OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frank Sinclair

Frank Sinclair (Lambeth, 3 de desembre de 1971) és un exfutbolista jamaicà de la dècada de 1990.
Fou 28 cops internacional amb la selecció de Jamaica.
Pel que fa a clubs, destacà a Chelsea FC i Leicester City FC.
Un cop retirat fou entrenador.

## Referències

* ↑ «Sporting Spotlight: Frank Sinclair». BBC Sport, 16-01-2013 [Consulta: 13 octubre 2017].
* ↑ «My World Cup: Frank Sinclair (Jamaica, 1998)». Lancashire Telegraph, 27-05-2010 [Consulta: 13 octubre 2017].
* ↑ The PFA Footballers' Who's Who 2009–10. Mainstream Publishing, 2009, p. 377. ISBN 978-1-84596-474-0.
* ↑ Curtis, John «Football: Sinclair signs for Leicester». The Independent. Independent Print Limited, 14-08-1998 [Consulta: 21 abril 2012].
* ↑ Williams, Mike «Frank Sinclair named manager of the month». North Wales Pioneer, 15-05-2013 [Consulta: 13 octubre 2017].
# Palau Fialho (Faro)

El Palau Fialho (o Col·legi do Alto) és un edifici «notable» de Faro de dues plantes, d'aigües furtades, a prop de l'ermita de Santo António do Alto. A petició de l'industrial João Júdice Fialho, l'arquitecte Manuel Norte Júnior va dissenyar un edifici historicista de l'art clàssic francés. Les obres començaren al 1915, i quedaren concloses el 1925. El 1954 l'adquireix la Diòcesi de l'Algarve, i hi funciona, de llavors ençà, el Col·legi de Nossa Senhora do Alto (més conegut per Col·legi do Alto).

## Referències

* ↑ Embora Lameira (1995) refira a data de 1945 como a da sua conclusão.
* ↑ Autarquia360. «Palácio Fialho/Colégio Nª. Srª. do Alto» (en portuguès de Portugal). [Consulta: 12 desembre 2021].

## Fonts

* Fernandes, José Manuel. Janeiro, Ana. Arquitetura no Algarve - Dos Primórdios à Actualidade, Uma Leitura de Síntese. Ediçâo da CCDRAlg (Comissâo de Coordenaçâo e Desenvolvimento Regional do Algarve) e Ediçôes Afrontamento, 2005.
* Lameira, Francisco I. C. Faro Edificações Notáveis. Ediçâo da Câmara Municipal de Faro, 1995.
* Marques, Maria da Graça (coord.) O Algarve da Antiguidade aos nossos dias: elementos para a sua história. Ediçôes Colibri, Lisboa, 1999.

## Enllaços externs

* Web del Col·legi do Alto (amb fotos de l'edifici) Arxivat 2008-02-25 a Wayback Machine.
# Sibuzates

Els sibuzates (en llatí Subuzates o Sibuzates) eren un poble aquità que es va sotmetre a Crassus legat de Juli Cèsar, l'any 56 aC. Es creu que vivien a la vora de l'Adour, entre Aquae Tarbellicae (Dacs) i Baiona. D'altres fonts, però, els situen a a l'actual Zuberoa, el nom de la qual derivaria dels Subuzates.

## Referències

* ↑ Cèsar, Juli. «Llibre III, XXVII.1». A: Guerra de les Gàl·lies (en llatí i català). Traducció: Icart, Joaquim. 3 vol. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974, p. 175. DL B. 48252-1974. ISBN 8472250938.
* ↑ Smith, William (ed.). «Sibuzates». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 5 agost 2021].
# Cantó de Thénezay

El cantó de Thénezay és un cantó francès del departament de Deux-Sèvres, situat al districte de Parthenay. Té 9 municipis i el cap és Thénezay.

## Municipis

* Aubigny
* Doux
* La Ferrière-en-Parthenay
* La Peyratte
* Lhoumois
* Oroux
* Pressigny
* Saurais
* Thénezay

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1971 | Hervé de Talhouet-Roy | Divers droite |
| 1971-1992 | Aymardine de Talhouet-Roy | Divers droite |
| 1992- | Hervé de Talhouet-Roy | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 5.291 | 4.929 | 4.511 | 4.542 | 4.266 | 4.295 | 4.437 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Chiloglanis kalambo

Chiloglanis kalambo és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,4 cm de llargària total.

## Alimentació

Hom creu que és omnívor.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Tanzània.

## Estat de conservació

Les seues preferències d'hàbitat i distribució geogràfica restringida el fan especialment vulnerable a la degradació del seu entorn.

## Referències

* 1 2 «Chiloglanis kalambo» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Seegers, L., 1996. The fishes of the Lake Rukwa Drainage. Annales du Musée royal de l'Afrique Central, Sciences Zoologiques 287: 1–407.
* ↑ Hanssens, M.; Snoeks, J. (2006). "Chiloglanis kalambo." 2006 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2006. [Consulta: 16 abril 2023]
# Refugi antiaeri de la Patacada

El Refugi de la Patacada és un edifici de Reus, un dels més extensos i un dels 110 que es van excavar a Reus durant la Guerra Civil per a la protecció dels atacs aeris de l'aviació feixista. L'accés al refugi de la Patacada està ubicat a la gran illa que acull el conjunt residencial i d'equipaments públics municipals (Centre Cívic, Casal de les Dones i antics rentadors) de la Patacada. La boca d'accés, similar a la de les estacions de metro, en facilita l'encaix entre el nou centre cívic i la plaça de la Patacada. La sala acull l'espai de recepció i interpretació. Aquest espai de memòria ha estat recuperat i rehabilitat perquè es pugui visitar i compta, al vestíbul d'entrada, amb una exposició permanent “Reus sota les bombes”, la qual s'estructura en tres àmbits: el context històric, la galeria dels bombardeigs i la galeria de la destrucció.

## Història

Reus va romandre fidel al govern legítim de la República durant la revolta militar del juliol de 1936 que va desencadenar la Guerra Civil. Ciutat industrial i important nus de comunicacions, comptava, a més, amb un aeròdrom militar i una fàbrica d'avions de l'exèrcit republicà, per la qual cosa fou una de les poblacions catalanes que més va patir els atacs de l'aviació feixista. Entre l'abril de 1937 i el gener de 1939, Reus va patir 67 bombardeigs, majoritàriament perpetrats per l'aviació italiana al servei del general Franco, que van deixar almenys 214 morts, incomptables ferits i un miler d'edificis destruïts o malmesos. Per protegir-se de les bombes, els ciutadans van excavar uns 110 refugis antiaeris públics i particulars a l'interior de la ciutat, i molts altres al terme. Un dels més extensos va ser el de la Patacada, amb 500 metres de galeries i capacitat per a 1.200 persones. Iniciat el 1937, va funcionar fins al 15 de gener de 1939, dia que les tropes rebels van ocupar Reus i moment que va marcar el començament de la dura repressió contra els vençuts i la llarga dictadura franquista.

## Rodalia

Ben a prop de Reus podeu visitar altres espais de memòria, com l'itinerari dels Espais de la Guerra Civil a Cambrils o l'Itinerari pels Espais de Memòria de Tarragona. També, concertant visita prèvia, es pot visitar l'antic hangar dels russos, construït a l'aeròdrom de Reus l'any 1937. Aquesta antiga infraestructura militar es va traslladar des dels terrenys de l'actual aeroport de Reus als del Reial Aeroclub de Reus, on s'ubiquen part de les instal·lacions. També al Camp de Tarragona podeu iniciar la Ruta del Front, un dels itineraris de Memòria Democràtica pel Penedès, que transcorre entre el Baix i l'Alt Penedès i el Garraf. Així mateix, al municipi de Valls podeu visitar, concertant visita prèviament, el refugi antiaeri de la plaça del Blat. A la mateixa ciutat de Reus trobareu, a més, una variada i interessant oferta cultural i patrimonial, en la qual destaquen els edificis modernistes, l'entorn natural, la història i les manifestacions culturals.

## Referències

* 1 2 «Refugi antiaeri de la Patacada. Reus». Memorial. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 8 octubre 2016].
# Pelodytes ibericus

Pelodytes ibericus és una espècie d'amfibi anur de la família Pelodytidae endèmica del sud de Portugal i d'Espanya.

## Morfologia

Aquestes granotes adultes aconsegueixen una longitud d'uns 4 centímetres (1,6 polzades) i un aspecte molt similar a Pelodytes punctatus, la seva espècie germana, però són una mica més petites amb extremitats curtes. La pell és llisa o granulada amb una munió de tubercles de color fosc. La superfície dorsal varia d'oliva, de color marró verdós, marró fosc o gris-verdós i està esquitxada de taques verdes. La superfície inferior és de color blanc o crema i la gola dels mascles reproductors és de color fosc.

## Ecologia

Aquesta espècie és endèmica de la península Ibèrica. És força comuna en hàbitats adients a Espanya, però sembla rara a Portugal. Habita en àrees obertes, sota arbustos, en zones amb arbres dispersos, als aiguamolls, camps i jardins. Pot seguir vivint en zones d'agricultura intensiva.
La cria ocorre a la primavera, sovint després de fortes pluges. Els ous són dipositats en estanys, séquies, rierols de moviment lent i zones inundades. Les masses d'ous contenen fins a 350 ous i diverses niuades es podran establir en el transcurs d'uns pocs dies. Els ous desclouen al cap d'uns quinze dies i els capgrossos poden trigar uns tres mesos per a desenvolupar-se abans de sofrir la metamorfosi en granotes joves.
Aquesta granota ocupa un ampli rang i a grans trets la població sembla raonablement estable. La Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN) la classifica com de "risc mínim", ja que considera que la taxa de disminució, si n'hi ha, no és suficient per justificar la inclusió en una categoria més amenaçada. Aquesta granota és comuna en gran part de la seva àrea de distribució i les amenaces que enfronta s'han identificat com la destrucció de l'hàbitat, la pèrdua de les seves basses de cria, i la depredació dels cranc de riu americà.

## Referències

* 1 2 3 Frost, Darrel R. «Pelodytes ibericus Sánchez-Herraíz, Barbadillo-Escrivá, Machordom, and Sanchíz, 2000». Amphibian Species of the World: an Online Reference. Version 6.0. American Museum of Natural History, 2014.
* 1 2 Arnold, Nicholas; Ovenden, Denys. Reptiles and Amphibians of Britain and Europe. 2a edició. Harper Collins, 2002, p. 72–73. ISBN 9780002199643.
* 1 2 3 Jaime Bosch, Miguel Tejedo, Miguel Lizana, Pedro Beja, Iñigo Martínez-Solano, Alfredo Salvador, Mario García-París, Ernesto Recuero Gil, Rafael Marquez, Carmen Diaz Paniagua, Valentin Pérez-Mellado. «Pelodytes ibericus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN).

## Enllaços externs

* http://www.iucnredlist.org/details/58055/1
* http://www.vertebradosibericos.org/anfibios/pdf/pelibe.pdf Arxivat 2009-04-24 a Wayback Machine.
# Mausoleu libico-púnic de Dougga

El mausoleu libicopúnic de Dougga és un mausoleu del jaciment arqueològic de Dougga, a Tunísia, un dels raríssims exemples d'arquitectura reial númida. Té 21 metres d'alçària i fou construït al començament del segle ii aC, dedicat a Ateban o Atban, fill de Iepmatath o Ieptimatah i de Palu (que van viure al final del segle iii aC i potser a començaments del II aC). Té tres nivells i, sobre la cara nord, al primer dels nivells, una finestra dona a la cambra funerària; unes falses finestres decoren les altres cares.
El primer explorador a transcriure el seu text va ser Thomas d'Arcos cap al 1631. El 1842, per emportar-se la inscripció líbica que tenia el monument, el cònsol britànic a Tunis, sir Thomas Read va danyar greument el conjunt, que es va salvar per la cura del francès L. Poinssot, que el va reconstruir. La inscripció bilingüe líbicopúnica va anar a parar al Museu Britànic, però va permetre de desxifrar els caràcters líbics.

## Vegeu també

* Llengua líbica

## Referències

* ↑ Poinssot, Louis, "Les Ruines de Thugga et de Thignica au XVIIe siècle", Extrait des "Mémoires de la Société nationale des antiquaires de France", T. LXII
# Setge de Petropàvlovsk

El setge de Petropàvlovsk va ser la major operació a l'escenari del Pacífic durant la Guerra de Crimea. Va començar el 18 d'agost de 1854, quan un esquadró aliat de tres fragates franceses i britàniques, una corbeta, un bergantí i un vaixell de vapor van ancorar a la badia d'Avatxa. L'esquadró era comandat per David Price i Février de Point i tenia 218 canons a la seva disposició, comparat amb els 68 canons dels defensors de la principal ciutat de Kamtxatka.
Dos dies després, els aliats van desembarcar 600 soldats al sud de la ciutat, però van ser rebutjats per la guàrdia de 230 homes, que després d'un dur combat, els van obligar a retirar-se. El 24 d'agost, al voltant de 970 homes van desembarcar a l'oest de Petropavlovsk, però van ser fàcilment rebutjats per 360 russos. Tres dies després, es va ordenar a l'esquadró abandonar les aigües russes. Les baixes russes s'estimen en 100 soldats, els aliats van perdre 5 vegades més. L'abril de 1855, Nikolai Muravyov, va decidir evacuar la ciutat perquè no tenir forces suficients per repel·lir un altre atac.
# Cantó de Thorens-Glières

El cantó de Thorens-Glières és un cantó francès del departament de l'Alta Savoia, situat al districte d'Annecy. Té sis municipis i el cap és Thorens-Glières.

## Municipis

* Aviernoz
* Évires
* Groisy
* Les Ollières
* Thorens-Glières
* Villaz
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | M. Demaison | MRP |
| 1958-1982 | Arthur Lavy | CNI, després UDF-PR |
| 1982-1994 | Louis Baud | UDF-PR |
| 1994-1995 | Jean-Claude Carle | UDF-PR |
| 1995-2008 | Claude Nanjod | Divers gauche |
| 2008- | François Excoffier | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cisteller flamulat

El cisteller flamulat (Asthenes flammulata) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives i vessants herboses, localment als Andes de Colòmbia, Equador i nord de Perú.

## Referències

* ↑ «Cisteller flamulat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Frank Borghi

Frank Borghi (Saint Louis, 9 d'abril de 1925 - Saint Louis, 2 de febrer de 2015) fou un futbolista estatunidenc de la dècada de 1940.
Fou nou cops internacional amb la selecció dels Estats Units, amb la qual participà en el Mundial de 1950. Pel que fa a clubs, jugà com a professional a St. Louis Simpkins-Ford.

## Referències

* ↑ «Frank Borghi, man who blanked the Brits, passes away». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 2 abril 2019].
* ↑ «St. Louis Soccer Legend Frank Borghi Dies». CBS St. Louis, 03-02-2015. [Consulta: 3 febrer 2015].
* ↑ «Frank Borghi, U.S. Goalkeeper in a 1950 World Cup Stunner, Dies at 89». The New York Times, 04-02-2015. [Consulta: 4 febrer 2015].
* ↑ «Frank Borghi, Findagrave». [Consulta: 15 febrer 2015].
# Paa arnoldi

Paa arnoldi és una espècie de granota que viu a la Xina, Myanmar i, possiblement també, a l'Índia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Liang, F., Ohler, A., Datong, Y., van Dijk, P.P. & Wogan, G. 2004. Paa arnoldi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 22 d'abril del 2008.
# Semicossyphus pulcher

Semicossyphus pulcher és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes que habita a les costes des de Califòrnia (Estats Units) fins a la Península de Baixa Califòrnia (Mèxic) i el Golf de Califòrnia. Els mascles poden assolir els 91 cm de longitud total i els 16 kg de pes.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Ayres, W. O. 1854, [Description of new fishes from California.] (Minutes of Academy meetings were printed in "The Pacific" (a newspaper) shortly after each meeting. New species date to publication in The Pacific. Dates of publication are given in each species account). The Pacific v. 3 and 4 (thru no. 6).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River (Nova Jersey, Estats Units): Prentice-Hall. 2000
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units, John Wiley and Sons. 1994
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres, Macdonald. 1985
# Upon the Shadow

Upon the Shadow (àrab: في الظل, Fī ẓ-ẓill) és un documental francotunisià dirigit per Nada Mezni Hafaiedh en 2017. La pel·lícula aborda el tema de la discriminació per orientació sexual i identitat de gènere a Tunísia.
La pel·lícula es va estrenar en el Thessaloniki Documentary Festival de 2017. La pel·lícula va guanyar el Tanit de Bronze durant el Festival de Cinema de Cartago de l'any 2017 en la categoria de «Llargmetratges documentals».

## Sinopsi

Amina Sboui és una activista dels drets humans envoltada dels seus amics, que són persones rebutjades per les seves famílies a causa de les seves orientacions sexuals i identitats de gènere i als quals acull a la seva casa. Al poble de Sidi Bou Said, descobreix els reptes als quals s'enfronta la comunitat LGBTQI+ a Tunísia en la seva lluita contra la discriminació per orientació i identitat sexual.

## Referències

* ↑ «Thessaloniki Documentary Festival opened the 19th edition with The Rolling Stones Olé Olé Olé!: A Trip Across». www.filmfestivals.com. [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ «Les prix des Journées cinématographiques de Carthage 2017» (en francès).
* ↑ «Homosexualité : Au-delà de l'ombre primé aux JCC 2017» (en francès), 13-11-2017.
# Carnegie Hall Tower

La Carnegie Hall Tower és un gratacel situat a New York al carrer 57. Concebut per l'arquitecte César Pelli, compta 60 pisos per a 231 metres i ha estat construït entre 1988 i 1991. Aquest edifici conté pisos i oficines, destacant la sala de concerts Carnegie Hall.

## Enllaços externs

* Carnegie Hall Tower - Lloc web oficial
# Coca a la calda

La coca a la calda, coca escaldada o senzillament, calda és una coca salada típica de la costa de la Marina Baixa.
És, segons Els Valencians d'Algèria 1830-1962, una preparació que deu almenys el seu nom a una preparació semblant que era habitual a l'Algèria colonial, la calda, un pastís calent habitualment venut per italians - per això el seu nom, que vol dir, en italià, calenta. Segons la mateixa font, aquesta preparació calà fondo entre la població valenciana al país, i en tornar van portar amb ells el nom i la recepta, si bé incorporant-hi ingredients que l'apropen a les coques ja típiques com la de xulla i la de Sant Joan.
La recepta de la calda a la Marina baixa és semblant a la de la coca de Sant Joan alacantina però duu, a més de tonyina, embotit com ara botifarra negra, llonganissa, cansalada. Es forneix tot alhora, de tal manera que el pa queda impregnat amb el greix de la carn i la sal del salaó, la qual cosa hi dona un sabor molt salat.

## Referències

* ↑ Federació valenciana de Municipis i Províncies
* ↑ Alfàs del Pi
* ↑ MENAGES MENAGES, Àngela-Rosa, i MONJO MASCARÓ, Joan-Lluís, 2007, Els Valencians d'Algèria 1830-1962, Edicions del Bullent, Picanya (País Valencià) ISBN 978-84-96187-60-3
* ↑ «Portal de Benidorm». Arxivat de l'original el 2009-07-03. [Consulta: 11 gener 2010].
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Regís de L'Estourbeillon

Régis de l'Estourbeillon, Marquès de l'Estourbeillon, (nascut el 1858 a Nantes, mort al castell de Penhoët, a Avessac (Loira Atlàntic) el 1946). Cavaller de la Legió d'Honor, Creu de Guerra 1914-1918, i militant bretó.
Fou un dels fundadors originaris de la Kevredigezh Broadel Breizh (Societat Nacional de Bretanya), amb Charles Le Goffic el 1898, que des del 1911 s'anomenarà Unió Regionalista Bretona. Dirigí La Revue de Bretagne amb el comte René de Laigue. El 1909, aleshores diputat liberal independent per Gwened, dirigí la delegació encarregada de reclamar al Ministre d'Instrucció Pública i futur president de França Gaston Doumergue, ensenyament de la llengua bretona als liceus i escoles de Bretanya. El ministre s'oposà radicalment al·legant que « l'ensenyament del bretó afavorirà les tendències separatistes ».
El 1914, encara diputat per Gwened, participà en la Primera Guerra Mundial. Fou condecorat: Cavaller de la Legió d'Honor i Creu de Guerra 1914-1918.
Després de la guerra fou elegit diputat per Ar Mor-Bihan. Va redactar una petició publicada per Libre parole on demanà novament l'ensenyament del bretó el 31 de gener de 1919. També formà part del moviment artístic bretó Seiz Breur.

## Publicacions

* Le droit des langues et la liberté des peuples. Saint-Brieuc, 1919
# Frontera entre Tailàndia i el Vietnam

La frontera entre Tailàndia i Vietnam és totalment marítima i està situada al golf de Tailàndia. Signat el 1997, aquest és el primer acord després de la Convenció de les Nacions Unides sobre el Dret del Mar en aquesta zona de conflicte entre països fronterers del Golf. Tanmateix, hi havia un acord previ el 1992 sobre la definició d'una zona de gestió conjunta entre Malàisia i Tailàndia.
L'àrea de superposició totalitza 6.074 km², tenint en compte les dues reclamacions respectives. Els dos països van obrir oficialment les negociacions en 1992 per determinar la zona. Es va arribar a un acord després de 9 rondes organitzades en 7 anys i destina un 32,5% de la superfície al Vietnam.
L'acord va ser signat oficialment el 9 d'agost de 1997 i va entrar en vigor el 27 de febrer de 1998. Es defineix un segment recte amb base a dos punts:
* Punt C: Latitud N 07° 48' 00".0000, Longitud E 103° 02' 30".0000
** Aquest és el punt més al nord de la zona de desenvolupament comuna establerta pel memoràndum 1979, que coincideix amb el punt 43 de la reclamació malaia de la plataforma continental avançada el 1979.
* Punt K: Latitud N 08° 46' 54".7754, Longitud E 102° 12' 11".6542
** és el punt de la frontera marítima entre la República Socialista del Vietnam i Cambodja, que és equidistant amb les illes Thổ Chu i Koh Wai.

## Referències

* ↑ PDF Agreement between the Government of the Kingdom of Thailand and the Government of the Socialist Republic of Viet Nam on the delimitation of the maritime boundary between the two countries in the Gulf of Thailand
* ↑ Maritime delimitation between Vietnam and her neighboring countries
# Paa blanfordii

Paa blanfordii és una espècie de granota que viu a la Xina, l'Índia, el Nepal i, possiblement també, a Bhutan.

## Referències

* Liang, F., Lau, M.W.N., Dutta, S., Ohler, A. & Shrestha, T.K. 2004. Paa blanfordii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 22 d'abril del 2008.
# Coca d'albercocs

La coca d'albercocs és un pastís típic de Mallorca de pasta fluixa dolça fet amb farina, saïm, patata, sucre i llevat. Es guarneix amb meitats d'albercocs en almívar o frescos (sense el pinyol) i es polseja la superfície amb sucre i canyella. Aquesta coca té una variant que també conté sobrassada.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p. 89. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «BONA VIDA - Els blocs de VilaWeb - MésVilaWeb».
# Resolució 121 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 121 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 12 de desembre de 1956 després d'examinar l'aplicació del Japó per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que Japó fos admesa.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 100 a la 200 (1953 - 1965)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Frontera entre Trinitat i Tobago i Grenada

La frontera entre Trinitat i Tobago i Grenada és la frontera, íntegrament marítima, que separa Trinitat i Tobago de Grenada, a les Petites Antilles (mar Carib).
L'octubre de 2011 es va formalitzar un tractat amb un segment de demarcació :
* Punt TTG1 : 11° 23′ 31″ N, 61° 43′ 56″ W
* Punt TTG2 : 11° 59′ 03″ N, 60° 54′ 38″ W
El punt 1 és un trifini amb Veneçuela, ja que la línia continua a l'azimut de TTG2 fins que es troba amb un altre trifini, aquest cop amb Saint Vincent i les Grenadines)

## Referències

* ↑ PDF Agreement between the Commonwealth of the Bahamas and the Republic of Cuba for the delimiting line between their maritime zones