar temes universals com la memòria i la construcció de la identitat. Mroué parteix d'una base documental amb material d'arxiu (diaris, fotografies, vídeos, etc.) i es mou entre la realitat i la ficció. És cofundador del Beirut Art Center (BAC) i des del 1995, col·labora amb la cadena libanesa Future TV com a guionista i director de curts d'animació i documentals. A Catalunya es pot veure obra seva al MACBA.

## Obres destacades

* Face A / Face B. Mèdia, 2002

## Referències

* ↑ «Mroué, Rabih». Museu d'Art Contemporani de Barcelona. [Consulta: 15 maig 2012].
* ↑ Face A / Face B Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine., MACBA
# Rabianum

Rabianum és el nom que tenien el governadors (alcaldes) de les ciutats de Sumer que no eren capital de l'estat, però que tenien una certa importància. Normalment eren capçaleres de districte. Cada ciutat estat tenia uns quants districtes que generalment no es coneixen. Els arxius de Lagash esmenten els districtes de la ciutat, que eren 8, essent els 3 més importants Lagash, Girsu i Nina. Els Rabianum actuaven a Lagash i Nina, perquè en l'època dels arxius la capital estava a Girsu.

## Bibliografia

* Cassin, Elena; Bottéro, Joean; Vercoeur, Joan. Los Imperios del Antiguo Oriente del Paleolítico a la mitad del segundo milenio (en castellà), 1970, p. . ISBN 84-323-0118-3.
# C-66

La carretera C-66 uneix Palafrugell amb Besalú i transcorre per les comarques de la Garrotxa, el Pla de l'Estany, el Gironès i el Baix Empordà. La titularitat de la carretera és de la Generalitat de Catalunya. El tram entre Girona i Palafrugell forma part del sistema de carreteres que conformen l'Anella de les Gavarres, que actualment està en procés de desdoblament

## Recorregut i enllaços

| Terme municipal que atrevessa | Carretera que hi enllaça | Poblacions de l'enllaç |
| Palafrugell (afores) | C-31 | Palamós Torroella de Montgrí |
| Torrent | GI-652 | Torrent centre |
| Forallac | GI-644 | Canapost Ullastret |
| La Bisbal d'Empordà | GIV-6441 | Fonteta |
| La Bisbal d'Empordà | GIV-664 | Cruïlles |
| La Bisbal d'Empordà | GIV-660 | Calonge |
| Corçà | C-252 | L'Escala Figueres Roses |
| Corçà | GIV-6701 | Monells |
| La Pera | GIV-642 | Rupià |
| Flaçà | C-255z | Flaçà centre |
| Sant Joan de Mollet | C-255z | Sant Joan de Mollet centre |
| Bordils | GIV-6701 | Sant Martí Vell |
| Celrà | GIV-6708 | Juià |
| Girona | N-II variant de Girona | |
| Girona | C-255 | Campdorà |
| Sant Julià de Ramis | N-IIa | Sarrià de Ter Girona centre |
| Sant Julià de Ramis | AP-7 | |
| Inici del desdoblament |||
| Palol de Revardit | GIV-5191 | Sant Martí de la Mota |
| Palol de Revardit | | Riudellots de la Creu |
| Palol de Revardit | GIV-5147 | Palol de Revardit centre |
| Cornellà de Terri | C-150a | Cornellà de Terri centre |
| Cornellà de Terri | GI-514 | Sant Andreu del Terri |
| Cornellà de Terri | GIV-5145 | Pujals dels Cavallers |
| Cornellà de Terri | C-150a | Cornellà de Terri nord |
| Banyoles | | Pont-xetmar |
| Banyoles | C-150a | Borgonyà Pont-xetmar polígon Mata Banyoles |
| Fi del desdoblament |||
| Banyoles | GIV-5132 | Banyoles centre/polígon Vilavenut |
| Banyoles | | Banyoles est |
| Banyoles | GIP-5121 | Melianta Esponellà Banyoles nord |
| Serinyà | C-150a | Banyoles centre/estany |
| Besalú | N-260 | Figueres Besalú |

## Referències

* ↑ Notícia del desdoblament de la C-66 Arxivat 2011-01-01 a Wayback Machine.
# C-51

La carretera C-51 uneix El Vendrell (Baix Penedès) amb Valls (Alt Camp), tot travessant el Coll de la Rubiola. Concretament, passa pels termes municipals del Vendrell, Albinyana, La Bisbal del Penedès, Rodonyà, Vila-rodona, Alió, Puigpelat i Valls.
Després de molts anys d'intentar tirar endavant el projecte de millora de la carretera, actualment s'estan duent a terme les obres de construcció de la nova C-51. Rodonyà és un dels municipis que més s'ha oposat al projecte que s'ha tirat endavant, sobretot per la forma com el plantejà l'administració i per les conseqüències negatives a nivell local que pot ser que se'n derivin degut a la construcció d'una variant al municipi. Per altra banda, Unió de Pagesos ha dut a termes diferents marxes lentes per protestar pel pagament pendent de les expropiacions.

## Referències

* ↑ «C-51». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Parlament insta el Govern a acabar les obres de la C-51 entre Valls i El Vendrell no més tard de novembre». 324.cat, 10-07-2013.
* ↑ «L'Ajuntament de Rodonyà, contra la variant de la C-51». El Punt/Avui, 03-09-2010.
* ↑ «Preocupació a Rodonyà pels efectes negatius del desviament de la C-51». El Vallenc, 28-10-2011 [Consulta: 13 agost 2013]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 agost 2013].
* ↑ «Nova marxa lenta de protesta dels expropiats de la C-51». El Vallenc, 10-06-2013 [Consulta: 13 agost 2013]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 agost 2013].
# Daoulas

Daoulas (en bretó Daoulaz) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 1.743 habitants. A l'inici del curs 2007 el 8,1% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.117 | 1.022 | 1.046 | 1.401 | 1.640 | 1.794 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-1995 | Christian Maguet | |
| 1995-2018 | Jean-Claude Le Tyrant | PS |
| 2019- | Jean-Luc Le Saux | |

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
# Breteau

Breteau és un municipi francès, situat al departament del Loiret i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 78 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Breteau era de 78 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 67 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 21 eren segones residències i 10 estaven desocupats. 60 eren cases i 1 era un apartament. Dels 35 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 9 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Breteau el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 8 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 8 | 55 a 59 | 8 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 45 persones, 24 eren actives i 21 eren inactives. De les 24 persones actives 22 estaven ocupades (13 homes i 9 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 21 persones inactives 10 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa financera i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Breteau hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Breteau a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Breteau a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ramon VI de Pallars Jussà

Ramon VI de Pallars Jussà (? - 1178) fou comte de Pallars Jussà (1174-1178).
Només estigué, per tant, quatre anys al davant del comtat; només es pot dir que la dependència del Comtat de Pallars Jussà respecte del de Barcelona anà molt en augment. Era el començament de l'agonia del comtat.

## Orígens familiars

Era fill del comte Arnau Mir de Pallars Jussà i d'Òria d'Entença. Era net per via materna del comte d'Urgell Ermengol VI.

## Ascens al poder

A la mort del seu pare, el 1174, va esdevenir comte de Pallars Jussà, però morí al cap de quatre anys.

## Núpcies i descendents

Es casà el 1167 amb una dama el nom de la qual roman encara avui dia ignorat pels historiadors. D'aquesta unió nasqué una filla:
* la infanta Valença de Pallars Jussà (?-1182), que fou comtessa de Pallars Jussà
Més tard, casà amb la seva cosina Anglesa de Cardona (?-1177), filla del vescomte Ramon Folc III de Cardona i Sibil·la d'Urgell, filla d'Ermengol VI. No tingueren fills.

## Referències

* ↑ Sànchez i Vilanova, 1996.

## Bibliografia

* Sànchez i Vilanova, Llorenç. El Pallars. Visió històrica. Pallars Sobirà. Pallars Jussà. Barcelona: Promociones y Publicaciones Universitarias, 1996. ISBN 84-477-0566-8.
# Dia Internacional dels Museus

El Dia Internacional dels Museus se celebra anualment cada 18 de maig des de 1977, seguint la 5a resolució de la XII Assemblea General del Consell Internacional de Museus (ICOM) celebrada a Moscou. Es tracta d'un dia on s'intenta retallar la distància entre els museus i la societat, intentant mostrar al públic els reptes d'aquests, seguint la màxima que "els museus són una institució al servei de la societat i del seu desenvolupament".
Es tracta d'una celebració molt popular. El 2009, es va celebrar a més de 20.000 museus de 90 països diferents. Sovint, aquest dia molts museus ofereixen entrada gratuïta.
A principis de 2011 es va iniciar una campanya a la xarxa, intentant que Google commemori aquesta jornada amb un doodle, versions del seu logo a la plana principal del cercador, com ja han fet amb el Dia Mundial de l'Aigua o el Dia Internacional de la Dona. El cercador també ha creat Doodles inspirats en artistes com ara Van Gogh o Edvard Munch.

## Lemes

El consell consultiu de l'ICOM proposa un lema anualment i es discuteix a la revista especialitzada del sector. Les activitats organitzades arreu del món als diferents museus estan relacionades amb el lema que es tria anualment.
* 1992 - Museus i Medi Ambient
* 1993 - Els museus i els pobles indígenes
* 1994 - Darrere de les escenes en els museus
* 1995 - La resposta i la responsabilitat
* 1996 - Recull d'avui per demà
* 1997-1998 - La lluita contra el tràfic il·lícit de béns culturals
* 1999 - Els plaers del descobriment
* 2000 - Museus per la Pau i l'harmonia en la societat
* 2001 - Museus: comunitat
* 2002 - Museus i Globalització
* 2003 - Museus i Amics
* 2004 - Museus i Patrimoni Immaterial
* 2005 - Museus, ponts entre cultures
* 2006 - Els museus i els joves
* 2007 - Museus i Patrimoni Universal
* 2008 - Museus com a agents de canvi social i el desenvolupament
* 2009 - Museus i turisme
* 2010 - Museus i harmonia social
* 2011 - Museu i memòria
* 2012 - Museus en un món canviant. Nous reptes, noves inspiracions Arxivat 2012-05-05 a Wayback Machine.
* 2013 - Museus (memòria + creativitat = progrés social)
* 2014 - Museus: les Col·leccions creen Connexions Arxivat 2015-08-11 a Wayback Machine.
* 2015 - Museus per a una societat sostenible Arxivat 2015-05-18 a Wayback Machine.
* 2016 - Museus i paisatges culturals
* 2017 - Museus i històries controvertides: dir allò indecible en museus
* 2018 - Museus hiperconnectats: enfocaments nous, públics nous Arxivat 2018-05-17 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Dia Internacional dels museus a ICOM Espanya». Arxivat de l'original el 2008-04-26. [Consulta: 8 gener 2011].
* ↑ El Dia internacional dels museus al web de la Generalitat de Catalunya
* ↑ Patrimoni Cultural Andorrà
* ↑ «Doodle 4 museums». Arxivat de l'original el 2011-04-04. [Consulta: 15 març 2011].

## Enllaços externs

* Dia Internacional dels Museus Arxivat 2017-05-09 a Wayback Machine.