OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eric Sheppard

Eric Sheppard (16 d'octubre de 1991) és un ciclista australià. Professional des del 2013 al 2015.

## Palmarès

* 2011
** 1r a la Volta a Indonèsia i vencedor d'una etapa
* 2014
** Vencedor d'una etapa del Tour de les Filipines
* 2015
** Vencedor d'una etapa del Tour de les Filipines

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Eriba-Adad I

Eriba-Adad I va ser un rei d'Assíria que va governar a la primera meitat del segle xiv aC, potser del 1390 aC/1380 aC al 1370 aC/1360 aC, durant uns 25 anys, segons la Llista dels reis d'Assíria. Era fill d'Aixurbelnixeixu i va succeir al seu nebot Aixurnadinahhe II en circumstàncies desconegudes però aparentment sense cap trencament, potser com a hereu legítim.
Hauria estat el darrer rei vassall de Mitanni, ja que aquest regne es va fraccionar cap a l'any 1360 aC. Probablement va començar el seu regnat com a vassall de Mitanni. Però l'Imperi de Mitanni va viure un conflicte dinàstic entre Tushratta i el seu germà Artatama II, i després amb el fill d'aquest Shuttarna III, que s'anomenava rei dels Khurri, mentre buscava el suport dels assiris. Un grup pro-assiri va sorgir a la cort reial de Mitanni, cosa que va permetre a Assíria trencar finalment la influència dels hurrites sobre el seu país i exercir el domini sobre Mitanni. El seu fill i successor Aixurubal·lit I va aprofitar la situació i va destruir l'Imperi de Mitanni.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 3 novembre 2021].
* ↑ Radner, Karen (ed.). The Prosopography of the Neo-Assyrian Empire, vol. 1, Part II. Helsinki: The Neo-Assyrian Text Corpus Project, 1999, p. 400. ISBN 9789514586453.

## Bibliografia

* Federico Lara Peinado, Diccionario Biográfico del Mundo Antiguo: Egipto y Próximo Oriente. Madrid: Aldebarán (1998), ISBN 84-88676-42-5
* Assíria
# Escenes d'infants

Escenes d'infants, originalment en alemany Kinderszenen, op. 15, és un cicle pianístic de Robert Schumann escrit el 1838.
La partitura es correspon amb un període turmentat de la vida de Schumann (que contrasta amb el caràcter serè de l'obra), quan el pare de Clara Wieck, l'amant del compositor, va rebutjar la seva petició de mà de la seva filla. D'aquest any són també altres peces mestres per al piano de Schumann, entre elles Kreisleriana.
L'obra es compon de tretze breus peces i la seva execució demana entre 15 i 20 minuts aproximandament. Els títols, els afegí el mateix compositor a posteriori.
* De gents i països estrangers (Von fremden Ländern und Menschen)
* Curiosa història (Kuriose Geschiste)
* L'home cec (Hasche Mann)
* El nen suplicant (Bittendes Kind)
* Felicitat perfecta (Glückes genug)
* Un esdeveniment important (Wichtige Begenbenheit)
* Somiant (Träumerei)
* A la cantonada del foc (Am Kamin)
* Cavaller sobre el cavall de bosc (Ritter vom Steckenpferd)
* De manera gairebé massa seriosa (Fast zu ernst)
* De por (Fürchtenmachen)
* El nen s'adorm (Kind im Einschlummern)
* El poeta parla (Der Dichter spricht)

## Referències

* ↑ gencat.cat PDF
* ↑ «pianosociety.com». Arxivat de l'original el 2010-12-23. [Consulta: 22 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Interpretació de les Kinderszenen a YouTube per Vladimir Horowitz
# Església del Carme i edifici de la Diputació

Església del Carme i edifici de la Diputació és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
L'església s'estructura amb una nau única, absis semi-hexagonal, arcs i capelles laterals. La decoració de l'interior és feta després de la Guerra Civil. La façana principal és de carreus i presenta una portalada de caràcter barroc de pedra de Girona. El conjunt va constituir el convent i l'església dels Carmelites Calçats fins a la desamortització. L'església s'inaugurà l'any 1726. L'edifici avui ocupat per la Diputació presenta la data de 1691 a la façana est, i conté un claustre inacabat.

## Referències

* 1 2 3 «Església del Carme i edifici de la Diputació». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Escudero

Escudero és el nom dels següents personatges:
* Antoni Escudero i Martínez (Salobre, Albacete, 1954), empresari espanyol.
* David Castedo Escudero (Palma, Illes Balears, 1974), futbolista balear
* Francesc Escudero i Ribot (Llançà, Alt Empordà, 1930 - Barcelona, 2012), arquitecte català
* Francisco Escudero (Zarautz, 1912 – Sant Sebastià, 2002), compositor basc
* Francisco Gabriel Escudero i Martínez (Rafal, 1966), futbolista valencià
* Isabel Escudero Pitarch (Borriana, 1950), política valenciana
* Jaime Escudero Etxebarria (Bilbao, 1923), futbolista basc
* José Antonio Escudero López (Barbastre, 1936), historiador i polític aragonès, senador i eurodiputat
* Josep Fèlix Escudero i Pitarch (Atzeneta del Maestrat, 1946), escriptor valencià en català i castellà
* Leny Escudero (Aurizberri, Navarra, 1932), cantant francés
* Martín José Escudero Sirerol (Maó, Menorca, 1942), economista i polític menorquí
* Miquel Escudero i Claveguera (Reus, 1945-1978), poeta català
* Sergio Escudero Palomo (Valladolid, 1989), futbolista espanyol
* Xavi Escudero Gonzálvez (Terrassa, 1977), punxadiscos i productor musical de màkina i hardcore.
# Església de Saint Paul (Birmingham)

Saint Paul's Church, en català, Església de Sant Pau és un Església Anglicana que es troba a la plaça de Sant Pau al barri joier de Birmingham, Anglaterra.
L'edifici de l'església va ser dissenyat per Roger Eykyn, de Wolverhampton. Es va començar a construir el 1777, i l'església va ser consagrada el 1779. Va ser construït sobre uns terrenys donats per Charles Colmore. Era l'església dels primers fabricants i comerciants de Birmingham (Matthew Boulton i James Watt), els quals tenien els seus propis bancs a l'església, que van ser comprats i venuts entre els feligresos en aquell moment.
Es tracta d'una església rectangular, similar en aparença a St Martin-in-the-Fields, de Londres. La torre va ser afegida el 1823 per Francis Goodwin.

## Finestra est

La finestra de l'est té unes vidrieres amb un important esmaltat de 1791, realitzades el 1791 per Francis Eginton segons un quadre fet per Benjamin West (c. 1786), actualment conservat al Dallas Museum of Art. Es mostra la conversió de Sant Pau.

## Orgue

L'església té una acústica excel·lent i des de fa temps dona concerts. L'orgue es va documentar per primera vegada a Sant Pau va ser construït el 1830 per James Bishop. Es troba a la galeria a l'extrem oest de l'església. Banfield va ampliar l'orgue el 1838. va ser reconstruït i ampliat el 1871 i posteriorment el 1897. L'orgue es va traslladar a la seva actual ubicació el 1927 per Conacher Sheffield & Co i va ser àmpliament reconstruït.

### Organistes

* James Stimpson 1842 - ????
* Thomas Munden
* George Hollins

## Campanes

El primer joc campanes va ser afegit el 2005. Anteriorment l'església disposava de 3 campanes que feia servir de marca horària. El 2005 es va afegir el joc nou amb motiu del 250è aniversari de l'església, inaugurat oficialment el 25 de novembre de 2005.

## Referències

* ↑ Details from listed building database (217564) - Grade I. Images of England. English Heritage.
* ↑ «Dallas Museum of Art, accession number 1990.232». Arxivat de l'original el 2012-07-11. [Consulta: 17 març 2012].
* ↑ St Paul's website - Features of St Paul's Church
* ↑ «St Pauls bells». Arxivat de l'original el 2007-07-28. [Consulta: 17 març 2012].

## Bibliografia

* The Jewellery Quarter - History and Guide, Marie Elizabeth Haddleton, ISBN 0-9513108-0-1
* Pevsner Architectural Guides - Birmingham, Andy Foster, 2005, ISBN 0-300-10731-5

## Enllaços externs

* St Paul's Church Website
# Esferes de metall perforades

Les esferes de metall perforades són un artefacte fet de metall entre els segles XVII i XIX que el seu objectiu és projectar les ombres de les perforacions que dibuixen diverses imatges florals, d'animals o geomètriques. Aquest artefacte d'origen xinès és considerat com un antecedent i precursor molt antic del cinema. Va ajudar el fet que, juntament amb altres joguines similars d'altres regions del món, al llarg dels anys s'estudiessin els processos de creació i manipulació de la imatge de manera artificial que va portar finalment a la invenció del cinema actual de mans dels germans Lumière i el seu cinematògraf l'any 1898.

## Estructura

Es tracta d'unes esferes de metall, unides entre elles, però amb la possibilitat d'una obertura al mig, amb perforacions que formen diferents figures de la naturalesa, com flors o animals, o també de formes geomètriques. En el seu interior, contenen una vela que es subjecta de manera vertical mitjançant un joc d'anelles i encara que aquestes es moguin, les anelles impedeixen que la vela caigui.

## Funcionament

L'objectiu és projectar les ombres de les perforacions en un fons llis i per a això té un funcionament molt senzill: es fan girar les esferes i és just aquest moviment centrífug el que fa que la llum de la vela projecti les ombres de les figures a través dels orificis en una cambra a les fosques, encarara que no cal ni fer-les moure, ja que la llum de la vela que s'escapa entre les perforacions ja fa projectar aquestes ombres. Tot i així, sempre cal estar en la foscor perquè es pugui veure amb claredat aquest joc de llums i ombres.

## Vegeu també

* Mirall màgic xinès
* Ombres xineses

## Referències

* ↑ Tesauros - Diccionario del patrimonio cultural de España. «Término: Esfera metálica perforada». [Consulta: 17 febrer 2020].
* ↑ Visitmuseum. «Esfera china - Museo del Cine-Colección Tomàs Mallol». Arxivat de l'original el 2020-11-12. [Consulta: 18 febrer 2020].

## Enllaços externs

* LA HISTÒRIA DEL CINEMA - Blog de cultura audiovisual
* Selecció d'objectes - Museu del Cinema - Girona
* Museu del cinema Arxivat 2020-11-29 a Wayback Machine.
* Història i evolució técnica del cinema
# Estació d'Església Major

Mapa Metro Línies 9 i 10 :
Església Major és una estació de la línia 9 Nord del Metro de Barcelona i pertany al Tram 4 (La Sagrera – Can Zam / Gorg). Es troba a 51,82 metres de profunditat, a la ciutat de Santa Coloma de Gramenet i dona servei al centre de la ciutat. L'estació té dos accessos, un al carrer Mossèn Camil Rossell, que disposa d'ascensors i escales mecàniques, i l'altre accés a la Plaça dels enamorats que disposa únicament d'un ascensor, com a la resta de la línia totalment adaptat a PMR.
La previsió inicial era obrir l'estació l'any 2004 i posteriorment l'any 2008. però donats els contratemps no es va posar en funcionament fins al 13 de desembre de 2009, el primer tram de 3,9 km que es va inaugurar, entre Can Zam i Can Peixauet.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| La Sagrera | Fondo | Singuerlín | Can Zam |
| Projectat |||||
| Aeroport T1 | Fondo | Singuerlín | Can Zam |

## Accessos

* Carrer Mossèn Camil Rosell
* Plaça dels Enamorats

## Referències

* ↑ Borrell, Anna «Metro. Línia 9». Anuari territorial de Catalunya 2005. Institut d'Estudis Catalans, pàg. 230 [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «El Govern posa en marxa les noves estacions de l'L9/L10 de La Sagrera i Onze de Setembre» (PDF). gencat.cat. Generalitat de Catalunya, 26-06-2010. Arxivat de l'original el 2012-04-07. [Consulta: 7 juny 2011].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estació d'enllaç (sèrie de televisió)

Estació d'enllaç és una sèrie de televisió dramàtica ambientada a la dècada dels 90 a una estació de tren de Barcelona. En aquest entorn, un seguit de personatges fixos, habituals, conviuen amb esporàdics, que serveixen d'excusa argumental. La sèrie fou produïda per Televisió de Catalunya, amb els guions de Jaume Cabré i Piti Español. La sèrie consta d'un total de 140 episodis i va ésser emesa per primer cop entre els anys 1994 i 1999. Cada capítol dura entre 45 i 50 minuts.

## L'ambient

Els esdeveniments d'Estació d'enllaç se centren al vestíbul d'una estació de tren d'una metròpoli en l'interval de temps que va de les 5 de la vesprada a les 11 de la nit. Sense tenir les dimensions de l'Estació de Sants o l'Estació de França, la situació s'ambienta en una estació més menuda, d'enllaç, com l'estació de Passeig de Gràcia o Fabra i Puig. Per l'estació hi passen trens de llarg recorregut i també hi ha un enllaç amb l'aeroport i el metro. Fora del recinte hi ha una parada de taxis i una estació d'autobusos.
L'escenari principal de la sèrie és el vestíbul de l'estació, la zona comercial, lloc on estan ubicats alguns establiments importants en el transcurs de la sèrie:
* El bar
* El quiosc
* La casa del cap d'estació
* El despatx del cap d'estació
* La casa de la mestressa de la botiga
* La botiga de souvenirs i la rebotiga

## Personatges

Els personatges principals d'Estació d'enllaç són:
* Manel Garcia (Josep Maria Pou)
* Glòria Canales (Mercè Arànega)
* Eduard Badia (Ramon Madaula)
* Pere Comes (Carles Sales)
* Fina Llopis (Marta Angelat)
* Tomàs Garcia (Fermí Casado)
* Ester Valls (Laia Marull)
* Laura Valls (Aina Clotet)
* Teresa Solsona (Àngels Poch)
* Mesa (Pere Raich)
* Berta Garcia (Glòria Cano)
* Jan Schejbal (Pep Pla)
* Toni Massagué (Santi Ricart)
* Elena (Savina Figueras-Jansana)
* Raquel (Laia Castrillo)
* Rosa (Pepa Arenós)
* Arnau Manovens (Francesc Orella)
* Rut Llopis (Eufèmia Roman)
* Xavier Estradé (Francesc Garrido)

## Referències

* ↑ «Estación de enlace (Serie de TV)» (en castellà). FILMAFFINITY. [Consulta: 25 abril 2015].
* 1 2 «Estació d'enllaç». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, S.A.. [Consulta: 25 abril 2015].
* ↑ «Estació d'enllaç (1994–1999)» (en anglès). IMDb. [Consulta: 25 abril 2015].
* ↑ «S'ha mort l'actriu Àngels Poch». Vilaweb.cat, 17-03-2015. Arxivat de l'original el 2020-11-08. [Consulta: 18 març 2015].

## Vegeu també

* Crims (sèrie)
* Nines russes (pel·lícula)
* Herois (pel·lícula)

## Enllaços externs

* TV3.cat - Estació d'enllaç
# Estollo

Estollo és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta, situat en la vall del riu Cárdenas, afluent del Najerilla, i molt proper a San Millán de la Cogolla.

## Història

La seva història està molt lligada a la del Monestir de San Millán de Yuso al qual va pertànyer. Els veïns de la vila van pagar 3.989.000 maravedins per a independitzar-se. Després de la desaparició dels senyorius, en 1811, es va convertir en vila de la província de Burgos, fins a la creació de la província de Logronyo el 30 de novembre de 1833.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Ewen Whitaker

Ewen A. Whitaker (Londres, 22 de juny de 1922 - Tucson, Arizona, 11 d'octubre de 2016) va ser un astrònom britànic especialitzat en estudis de la Lluna.

## Biografia

Va ser astrònom de l'Observatori Reial de Greenwich, on es va convertir en el director de la Lunar Section of the British Astronomical Association. A continuació, va emigrar als Estats Units i es va unir al personal de l'Observatori Yerkes. El 1960 va deixar Yerkes, juntament amb Gerard P. Kuiper, on varen fundar el Lunar and Planetary Laboratory de la Universitat d'Arizona, on es va convertir en investigador emèrit de l'LPL quan es va retirar en el 1978.
Va treballar en diverses missions de la NASA, i va tenir èxit en la localització del lloc d'aterratge del Surveyor 3. Posteriorment aquesta va ser utilitzada per determinar el lloc d'aterratge per a la missió de l'Apollo 12.
Ha estat considerat per alguns com el líder mundial dels experts en cartografia de la Lluna i nomenclatura lunar. Algunes de les seves recerques estan relacionades amb el descobriment de cadenes de cràters en la Lluna.
Va ser membre del Grup de Treball de la UAI en la nomenclatura lunar. El 1999 va publicar un llibre sobre la història de la cartografia i la nomenclatura lunar, titulat Mapping and Naming the Moon. Va ser el descobridor de Miranda, la cinquena lluna d'Urà.
Va residir a Tucson, Arizona i va morir l'11 d'octubre de 2016. La seva esposa Beryl va morir el 2013.

## Premis

* Medalla Goodacre, 1982.

## Vegeu també

* Selenografia
* Geologia de la Lluna
* Cràters de la Lluna

## Referències

* ↑ Ewen Whitaker, Who Guided NASA to the Moon, Dies at 94 New York Times obituary by William Grimes 27 d'octubre de 2016
* ↑ «astroseti.org». [Consulta: 2 octubre 2011].
* ↑ Ewen Whitaker, University of Arizona moon-mapper, dies.
* ↑ IAU on-line member directory, octubre de 2014]

## Bibliografia

* Melosh, H.J., and Whitaker, I.A.; Piga Crater Chains. Nature, 369: 713, 1994.
* Ewen A. Whitaker, Mapping and Naming the Moon, Cambridge University Press, 1999, ISBN 0-521-62248-4.
* G.L. Gutschewski, D. de C. Kinsler & I.A. Whitaker, Atles and Gazetteer of the Near Side of the Moon, NASA SP-241.
* Gerald P Kuiper, Ewen A Whitaker, Robert G Strom, John W Fountain, and Stephen M Larson, Consolidated Lunar Atles, Lunar and Planetary Institute, 2005.
* David Clow & Ewen A. Whitaker, A Pinpoint on the Ocean of Storms: Finding the Target for Apollo 12. QUEST - The History of Spaceflight Quarterly. Vol. 10 No. 4, Fall 2003.
# Ewes

Els ewes són un poble del sud de Ghana (el 13% de la població), la meitat sud de Togo i una petita part de Benín. Parlen la llengua ewe i es relacionen amb els parlants de les llengües gbe i fon, i els aja de Togo i el Benín. Arribaren a l'actual territori des de l'est; la seva terra original es trobava a Oyo, a la Nigèria Oriental.
Els ewes són essencialment un poble patrilineal, el fundador de la comunitat esdevingué el cap i és succeït pels descendents per via paterna. La religió ewe és organitzada al voltant de la divinitat creadora Mawu.

## Ewes a Ghana

Segons el cens de 2010 a Ghana hi viuen 3.323.072 ewes. D'aquests, 1.482.180 viuen a la regió Volta, 775.332 viuen a la regió del Gran Accra, 486.136 viuen a la regió Oriental, 175.456 viuen a la regió Aixanti, 143.891 ho fan a la regió Occidental, 131.944 a la regió Central, 82.123 a Brong-Ahafo, 40.677 a la regió Septentrional, 2.737 a la regió Superior Occidental i 2.596 a la regió Superior Oriental.

## Referències

* ↑ «2010. Population and housing Census» p. 34. statsghana.gov. Arxivat de l'original el 2013-09-25. [Consulta: 11 març 2015].
# Ewen MacLachlan

Ewen MacLachlan (Gaèlic: Eoghan MacLachlainn) (Lochaber, Escòcia, 1775 – 1822) fou un poeta i erudit escocès. Cursà estudis a la Universitat d'Aberdeen. Fou bibliotecari al King's College, d'Aberdeen, del 1800 al 1818, i rector de l'Aberdeen grammar school del 1810 al 1822. Va traduir els primers vuit llibres de la Ilíada d'Homer al gaèlic. També compongué els seus reculls poètics Attempts in Verse (1807) (en anglès, grec i llatí) i Metrical Effusions (1816), i contribuí al Diccionari Gaèlic-Anglès de 1828. És considerat una de les figures més importants en la preservació de gaèlic com a llengua escrita i literatura escrita.

## Referències

* ↑ Algunes fonts assenyalen el 1773 com a any de naixement de MacLachlan.
* 1 2 3 4 Maclahlan, Ewen, a: Dictionary of National Biography
* ↑ Studies, An Irish Quarterly Review, Des. 1938

## Bibliografia

* Mullinger, James Bass. «Maclachlan, Ewen». A: Dictionary of National Biography (en anglès). Vol. 35. Smith, Elder & Co., 1885-1900.
* Anderson, Peter John. «Ewen MacLachlan: Librarian to University and Kings College, Aberdeen, 1800-1818». A: {{{títol}}} (en anglès). Aberdeen: University Press, 1918.
* «Review: Ewen MacLachlan's Gaelic Verse. Comprising a Translation of Homer's Iliad, Books I-VIII, and Original Composition by John MacDonald» (en anglès). Studies: An Irish Quarterly Review, 27, 108, Dec. 1938 [Consulta: 3 abril 2017].

## Enllaços externs

* Ewen MacLachlan's works a GoogleBooks
* Ewen MacLachlan a Celtic Culture: A Historical Encyclopedia
* Ewen MacLachlan a The Poets and Poetry of Scotland
* Ewen MacLachlan a Sar-obair nam Bard Gaelach, or The Beauties of Gaelic Poetry and Lives of the Highland Bards, editor per John Mackenzie
# Eterusia repleta

Eterusia repleta és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família Zygaenidae originària de Tailàndia i Índia. D'hàbit de vol nocturn. Aquesta espècie és molt similar a Eterusia aeda.

## Descripció

Aquest lepidòpter presenta una coloració atractiva com una papallona diürna, amb les ales anteriors negres, les posteriors fosques, amb taques tornassol blaves, i una característica franja taronja que recorre tant les ales anteriors com les posteriors, sent més ampla en les posteriors. La seva envergadura d'ales és d'uns 78 mm.
No ha estat observat el seu comportament alimentari.

## Bibliografia

* J. 0. Westwood, F.L.S., "New, rare, and interesting insects", Hon. Mem. Hist. Soc. Quebec; Soc. Nat. Hist. Boston, O.S.; Mem. Soe. Caus. Nat. Cur. Moscow; Physiogr. Soc. Lund; Soc. Roy. Scienc. Lille; Soc. Hist. Nat. Mauritius; Soc. Cuvierr. and Philomat. Paris; Lit. Phil. and Nat. Hist. Soc. Belfast, Richmond, Sheffield; Mem. Soe.Entomol. de France; Secretary Ent. Soc. London, &c. &c. 2 volumes.
* Niehuis, O., Ien, S.H., Naumann, C.M. & Misof, B. (2006). "Higher phylogeny of zygaenid moths (Insecta: Lepidoptera) inferred from nuclear and mitochondrial sequence data and the evolution of larval cuticular cavities for chemical defence." Molecular Phylogenetics and Evolution 39(3): 812-829.
# Eth

Eth és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 328 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 178 | 197 | 185 | 237 | 300 | 327 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1990- | Jean-Pierre Ramette | |

## Referències

Viccionari
# Factor intrínsec

El factor intrínsec és una glicoproteïna produïda per les cèl·lules parietals de l'estómac. És necessari per a l'absorció de vitamina B₁₂, més tard en l'ili terminal. Després de l'entrada a l'estómac, la vitamina B₁₂ s'uneix a haptocorrina (factor R), una altra glicoproteïna. El complex resultant entra al duodè, on els enzims pancreàtics digereixen l'haptocorrina. En l'entorn amb menys àcid de l'intestí prim, la B₁₂ pot llavors lligar-se al factor intrínsec. Aquest nou complex viatja a l'ili, on és endocitosat per les cèl·lules epitelials especials. Dins de la cèl·lula, la B₁₂, un cop més es dissocia i s'uneix a una altra proteïna, la transcobalamina II. Llavors el nou complex pot sortir de les cèl·lules epitelials per circular fins a entrar al fetge.

## Referències

* ↑ «Malalties que s'associen genèticament amb factor intrínsec, vegeu/editeu les referències a wikidata».
* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000134812 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000024682 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «MeSH Browser» (en anglès). [Consulta: 15 juliol 2018].