OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tiu

Tiu fou un faraó predinàstic de l'antic Egipte que regnà sobre el delta del Nil. També se'l menciona a les inscripcions de la Pedra de Palerm entre altres reis del Baix Egipte. No se sap res més de la seva vida o regnat.

## Titulatura

| Rei del Baix Egipte: | t i u (Tiu) Tiu (Pedra de Palerm) |
| Predecessor: Khayu | Faraó Període protodinàstic d'Egipte | Successor: Thesh |

## Referències

* J. H. Breasted, History of Egypt from the Earliest Time to the Persian Conquest, 1909, p.36
* J. H. Breasted, Ancient Records of Egypt, Part One, Chicago 1906, §90
# Dragó de casquet

El dragó de casquet (Tarentola chazaliae) és una espècie de petit sauròpsid (rèptil) terrestre de la família fil·lodactílids estès del sud del Marroc, Mauritània i l'oest del Sàhara fins al Senegal. La seva inclusió entre els Tarentola no és clara, i a vegades ha estat inclòs en el gènere Geckonia, essent el sol representant del gènere. Hi ha una certa discussió sobre aquest tema, però d'ençà de 2002 i arran de diverses anàlisis d'ADN tendeix a situar-lo en el primer gènere. Va ser classificat per la primera vegada com a Tarentola per François Mocquard en 1895.

## Característiques

Mesura entre 6-9 cm, per bé que les femelles són lleugerament majors i es caracteritza pel seu cap engruixat i amb forma semblant a un casc, que li atorga el seu nom. Els mascles també disposen d'una inflor en la cua a la zona genital. La seva pell és d'un color gris o castanyer clar a fosc, variant d'intensitat lleugerament per camuflar-se. Posseeix diverses taques més fosques en el dors, que és recorregut en llom per una línia longitudinal de taques blanques.

## Història natural

És un animal eminentment nocturn, encara que a vegades surt durant els dies assolellats. És propi de les zones costaneres rocoses, i és rar que s'allunyin del mar més de 5 km. Al contrari que la major part dels membres del seu gènere, els dragons de casquet són terrestres i se'ls han atrofiat les seves làmines adhesives en els dits, encara que són capaços de grimpar per troncs i pedres.
Posa entre 1-2 ous amb 6 posades anuals. S'alimenta bàsicament d'insectes.
Recentment Lina Roth i Almut Kelber de la Universitat de Lund, Suècia, han descobert que amb poca llum el dragó de casquet té una visió en color, i és capaç de distingir els colors blau, verd i ultraviolat.

## Referències

* ↑ Rivera, 2006, p. 85.
* ↑ Wilms, T.; Wagner, P.; Geniez, P.; Mateo, J.A.; Joger, U.; Pleguezuelos, J.; Slimani, T.; El Mouden, E.H. (2013). "Tarentola chazaliae." 2013 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2013. [Consulta: {{{consulta}}}]
* ↑ Tarentola chazaliae al Reptarium.cz Reptile Database. Accedit 8 Febrer 2015.
* ↑ Jean-François Trape; Sébastien Trape; Laurent Chirio Lézards, crocodiles et tortues d'Afrique occidentale et du Sahara. IRD Editions, 2012, p. 270–271. ISBN 978-2-7099-1726-1.
* ↑ «The pupils and optical systems of gecko eyes». Journal of Vision, 9, 27, 2009, pàg. 27.1–11. DOI: 10.1167/9.3.27. PMID: 19757966.

## Bibliografia

* Rivera, X. «Llistat dels amfibis i rèptils del paleàrtic occidental, amb una proposta de nom en català». Butlletí de la Societat Catalana d'Herpetologia, 17, 2006, pàg. 78-99.
# El campo

El campo és una pel·lícula argentina dirigida per Hernán Belón, coautor del guió amb Valeria Radivo, i protagonitzada per Leonardo Sbaraglia, Dolores Fonzi i Matilda Manzano. Fou exhibida al Festival Internacional de Cinema de Reykjavík. Va ser estrenada el 3 de maig de 2012.

## Sinopsi

Un matrimoni amb una filla petita viu al camp, a una casa derruïda que planegen recondicionar. En aquest ambient aliè i solitari, comencen a sorgir conflictes en la parella.

## Repartiment

* Leonardo Sbaraglia com Santiago
* Dolores Fonzi com Elisa
* Matilda Manzano com Matilda
* Pochi Ducasse com Odelsia
* Juan Villegas com Alberto
* Javier Volá com Playero
* Rodolfo Benegas com Mozo

## Nominacions i premis

L'actuació de Dolores Fonzi li va valer la Bisnaga de plata a la millor actriu al Festival de Màlaga de 2012 i fou nominada al Premi Cóndor de Plata a la millor actriu (2013) i el premi a la millor actriu als Premis Sur de 2012. Leonardo Sbaraglia fou premiat al Festival Internacional de Cinema d'Amiens i la pel·lícula va rebre el premi ecumènic al Festival Internacional de Cinema de Friburg.

## Referències

* ↑ «El campo». [Consulta: 5 agost 2020].
* ↑ Ingólfsson, Ásgeir H. «An Overcrowded Festival». The Reykjavik Grepvine, 23-09-2011.
* ↑ Mitchell, Wendy. «Reykjavik Film Festival kicks off tonight with Sigur Ros film Inni». Screen Daily, 22-09-2011.
* ↑ Premian al cine argentino en el Festival de Málaga, El Litoral, 29 d'abril de 2012
* ↑ «Nominados a los Premios Cóndor de Plata 2013» (en español). telam.com.ar. [Consulta: 13 març 2013].
* ↑ Leonardo Sbaraglia obtuvo el premio al mejor actor en el Festival de Amiens, Clarín, 21 de novembre de 2011
* ↑ El cine latinoamericano, en pleno crecimiento, swissinfo, març de 2012

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
* El campo a cinenacional.com
# Torre de Millena

La Torre de Millena està situada a l'extrem nord-est d'aquesta localitat de la comarca del Comtat (País Valencià); de fet, és l'última parcel·la delimitada urbanísticament com sòl urbà. Un barranc discòrre per la seua cara nord, que comporta un pronunciat desnivell a la base.

## Descripció

La torre es troba en estat de ruïna. De planta quadrada, va ser alçada amb murs perimetrals de tàpia, de gran duresa, i amb una altura que oscil·la entre els 80 i els 90 centímetres. S'eleven de forma regular, fins a completar un cos; per sobre, de manera més irregular, hi ha restes del mur original. Al voltant, hi ha un mur de maçoneria, del qual se suposa que delimitava la torre de la resta de la casa.
La seua funció primerenca va ser la defensiva. Posteriorment, en època contemporània, es va utilitzar com a local de transformador elèctric, per a la qual cosa es va recréixer amb un mur de maons. Actualment, compta amb la protecció de Bé d'Interés Cultural.

## Referències

* Aquest article pren com a referència el text del Bé d'Interés Cultural incoat per la de Cultura de la Generalitat Valenciana.

## Enllaços externs

* Fitxa a la Biblioteca de Patrimoni
* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
# El cap de família

El cap de família (títol original: Head of the Family) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Charles Band, estrenada el 1996 i doblada al català. És una pel·lícula de comèdia negra de sèrie B de 1996 produïda per Full Moon Features. Tracta d'una parella del Sud que fan xantatge a una família de mutants per aconseguir diners i venjança.

## Argument

Myron, un gegantí cap enganxat a una cadira de rodes, és el líder de la família Stackpool. A les seves ordres, treballant en terribles experiments humans, el forçut Otis, la sensual Ernestina i Wheeler. Un autèntic clan de monstres al servei del mal.

## Repartiment

* Blake Bailey: Lance
* Jacqueline Lovell: Lorretta
* Bob Schott: Otis
* James Earl Jones: Wheeler
* Alexandria Quinn: Ernestina
* Gordon Jennison Noice: Howard
* J.W. Perra: Myron
* Vicki Skinner: Susie
* Robert J. Ferrelli: Weasel
* Bruce Adel: el controlador
* Gary Anello: Arthur Raskow
* Dyer Mchenry: el conductor del camió
* Rob Roeser: Justice
* Steve Novak: Cauchon
* Van Epperson: Cor

## Referències

* ↑ El cap de família
* ↑ «Head of the Family». The New York Times.

## Enllaços externs

* Critica DevilDead
# El capitell de les sirenes

El capitell de les sirenes és un capitell del segle XII del monestir de Sant Pere de Galligants, a la ciutat de Girona. Es troba a la galeria oest del claustre (capitell 39).
El capitell té quatre sirenes, una per cada cara. Estan representades amb una doble cua que sostenen amb les mans. Aquesta cua doble, més enllà dels simbolismes que a vegades se li ha volgut buscar i que possiblement tingui, és una forma d'omplir l'espai del capitell.
La representació d'aquest capitell és la sirena-peix, amb cos de dona i cua de peix. El seu origen es remunta als tritons i les nereides, les divinitats marines amb cos humà i cua de peix. No s'ha de confondre amb la sirena clàssica, amb el cos d'ocell i cap de dona.

## Enllaços externs

* El monestir de Sant Pere de Galligants a Museu d'Arqueologia de Catalunya
# El vals de los inútiles

El vals de los inútiles és una pel·lícula documental xilena-argentina dirigida i escrita per Edison Cajas. Va ser estrenada el 2013 al Festival Internacional de Cinema de Valdivia, i va arribar a les sales xilenes l'any següent.

## Sinopsi

El documental retrata dues històries paral·leles entorn de les mobilitzacions estudiantils de 2011 a Xile: Darío Díaz, un adolescent immers en el clima polític del seu col·legi, el Institut Nacional General José Miguel Carrera, i José Miguel Miranda, antic pres i torturat de la dictadura de Pinochet trobaran en la mobilització social el sentit de la seva pròpia història.

## Nominacions i premis

Va participar en el Festival Internacional de Cinema de Valdivia, en el que va guanyar el premi especial del jurat. Fou nominada al Premi Platino a la millor pel·lícula documental en la II edició dels Premis Platino del 2015

## Referències

* ↑ «El vals de los inútiles (2013)». [Consulta: 5 agost 2017].
* ↑ "El Vals de los Inútiles" se estrena en Valdivia y compite en importante categoría al web de la Universitat de Xile
* ↑ "Relatos salvajes", "La isla mínima", "Conducta", "Pelo malo" y "Mr Kaplan" lideran las nominaciones de los Premio PLATINO del Cine Iberoamericano, al web dels Premis Platino

## Enllaços externs

* Crítica en El Mostrador
* Notícia sobre la pel·lícula a YouTube
# El valle de las espadas

El valle de las espadas (en anglès The Castilian) és una pel·lícula independent coproducció hispano-estatunidenca de caràcter històric i biogràfic, rodada en 1963 en Eastmancolor, produïda per Sidney W. Pink, dirigida per Javier Setó, i protagonitzada per Cesar Romero, Frankie Avalon, Broderick Crawford, Alida Valli, Espartaco Santoni, Tere Velázquez, Fernando Rey, i Soledad Miranda. Fou distribuïda als Estats Units per Warner Bros. Pictures. Tots els exteriors de la pel·lícula foren rodats a Burgos i Peñafiel.
L'argument de la pel·lícula està basat en la llegenda de Ferran González, el primer comte independent de Castella, qui va viure i regnar a mitjans del segle X i va ser una figura històrica important en la Reconquesta.

## Argument

Don Sancho (Broderick Crawford) és un rei castellà despòtic del segle X que, aliat amb els moros invasors, va bandejar al noble castellà Ferran González (Espartaco Santoni). Amb l'ajut de la filla rebel de Don Sancho, Sancha (Tere Velázquez), Ferran González organitza un exèrcit i marxa contra els moros.

## Repartiment

* Cesar Romero - Jerónimo
* Frankie Avalon - Jerifán
* Broderick Crawford - Don Sancho
* Alida Valli - Reina Teresa
* Espartaco Santoni - Ferran González
* Tere Velázquez - Sancha
* Fernando Rey - Ramir II de Lleó
* Soledad Miranda - Maria Estevez

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1963 | Millor música | José Buenagu | Guanyador |

## Producció

La pel·lícula fou coneguda durant la seva producció com a The Valley of the Swords. Es creu que Linda Darnell havia de ser protagonista de la pel·lícula però finalment fou substituïda per Alida Valli.

## Adaptació al còmic

* Dell Movie Classic: The Castilian (January 1964)

## Referències

* ↑ http://www.allmovie.com/movie/el-valle-de-las-espadas-v8565
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1963». CEC. Arxivat de l'original el 2019-03-27. [Consulta: 11 febrer 2018].
* ↑ Jane Fonda Heads 'Hanno's Doll' Cast Los Angeles Times (1923-Current File) [Los Angeles, Calif] 19 June 1962: C7.
* ↑ Hollywood Morals Have 'Bright Look': 100 Scripts Get Clean Bill; Mann Discusses Roman Fall Scheuer, Philip K. Los Angeles Times (1923-Current File); Los Angeles, Calif. [Los Angeles, Calif]15 Aug 1962: D17.
* ↑ Dell Movie Classic: The Castilian al Grand Comics Database
* ↑ Dell Movie Classic: The Castilian a la Comic Book DB (arxivat de l'original)

## Enllaços externs

* The Castilian al TCMDB
# Eboràcum

Eboràcum (en llatí Ebŏrācum) és una antiga ciutat romana fortificada a la província de la Britànnia. Es trobava on ara hi ha la ciutat de York, a North Yorkshire (Anglaterra).

## Anècdota

El nom de la ciutat de Nova York de vegades es tradueix per Novum Eboracum en llatí contemporani, a causa d'aquestes arrels històriques.

## Notes i referències

* ↑ «Eboracum - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ A practical grammar of the Latin language, par George J. Adler.
* ↑ voir le sceau de New York: SIGILLVM CIVITATIS NOVI EBORACI.
# Ebosia

Ebosia és un gènere de peixos pertanyent a la família dels escorpènids.

## Taxonomia

* Ebosia bleekeri (Döderlein, 1884)
* Ebosia falcata (Eschmeyer & Rama-Rao, 1977)

## Referències

* ↑ Steindachner, F. & Döderlein, L., 1884. Beiträge zur Kenntniss der Fische Japan's. (III.). Denkschriften der Mathematisch-Naturwissenschaftlichen Classe der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften in Wien v. 49 (1. abth.): 171-212, Pls. 1-7.
* ↑ Eschmeyer, W. N. & Rama-Rao, K. V., 1978. A new scorpionfish, Ebosia falcata (Scorpaenidae, Pteroinae), from the western Indian Ocean, with comments on the genus. Matsya Núm. 3 (for 1977): 64-71.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
# Drahomír Koudelka

Drahomír Koudelka (Krasová, 26 de maig de 1946 - Luleč, 19 d'agost de 1992) fou un jugador de voleibol txec que va competir sota bandera txecoslovaca durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Múnic, fou sisè en la mateixa competició. La tercera, i darrera, participació en uns Jocs fou el 1976, a Mont-real, on fou cinquè en la competició de voleibol.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or al Campionat del Món de voleibol de 1966 i dues medalles de plata al Campionat d'Europa, el 1967 i 1971. A nivell de clubs guanyà sis lligues txecoslovaques i dues Copes d'Europa amb el Volejbal Brno.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Drahomír Koudelka». [Consulta: 22 abril 2023].
* ↑ «Drahomír Koudelka» (en txec). [Consulta: 22 abril 2023].
# Travessera de Gràcia

La Travessera de Gràcia és un carrer de Barcelona que s'estén per tres districtes de la ciutat. El carrer neix a la Plaça de Francesc Macià, de Sarrià-Sant Gervasi, travessa de banda a banda el districte de Gràcia, el qual dona nom al carrer, i finalment mor al Carrer de Cartagena, d'Horta-Guinardó, on es troba l'Hospital de Sant Pau.
L'origen del carrer es podria remuntar a un camí romà que creuava perpendicularment els torrents i rieres que hi havia al pla de Barcelona. Alhora, la part central de la Travessera segueix també el contorn d'una calçada medieval anomenada Via Francisca o Strada Francigera i que ja és documentada el 1057. Es va convertir en el camí de la Travessera Molera a partir del segle XVI; aquest prenia el nom d'uns molins que hi havia a Sant Martí. El carrer també va ser anomenat simplement Travessera abans de 1867; també ha tingut altres noms, com Orden i Solar. El nom que s'utilitza avui dia, Travessera de Gràcia, va ser aprovat el 30 de setembre de 1932.
La Travessera de Gràcia i el carrer Gran de Gràcia van ser els eixos de creixement de la Vila de Gràcia a mitjans del segle xviii.
Entre els diferents edificis que vesteixen el carrer hi destaquen, per exemple, el Mercat de l'Abaceria Central o la biblioteca de la Vila de Gràcia. També hi ha la seu central de la companyia catalana de perfumeria i moda Puig.

## Referències

* 1 2 3 Babiano Sànchez, Eloi; Josep Maria Contel Ruiz. L'Abans. Barcelona. Gràcia. Recull Gràfic 1869-1976. Barcelona: Efadós, 2013, pàg. 106. ISBN 9788415232360.
* 1 2 3 Nomenclàtor dels carrers bcn.cat
* ↑ «Puig se trasladará a un edificio de CatalunyaCaixa diseñado por Moneo». Expansión. [Consulta: 26 abril 2012].

## Vegeu també

* Hodonímia de Barcelona
# Eleccions federals suïsses de 1955

Les eleccions federals suïsses de 1955 se celebraren el 1955 per a renovar els 200 membres del Consell Nacional de Suïssa i els 46 membres del Consell dels Estats de Suïssa que escolliran els 21 membres del Consell Federal de Suïssa. El partit més votat fou el Partit Socialdemòcrata de Suïssa. Tot i això, per a evitar un govern socialdemòcrata, es formà una gran coalició de partits dretans anomenada Konkordanzdemokratie.

## Resultats electorals
### Consell Nacional de Suïssa

Resultat de les eleccions al Consell Nacional de Suïssa de 1955
| Partits | Partits | Abr. | % | +/– | Escons | +/– |
| | Partit Socialdemòcrata de Suïssa | SPS/PSS | 27,0 | +1% | 53 | +4 |
| | Partit Radical Democràtic de Suïssa | FDP/PLR | 23,3 | -0,7% | 50 | -1 |
| | Partit Popular Democristià de Suïssa | CVP/PDC | 23,2 | +0,7% | 47 | -1 |
| | Partit de Pagesos, Artesans i Ciutadans | SVP/UDC | 12,1 | -0,5% | 22 | -1 |
| | Aliança dels Independents | LdU | 5,5 | +0,4% | 10 | ±0 |
| | Partit Liberal de Suïssa | LPS/PLS | 2,2 | -0,4% | 5 | +2 |
| | Partit del Treball | PdA/PST-POP | 2,6 | -0,1% | 4 | -1 |
| | Partit Democràtic | PD/DP | 2,1 | -0,1% | 4 | ±0 |
| | Partit Evangèlic Popular | EVP/PEV | 1,1 | +0,1% | 1 | ±0 |
| Total (participació %) | Total (participació %) | | | | | 200 |
| Font: http://www.wahlen.ch/ Arxivat 2021-02-28 a Wayback Machine. ||||||

## Referències

* Resultats de les eleccions a Suïssa
# Eduardo Rodríguez Martín

Eduardo Rodríguez Marín (Madrid, 26 de febrer de 1974) és un exfutbolista espanyol que jugà de davanter.
Va debutar en primera divisió a la temporada 95/96, tot jugant nou partits amb el Rayo Vallecano, i marcant un gol.
Sense continuïtat a l'equip madrileny, el davanter va prosseguir la seua carrera per equips de Segona B i Tercera, com és el cas del CP Cacereño, CD Baza, Avilés Industrial, UD Mérida i Imperio de Mérida.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Edu
# Elia Aggiano

Elia Aggiano (Bríndisi, Pulla, 15 de març de 1972) és un ciclista italià, que fou professional des de 1997 fins al 2007. Del seu palmarès desataquen algunes victòries d'etapa i victòries en proves d'un sol dia com el Trofeu Manacor o el Trofeu Calvià de la Challenge de Mallorca.

## Palmarès

* 1992
** 1r a la Coppa Collecchio
** 1r a la Targa Crocifisso
* 1993
** 1r a la Coppa Cicogna
* 1995
** 1r a la Milà-Busseto
* 1996
** 1r al Trofeu Franco Balestra
* 1998
** 1r al Trofeu Manacor de la Challenge de Mallorca
** 1r al Trofeu Luis Ocaña
* 1999
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Castella i Lleó
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Galícia
* 2000
** 1r al Trofeu Calvià de la Challenge de Mallorca
* 2002
** Vencedor d'una etapa a la Uniqa Classic
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Dinamarca
** Vencedor d'una etapa al Tour de Poitou-Charentes
* 2003
** Vencedor d'una etapa al Giro del Trentino
* 2005
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Internacional de Coppi i Bartali
* 2006
** Vencedor d'una etapa al Tour de Langkawi

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1997. Abandona (19a etapa)
* 1998. Abandona (16a etapa)
* 2000. 81è de la classificació general
* 2007. 138è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1999. 92è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2001. Abandona (11a etapa)
* 2002. Abandona (18a etapa)

## Referències

* ↑ Storia di Elia Aggiano

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Eleccions legislatives luxemburgueses de 1934

El 3 de juny de 1934 es van celebrar unes eleccions generals parcials a Luxemburg, on es van elegir 29 dels 54 escons a la Cambra de Diputats al sud i a l'est del país. El Partit de la Dreta va aconseguir 12 dels 29 escons, fet que va reduir el seu nombre total de 26 a 25 diputats.
El Partit Comunista de Luxemburg va aconseguir el seu primer escó, però posteriorment fou invalidat per votació a la Cambra de Diputats. Aquest diputat fou concedit al Partit Socialista, que havia votat en contra de la seva expulsió.

## Resultats

| Partit | Vots | % | Escons | Escons | Escons |
| Partit | Vots | % | Diputats | Nou total | +/– |
| Partit de la Dreta | 407,838 | 41.7 | 12 | 25 | –1 |
| Partit dels Treballadors de Luxemburg | 404,729 | 29.4 | 10 | 14 | –1 |
| Partit Independent de l'Est | 50,707 | 11.6 | 3 | 3 | +1 |
| Partit Radical Liberal | 141,695 | 10.3 | 3 | 7 | +1 |
| Partit Comunista de Luxemburg | 70,940 | 5.2 | 1 | 1 | +1 |
| Altres partits | 793 | 0.1 | 0 | 0 | – |
| Independents | 25,694 | 1.9 | 0 | 0 | – |
| Partit dels Grangers i la Classe Mitjana | – | – | – | 2 | 0 |
| Partit Progressista Democràtic del Nord | – | – | – | 1 | 0 |
| Partit Independent | – | – | – | 1 | 0 |
| Nuls/vots en blanc | 3,207 | – | – | – | – |
| Total | 69,623 | 100 | 29 | 54 | 0 |
| Registered voters/turnout | | | – | – | – |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||
$^a$ El percentatge dels vots no està relacionat amb el nombre total de la taula, ja que els votants podien realitzar més vots en algunes circumscripcions que en d'altres i, per tant, està calculat segons la proporció de vots rebuts en cada circumscripció.

## Referències

* ↑ Nohlen, D & Stöver, P (2010) Elections in Europe: A data handbook, p1244 ISBN 978-3-8329-5609-7
* 1 2 3 Nohlen & Stöver, p1261
* ↑ Nohlen & Stöver, p1254
# Element devolutiu

Donat un grupoide $(C,*)$, es diu que un element d:C és devolutiu quan per a tot element x del conjunt C es compleix que $x*x=d$, és a dir, és el quadrat de tots els elements de C. Com que també és el quadrat de si mateix, és idempotent.
Una llei de composició interna és devolutiva si existeix un element devolutiu. L'element devolutiu és únic.
# El grúfal

El grúfal (originalment en anglès, The Gruffalo) és un curtmetratge animat per ordinador de 2009 basat en el llibre homònim de 1999 escrit per Julia Donaldson i il·lustrat per Axel Scheffler. El 2018 es va estrenar el doblatge en català.
Dirigida per Jakob Schuh i Max Lang, la pel·lícula va ser produïda per Michael Rose i Martin Pope de Magic Light Pictures i Orange Eyes Limited, en associació amb el guardonat Studio Soi, que va desenvolupar i crear la pel·lícula.
El repartiment de veus original en anglès inclou Helena Bonham Carter, Rob Brydon, Robbie Coltrane, James Corden, John Hurt i Tom Wilkinson.
9,8 milions de persones van veure l'estrena britànica a BBC One el 25 de desembre de 2009 i la pel·lícula va rebre nominacions tant per a un premi Oscar com per a un BAFTA. El desembre de 2012, la pel·lícula i la seva seqüela The Gruffalo's Child es van estrenar a la televisió als Estats Units a PBS Kids Sprout.

## Referències

* ↑ El Grúfal a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «El grúfal». ésAdir. [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ «highlights - 25.12.2010 euromaxx». Deutsche Welle. YouTube, 25-12-2010 [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ «Nominees for the 83rd Academy Awards». oscars.org. [Consulta: 25 gener 2011].
* ↑ «2010 Film Awards nominations». BAFTA website, 21-01-2010. Arxivat de l'original el 28 febrer 2010.

## Enllaços externs

* El grúfal a BBC Online (anglès)