OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sonallah Ibrahim

Sonallah Ibrahim (en àrab صنع الله إبراهيم, Ṣunʿ Allāh Ibrāhīm) (el Caire, Egipte, 1937) és un escriptor egipci.
Va néixer en el si d'una petita família burgesa. Després d'estudiar Dret i Teatre a la Universitat del Caire, Ibrahim va fer de periodista a aquesta ciutat fins que fou arrestat i empresonat el 1959 per ser advocat de les esquerres. Després de ser alliberat, el 1964, va tornar al periodisme a Egipte abans de traslladar-se a Berlín i més tard a Moscou. Ibrahim va tornar a Egipte el 1974 i des de llavors s'ha dedicat exclusivament a escriure.
Pertanyent a la generació literària egípcia dels 60, juntament amb Gamal al Ghitany, Yusuf al Qaaid o Yahia Taher, la seva obra projecta els problemes polítics i socials de la seva època. El seu humor negre i àcid implanta l'inverosímil retorçant-lo al màxim.
La seva trajectòria literària contempla nombroses novel·les i històries curtes, així com una dotzena de llibres infantils. També ha traduït diversos llibres a l'àrab. Destaquen El Comité, Beirut Beirut i Zaat, que han estat traduïdes a diverses llengües.

## Enllaços externs

Llibres de l'autor a les Biblioteques de Barcelona
# Pohlita

La pohlita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom del geòleg econòmic nord-americà, Demetrius Pohl (n. 1944).

## Característiques

La pohlita és un iodat de fórmula química Pb$_7$(IO₃)(OH)$_4$Cl$_9$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, sent publicada en el mes de novembre del mateix any. Cristal·litza en el sistema triclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pohlita XX pertany a «04.KB: Iodats amb anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: bluebellita, salesita, schwartzembergita i seeligerita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Nacional d'Història Natural, l'Smithsonian, situat a Washington DC (Estats Units), amb el número de registre: 115471, i a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 76251 i 76252.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina La Compañia, situada a Sierra Gorda, dins la província d'Antofagasta (Regió d'Antofagasta, Xile), sent l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pohlite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 desembre 2022].
* ↑ Kampf, Anthony R.; Harlow, George E.; Ma, Chi «Pohlite, a new lead iodate hydroxide chloride from Sierra Gorda, Chile». Mineralogical Magazine, 87, 2, 01-04-2023, pàg. 171–177. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.123 [Consulta: 5 juliol 2023].
# Consell comunal de Walferdange

El consell comunal de Walferdange (francès: Conseil communal de Walferdange) és el consell local de la comuna de Walferdange, al centre de Luxemburg.
És constituït per tretze membres, escollits cada sis anys mitjançant representació proporcional. Les darreres eleccions es van realitzar el 9 d'octubre de 2005, va donar lloc a un empat entre el Partit Popular Social Cristià (CSV) i el Partit Democràtic (PD). Al collège échevinal, el Partit Democràtic governa en coalició amb el Partit Socialista dels Treballadors (LSAP), liderat per l'alcalde del PD Guy Arendt.
| Partit | Partit | Escons | Regidors |
| | Partit Socialista dels Treballadors (LSAP) | 4 | Guy Arendt, Joëlle Elvinger, Charles Gloden, Nicolas Wiot |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | 4 | Marie-Anne-Eiden Renckens, Michel Feidt, François Sauber, Edmée Schmit-Streff |
| | Partit Democràtic (PD) | 3 | Hénoké Courte-Wolde Medhin, Helga Krecké-Mardetschläger, Alain Weins |
| | Els Verds | 2 | Camille Peping, Liz Paulus |
| Font: Commune of Walferdange> ||||

## Referències

* ↑ «Collège echevinal» (en francès). Commune of Walferdange. [Consulta: 15 desembre 2015].

## Enllaços externs

* (francès) Walferdange official website page on the council
# Joanna Zylinska

Joanna Zylinska (5 de maig de 1971) és una escriptora, acadèmica, artista i curadora que treballa en els àmbits de les noves tecnologies, l'ètica, la fotografia i l'art. És professora de Nous Mitjans de Comunicació i codirigeix el Departament de Mitjans de Comunicació de Goldsmiths (Universitat de Londres). És autora de sis llibres, els més recents dels quals són Nonhuman Photography (MIT Press, 2017), Minimal Ethics for the Anthropocene (Open Humanities Press, 2014) i, amb Sarah Kember, Life after New Media: Mediation as a Vital Process (MIT Press, 2012), i ha traduït el tractat filosòfic de Stanislav Lem, Summa Technologiae, publicat l'any 2013 a la col·lecció «Electronic Meditations» de la Universitat de Minnesota. Zylinska combina l'escriptura de textos filosòfics amb la tasca de curadora i la pràctica de la fotografia artística. El 2013 va ser directora artística de Transitio_MX05 ‘Biomediations', el Festival d'Art i Vídeo dels Nous Mitjans de Ciutat de Mèxic. Juntament amb Clare Birchall i Gary Hall, dirigeix el projecte «Living Books about Life», una sèrie de més de vint llibres sobre la vida, coeditats, electrònics i d'accés lliure, que obren una via de comunicació entre les humanitats i les ciències.

## Referències

* ↑ «Professor Joanna Zylinska» (en anglès). Goldsmiths, University of London.
* ↑ «Interview with Joanna Zylinska» (en anglès). Figure/Ground, 13-04-2013.
* ↑ https://mitpress.mit.edu/books/nonhuman-photography+%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «Non human photography». MIT.
* ↑ «Joanna Zylinska: «Cal una manera diferent d'explicar l'Antropocè» | CCCB LAB». CCCB LAB, 24-04-2018.

## Enllaços externs

* Joanna Zylinska - Lloc web oficial
# Casa de Magdalena Betbesé Rodés de Sanjuan

La Casa de Magdalena Betbesé Rodés de Sanjuan és una obra racionalista de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'habitatges amb dues importants façanes, una dona a la plaça de la Font i l'altra al carrer del Cós del Bou, exemples interessants de les formes de l'arquitectura racionalista. Construït en la postguerra. Ocupa una parcel·la molt regular que permet ubicar tres obertures a la plaça. L'edifici és de planta baixa i quatre pisos. El principal té a la cantonada una tribuna tancada, coronada per una balconada seguida amb balcons de ferro forjat. Hi ha un particular interès per recalcar la zona de la cantonada amb la col·locació del mirador a la part superior. L'edifici participa de les formes inspirades en les formes dels vaixells (transatlàntics), pròpies del període d'entreguerres.
Les formes recorden els postulats de Le Corbusier (transatlàntics). La qualitat del conjunt s'observa pel sistema de proporcions dels buits.
Tot l'interès de la construcció rau en la decoració racionalista, en la disposició harmònica dels buits i en la perfecta harmonia amb la resta d'alçats.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de Magdalena Betbesé Rodés de Sanjuan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Wen Zhengming

Wen Zhengming (en xinès tradicional: 文徵明; en xinès simplificat: 文征明; en pinyin: Wén Zhēngmíng) fou un erudit, malgrat tot, fracassat en els exàmens oficials, expert en jardins, pintor tardà pel que fa a una dedicació plena i cal·lígraf important. Totes aquestes activitats van transcórrer durant la dinastia Ming. Va néixer a Suzhou el 1470 i va morir el 1559. Es considerava descendent del primer ministre de la dinastia Song i patriota Wen Tianxiang (文天祥).
Encara que inspirat en mestres anteriors va saber va crear un estil propi. Els temes preferits de Wen Zhemming solien mostrar una gran senzillesa, representant, per exemple, una roca o un arbre.A més de paisatges, va pintar reunions de lletrats. Feia servir formats tant horitzontals com verticals. És un dels “Quatre Mestres Ming" (明四家) amb Shen Zhou (沈周), Tang Yin (唐寅)i Qiu Ying (仇英). Vinculat a l'escola Wu.

## Referències

* ↑ Huaiyu, Guo.. 5000 ans d'Art Chinois. ISBN 978-2-8099-1601-0.

## Vegeu també

* Jardí de conreu

## Bibliografia

* “Elegant Debts: the social art of Wen Zhengming” de Craig Clunas, Reaktion Books Ltd.2004. EAN-13 9781861891839. ISBN 1-8618-9183-0

## Enllaços externs

* http://www.chinaonlinemuseum.com/painting-wen-zhengming.php
* http://www.britishmuseum.org/explore/highlights/highlight_objects/asia/w/wen_zhengming,_wintry_trees,_a.aspx
* http://www.mildchina.com/history-culture/wenzhengming.html Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine.
# Ulomyia meridionalis

Ulomyia meridionalis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: França.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Costers catalans

Costers catalans (en francès Côtes Catalanes) és una Indicació geogràfica protegida vinícola de la Catalunya del Nord. Les varietats de raïm més habituals són syrah, carinyena i garnatxa. La regió produeix vins secs negres, rosats i blancs.

## Referències

* ↑ Johnson, Hugh. Hugh Johnson's Pocket Wine Book 2019.

## Enllaços externs

* IGP Côtes Catalanes(francès)
# Sohland am Rotstein

Sohland am Rotstein és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Està situat a uns 5 km a l'est de Löbau, a uns 10 km a l'oest de Görlitz. Comprèn els districtes d'Obersohland, Mittelsohland i Niedersohland.

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 1825 | 1.624 |
| 1871 | 1.658 |
| 1905 | 1.590 |
| 1925 | 1.554 |
| 1939 | 1.507 |
| 1946 | 2.024 |
| 1950 | 2.092 |
| 1964 | 1.733 |
| 1971 | 1.628 |
| 1988 | 1.313 |
| 1990 | 1.269 |
| 2000 | 1.486 |
| 2007 | 1.395 |
# Pohl

«Pohl» té aquests significats:
* El pèndol de Pohl
* Frederik Pohl (* 1919), un escriptor de ciència-ficció.
* Sabine Bergmann-Pohl (* 1946, Eisenach), una política democratacristiana alemanya.
* Johann Baptist Emanuel Pohl (1782-1834), botànic austríac.
# Companyia de Moçambic

La Companyia de Moçambic (Companhia de Moçambique) fou una companyia comercial portuguesa creada per privilegi reial el 1891 i que va tenir la concessió dels territoris de Moçambic que formen les actuals províncies de Manica i de Sofala, i (des de 1893) el nord de les actuals províncies d'Inhambane i Gaza. La població que administrava el 1939 (últim cens) era de 370.000 persones, sobre una superfície de 155.000 km²
L'empresa es va fundar el 1888 per Paiva de Andrade i va aconseguir el privilegi reial el febrer de 1891 amb un capital social de 5 milions de dòlars finançats per empresaris d'Alemanya, Gran Bretanya i Sud-àfrica. La concessió fou finalment per 50 anys, amb dret a fer sub concessions (en canvi els serveis, i les infraestructures, fins i tot el ferrocarril, havien de ser fets, construïts, i mantinguts per l'estat portuguès). L'estat rebia el 7,5% dels beneficis. La seu de la companyia es va establir a Beira (la seu social legal era a Lisboa). El seu territori inicial fou ampliat el 1893 cap al sud del riu Save (nord de les actuals províncies d'Inhambane i Gaza). Va fundar un banc (el Banc de Beira) que emetia moneda pròpia (la lliura de Moçambic) i també va disposar de segells de correus a partir de 1892 i en ús fins al 1942 quan la concessió va expirar (uns 280 segells diferents foren emesos, els darrers el 1941).
La companyia basava el seu poder en el treball forçat dels nadius a les obres públiques i les plantacions, i en la imposició de taxes. En relació a l'obertura del ferrocarril Beira-Salisbury, que sens dubte fou un gran benefici pels colons europeus de Beira, obra acabada quan la companyia estava sota la direcció de Manuel Rafael Gorjão Henriques (1898-1900), s'esmenta un fet sorprenent i és que, la població de Beira va demanar una pujada d'impostos, segons explica el Diário de Moçambique en un article publicat anys després, el 6 de maig de 1965. No obstant la realitat devia ser ben diferent doncs estan testimoniades revoltes contra el treball forçat el 1902 i el 1917, que les reduïdes forces de seguretat de la companyia no van poder enfrontar i va caldre la participació de soldats portuguesos. El 1922 es va obrir un ferrocarril que comunicava el territori amb Nyasalàndia (Nyassaland).
La concessió es va acabar el 1942 i no fou renovada. El 18 de juliol d'aquell any es va fer entrega de l'administració al govern portuguès, però la companyia va seguir operant com a societat anònima de responsabilitat limitada, treballant en els camps de l'agro-industria i el comerç. El 20 d'octubre de 1961 va esdevenir el Grupo Entreposto Comercial de Moçambique que, el 6 de setembre de 1972 es va transformar en un holding de societat anomenat Entreposto - Gestão e Participações (SGPS), SA.
El territori de la companyia es va dividir en dos províncies: Manica i Sofala i les regions al sud del riu Save foren incorporades a Gaza i Inhambane.

## Referències

* Estat modern i llinatges locals a Moçambic, tesi doctoral d'Albert Farré i Ventura, Barcelona, 2004
# John Jeremiah Sullivan

John Jeremiah Sullivan (Louisville, Kentucky, 1974) és escriptor, periodista i editor nord-americà.
Fill d'un pare periodista i mare professora d'anglès. Va créixer a New Albany, Indiana, en una llar que li va incentivar una "urgència desesperada d'escriure" des de molt jove. Col·labora com periodista a The New York Times Magazine i com a editor a Harper's Magazine i The Paris Review. Ha publicat els llibres Blood Horses: Notes of a Sportswriter's Son (2004) i Pulphead (2011). És considerat un dels joves cronistes de les lletres nord-americanes dels últims temps. Els crítics sovint enllacen John Jeremiah Sullivan amb el periodisme literari de David Foster Wallace. Els seus temes parteixen d'aspectes de la cultura popular com la música, televisió, esports que li serveixen per retratar les formes de vida americana amb una visió molt propera.

## Obres

* Blood Horses: Notes of a Sportswriter's Son, Farrar, Straus & Giroux, 2004.
* Pulphead: Essays, Farrar, Straus & Giroux, 2011. Traducció al castellà:Pulphead. Crónicas desde la otra cara de Estados Unidos Mondadori. Barcelona, 2013.
Pulphead va ser publicat en anglès el 2011, i inclou una quinzena de reportatges d'entre vuit i prop de quaranta pàgines apareguts en revistes com GP, Harper's, Oxford American i The Paris Review. El primer està dedicat al retorn als escenaris dels Guns N' Roses. El relat d'un festival de música rock cristiana, que reuneix més de 100.000 fidels, el seguiment de la vida diària d'una estrella d'un reality show a MTV, una visita a un refugi de la Creu Roja a Nova Orleans, poc després del pas del Katrina, són alguns dels altres articles que ens descobreixen aspectes poc coneguts del seu país.

## Referències

* ↑ «John Jeremiah Sullivan interview». The Guardian (anglès), 27-08-2012 [Consulta: 12 abril 2014].
* ↑ «referència autor». Me gusta leer (castellà) [Consulta: 12 abril 2014].
* ↑ Puntí, Jordi «Obsessions de Sullivan». El Periòdico (català) [Consulta: 12 abril 2014].
# Casa de Marunys

La Casa de Marunys és un edifici del municipi d'Olot protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un gran mas de planta rectangular i teulat a dues aigües a diferents nivells. Disposa de planta baixa i pis, amb les obertures repartides per les façanes de manera totalment simètrica i ordenada. Els murs són estucats i les obertures són remarcades per estuc gris, imitant carreus de pedra. Annexes a la casa hi ha pallisses per guardar la palla i una àmplia era de batre. L'interior es distribueix a partir d'un menjador central del que parteixen les nombroses portes que menen a les cambres.

## Història

Al pla de Sant Joan les Fonts existeix un altre Mas Marunys, per aquest motiu Francesc Caula va escriure: "Marunys procedeix de Maronis, nom gentílic que es degué transformar en Marunys pel canvi de la "o" en "u", per raó de fonètica. A Sant Cristòfol de les Fonts superiors es troba un Mas Marunys, el que fa creure en una important família romana colonitzadora de les terres situades en les fonts de dalt i de baix. L'actual Mas Marunys de Sant Cristòfol les Fonts va ser bastit durant el segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de Marunys». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Wen Yangfang

Wen Yangfang (20 d'octubre de 1966) és una esportista xinesa que va competir en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les, guanyadora d'una medalla de bronze al Campionat Mundial de Piragüisme de 1991 en la prova de K4 500 m.
Va participar en els Jocs Olímpics de Barcelona 1992, on va finalitzar cinquena en la prova de K4 500 m.

## Palmarès internacional

Campionat del món :
| Any | Lloc | Medalla | Esdeveniment |
| 1991 | París ( França) | 3 | K4 500 m |

## Referències

* ↑ Wen Yangfang en Canoeresults.eu (en anglès).
* ↑ Llesta de medallistes olímpics i mundials en piragüisme (1936-2007): part 1, part 2. Federació Internacional de Piragüisme (anglès)
* ↑ Wen Yangfang Arxivat 2020-04-18 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).

## Enllaços externs

* http://www.canoeicf.com/site/canoeint/if/downloads/result/Pages%201-41%20from%20Medal%20Winners%20ICF%20updated%202007-2.pdf?MenuID=Results%2F1107%2F0%2CMedal%5Fwinners%5Fsince%5F1936%2F1510%2F0 ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 1: flatwater (now sprint): 1936–2007 at WebCite (archived 2009-01-21). Arxius addicionals: Wayback Machine (archived 2010-01-05).
* http://www.canoeicf.com/site/canoeint/if/downloads/result/Pages%2042-83%20from%20Medal%20Winners%20ICF%20updated%202007.pdf?MenuID=Results%2F1107%2F0%2CMedal%5Fwinners%5Fsince%5F1936%2F1510%2F0 ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 2: rest of flatwater (now sprint) and remaining canoeing disciplines: 1936–2007 at WebCite (archived 2009-11-09)
# Ulomyia mirabilis

Ulomyia mirabilis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Itàlia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ www.faunaitalia.it (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Cynodon

Cynodon és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Cynodon dactylon (L.) Pers. grama
* Cynodon nitidus Caro et E. A. Sanchez
* Cynodon aethiopicus
* Cynodon barberi
* Cynodon incompletus
* Cynodon nlemfuensis
* Cynodon parviglumis
* Cynodon plectostachyus
* Cynodon radiatus
* Cynodon transvaalensis
# Pohranice

Pohranice és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. Compta amb una població de 1.109 habitants (2022).

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1075.

## Referències

* ↑ «Pohranice». en.mapy.cz. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». citypopulation.de. [Consulta: 7 agost 2022].
# Jardiner de Newton

El jardiner de Newton (Prionodura newtoniana) és una espècie d'ocell de la família dels ptilonorínquids (Ptilonorhynchidae) i única espècie del gènere Prionodura. Habita la selva humida de les muntanyes del nord-est de Queensland, en Austràlia.

## Referències

* ↑ Arquer de Newton al TERMCAT Rev. 05/06/2012
# Castell de Dosquers

El Castell de Dosquers és un castell del municipi de Maià de Montcal (Garrotxa) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Perviuen diversos fragments del recinte emmurallat, alguns de fins a vuit metres d'alçada, així com un gran fossat. Resten molt desfigurats els fossats de la banda nord i oest, i molt enrunades les parets del costat de migdia. Únicament fa presència un mur amb espitlleres a la banda nord-est. Fou bastit damunt de roca viva.

## Història

Probablement construït al segle XII, es va aixecar per controlar els camins que comunicaven Dosquers amb les terres empordaneses.
La primera notícia que fa referència al castell de Dosquers és de l'any 1245, data en què el bisbe de Girona, Guillem de Cabanelles, fa testament. En ell s'esmenta "Castrum nostrum de Duobus Queris". Sembla que fins aleshores el castell havia estat propietari personal del bisbe. El seu successor a la seu gironina va ser Berenguer de Castellbisbal (bisbe entre els anys 1245-1254). Arnau de Palol tenia drets sobre aquest castell que els reuniria i renunciaria a favor del bisbe esmentat.
El 1254 Jaume I va atorgar un privilegi al bisbe de Girona pel qual Dosquers, Crespià i Pedrinà deixaven d'estar sotmesos a la cúria de Besalú i tindrien jutge propi. Les autoritats de Besalú sentiren que estaven perdent el control de terres properes i en diverses ocasions van ignorar el privilegi durant el segle XIV.
Entre 1312 i 1318 el bisbe de Girona, Guillem de Vilamarí encarrega la defensa del castell al noble Guillem de Cabanelles. Aquest fet fa pensar en la continuïtat de la família Cabanelles en el castell. El bisbat de Girona va continuar tenint la possessió d'aquest indret, exercint la jurisdicció civil.
A finals de segle xiv la rellevància militar del castell va créixer pels atacs anglesos i francesos. Per això el castell es va reformar el 1368, obligant els veïns a participar en les obres. Cada vegada que arribaven mercenaris la gent es refugiava al castell amb possessions i bestiar, el que va passar cinc anys entre el 1362 i el 1389.
La inestabilitat al castell es va mantenir durant el segle XV, quan durant la Guerra Civil Catalana va ser un dels castells que va prendre partit pel bàndol de la diputació del General.
Ben entrat el segle xix, sembla que aquest castell va ser comprat pels propietaris de Ca n'Usall, al veïnat d'Usall.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Turon, Pau. Castells medievals. Diputació de Girona, 2020, p. 8. ISBN 978-84-15808-88-6.
* 1 2 3 «Castell de Dosquers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
* ↑ Olivé i Casademont, Dolors. Maià de Montcal i Dosquers, 2020. ISBN 978-84-15808-83-1.
# Xanthoria elegans

Xanthoria elegans és una espècie de liquen. S'identifica pel seu color taronja brillant o la pigmentació vermella i pel fet de créixer sobre les pedres sovint prop dels nius d'ocells o dels caus de rosegadors. La seva distribució és circumpolar i alpina. Va ser un dels primers líquens que es van usar per determinar l'edat de les construccions fetes amb pedres (liquenometria). Es fa servir com organisme model (respecte a la contaminació atmosfèrica) i és una planta medicinal.
Xanthoria elegans va ser descrita per Johann Heinrich Friedrich Link com Lichen elegans el 1791, i va passar al gènere Xanthoria per Theodor Magnus Fries (fill d'Elias Magnus Fries) el 1860.

## Referències

* ↑ «Botany Photo of the Day: Xanthoria elegans». [Consulta: 26 febrer 2009].
* ↑ Beschel RE. «Eine Flechte als Niederschlagsmesser» (en german). Wetter and Leven, vol. 6–7, 1954, pàg. 56–60.
* ↑ Link JHF.. The Genera of Fungi. 1, 1971, p. 37.
* ↑ Fries TM.. Lichenes Arctoi Europae Groenlandiaeque hactenus cogniti (en latin), 1860, p. 69.
# Ulomyia hirta

Ulomyia hirta és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Àustria, Hongria i França.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Rote Liste gefährdeter Schmetterlingsmücken (Diptera: Psychodidae) Bayerns Arxivat 2011-09-15 a Wayback Machine. (alemany)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)