OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Petrologia ígnia

La petrologia ígnia és l'estudi de les roques ígnies-aquelles que s'han format a partir del magma. Com a branca de la geologia la petrologia ígnia està estretament relacionada amb la vulcanologia, tectonofísica, i la petrologia en general. L'estudi modern de les roques ígnies utilitza diverses tècniques, algunes d'elles desenvolupades en els àmbits de la química, la física o altres ciències de la terra. Els estudis de Petrografia, cristal·lografia i isotòpic són mètodes comuns utilitzats en la petrologia ígnia.

## Mètodes
### Determinació de la composició química

La composició de les roques i els minerals ignis es pot determinar a través d'una varietat de mètodes de diversa facilitat, cost i complexitat. El mètode més simple és l'observació de la mostra de mà a ull nu i / o amb una lent de mà. Això es pot utilitzar per mesurar la composició mineralògica general de la roca, que dona una visió de la composició. Una forma més precisa però encara relativament econòmica d'identificar els minerals (i, per tant, la composició química massiva de la roca) és amb un microscopi petrogràfic. Aquests microscopis tenen plaques polaritzants, filtres i una lent conoscòpica que permeten a l'usuari mesurar una gran quantitat de propietats cristal·logràfiques. Un altre mètode per determinar la mineralogia és utilitzar difracció de raigs X, en què una mostra en pols es bombardeja per raigs X, i l'espectre resultant d'orientacions cristal·logràfiques es compara amb un conjunt de normes. Una de les maneres més precises de determinar la composició química és mitjançant l'ús d'un microproducte electrònic, on es mostren petites taques de materials. Les anàlisis de microproductes electrònics poden detectar la composició massiva i la composició element traça.

### Mètodes de datació

La datació de roques ígnies determina quan el magma es va solidificar en roca. Els isòtops radiogènics es fan servir freqüentment per determinar l'edat de les roques ígnies.

## Notables petrologistes ignis

* Norman L. Bowen
* Nicolas Desmarest
* Louis Cordier
* Harry von Eckermann
* Antoine Lacroix
* Akiho Miyashiro
* Albert Streckeisen
* Marjorie Wilson
* Peter John Wyllie
* Lawrence Wager
# Antena botzina

Una antena de botzina és un tipus d'antena que consisteix en una guia d'ona en la qual l'àrea de la secció es va incrementant progressivament fins a un extrem obert, que es comporta com una obertura.

## Tipus de botzines

Una guia d'ona rectangular, que propaga el mode fonamental TE10, si s'obre en el pla horitzontal es denomina botzina de pla H, si s'obre en el pla vertical es denomina botzina de pla E, i si s'obre simultàniament en tots dos plans es denomina botzina piramidal.
La botzina cònica està formada per una guia d'ona circular, que propaga el mode fonamental TE11, que s'obre en forma de con i acaba en forma d'obertura circular.

## Aplicacions de les botzines

Les botzines se solen utilitzar per il·luminar un reflector, formant el que s'anomena una antena parabòlica.
També es poden utilitzar de forma aïllada, com antenes de cobertura global en satèl·lits o bé formant agrupacions, per a conformar un determinat diagrama de radiació, per aconseguir una cobertura d'un continent o un país.
Les botzines poden utilitzar per transmetre o rebre ones una determinada polarització. Per transmetre o rebre simultàniament en més d'una polarització és necessari utilitzar un dispositiu en guia d'ona anomenat ortomode.

## Referències

* 1 2 Bevilaqua, Peter. «Horn antenna - Intro». Antenna-theory.com website, 2009. [Consulta: 11 novembre 2010].
* ↑ Stutzman, Warren L.; Gary A. Thiele. Antenna theory and design. USA: J. Wiley, 1998, p. 299. ISBN 0-471-02590-9.
# NGC 48

NGC 48 és una galàxia espiral barrada a la constel·lació d'Andròmeda.

## Referències

* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Afirmat a: Third Reference Catalogue of Bright Galaxies, Version 9. Autor: Gérard de Vaucouleurs. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1991.
* ↑ R. Brent Tully «Galaxy groups: a 2MASS catalog». Astronomical Journal, 5, 2015, pàg. 171. DOI: 10.1088/0004-6256/149/5/171.
* 1 2 Thomas H. Jarrett «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 01-02-2006, pàg. 1163–1183. DOI: 10.1086/498708.

## Enllaços externs

* NGC 48 a WikiSky: DSS2, SDSS, GALEX, IRAS, Hydrogen α, X-Ray, Astrophoto, Sky Map, Articles i imatge (anglès)
* http://www.seds.org/~spider/ngc/ngc.cgi?48
# Proasellus intermedius

Proasellus intermedius és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Subespècies

* Proasellus intermedius intermedius (Sket, 1965)
* Proasellus intermedius meridionalis (Stoch, 1988)

## Hàbitat

És una espècie demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Itàlia i Eslovènia.

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 SeaLifeBase (anglès)
* ↑ Considerazioni biogeografiche sugli Isopodi (Crustacea, Peracarida) delle acque interne dell'Italia nordorientale (italià)
* ↑ Fulvio Gasparo, 1995. La fauna delle grotte e delle acque carsiche sotterranee della Venezia Giulia, stato delle ricerche e check list delle specie cavernicole. Atti e Memorie della Commissione Grotte "E. Boegan". Vol. 32. Pàgs. 17-42. Trieste. Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ Groundwater Fauna of Italy (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Copa Intercontinental d'hoquei sobre patins masculina 1987

La quarta edició de la Copa Intercontinental d'hoquei patins masculina es disputà el desembre de 1987 a La Corunya, Galícia.
En aquesta edició es disputà directament una final a doble partit entre els vencedors d'Europa i de Sud-amèrica. El campió fou el Liceo HC de La Corunya.

## Resultats

| Liceo HC | 7-3 | Concepción PC |
| Liceo HC | 17-2 | Concepción PC |

## Enllaços externs

* Resultats mundials d'hoquei patins Arxivat 2011-10-06 a Wayback Machine. (anglès)
# 8a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

La 8a Mostra Internacional de Cinema de Venècia va tenir lloc del 23 d'agost al 15 de setembre de 1947. Formalment, encara no s'havia designat com a Lleó d'Or el premi més important de l'esdeveniment, sinó que es deia Gran Premi Internacional de Venècia.

## Jurat

* Vinicio Marinucci
* Hugo Mauerhofer
* Antonin Brousil
* Jacques Ibert
* Fabrizio Malipiero
* Cirly Ray
* William Karol
* Carlo Benda
* Dimitri Jeriomin
* Jeanne Contini

## En competició

| Títol | Director(s) | Paús de producció |
| Ngiri (curtmetratge) | Gérard De Boe | Bèlgica |
| Хора сред облаците (Hora sred oblatzite) | Zahari Zhandov | Bulgària |
| Сватба на село' (Svatba na selo) | Stoyan Hristov | Bulgària |
| Един ден в София (Edin den v Sofia) | Zahari Zhandov | Bulgària |
| El desconegut | Orson Welles | Estats Units |
| Tomorrow Is Forever | Irving Pichel | Estats Units |
| Spellbound | Alfred Hitchcock | Estats Units |
| It Happened on 5th Avenue | Roy Del Ruth | Estats Units |
| Gallant Journey | William A. Wellman | Estats Units |
| Llarga és la nit | Carol Reed | Regne Unit |
| Siréna | Karel Steklý | Txèquia |
| Caccia tragica | Giuseppe De Santis | Itàlia |
| Monsieur Vincent | Maurice Cloche | França |
| L'onorevole Angelina | Luigi Zampa | Itàlia |
| Quai des Orfèvres | Henri-Georges Clouzot | França |
| La Perla | Emilio Fernández Romo | Mèxic |

## Premis

* Gran Premi Internacional de Venècia
** Millor pel·lícula - Siréna (Karel Steklý)
* Millor pel·lícula italiana
** Caccia tragica (Giuseppe De Santis)
* Lleó de Plata a la millor direcció
** Henri-Georges Clouzot (Quai des Orfèvres)
* Copa Volpi
** Millor Actor - Pierre Fresnay (Monsieur Vincent)
** Millor Actriu - Anna Magnani (L'onorevole Angelina)
* Premi Osella
** Millor guió original - Grigori Aleksandrov, Aleksandr Raskin i Moris Slobodskoy (Vesna)
** Millor fotografia - Gabriel Figueroa (La perla)
** Millor música original - E.F. Burian (Siréna)
* Premi Internacional
** Dreams That Money Can Buy (Hans Richter)
** La perla (Emilio Fernández)

## Referències

* ↑ «The 1940′s». Arxivat de l'original el 15 d’agost 2011. [Consulta: 8 octubre 2013].
* ↑ «Juries for the 1940′s». Arxivat de l'original el 30 d’agost 2012. [Consulta: 8 octubre 2013].

## Enllaços externs

* 8a Mostra Internacional de Cinema de Venècia - Lloc web oficial
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1947 a IMDb
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1947 a Filmaffinity
# Visual Basic Script

VBScript (abreviació de Visual Basic Scripting Edition) és un llenguatge interpretat pel Windows Scripting Host de Microsoft. La seva sintaxi reflecteix el seu origen com a variació del llenguatge de programació Visual Basic.
# Pintor de Diosfos

El Pintor de Diosfos fou un pintor d'atuells àtic que treballà a Atenes en l'estil de figures negres des de si fa no fa el 500 al 470-460 abans de la nostra era.
Fou successor del Pintor d'Edimburg i company de taller del Pintor de Safo. Encara que ja era dominant en la seua època, no treballava pas en la tècnica de figures roges, sinó en la de figures negres, i sobretot en la tècnica de fons blanc. A voltes emprava la nova tècnica de Six. Va decorar sobretot petits lècits, d'una certa audàcia d'estil. Entre les millors obres, hi ha també els alabastres i les àmfores de coll. Comparat amb altres artistes del seu temps i estil, com ara el Pintor de Safo, és un artista de menor qualitat. També el seu repertori artístic és de naturalesa més aviat modesta. Les seues animades figures solen tenir caps prou grossos, amb siluetes primes i expressives. Mostra, però, imatges poderoses en alguns lècits.
Els seus darrers lècits són més estrets, en els quals introdueix figures entre amples palmetes, algunes de les quals tenen parcialment dibuixat el contorn: el cos el pintava com una silueta, però el cabell, la roba i els objectes els dibuixava amb contorn (l'anomenada tècnica de semicontorn). Aquesta tècnica fou influenciada pels pintors contemporanis de figures vermelles, especialment el Pintor d'Atena. És possible que inventàs la decoració amb dues ratlles encastades a la part inferior del cos dels lècits, que es encuentraν sovint en el Pintor d'Hemó.

## Nom

No en sabem pas el nom. L'apel·latiu «Diosfos» procedeix de l'epígraf ΔΙΟΣΦΟΣ (Διὸς φῶς, ‘llum de Zeus’) que acompanya la figura de Dionís com a xiquet nounat de la cuixa de Zeus amb dues torxes a les mans en l'atuell epònim d'aquest pintor: «El naixement de Dionís», àmfora de coll d'estil àtic amb figures negres (A París, Cabinet des Médailles 219).

## Vegeu també

* Ceràmica àtica de figures negres.

## Referències

* 1 2 Boardman, 1966, p. 149.
* ↑ «Amphore, "La naissance de Dionysos" (De Ridder.219)» (en francés). Médailles et Antiques de la Bibliothèque nationale de France. [Consulta: 14 abril 2020].
# Aptenodytes

Aptenodytes és un dels 6 gèneres de pingüins australs que formen la família dels esfeníscids (Spheniscidae) i l'ordre dels esfenisciformes (Sphenisciformes). Les dues espècies que formen el gènere són les més grosses de la família. Una característica distintiva d'aquest gènere és el fet que no construeixen nius. Ponen un únic ou, piriforme i blanc, que descansa sobre els peus, cobert per un plec de pell emplomallat de l'abdomen.

## Taxonomia

* Pingüí emperador (A. forsteri)
* Pingüí reial (A. patagonicus)
Es coneix a més una espècie fòssil, el pingüí de Ridgen (A. ridgeni) que va viure al Pliocè.

## Referències

* Informació sobre aquest gènere d'aus (anglès)
# NGC 4874

NGC 4874 és una galàxia el·líptica cD gegant situada a la constel·lació de la Cabellera de Berenice visible amb telescopis d'afeccionat. És el segon membre més brillant del Cúmul de Coma després de NGC 4889, i com ella més gran i brillant que M49 i M87 -les dues galàxies més brillants del Cúmul de la Verge-.
Igual que NGC 4889, NGC 4874 és una galàxia de tipus cD, amb un centre brillant i un vast embolcall difús al seu al voltant que aconsegueix unes dimensions d'al voltant de 250.000 anys llum (una mica més petita que NGC 4889); no obstant això, és molt més rica en cúmuls globulars que la seva veïna, amb una població estimada d'ells de més de 30.000, la qual cosa la converteix en la galàxia amb més cúmuls globulars coneguda, superant per molt a M87.

## Referències

* ↑ Eduardo A. D. Lacerda «CALIFA, the Calar Alto Legacy Integral Field Area survey» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-04-2015, pàg. 135–135. DOI: 10.1051/0004-6361/201425080.
* 1 2 R. Brent Tully «Cosmicflows-3» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 03-08-2016, pàg. 50. DOI: 10.3847/0004-6256/152/2/50.
* ↑ Ignasi Pérez-Ràfols «The ninth data release of the Sloan Digital Sky Survey: first spectroscopic data from the SDSS-III baryon oscillation spectroscopic survey» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 19-11-2012, pàg. 21. DOI: 10.1088/0067-0049/203/2/21.
* ↑ Stefano Andreon «Morphology of galaxies in the Coma cluster region down to M_B_ = -14.25. I. A catalog of 473 members» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2008, pàg. 923–928. DOI: 10.1051/0004-6361:200810283.
* 1 2 Thomas H. Jarrett «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 01-02-2006, pàg. 1163–1183. DOI: 10.1086/498708.
* ↑ The Coma Supercluster (An Atlas of the Universe)
* ↑ Abell 1656
* ↑ The Globular Cluster Systems in the Coma Ellipticals. IV: WFPC2 Photometry for Five Giant Ellipticals

## Enllaços externs

* NGC 4874 (NED)
# Proasellus guipuzcoensis

Proasellus guipuzcoensis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

És una espècie demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Àlaba i Guipúscoa (el País Basc).

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Henry, J. P. i Magniez, G., 2003. Isopodes Aselloides stygobies d"Espagne, III. - Le genre Proasellus: B- espèces anophthalmes. Beaufortia 53(6): 129-158.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ Sinopsis de la fauna cavernícola de Gipuzkoa (castellà)
* ↑ Conservación de la fauna cavernícola troglobia de Gipuzkoa: análisis de las distribuciones de especies troglobias (castellà)
* ↑ Fernández, J., 2004. Noticia de nuevos táxones para la ciencia en el ámbito íbero-balear y macaronésico. Graellsia, 60(2): 217-243.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# La Sauvetat de Sent Gili

La Sauvetat Sent Gili (francès La Salvetat-Saint-Gilles) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Cyngen

Cyngen és el nom dels següents personatges:
* Cyngen ap Cadell (? - 855), rei de Powys, Gal·les, entre els anys 808 i 854
* Cyngen Glodrydd (470 – ?), rei de Powys entre els anys 500 i 530, aproximadament. També anomenat "Cyngen ap Cadell".
# Visual image developer

En anglès "Visual Image Developer", encara no hi ha un terme específic en català, tot i que la traducció literal seria "Desenvolupador d'imatges".
Es diu dels professionals que creen imatges; utilitzant qualsevol dels mètodes per desenvolupar imatges: Imatge generada per ordinador, Fotografia, Fotomuntatge, o Il·lustració.
# Pintor de Cleofrades

Pintor de Cleofrades és el nom convencional donat a un pintor àtic actiu entre el 505 i el 475 abans de la nostra era.
Va ser alumne d'Eutímides i actiu amb el terrissaire Cleofrades, del qual pren el nom, tot i que, per un got descobert, se sap que es deia Epictet. Va decorar sobretot grans gerros: àmfores, craters de calze i voluta, pèlices, estamnes i moltes àmfores panatenaiques de figures negres. Se li han atribuït unes 150 obres, de les quals només 12 són copes.

## Obres

En les obres més antigues predomina la influència de l'estil d'Eutimídes: n'és un exemple el crater de calze del Museu Arqueològic de Tarquínia, per la neteja del signe i la monumentalitat de la figura dins la composició. En les obres de la fase madura els estudiosos destaquen, per part del Pintor de Cleofrades, una participació emocional o intel·lectual major en les imatges representades, en comparança amb els contemporanis i els anteriors, que s'expressa en una menor tendència a la magnificència dels cossos, més preocupada per les manifestacions accidentals i en un interés més gran pels aspectes narratius.
L'estil de plenitud del Pintor de Cleofrades es manifesta al voltant de l'any 490 abans de la nostra era en la hídria del Museu Arqueològic Nacional de Nàpols (Hídria Vivenzio), amb la representació de la Guerra de Troia, narrada per episodis recollits en l'espatla, en què destaca l'analogia amb els frontons clàssics pel vèrtex del drama que es desprén del centre cap als extrems de la composició. Aquesta proximitat a altres arts es confirma per l'ús d'una policromia parcial a causa dels fons marrons diluïts, juntament amb les sobrepintures porpres, com es troba en l'àmfora de Munic (Staatliche Antikensammlungen 2344), amb Dionís envoltat de mènades i sàtirs. L'estructura particular de les figures del Pintor de Cleofrades també s'ha aproximat a l'escultura peloponesa contemporània (Apol·lo del frontó del Temple de Zeus Olímpic).

## Vegeu també

* Ceràmica àtica.

## Referències

* ↑ Malgrat aquest descobriment, es prefereix continuar anomenant-lo pel nom del terrissaire, per a no confondre'l amb el pintor del mateix nom, un poc més antic. Cf. Berruti, Stefania. «Pittore di Kleophràdes» (en italià). [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ The Beazley Archive. «201687, Tarquinia, Museo Nazionale Tarquiniese, RC4196» (en anglés). [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ Paribeni, 1961.
* ↑ Charbonneaux, Martin i Villard, 1978, p. 335-338.
* ↑ The Beazley Archive. «201724, Naples, Museo Archeologico Nazionale, 81699» (en anglés). [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ Arias, 1994.
# Antonio Rukavina

Antonio Rukavina (Belgrad, República Federal Socialista de Iugoslàvia, 26 de gener de 1984) és un exfutbolista professional serbi, que jugava com a defensa.

## Trajectòria

Rukavina va començar la seua carrera al FK Bežanija, des d'on va fer el salt al FK Partizan, equip del qual va arribar a ser-ne el capità. Posteriorment faria el salt a la Bundesliga.

### Borussia Dortmund

L'estiu del 2008 va fitxar pel Borussia per uns 2,5 milions d'euros.

### München 1860

El seu pas per Dortmund va ser efímer, pocs mesos després, durant l'hivern del 2009, va fitxar pel München 1860 de la 2. Bundesliga. En aquest modest equip es consolidaria futbolísticament. Les seues bones actuacions li van permetre, fins i tot, disputar el Mundial de Sud-àfrica amb la seua selecció.

### Real Valladolid

L'estiu del 2012 va fitxar pel Real Valladolid, va ser una petició del llavors tècnic de l'equip, Miroslav Đukić. Va arribar amb la carta de llibertat i va signar un contracte de tres anys. La seua primera temporada amb l'equip va disputar 37 dels 38 partits de l'equip a Primera Divisió, només l'acumulació de targetes grogues va evitar que jugués en totes les jornades. També va marcar un gol.

### Vila-real CF

El 8 de juliol de 2014 es va fer oficial el seu fitxatge pel club groguet, al qual Rukavina va arribar lliure, i s'hi va compromentre per dues temporades.

### Astanà

El juliol de 2018, Rukavina va signar contracte amb el campió kazakh FK Astana, com a agent lliure.

## Referències

* 1 2 «Una amarilla frena a Rukavina» (en castellà). Marca, 13-05-2013. [Consulta: 22 juliol 2013].
* ↑ «El Valladolid ficha a Sastre y Rukavina» (en castellà). Diari Sport, 20-07-2012. [Consulta: 18 juliol 2013].
* ↑ «El Vila-real CF ficha a Antonio Rukavina». Vila-real CF. Arxivat de l'original el 2014-07-12. [Consulta: 8 juliol 2014].
* ↑ «Rukavina, nuevo fichaje del Villarreal» (en castellà). Marca, 08-07-2014. [Consulta: 3 agost 2014].
* ↑ «Rukavina leaves Villarreal, joins Astana». football-espana.net, 04-07-2018. [Consulta: 15 agost 2018].

## Enllaços externs

* Estadístiques a BDfutbol (castellà)
* Estadístiques a Soccerway (castellà)
* Perfil del jugador al web del Real Valladolid Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (castellà)
Antonio Rukavina amb la selecció sèrbia - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Sèrbia – Copa del Món de Futbol 2010
1 Stojković •
2 Rukavina •
3 Kolarov •
4 Kačar •
5 Vidić •
6 Ivanović •
7 Tošić •
8 Lazović •
9 Pantelić •
10 Stanković (c) •
11 Milijaš •
12 Isailović •
13 Luković •
14 Jovanović •
15 Žigić •
16 Obradović •
17 Krasić •
18 Ninković •
19 Petrović •
20 Subotić •
21 Mrđa •
22 Kuzmanović •
23 Đuričić •
Entrenador: Antić
Selecció de futbol de Sèrbia – Copa del Món de Futbol 2018
1 Stojković •
2 Rukavina •
3 Tošić •
4 Milivojević •
5 Spajić •
6 Ivanović •
7 Živković •
8 Prijović •
9 Mitrović •
10 Tadić •
11 Kolarov  •
12 Rajković •
13 Veljković •
14 Rodić •
15 Milenković •
16 Grujić •
17 Kostić •
18 Radonjić •
19 Jović •
20 Milinković-Savić •
21 Matić •
22 Ljajić •
23 Dmitrović •
Entrenador: Mladen Krstajić :