OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Physogaleus americanus

Physogaleus americanus és una espècie extinta de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Referències

* ↑ Cappetta, H., 1987. Chondrichthyes II: Mesozoic and Cenozoic Elasmobranchii. Handbook of Paleoichthyology, 3B. Gustav Fischer Verlag, Stuttgart i Nova York.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Müller, A. 1999. Ichthyofaunen aus dem atlantischen Tertiär der USA. Leipziger Geowissenschafteb, Leipzig, Alemanya, 9/10: 1-360.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* Elasmo.com (anglès)
# Paulina de Württemberg

Paulina de Württemberg és el nom dels següents personatges:
* Paulina de Württemberg (reina de Württemberg) (1800 - 1873).
* Paulina de Württemberg (duquessa de Nassau) (1810 - 1856).
* Paulina de Württemberg (princesa de Wied) (1877 - 1965).
# Phoxinus tennesseensis

Phoxinus tennesseensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Virgínia i Tennessee (Estats Units).

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pianissimo

Pianissimo és un terme utilitzat en música per a indicar una determinada intensitat en el so, és a dir, un determinat matís. La seva abreviatura és . La intensitat que requereix pianissimo és menor que la que indica piano.
Durant el segle xix pp és la indicació de menor intensitat més habitual i ppp es reserva per a quan calgui tocar de la manera més suau possible.
En el segle xx es troben indicacions de pppp i fins i tot més. Requereix tocar al límit del que permeti l'instrument sense emmudir-lo. Alguns compositors, com Salvatore Sciarrino, busquen amb això que soni més el pas de l'arc en un instrument de corda o l'alè en un instrument de vent que la nota indicada.
En qualsevol cas, apareix sempre de manera abreujada, sempre sota el pentagrama i precisament sota la nota on comença aquesta dinàmica. En el segon terç del xviii, on encara la indicació de dinàmica és una mica excepcional, només afecta a la frase o motiu en qüestió. Però des de finals del xviii fins als nostres dies, l'intèrpret ha de mantenir-la fins que aparegui un nou indicador de dinàmica.
# Pianista

Un pianista és la persona que toca el piano. Dins els pianistes hi ha diverses especialitzacions, ja que el piano és un instrument harmònic i versàtil, requerit en molts gèneres musicals que van des del jazz a la música clàssica o la música popular.
S'acostuma a parlar de pianista solista en els casos en què l'intèrpret toca sol o bé acompanyat d'una orquestra, o d'altres tipus d'agrupacions instrumentals.
Una altra classe de pianista és el que s'anomena repertorista o acompanyant, que és el que acompanya a cantants o instrumentistes en el cas de duos o duets musicals. Molt sovint aquests pianistes interpreten reduccions orquestrals, és a dir partitures originalment escrites per a orquestra i que s'han arranjat per a poder ser tocades amb un sol piano. Aquests pianistes també col·laboren als assajos de muntatges operístics, sarsueles o càstings.

## Referències

* ↑ Candé, Roland de. Diccionari de la música. Barcelona: Edicions 62, 2003.

## Bibliografia

* VALLS I GORINA, Manuel. Història de la música catalana. Ed. Tàber, Barcelona, 1969
# Petrell caragrís

El petrell caragrís (Pterodroma gouldi) és ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae), d'hàbits pelàgics que habita als Oceans del Sud, criant a l'illa del Nord de Nova Zelanda. Ha estat considerat una subespècie del petrell alagran, però recentment han estat considerades espècie diferents, arran els treballs de Gill et al. (2010).

## Referències

* ↑ B. J. Gill, B. D. Bell, G. K. Chambers, D. G. Medway, R. L. Palma, R. P. Scofield, A. J. D. Tennyson i T. H. Worthy (2010). Checklist of the Birds of New Zealand, Norfolk and Macquarie Islands, and the Ross Dependency, Antarctica (4th ed.). Wellington: Te Papa Press and OSNZ.
# Pierre Dalem

Pierre Dalem (16 de març de 1912 - ?) fou un futbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1938. Fou jugador de l'Standard de Liège.

## Referències

* ↑ «Player caps at the site of the URBSFA». Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 14 gener 2018].
* ↑ Player page at standard.be
# Phyllomedusa tomopterna

Phyllomedusa tomopterna és una espècie de granota que viu a Bolívia, el Brasil, Colòmbia, l'Equador, Guaiana Francesa, Guyana, el Perú, Surinam i Veneçuela.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* La Marca, E., Azevedo-Ramos, C., Coloma, L.A. & Ron, S. 2004. Phyllomedusa tomopterna. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Phyllomedusa venusta

Phyllomedusa venusta és una espècie de granota que viu a Colòmbia i Panamà.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Renjifo, J.M., Solís, F., Ibáñez, R., Jaramillo, C. & Fuenmayor, Q. 2004. Phyllomedusa venusta. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Phrynopus adenobrachius

Phrynopus adenobrachius és una espècie de granota que viu a Colòmbia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Castro, F., Herrera, M.I. & Lynch, J. 2004. Phrynopus adenobrachius. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Pilèmenes de Bitínia

Pilèmenes (grec antic: Πυλαιμένης, llatí: Pylaemenes) va ser fill de Nicomedes II de Bitínia, el qual el va col·locar al tron de Paflagònia circa l'any 110 aC i li va fer prendre el nom de Pilèmenes perquè semblés que pertanyia a la línia legítima dels reis de Paflagònia, segons que diu l'historiador Justí.
Sembla que el regne de Bitínia i el regne del Pont s'havien repartit el regne la dinastia del qual s'havia extingit, però a la part de Bitínia resistia un príncep de nom Astreodó, que era aliat dels romans, i els romans van imposar la retirada dels bitinis. L'any 90 aC (o potser el 89 aC) Mitridates VI Eupator va ocupar la Paflagònia independent, que va seguir les vicissituds del regne del Pont.
Pilèmenes (o un fill seu) regnava entorn del 75 aC. El 65 aC, Pompeu va integrar la zona costanera a la província de Bitínia i a la zona interior va restablir el regne amb el fill de Pilèmenes, segons diu Estrabó. Més tard, aquestos territoris van ser cedits a Brogítar de Galàcia.
Les monedes del pare o fill porten la inscripció «ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΠΥΛΑΙΜΕΝΟΥ ΕΥΕΡΓΕΤΟΥ» ('del rei Pilàmenes Evergetes').

## Referències

* ↑ 2.Pylaemenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 606
# Pilsumer Tief

El Pilsumer Tief (alemany) o Pilsumer Deep (baix alemany) és un curs d'aigua de Pilsum (Baixa Saxònia) a Alemanya d'1,2 km. És un tief o deep que comença al Port de Pilsum i que desemboca al Neues Greetsieler Sieltief a Greetsiel, a la península del Krummhörn.
Fins ben començat el segle XX el canal tenia un paper essencial en el comerç, com que al terra pantanós no hi havia gaire carreteres fiables. L'ocàs va començar molt a poc a poc, després de la construcció d'un carrilet, primer d'Emden cap a Pewsum el 1899 i el 1906 fins al Greetsiel via Pilsum. El darrer barquer del poble va ser Karl Brunken, que feia dos trajectes per setmana els dies del mercat d'Emden i als altres dies transportava maons de la bòbila de Pilsum o sorra. La seva darrere barca «Berta» era d'acer i motoritzada.
El curs d'aigua i el port van perdre el seu paper econòmic per al transport de mercaderies, però roman com a punt d'interès per a la navegació esportiva i turística. De març a setembre s'hi organitzen excursions amb bot entre Pilsum i Greetsiel.

## Afluents

* Hauener Tief

## Referències

* ↑ «Pilsumer Tief». Ostfriesland und die Nordseeküste. [Consulta: 21 agost 2014].
* ↑ Hummerich, Gunther; Lüdde, Wolfgang. Dorfschiffer: Tee aus Emden, Korn aus der Krummhörn. Norden: Verlag Soltau-Kurier, 1992 (Bibliothek Ostfriesland). ISBN 3922365612 [Consulta: 16 maig 2018 (2018-05-16)].
* ↑ Rudolfsen, Hinrich. Die Kreisbahn Emden-Pewsum-Greetsiel und die Straßenbahn Emden-Außenhafen (en alemany). Nordhorn: Kenning, 2005 (Nebenbahndokumentationen núm.19). ISBN 3933613779.
* ↑ Hümmerich & Lüdde, 1992, p. 128.
* ↑ «Infofahrten über die Greetsieler Kanäle», Abentuer am Wasser, 2014
# Pintura al carrer

La pintura al carrer sorgeix dels diferents artistes que es dediquen a realitzar pintures al carrer, és a dir, en un espai públic. Les pintures que podem veure al carrer són diverses però la que més destaca són els graffittis. Els graffittis es poden trobar pel carrer en forma d'imatge o en forma escrita, de missatge. També es pot trobar una combinació de les dues. Pintar al carrer (murs, parets) està relacionat amb el vandalisme, ja que actualment està vist com una acció il·legal, ja que són espais públics i desafien a la propietat privada.
# Piabucina unitaeniata

Piabucina unitaeniata és una espècie de peix de la família dels lebiasínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela (La Gran Sabana) i oest de la Guaiana.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A., 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5: i-xxii + 1-455.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Weitzman, M. i S.H. Weitzman, 2003. Lebiasinidae (Pencil fishes). p. 241-251. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Platja de Doniños

La platja de Doniños és la principal platja del municipi gallec de Ferrol, a la província de la Corunya, situada a la parròquia de Doniños, als afores de la ciutat de Ferrol. Compta amb la distinció de Bandera blava.
La platja disposa de tots els equipaments, està ben comunicada i té grans aparcaments. Els dos extrems de la platja estan especialment vigilats pels corrents que s'hi produeixen. La platja té una llargària de gairebé 2 km i és coneguda perquè en ella s'hi practiquen habitualment esports com el surf o el bodyboard.
A la vora de la platja trobem la llacuna de Doniños, una pineda i el castro de Lobadiz.

## Galeria d'imatges

* La platja
* Surf a Doniños.
* Desembocadura de la llacuna

## Enllaços externs

* Informació de la platja a la web oficial de Turisme de Galícia (gallec)
# Platja de la Mallaeta

La platja de la Mallaeta, o platja de les Puntes del Moro, és una platja de la Vila Joiosa que està prop del nucli urbà (300 metres) però per estar sense urbanitzar i dins de parc litoral (zona verda) s'ha mantingut totalment natural, no té cap mena de servei i és de difícil accés. Està formada per còdol mitjans i grans, i de profunditat mitjana. S'ha de tenir especial cura en nedar per ser zona rocosa. Està presidida per una torre construïda a principi de segle XX pel famós cirurgià Dr. Àlvar Esquerdo Esquerdo com a estudi-biblioteca. Al sud-oest limita darrere del penya-segat de la torre amb la platja del Paraís i al nord-est, al darrere d'uns 400 metres de penya-segats amb la platja de la Punta del Moro. Per accedir a platgeta s'ha de baixar un desnivell de 30 metres i amb sendes dificultoses en alguns trams. Fons marins rocosos amb praderes de Posidonia oceanica.

## Referències

* ↑ «Sitio Web Oficial de Turismo La Vila Joiosa» (en castellà). [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «Cala Malladeta. La Vila Joiosa. Costa Blanca. Alicante» (en castellà). [Consulta: 4 novembre 2023].
# Platja de la Herbosa

La Platja de La Herbosa està al concejo de Valdés, a l'occident del Principat d'Astúries (Espanya) i pertany al poble de Busto. Està a la Costa Occidental d'Astúries, a la franja que rep la catalogació de Paisatge Protegit de la Costa Occidental d'Astúries.

## Descripció

Té una forma gairebé lineal, d'una longitud d'uns 400 m i una amplària mitjana de cinc metres. El seu jaç està format per pedres en la majoria de la superfície i per algunes zones de sorra fosques i de grandària mitjana. No existeix accés per terra, ja que està totalment envoltada de penya-segats i per aquesta raó, el seu grau d'ocupació és gairebé nul.
Per anar-hi a prop cal localitzar el poble de Busto i allà, immediatament abans del cartell informatiu, cal prendre una carretera que es desvia cap a l'esquerra la qual cal seguir durant uns 400 metres i després d'aquests hi ha una pista de terra d'uns 200 m i més endavant una línia de pins. Darrere d'aquests es veu una caseta de fusta. Uns metres més endavant està el penya-segat amb altures d'uns 50 m que envolta la platja els extrems de la qual són la «punta del Águila» a l'oest i la «punta del Cuerno» a l'est.
Prop de la platja hi ha el cap Busto amb el «far de Cap Busto» al cim i molt proper a la platja hi ha un interessant jaciment arqueològic.

## Referències

* ↑ http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.PLAYAS.PLY_CO_PLAYA&valores=539 Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ del Río, Alejandro. Guía total de las playas de Asturias : 244 rincones para disfrutar de la costa asturiana (en castellà). Oviedo: Nobel, 2013, p. 74. ISBN 9788484596691.
# Picaflors australià

El picaflor australià (Dicaeum hirundinaceum) és una espècie d'ocell de la família dels dicèids (Dicaeidae).

## Hàbitat i distribució

Habita selves, boscos i matolls d'Austràlia, les illes Aru i Watubela (properes al sud-oest de Nova Guinea), les illes Tayandu i Kai (a les Moluques sud-orientals) i les illes Tanimbar.

## Taxonomia

Alguns autors consideren que es tracta en realitat de tres espècies:
* Dicaeum hirundinaceum (sensu stricto) - picaflors australià.
* Dicaeum ignicolle Gray, GR, 1858 - picaflors de les Aru.
* Dicaeum keiense Salvadori, 1874 - picaflors de pit rosat.

## Referències

* ↑ picaflor australià«Picaflors australià». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 21/02/2022 (català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ picaflors de les Aru«Picaflors australià». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
* ↑ picaflors de pit rosat«Picaflors australià». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Platymantis bimaculata

Platymantis bimaculata és una espècie de granota que viu a Indonèsia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Richards, S. & Günther, R. 2004. Platymantis bimaculata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Platymantis

Platymantis és un gènere de granotes de la família Ranidae.

## Taxonomia

* Platymantis acrochorda (Brown, 1965)
* Platymantis aculeodactyla (Brown, 1952)
* Platymantis adiastola (Brown i cols., 2006)
* Platymantis admiraltiensis (Richards, Mack & Austin, 2007)
* Platymantis akarithyma (Brown & Tyler, 1968)
* Platymantis banahao (Brown, Alcala, Diesmos & Alcala, 1997)
* Platymantis batantae (Zweifel, 1969)
* Platymantis bimaculata (Günther, 1999)
* Platymantis boulengeri (Boettger, 1892)
* Platymantis browni (Allison & Kraus, 2001)
* Platymantis cagayanensis (Brown, Alcala & Diesmos, 1999)
* Platymantis cheesmanae (Parker, 1940)
* Platymantis cornuta (Taylor, 1922)
* Platymantis corrugata (Duméril, 1853)
* Platymantis cryptotis (Günther, 1999)
* Platymantis diesmosi (Brown & Gonzalez, 2007)
* Platymantis dorsalis (Duméril, 1853)
* Platymantis gilliardi (Zweifel, 1960)
* Platymantis guentheri (Boulenger, 1882)
* Platymantis guppyi (Boulenger, 1884)
* Platymantis hazelae (Taylor, 1920)
* Platymantis indeprensus (Brown, Alcala & Diesmos, 1999)
* Platymantis insulata (Brown & Alcala, 1970)
* Platymantis isarog (Brown, Brown, Alcala & Frost, 1997)
* Platymantis latro (Richards, Mack & Austin, 2007)
* Platymantis lawtoni (Brown & Alcala, 1974)
* Platymantis levigata (Brown & Alcala, 1974)
* Platymantis luzonensis (Brown, Alcala, Diesmos & Alcala, 1997)
* Platymantis macrops (Brown, 1965)
* Platymantis macrosceles (Zweifel, 1975)
* Platymantis magna (Brown & Menzies, 1979)
* Platymantis meyeri (Günther, 1873)
* Platymantis mimica (Brown & Tyler, 1968)
* Platymantis mimula (Brown, Alcala & Diesmos, 1997)
* Platymantis montana (Taylor, 1922)
* Platymantis myersi (Brown, 1949)
* Platymantis nakanaiorum 2006)
* Platymantis naomiae (Alcala, Brown & Diesmos, 1998)
* Platymantis neckeri (Brown & Myers, 1949)
* Platymantis negrosensis (Brown, Alcala, Diesmos & Alcala, 1997)
* Platymantis nexipus (Zweifel, 1975)
* Platymantis paengi (Siler i cols., 2007)
* Platymantis panayensis (Brown, Brown & Alcala, 1997)
* Platymantis papuensis (Meyer, 1875)
* Platymantis parkeri (Brown, 1965)
* Platymantis pelewensis (Peters, 1867)
* Platymantis polillensis (Taylor, 1922)
* Platymantis pseudodorsalis (Brown, Alcala & Diesmos, 1999)
* Platymantis punctata (Peters & Doria, 1878)
* Platymantis pygmaea (Alcala, Brown & Diesmos, 1998)
* Platymantis rabori (Brown, Alcala, Diesmos & Alcala, 1997)
* Platymantis rhipiphalca (Brown & Tyler, 1968)
* Platymantis schmidti (Brown & Tyler, 1968)
* Platymantis sierramandrensis (Brown, Alcala, Ong & Diesmos, 1999)
* Platymantis solomonis (Boulenger, 1884)
* Platymantis spelaea (Brown & Alcala, 1982)
* Platymantis subterrestris (Taylor, 1922)
* Platymantis taylori (Brown, Alcala & Diesmos, 1999)
* Platymantis vitiana (Duméril, 1853)
* Platymantis vitiensis (Girard, 1853)
* Platymantis weberi (Schmidt, 1932)
* Platymantis wuenscheorum (Guenther, 2006)

## Referències

* IUCN (anglès)
# Pla de Sianes

El Pla de Sianes és una plana agrícola del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, a l'antic terme d'Isona, al Pallars Jussà.
És al sud-oest de la vila d'Isona, a ponent dels Masos de Sant Martí i al sud-est del Molí del Piteu.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Andžs Flaksis

Andžs Flaksis (Priekule, 8 de març de 1991) és un ciclista letó, professional des del 2012. Actualment corre a l'equip Holowesko Citadel Racing Team.

## Palmarès

* 2011
** Campió de Letònia en contrarellotge sub-23
** 1r a la Scandinavian Race Uppsala
* 2012
** Campió de Letònia en ruta sub-23
** Campió de Letònia en contrarellotge sub-23
** 1r al Gran Premi Riga
* 2013
** Campió de Letònia en contrarellotge sub-23
* 2017
** 1r al Tour de Beauce

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Ane Iriarte Lasa

Ane Iriarte Lasa (Villabona-Amasa, Guipúscoa, 4 d'abril de 1995) és una ciclista basca que combina la carretera amb el ciclisme en pista.

## Palmarès en pista

* 2014
** Campiona d'Espanya en Persecució per equips (amb Irene Usabiaga, Eider Unanue i Ana Usabiaga)
* 2016
** Campiona d'Espanya en Persecució per equips (amb Irene Usabiaga, Ziortza Isasi i Eukene Larrarte)
* 2017
** Campiona d'Espanya en Persecució per equips (amb Irene Usabiaga, Ziortza Isasi i Ana Usabiaga)

## Referències

* ↑ «Ane Iriarte, a la Copa del Mundo de pista en Cali y Los Ángeles». diariovasco.com, 03-01-2017 [Consulta: 16 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com