OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arna

«Arna» té aquests significats:
* Arna (insecte), denominació no taxonòmica per a diversos insectes
* Arna (gènere), gènere de lepidòpters de la família Lymantriidae
* Arna, habitatge natural de les abelles, també anomenat rusc.
* Arna, antic districte armeni, vegeu Salmas.
* Arna o caspa, descamació de la pell del cap
* Arna (Noruega)
* Arna (Grècia)
* Riu Arna, Índia
# Asoriculus similis

Asoriculus similis era una espècie de musaranya de la família dels sorícids (Soricidae). Visqué a Sardenya (Itàlia) durant el Plistocè.

## Bibliografia

* HUTTERER, R. Order Soricomorpha. A: WILSON, D. E., REEDER, D. M. (Eds.). Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference. 3a ed. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. v. 1, p. 220–311. (anglès)
# Asoristan

Asoristan fou el nom sassànida de la província (shahr o šahr) de Babilònia segons les inscripcions perses; els grecs li van donar la forma "Assíria", en arameu Bet Aramaye. La província corresponia a l'antiga Babilònia i no a Assíria.
Limitava a l'oest amb l'Eufrates, a l'est amb el Tigris; al nord (a partir de Takrit) tenia la província d'Arbayistan. El límit sud era segurament al-Hira (fundada per Sapor I) i més al sud hi havia la província de Mayshan (Mayšān). Les principals ciutats segons Ammià Marcel·lí foren Babilònia, Selèucida i Ctesifont, la primera en ruïnes.
La població estava barrejada, i l'element grec havia estat progressivament absorbit pels semites; hi havia arameus, jueus i àrabs; els iranians formaven les capes més altes de la població. És esmentada com a província (shahr) i també com kura (districte) o ostan, i els petits districtes com rustak subdividits en tasuks (quarters) i llogarets (deh). Més endavant els tasuks van passar a ser grans districtes i els quarters van agafar el nom de rusaks.
La major part de la població era cristiana. Quan els àrabs van envair el país no van trobar resistència.

## Bibliografia

* G. Widengren, Recherches sur le féodalisme iranien, Orientalia Suecana 5, 1956
# Associació Catalana de Ciències de l'Alimentació

L'Associació Catalana de Ciències de l'Alimentació (ACCA) és una societat filial de l'Institut d'Estudis Catalans depenent de la Secció de Ciències Biològiques, que fou creada el 1979, i el 1992 s'incorporà a l'IEC.
Es tracta d'una associació interprofessional, els objectius de la qual són l'estudi, el desenvolupament, la difusió i els intercanvis de coneixements sobre les ciències de l'alimentació, amb relació a la bromatologia i a la nutrició. Els seus membres procedeixen de molt diverses disciplines, i porten a terme llur activitat en diferents camps de l'ensenyament, la investigació, la indústria, l'administració, els laboratoris privats o públics, i els centres sanitaris.
L'ACCA fou creada el 1979 per iniciativa de Maria del Carmen de la Torre Boronat, juntament amb altres professionals de la indústria i de les ciències de l'alimentació, entre els quals, Ramon Clotet, Agustí Contijoch i Mestres i Roberto Xalabarder Coca, i el jurista Lluís Gonzalez Vaquer, que en redactaren els Estatuts i signaren l'acta de fundació. Des de l'any 1987 l'associació és membre de l'Institut of Food Technology (IFT) i de la Unión de Ciencia y Tecnología de los Alimentos de España (UCTAE).
Durant els primers anys, la seu de l'Associació fou la Càtedra de Bromatologia, fins que l'any 1989 la secretaria es traslladà a les oficines de la PIMEC, per organitzar la seva administració i atendre els seus associats. El canvi permeté iniciar els tràmits per ingressar a l'Institut d'Estudis Catalans, que varen culminar el 1992 amb l'adscripció de l'ACCA a la Secció de Ciències i Tecnologia de l'IEC com a societat filial. Amb motiu de la incorporació a l'Institut es modificaren els Estatuts de l'Associació. A partir del 25 de febrer de 2013, l'ACCA passa a estar adscrita a la Secció de Ciències Biològiques.
L'ACCA publica la revista Tecnologia i Ciència dels Aliments, de periodicitat semestral. Des de l'any 2004 també publica el Butlletí de l'ACCA.

## Referències

* 1 2 3 «L'Associació Catalana de Ciències de l'Alimentació». A: IEC, l'Institut d'Estudis Catalans: 1907-2007: un segle de cultura i ciència als Països Catalans. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2007, p. 121. ISBN 978-84-7283-931-1 [Consulta: 21 novembre 2020].
* 1 2 «Secció de Ciències Biològiques: Associació Catalana de Ciències de l'Alimentació». IEC. [Consulta: 21 novembre 2020].
* ↑ «.xml Associació Catalana de Ciències de l'Alimentació». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Rivero i Urgell, Monserrat «Els inicis de l'Acca: entrevista a la doctora M. del Carmen de la Torre Boronat». TECA: Tecnologia i Ciència dels Aliments, Núm. 18, 2019, pàg. 1-6. ISSN: 1137-7976 [Consulta: 21 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Associació Catalana de Ciències de l'Alimentació (ACCA)
# BNH

BNH té els següents significats:
* The Brand New Heavies, grup d'acid jazz del Regne Unit
* Banco Nacional da Habitação, banca pública pel finançament de promocions immobiliàries del Brasil
* Bnh també és l'abreviatura de la bennesherita, mineral de la classe dels silicats
* bnh també és el codi ISO 639-3 del banawá, llengua arawá parlada pels banawá de l'Estat de l'Amazones (Brasil)
# BNE

«BNE» té aquests significats:
* Ballet Nacional d'Espanya
* Biblioteca Nacional d'Espanya
# Ca n'Oliveras

* No s'ha de confondre amb Ca n'Oliver (l'Hospitalet de Llobregat).
Ca n'Oliveras és un casal noucentista protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès).

## Descripció

És un casal de planta baixa i dos pisos amb i teulada a quatre vessants de teula àrab. Al centre del primer pis hi ha una gran tribuna amb columnes dòriques i que la part superior fa de terrassa del segon pis. Els murs són de maó arrebossat i té esgrafiats de motius florals i àngels, al mig, al costat dret i a les llindes de les obertures. Al costat esquerre hi ha un quadre de ceràmica pintada amb la representació d'una estació del Via Crucis. Aquestes escenes es repeteixen en vàries cases del carrer Major i Enric Prat de la Riba, representant cadascuna un moment diferent del Calvari.
La façana de la Riera de la Creu és molt més senzilla, amb totes les obertures emmarcades amb vasa d'adorn llisa. L'única decoració es concentra a l'extrem del mur, amb esgrafiats de línies ondulants en forma d'ones, localitzats a totes les cantonades de l'edifici. Una torre-mirador descansa sobre la teulada composta i el cos annex a aquesta façana és de base quadrada amb coberta de quatre vessants. Tant la teulada de la torre com la de l'edifici són rematades amb hídries.

## Història

El nom popular es deu al fet que era el domicili habitual de la família Oliveras, propietària de la primera línia d'autobusos que circulà inicialment entre l'Hospitalet (centre) i el límit del barri de Sants, i que amb el temps va anar incrementant en extensió i quantitat els seus recorreguts fins a crear una xarxa de transport públic entre l'Hospitalet i les ciutats que l'envolten (Barcelona, Cornellà, Esplugues, etc.). Actualment la casa està deshabitada.

## Referències

* ↑ Giménez i Lax, Pilar. Descobrir l'Hospitalet: patrimoni contemporani. Barcelona: Mancomunitat de Municipis de l'Àrea Metropolitana de Barcelona, 1992, p. 38. ISBN 84-7609-566-X.
* ↑ «Ca n'Oliveras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 abril 2021].
# Cal Baquero (Artesa de Lleida)

Cal Baquero és una obra d'Artesa de Lleida (Segrià) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres afrontat al carrer Castelldans amb cantonada al carrer del Mestre Ginera de tres plantes amb la coberta a dues aigües. És un habitatge de caràcter rural, amb una façana de maçoneria amb la porta principal a un costat amb arc de mig punt i un ràfec de balcons incorporats i dues petites finestres al pis superior que segueixen l'eix dels balcons.

## Referències

* ↑ «Cal Baquero». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 21 març 2019].
# Cal Balsach

Cal Balsach és un equipament de municipal situat al barri de la Creu Alta de Sabadell (Vallès Occidental) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Actualment allotja el Pavelló de Cal Balsach i el Centre Cívic de la Creu Alta - Cal Balsach. Ocupa l'edifici de l'antiga fàbrica tèxtil de la família Balsach, que es dedicava a la fabricació de roba de llana per a senyores i abraçava pràcticament tot el procés productiu.

## Descripció

Fàbrica de planta simètrica, que comprèn tota una illa. Està formada per un prisma monumentalista compost de semisoterrani, planta baixa i dos pisos, on se situa l'accés, precedit per un gran espai buit a tres alçades i emmarcat per unes pilastres. Davant seu hi ha un pati utilitzat per la càrrega i descàrrega de mercaderies, als costats hi ha diverses dependències i al darrere, una immensa nau. Els material emprats són l'estuc i la pedra. Cal destacar el cuidat disseny de la tanca del pati.

## Història

Està edificada en els terrenys de l'antic velòdrom. La construcció va començar el 1942 i es va enllestir el 1948. Les obres foren a càrrec d'Enric Roig. L'edifici de l'arquitecte Gabriel Bracons representa l'esforç de la indústria tèxtil sabadellenca durant l'autarquia del franquisme (anys 40 i 50 del s. XX). Revela una estètica racionalista, molt important als anys de la República, però que va ser adaptada als corrents artístics del Nou Règim. A l'apogeu tenia més de dos cents treballadors Va tancar durant la primera crisi del tèxtil a finals dels anys 60 del segle xx. El 2015 l'ajuntament va cedir l'edifici al Casal el Tallaret per crear un espai autogestionat per les entitats del barri de la Creu Alta.

## Referències

* ↑ «Pavelló Municipal Cal Balsach». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 24 gener 2018].
* ↑ «Creu Alta-Cal Balsach». [Consulta: 27 juliol 2018].
* ↑ «Can Balsach». A: Senyalització del Patrimoni Històric de Sabadell (pdf). Sabadell: Ajuntament de Sabadell, s.d, p. 10 [Consulta: 6 juny 2017]. Arxivat 2016-05-06 a Wayback Machine.
* 1 2 «Fàbrica Balsach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
* ↑ «(1924) De l'antic velòdrom a Cal Balsach». Història de la Creu Alta. Associació de veïns de la Creu Alta. Arxivat de l'original el 2018-01-22. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ Pérez, S. «Sabadell cedirà Cal Balsach al casal El Tallaret». El Punt Avui, 10-02-2015, pàg. 36.

## Enllaços externs

* Fàbrica Balsach Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
* https://www.balsach.com/PERE%20BALSACH/HISTORIA%20DE%20LA%20FABRICA%20BALSACH.html
# Cal Batlle Vell (Almenar)

Cal Batlle Vell és una obra d'Almenar (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge cantoner de planta baixa i dos pisos cobert per un terrat. El primer pis era l'habitatge dels amos i el segon el dels mossos. A la part baixa de la casa hi havia el celler.

## Història

Durant molt temps va restar deshabitada, posteriorment es va recuperar com a habitatge dels amos. Durant la guerra civil espanyola (1936-1939) va servir de caserna.

## Referències

* 1 2 «Cal Batlle Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Cal Belga

Cal Belga és una masia de Súria (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificació en dos cossos principals en angle, amb construccions auxiliars annexes. Aquests cossos principals estan dedicats a habitatge i presenten murs de maçoneria irregular recrescuts amb totxo. La coberta és a un i dos vessants. Una inscripció sobre la porta ofereix la data de "1852".

## Història

Al cens de 1860 apareix com una edificació de dos pisos i en el de 1877 com masia habitada, també de dos pisos. Els seus amos s'ocupaven de l'ermita vella de Sant Salvador del Quer, per això hi ha un camí que hi mena.

## Referències

* 1 2 «Cal Belga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2018].
# Colcord

Colcord és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000, tenia 819 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Colcord tenia 819 habitants, 285 habitatges i 198 famílies. La densitat de població era de 126 habitants per km².
Dels 285 habitatges en un 42,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,1% hi vivien parelles casades, en un 17,2% dones solteres, i en un 30,5% no eren unitats familiars. En el 26,7% dels habitatges vivien persones soles, el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones que vivien en cada habitatge era de 2,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,5.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 29,4% entre 25 i 44, un 18,6% de 45 a 60 i un 8,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.181$ i la renda mediana per família, de 23.750$. Els homes tenien una renda mediana de 23.333$ mentre que les dones, de 17.045$. La renda per capita de la població era de 10.440$. Entorn del 30% de les famílies i el 30,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Colcord». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Colcord». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Abderrahim Zahiri

Abderrahim Zahiri (M'Rirt, 1 de gener de 1996) és un ciclista marroquí. Professional des del 2017, actualment a l'equip Unieuro Trevigiani-Hemus 1896.

## Palmarès

* 2013
** Campió d'Àfrica júnior en ruta
** Campió del Marroc júnior en ruta
** Campió del Marroc júnior en contrarellotge
* 2016
** Vencedor de 2 etapes al Tour de la Costa d'Ivori
* 2017
** Campió del Marroc sub-23 en ruta
* 2018
** Vencedor d'una etapa a la Toscana-Terra de ciclisme

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Sea Bright

Sea Bright és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2009 tenia 1.808 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sea Bright tenia 1.818 habitants, 1.003 habitatges, i 402 famílies. La densitat de població era de 1.096,8 habitants/km².
Dels 1.003 habitatges en un 11,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 29,6% hi vivien parelles casades, en un 6,3% dones solteres, i en un 59,9% no eren unitats familiars. En el 45,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,51.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 11,2% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 41,5% entre 25 i 44, un 31,2% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 65.563 $ i la renda mediana per família de 72.031 $. Els homes tenien una renda mediana de 60.417 $ mentre que les dones 41.100 $. La renda per capita de la població era de 45.066 $. Aproximadament el 5,3% de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sea Bright». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sea Bright». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Secció de bàsquet del Futebol Clube do Porto

El Futebol Clube do Porto de basquetbol és la secció de bàsquet del FC Porto.

## Palmarès

* Lliga portuguesa de basquetbol: 11
** 1951/52, 1952/53, 1971/72, 1978/79, 1979/80, 1982/83, 1995/96, 1996/97, 1998/99, 2003/04, 2010/11
* Copa portuguesa de basquetbol: 12
** 1978/79, 1985/86, 1986/87, 1987/88, 1990/91, 1996/97, 1998/99, 1999/00, 2003/04, 2005/05, 2006/07, 2009/10
* Supercopa portuguesa de basquetbol: 5
** 1985/86, 1996/97, 1998/99, 2003/04, 2010/11
* Copa de la Lliga portuguesa de basquetbol: 5
** 1999/00, 2001/2002, 2003/04, 2007/08, 2009/10
* Torneig de Campions portuguès de basquetbol: 1
** 2005/06

## Jugadors destacats

* Dale Dover
* Tó Ferreira
* Fernando Sá
* Júlio Matos
* Jared Miller
* Kevin Nixon
* Rogelio Legasa
* Wayne Engelstad
* Paulo Pinto
* Scott Stewart
* Rui Santos
* João Rocha
* Nuno Marçal

## Enllaços externs

* Secció de bàsquet al web del club
# Secció de ciclisme de la Unió Esportiva de Sants

La secció de ciclisme de la Unió Esportiva de Sants fou una antiga secció del club ja desapareguda. Es va crear el 1922, amb la formació del club. L'entitat de Sants havia nascut amb la fusió de quatre clubs: dos de futbol, el Football Club Internacional i el Centre de Sports de Sants i dos ciclistes, el Club Ciclista de Sants i el Velo Sport Sants.
El 1923 va decidir organitzar la cinquena edició de la Volta ciclista a Catalunya. L'èxit obtingut va fer que l'organització de la "Volta" quedés sempre relacionada amb l'entitat de Sants. El 1926 va ser la impulsora de la construcció del Velòdrom de Sants que va dissenyar i promoure el president de la secció en aquells moments Francesc Maria Peris, recinte que va durar fins al 1932.
L'1 de gener de 2007 es va fer efectiu el canvi de nom de la secció a Volta Ciclista a Catalunya Associació Esportiva, sent-ne el seu president Rubèn Peris i Latorre. Aquesta nova entitat és l'actual organitzadora de la Volta a Catalunya, encara que la propietat d'aquesta segueix sent de la Unió Esportiva de Sants.
La secció va tenir un equip professional de ciclisme, especialment de 1924 a 1948. Entre els seus ciclistes destaquen noms com Muç Miquel, Jaume Janer, Teodor Monteys, Antonio Andrés Sancho, Vicente Carretero, Isidro Bejarano, Federico Ezquerra, Manuel Izquierdo, Miquel Casas, Martín Mancisidor, Vicente Miró, Miquel Poblet, Joan Gimeno, Bernat Capó, Miquel Gual, Agustí Miró, Ignacio Orbaizeta, Bernardo Ruiz, Emilio Rodríguez o Josep Serra.

## Referències

* ↑ «Història UE Sants». Arxivat de l'original el 7 de juliol 2022. [Consulta: 14 agost 2015].
* ↑ «El nuevo velódromo de la UE Sans». La Vanguardia, 17-01-1926 [Consulta: 14 agost 2015].
* ↑ «Organització Volta Ciclista a Catalunya». Arxivat de l'original el 1 d'agost 2015. [Consulta: 14 agost 2015].

## Bibliografia

* Vallbona, Rafael. "Volta" a Catalunya 1911-2011: un segle d'esport i país. Valls: Cossetània Edicions, 2011. ISBN 978-84-15403-60-9.
* Dorronsoro, Juan. Historia de la Volta a Catalunya. Plentzia: Urizar, 2007. ISBN 84-611-4511-9.

## Enllaços externs

* Imatges de la Seccio de ciclisme
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles a cyclingarchives.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Sesenanda

Sesenanda (segle IX - segle XI) fou una propietària rural catalana.

## Biografia

El 28 de juliol de l'any 996, Sesenanda es va presentar davant els comtes de Barcelona, Ramon Borrell i Ermessenda, que es trobaven a Sant Cugat del Vallès juntament amb la seva cort i una multitud de fidels procedent dels voltants. La dona volia posar-los al corrent d'una disputa que tenia ella amb un home anomenat Bonfill Sindered, que li prenia per la força els delmes d'un alou situat al castell d'Òdena i també a Serraïma. Sesenanda els digué que era vídua d'Unifred, fill de Sanlà, i que el seu marit, abans de morir, havia fet testament deixant-li els béns, encara que alguns d'ells, com unes vinyes plantades davant de la fortalesa d'Odena, li les havia donat en vida com es podia comprovar a través de diferents documents.
Les terres en litigi estaven formades per terres cultivades, moltes vinyes, terres ermes, hortes amb arbres fruiters, solars dins el castell d'Òdena, boscos, cases, algunes amb corts i columbaris, terres regades per fonts d'aigua, torres de guaita, molins, un dels quals era al costat del riu Òdena, i en el cas de les terres situades al comtat de Manresa, al terme de Serraïma, l'església de Sant Martí amb els seus delmes i primícies.
El comte de Barcelona estudià la situació de les propietats motiu de querella, i segons els consells dels jutges concedí i ratificà solemnement que Sesenanda era la legítima propietària dels alous que havien pertangut a Unifred. Els alous de Sesenanda eren les terres lliures i franques que les famílies pageses havien adquirit a la Catalunya Vella durant l'època de la repoblació dels segles IX i X.
El comte de Barcelona especificà que, tant Unifred com el seu pare Sanla, havien treballat sota el vassallatge i el subsidi dels avantpassats de Ramon Borrell. També va establir que qualsevol amenaça o intent d'anar contra la propietat de la dona injuriada seria castigat pel comte amb una multa de 5 lliures d'or. El judici acabà amb una reflexió dels jutges sobre la possessió de delmes i primícies i la finalitat d'aquestes càrregues.
El document que recull la sentència comtal està signat per Ramon Borrell, comte i marquès, que posa la seva signatura autògrafa reafirmant-se amb tot allò escrit. També firmen la comtessa Ermessenda i diversos nobles i jutges.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sesenanda». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Seseg (cràter)

Seseg és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 9,8 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim buriat, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Seseg». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Babà

El babà és un dolç de pasta tova, amb llevat natural, fet al forn, típic de les regions de Lorena a França, i de Campània a Itàlia, i que se sol servir xop de regal o bé amarat amb licor, típicament rom o limoncello. Té la forma característica de bolet o de tap de xampany, i se'n fan de moltes mides, de 2 o 3 cm de diàmetre fins a 40 cm. També es fa en forma de pastís rodó anul·lar.
El babà és una variant del pastís dolç amb llevat natural de tradició popular. Històricament, es considera que aquesta variant va ser creada per al gust d'Estanislau Leszczyński, rei de Polònia el segle 17, que era un llaminer apassionat, que trobava la pasta llevada massa basta i seca, i la va fer amarar de rom. El resultat va agafar color i gust, i va agradar tant al rei que el va anomenar baba, que en polonès vol dir tant pastís rodó com àvia. La recepta es va exportar a la cort francesa, d'on va arribar a la cort napolitana, i hi va fer fortuna fins al punt d'esdevenir un pastís tradicional.
La forma polonesa del babà al rom a Polònia s'anomena babka ponczowa i allà ha mantingut la forma rodona amb crema al mig.
# Cambon

«Cambon» té aquests significats:
* Cambon d'Albi, municipi al departament del Tarn (regió d'Occitània, França)
* Cambon e Salvèrgas, poble occità del Llenguadoc, a la part septentrional del departament de l'Erau (regió d'Occitània)
* Cambon de la Vaur, municipi al departament del Tarn (Occitània)
* La Cadièira e Cambon, municipi al departament del Gard (Occitània)