OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pau Soldevila

Pau Soldevila (? – 1797) fou un mestre de capella català.
L’any 1747, va instar la col·lació del benefici de Santa Maria de la basílica de Castelló d'Empúries i l’any 1760, després de la mort d'Esteve Prat, va ocupar el magisteri de la seva capella; després d’haver estat presentat pels regidors al de Santa Llúcia de l’hospital, unit al magisteri de cant.
Va ocupar aquest càrrec fins a l’any de la seva mort, 1797.

## Referència

* 1 2 Gregori i Cifré, Josep M.; Salgado Cobo, Elena «La Capella de música de Santa Maria de Castelló d'Empúries i els compositors del seu fons musical». Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries, 2013.
# Hipòlit d'Este

Hipòlit d'Este (Ferrara, Ducat de Ferrara 1479 - Ferrara, 3 de setembre de 1520) membre de la Dinastia Este, fou un príncep dels Ducats de Ferrara i Màntua que va esdevenir cardenal de l'Església Catòlica.

## Orígens familiars

Va néixer el 20 de març de 1479 a la ciutat de Ferrara sent el cinquè fill del duc Hèrcules I d'Este i Elionor de Nàpols. Fou net per línia paterna de Nicolau III d'Este i Riccarda de Saluzzo, i per línia materna de Ferran I de Nàpols i Isabel de Chiaramonte.
Fou germà petit d'Alfons I d'Este; Isabel d'Este, casada amb Ferran II Gonzaga; i Beatriu d'Este, casada aquesta última amb Lluís Maria Sforza.

## Carrera eclesiàstica

De ben jove fou encaminat a la vida religiosa, i el 1485 ja havia estat nomenat abat. Gràcies a la intervenció de la seva tieta Beatriu d'Aragó, casada en aquells moments amb Maties Corví, fou nomenat arquebisbe d'Esztergom a Hongria, tot i que el seu nomenament no fou realitzat pel papa Innocenci VIII fins al 1497, moment en el qual comptà amb divuit anys.
A la mort de Maties Corví viatjà freqüentment a la península Itàlica, sent nomenat el 20 de setembre de 1493 cardenal de l'Església Catòlica pel papa Alexandre VI. Tres anys després retornà a Itàlia per escapar de la plaga que assolà el Regne d'Hongria i fou nomenat el 1497 arquebisbe de Milà. Fou un dels membres més rics de la cúria romana i el seu poder incrementà enormement quan el seu germà Alfons I d'Este el nomenà arxipreste de la Basílica de Sant Pere del Vaticà. Va romandre a Roma fins al 15 de febrer de 1503, moment en el qual l'abandonà per ser nomenat bisbe de Ferrara per part de Pius III. Enemistat amb Juli II decidí renuncià al seu càrrec i el 1509 va aconseguir recuperar el territori de Polesine per al Ducat de Ferrara, territori que havia estat conquerit per la República de Venècia el 1484.
El 27 de juliol del mateix any fou cridat pel papa a Roma, però tement per la seva vida fugí a Hongria. El 16 de maig de 1511 fou un dels signataris del cismàtic Concili de Pisa, si bé posteriorment el seu germà Alfons I el va convèncer per abandonar les idees sorgides d'aquest Cisma i aconseguí el permís papal per retornar a Ferrara. El 1513 retornà novament a Hongria però amb l'elecció de Lleó X com nou pontífex retornà a la seva ciutat natal, aconseguint finalment el perdó papal pel seu comportament cismàtic el 22 d'abril de 1514.
El 1519 abandonà l'arquebisbat de Milà, que cedí al seu nebot Hipòlit II d'Este. Fou un famós mecenes de les arts, protegint entre d'altres el poeta Ludovico Ariosto i l'arquitecte Biagio Rossetti.
Va morir el 3 de setembre de 1520 a la ciutat de Ferrara durant el seu últim retorn a Itàlia, per una indigestió de llagostes, sent enterrat a la catedral d'aquesta ciutat.
# Buddy film

Una pel·lícula d'estil buddy film (pel·lícula de camarades) presenta l'amistat de dos homes com la relació essencial (The Complete Film Dictionary). Ira Konigsberg, autor del diccionari, ho defineix encara: "Aquestes pel·lícules glorifiquen les virtuts de la camaraderia masculina i releguen relacions home-dona a una posició subsidiària".
Segons el Journal of Popular Film and Television, les pel·lícules de camarades van emergir durant la dècada del 1970 en resposta al moviment feminista. Informava el diari, "per castigar les dones pel seu desig d'igualtat, la pel·lícula de camarades els empeny fora del centre de la narrativa i canvia la relació romàntica central tradicional entre un home i una dona per una relació de camaraderia entre dos homes. Fent els dos homes protagonistes, l'assumpte central de la pel·lícula es converteix en el creixement i desenvolupament de la seva amistat. Les dones com interessos d'amor potencials s'eliminen així de l'espai narratiu".

## Exemples de buddy films

* 1969: Butch Cassidy and the Sundance Kid
* 1989: Tango i Cash
* 1998: El gran Lebowski
* 2004: Starsky i Hutch

## Referències

* ↑ Konigsberg, Ira. The Complete Film Dictionary. Penguin, 1998, p. 41. ISBN 0140513930.
* ↑ Gates, Philippa «Always a Partner in Crime: Black Masculinity in the Hollywood Detective Film». Journal of Popular Film and Television, 32, 1, Spring 2004, pàg. 20-29.

## Bibliografia

* Hunter, Stephen «Buddy pictures: Male bonding a persistent theme in Hollywood movies». The Record, 15-12-1990.
* Wuntch, Philip «Hollywood's Best Buddies: Sometimes, a film's popularity depends on whether it makes the right friends». The Dallas Morning News, 09-05-1992.
* LaSalle, Mick «The Buddy Film Goes Way Back - Sure, it's a formula -- but not all are alike». San Francisco Chronicle, 08-08-1996.
* Strauss, Bob «More Than Skin-Deep: The reasons (and rewards) behind Hollywood's interracial buddy-movie pairings». Los Angeles Daily News, 18-07-1997.

## Enllaços externs

* It's Still a Guy Thing: The Evolution of Buddy Movies a Los Angeles Times
# Tetractenos hamiltoni

Tetractenos hamiltoni és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H., 1993. Coastal fishes of south-eastern Australia. University of Hawaii Press. Honolulu, Hawaii. 437 p.
* ↑ Johnson, J.W., 1999. Annotated checklist of the fishes of Moreton Bay, Queensland, Australia. Memoirs of the Queensland Museum 43(2):709-762.
* ↑ Mazumder, D., N. Saintilan i R.J. Williams, 2006. Fish assemblages in three tidal saltmarsh and mangrove flats in temperate NSW, Australia: a comparison based on species diversity and abundance Wetlands Ecology and Management 14:201-209.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Centre de Lectura (Valls)

El Centre de Lectura és un edifici amb elements eclèctics i noucentistes de Valls (Alt Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

A la planta baixa, hi ha la seu social de l'entitat vallenca del "Centre de Lectura", que disposa d'un accés molt ampli i tot ell està emmarcat amb un estil neoclàssic.
A la primera planta, hi ha una balcona amb dues portes balconeres que tenen una barana a base de pedestals als extrems que emmarquen vint-i-dos balustres a la vista principal i dues unitats als laterals.
A la segona i tercera plantes, hi ha dos balcons molt senzills que reposen amb sengles impostes, dues per a cada balcó. Impostes que es reprodueixen per sota de la cornisa en nombre de sis unitats.
A finals dels anys "90", a la seu social es van fer reformes en la part correspont al bar i sales de lectura i reunions.

## Referències

* 1 2 3 4 «Centre de Lectura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Huracà Gordon (2006)

Huracà Gordon va ser el primer cicló tropical que afectava les Açores que conservava característiques tropicals. Va ser la vuitena tempesta tropical, el tercer huracà i primer gran huracà de la temporada d'huracans de l'Atlàntic de 2006. Es va formar el 10 de setembre sobre l'oceà Atlàntic tropical i va anar madurant gradualment fins a esdevenir un huracà mentre avançava en direcció nord. Va assolir la seva intensitat màxima de 195 km/h durant les primeres hores del 14 de setembre quan es trobava a uns 925 km al sud-est de les Bermudes. Gordon es va debilitar en un huracà mínim després d'esdevenir una tempesta gairebé estacionària. Posteriorment, es va intensificar de nou després d'accelerar-se en direcció est. Seguidament, es va debilitar un altre cop quan va sobrepassar per aigües més fredes i el 20 de setembre, el cicló passava a través de les Açores. Poc després, va esdevenir un cicló extratropical i subsegüentment va afectar Espanya, Irlanda, i el Regne Unit.
Gordon només va afectar les Açores quan encara era un cicló tropical. Va provocar danys menors tot i les ràfegues de vent huracanades sobre l'Illa de Santa Maria. El seu impacte va ser molt més significant quan aquest va ser extratropical. A Espanya les ràfegues de vent superaren els 183 km/h al llarg de la costa de nord-oest, van deixar 100.000 persones sense subministrament elèctric i cinc persones van resultar ferides arran de la tempesta. La tempesta va transportar una onada d'aire tropical a Irlanda i el Regne Unit que va facilitar el registre de temperatures càlides. A Irlanda del Nord, els vents forts van deixar 120.000 sense electricitat i va causar un ferit.
# Busto del Padre Vinjoy

L'escultura urbana coneguda pel nom Busto del Padre Vinjoy, ubicada a l'avinguda Monumentos (Naranco), a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Covadonga Romero Rodríguez, i està datada 1950.
La seva col·locació era el fruit del desig de l'Ajuntament d'Oviedo de retre un homenatge a la figura de Domingo Fernández Vinjoy (Castropol 1828, Oviedo 1897), per la qual cosa es va decidir ubicar, al setembre de l'any 1950, un bust del mateix en la porta de l'edifici on es trobava la Fundació creada pel Pare Vinjoy, que va ser sagristà major de la Catedral, i fundador d'un asil d'orfes, traslladat a principis del segle XX a l'edifici del Crist. L'any 2000, va ser traslladat com les instal·lacions de l'asil a l'Avinguda dels Monuments, al costat de la muntanya Naranco.

## Referències

* 1 2 3 http://www.vivirasturias.com/quehacer/Oviedo/Qu%C3%A9+hacer%7CPatrimonio+civil%7CEsculturas/es Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.esculturaurbana.com/paginas/oviedo.htm Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.turismoviedo.es/
* ↑ http://el.tesorodeoviedo.es/index.php?title=Busto_del_Padre_Vinjoy
# Temple de Ramsès II a Abidos

El temple de Ramsès II a Abidos fou el principal temple construït a la ciutat d'Abidos pel faraó Ramsès II. Es troba a menys d'un km del temple de Seti I, a tocar del llogaret de Beni Mansur.
Fou construït en honor del faraó. Les portes són de granit rosa i negre, els pilars són de pedra calcària, i el santuari és d'alabastre; les parets eren de plaques de pedra i mesuraven únicament uns 2 metres d'altura. Fou dedicat a Osiris com a deïtat principal. S'accedia per dos pilons a una cambra de peristil rodejada per pilars (que no s'han conservat) i probablement estàtues d'Osiris; seguia el pòrtic en direcció sud-oest amb una capella a cada costat (una dedicada a Seti I i els seus ancestres divinitzats, i l'altre a Ramsès II i als nou principals déus) i al centre l'entrada a la sala hipòstila des de la qual es passava a una segona sala hipòstila, quedant a l'esquerra entrant les escales que anaven al sostre i a la dreta la sala de l'aparició, que tenia escenes de Ramsès II al llarg de la seva vida. La segona sala hipòstila tenia 8 columnes de pedra calcària i tres capelles a cada costat (tres dedicades als déus de Tebes i tres als d'Abidos, se suposa). La sala donava accés a tres santuaris: el central era el d'alabastre, dedicat a Osiris; els altres dos eren probablement dedicats a Isis i Horus; a les dues cantonades del temple, als costats dels santuaris, dues sales amb dos columnes cadascuna, probablement destinades a contenir estàtues.
# Sant Domènec de Cotlliure

Sant Domènec de Cotlliure, popularment Sant Domingo, és l'església de l'antic monestir dominicà de la vila de Cotlliure, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situada a l'extrem de llevant del Raval de Cotlliure, a la zona del Port d'Avall.

## Història

Fundat per Guillem de Puig-orfila el 1275, fou convent dominicà del 1290 al 1791, moment en què fou venut, a ran de la Revolució Francesa. És un bell edifici dels segles xiii i xiv.
Després del 1791 l'església es convertí en arsenal, i després en celler cooperatiu, funció que encara desenvolupa. El claustre fou en part esquarterat i venut: un tros es conserva en una propietat privada a Anglet, al Lapurdi. El rei Sanç de Mallorca s'hi havia casat el 1304.

## L'edifici

L'església és d'una sola nau, ampla i esvelta. Al costat de la porta principal es conserven dues de les arcades ogivals dels antics nínxols del cementiri, a l'estil del cementiri de la catedral de Sant Joan Baptista de Perpinyà, el Campo Santo.

## Referències

* ↑ «L'església del monestir de Sant Domènec de Cotlliure en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-05-31. [Consulta: 1r maig 2016].

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Cotlliure». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 97. Sant Domènec de Cotlliure». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
# Centre de Formació Interdisciplinària Superior

El Centre de Formació Interdisciplinària Superior, més conegut com CFIS, és un centre d'excel·lència associat a la Universitat Politècnica de Catalunya que permet cursar via un examen d'accés un extens programa de dobles graus.
Va ser creat per "captar, seleccionar i tutoritzar estudiants amb prou capacitat i motivació per cursar uns estudis interdisciplinaris dins d'una oferta de formació innovadora que inclou una o més de les titulacions de grau que conforma l'oferta de la Universitat Politècnica de Catalunya."

## Història

El CFIS va començar sent una experiència pilot de doble titulació en telecomunicacions i matemàtiques el 1999, i des del 2003 és un centre més de la Universitat que incorpora cada curs un nombre molt limitat d'estudiants d'alt nivell.
Compta amb uns 200 estudiants (40 de nous cada any), i els titulats es troben en institucions acadèmiques al món i en reconegudes empreses de l'àmbit tecnològic, financer i de consultoria.
El 2022, l'Olimpíada informàtica Femenina es va organitzar al CFIS.

## Referències

* ↑ susy.tur. «¿Qué es el CFIS?» (en castellà). [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «Contrate a un matemático, distintos ángulos y nada blanditos | EL MUNDO» (en castellà), 05-02-2017. [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «La UPC crea un centro para acoger alumnos destacados en áreas científicas» (en castellà), 16-10-2003. [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ «Cuatro finalistas de la Olimpíada Informática Femenina competirán en la europea de Turquía» (en castellà), 11-04-2022. [Consulta: 26 novembre 2022].
# Paul Wellens

Paul Wellens (Hasselt, 27 de juny de 1952) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1976 i 1987. Durant la seva carrera professional destaquen les dues victòries al Tour de França, el 1977 i 1978 i la classificació final de la Volta a Suïssa de 1978. És germà dels també ciclistes Johan i Leo Wellens.

## Palmarès

Palmarès de Paul Wellens.
* 1977
** 1r a Orchies
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
** Vencedor d'una etapa de la Volta al País Basc
* 1978
** 1r a la Volta a Suïssa
** 1r a Kamerik
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1979
** 1r a Beringen
** 1r al Critèrium de Koersel
* 1981
** 1r a la Brussel·les-Ingooigem
* 1983
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir

### Resultats al Tour de França

* 1976. 69è de la classificació general
* 1977. 30è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1978. 6è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r al Premi de la Combativitat
* 1979. 8è de la classificació general
* 1980. 56è de la classificació general
* 1981. 14è de la classificació general
* 1982. Abandona (18a etapa)
* 1985. 32è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1976. 33è de la classificació general
* 1977. 28è de la classificació general
* 1982. 16è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1983. 53è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Paul Wellens» (en castellà). [Consulta: 14 agost 2022].
# Cacín

Cacín és un municipi andalús situat en la part septentrional de la comarca de Alhama (província de Granada).
Limita amb els municipis de Moraleda de Zafayona, Chimeneas, Alhama de Granada, Ventas de Huelma, Agrón i Arenas del Rey. El municipi comprèn els nuclis de població de Cacín i El Turro. Cacín està enclavat en la vall del riu que duu el mateix nom.
# Torre número 5

La Torre número 5 és una torre unifamiliar aïllada i voltada de jardí, situada a la urbanització La Granja del municipi de Caldes de Malavella (Selva), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Té coberta a quatre vessants amb teula. Façana principal amb porta en arc pla, coberta per un guardapols amb forma d'arc cornupial, i flanquejada per dues finestres rectangulars, amb el mateix guardapols motllurat i amb un ampit motllurat en la gola. A la porta s'hi arriba per una escalinata de deu graons. Sobre la porta, i ja a l'altura de les golfes, unes finestres cegues en arc conopial i guardapols corregut motllurat. A la façana lateral, sobre les finestres de la planta baixa, hi ha tres finestres més, dues amb guardapols corregut en arc cornupial, i dues finestres laterals idèntiques a les de la façana principal. Golfes amb joc de dues finestres cegues laterals, i sis finestres espitlleres centrals. La façana posterior és igual a la principal, però amb una petita marquesina a dues vessants.

## Història

L'estiueig de la segona meitat del segle xix i principis del segle XX tenia un caràcter elitista, ja que es limitava als sectors benestants de la societat. Anava lligat a pràctiques curatives i també començava a ser una activitat de lleure. La millora en els mitjans de transport va contribuir a consolidar els nuclis d'estiueig cosa que tingué un fort impacte en l'urbanisme i l'economia dels pobles amb aigües termals. Aquesta torre forma part de l'ambiciós projecte urbanístic promogut per Miquel Picó i Jou als anys vint, de materialitzar una urbanització de caràcter residencial a nomenada "Colònia La Granja".

## Referències

* 1 2 3 «Torre número 5». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].

## Enllaços externs

* «Torre número 5». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Temple de Portunus

El temple de Portunus és un temple romà construït al segle i aC a la ciutat de Roma, localitzant al Fòrum Boari.

## Descripció

El temple de Portunus es trobava a la zona del port, prop del pont Emilià, i fou construït al voltant del 80-70 aC. Presenta 4 columnes en el front i 7 als costats. El temple és pròstil, tetràstil i pseudoperípter. És d'ordre jònic, amb columnes d'una alçada aproximada de 8 metres, recobertes d'estuc per donar-hi un acabat més esvelt i refinat. El frontó, que sobresurt molt, i l'entaulament són llisos. Al temple s'accedeix per una escalinata frontal. Tradicionalment ha estat considerat com el temple de la Fortuna Viril, però avui en dia es pensa que va estar dedicat a Portunus, divinitat protectora del port fluvial.
El fet que aquest temple es trobi fins als nostres dies en un excel·lent estat de conservació es deu al fet que al segle ix dC va esdevenir un temple dedicat a santa Maria Egipcíaca (patrona de les prostitutes), i se n'obriren algunes finestres a l'interior i poc més. Posteriorment al segle xvi l'edifici va passar a un orde monacal armeni, que va realitzar algunes reformes però que amb prou feines van afectar l'edifici: construïren diversos edificis contra els seus murs (vegeu fotografia), que van ser demolits durant el règim feixista de Mussolini en els anys 30 del segle xx.

## Vegeu també

* Fòrum Boarium.
* Temple romà.
* Arquitectura romana.
* Panteó d'Agripa.
* Bocca della Verità, que es troba a menys de 100 metres.
# Sant Genís de Porquerisses

Sant Genís de Porquerisses és una església d'Argençola (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un petit edifici rectangular d'una nau, amb una coberta estrellada, amb sostre a doble vessant i de teules. Té dos capelletes laterals (a banda i banda de paret i un petit rosetó a l'entrada. Posseeix claus (als encreuaments de les voltes) amb imatges de sants; aquests també estan representats a diferents imatges que es conserven dins l'església: Sant Roc, Sant Marc, tríptic amb imatges de Sant Cristòfol, Sant Nicasi, Sant Sebastià, la Verge Maria, etc.

### Clau de volta

Emmarcat dins un cercle decorat amb daurats, pot ser la imatge d'un Sant o la de Crist. Porta vestit llarg, capa i botes. Al cap duu una corona envoltada per una aurèola. Hi ha la data de 1645. La decoració externa del cercle porta alternades flors i volutes.

### Imatges

La imatge de Sant Marc és realitzada en guix i policromada. Porta un vestit llarg de color verd i una capa vermella. És un sant barbat i de llarga cabellera. Porta una bíblia a la mà esquerra i la dreta la té en alt. Als seus peus hi ha un lleó. El vestit està molt ben policromat i també porta daurats.
La imatge de Sant Roc és una imatge de fusta policromada que mostra un Sant rabassut i barbat, amb un vestit vermell per sobre el genoll, en part tapat per una capa negra, igual que el barret i les botes. Amb la mà esquerra s'aixeca part del vestit. Al costat porta un gos amb un pa a la boca. Va ser oferta pel poble a l'església per haver-lo salvat d'una epidèmia.

## Història

Antigament depenia d'Albarells junt amb les parròquies de Sant Jaume de Castellnou i de Santa Maria del Camí (Veciana). Aquest és un edifici molt petit que havia estat parròquia independent als segles XII-XIV. El 1685 tenia una capella dedicada a Sant Marc.
L'element corresponent a un clau amb sant té un interés especial. Es troba emmarcat dins un cercle decorat amb daurats. És possible que sigui la imatge d'un sant, més que d'un crist, ja que porta un vestit llarg, capa i botes. Al cap s'aprecia una corona envoltada per una aurèola. La decoració externa del cercle presenta decoracions alternades de volutes, flors, etc.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Sant Genís de Porquerisses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].