OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Loi du survivant

La Loi du survivant és una pel·lícula francesa dirigida per José Giovanni estrenada el 1967. És una adaptació de la segona part de la novel·la de Giovanni Les Aventuriers. La primera part de la novel·la es va adaptar al cinema el mateix any amb el títol Les Aventuriers i fou dirigida per Robert Enrico amb Alain Delon i Lino Ventura en els papers principals. La Loi du survivant és el primer treball de José Giovanni.

## Sinopsi

Stan Krol, conegut com el Kalmouk, és un aventurer. Amb dos camarades ha fet fortuna desenterrant un tresor fabulós en algun lloc d'Àsia; però un d'ells és assassinat i, llavors, el Kalmouk fa un pelegrinatge piadós a la seva tomba, situada a Còrsega. Una nit de "sortida", el seu antic amic cors el duu a una propietat misteriosa, custodiada per gossos ferotges, on una jove s'entrega sense dir res a tot aquell que s'acosta a casa. Un terror inexplicable la té lligada. Interessat, el Kalmouk la fa escapar i, en fer-ho, mata els gossos. Aviat, els amants se senten perseguits per la gent del castell; però el Kalmouk aconsegueix que la noia jove, Hélène, controli el seu pànic. També li ensenya que la por més difícil de controlar és la de suïcidar-se. Llavors, el Kalmouk rep un desafiament per a batre's en duel per haver mort els gossos, del qual surt victoriós, tot i que amb dificultat. Quan, finalment, és a punt d'escapar de Còrsega amb Hélène, apareix un personatge emmascarat de cuir: és l'ocupant principal del castell, a qui Hélène havia lliurat als alemanys per covardia i qui, desfigurat i en venjança, va entregar Hélène a la prostitució. L'home de cuir atorga als joves la seva llibertat; però explica al Kalmouk tota la veritat sobre Hélène, qui fuig i s'enfila al parapet de les muralles. El Kalmouk surt a la seva recerca i la veu des de baix. La mira en silenci i ella es llança al buit.

## Repartiment

* Michel Constantin: Stan Krol, dit le Kalmouk
* Alexandra Stewart: Hélène
* Edwine Moatti: Maria, la germana de Pao
* Roger Blin: Pao, el resistent
* Albert Dagnant: Galinetti
* Jean Franval: « el jardiner »
* Frédéric Lambre: un germà de Pao
* Daniel Moosmann: un germà de Pao
* Christian Barbier

## Personatges

A la novel·la de Giovanni, així com a l'adaptació al cinema de la seva primera part per Robert Enrico, on és interpretada per Lino Ventura, el personatge que porta el nom de Stan Krol es diu Roland Darbant. Roland Darbant va ser el nom que Giovanni li havia donat al veritable Roland Barbat, "el rei de la fuga", a la seva novel·la autobiogràfica Le Trou que informava del seu intent de fugir de presó de La Santé el 1947. A la pel·lícula Le Trou (1960) de Jacques Becker el paper de Roland Darbant és interpretat pel mateix Roland Barbat sota el nom de Jean Keraudy.

## Referències

* ↑ La Loi du survivant per Jean de Baroncelli, a Le Monde
* ↑ La Loi du survivant a frenchfilms.org

## Bibliografia

* Gilles Jacob, entretien avec José Giovanni à propos de La Loi du survivant, Cinéma 67, n, 113, février 1967, p. 16
* Guy Braucourt, Cinéma 67, n. 117, juin 1967, p. 121
* René Tabès, La Saison cinématographique 67, septembre 1967, p. 113
# Rive d'Arcano

Rive d'Arcano (friülà Rives d'Arcjan) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 2.446 habitants. Limita amb els municipis de Colloredo di Monte Albano, Coseano, Dignano, Fagagna, Majano, San Daniele del Friuli i San Vito di Fagagna.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Gabriele Contardo | Llista cívica |
# Hajime Hosogai

Hajime Hosogai (Maebashi, Prefectura de Gunma, Japó, 10 de juny de 1986) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Hajime Hosogai va disputar 18 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Parc Territorial Alcalde Pons - les Basses

El Parc Territorial Alcalde Pons - les Basses és un jardí públic ubicat a les Basses d'Alpicat, dins del terme municipal de Lleida.
S'ubica a uns 6 km del centre de la ciutat i s'hi arriba a través de la carretera N-240.

## Història

L'origen del parc es remunta a l'any 1901, quan l'alcalde Costa decidí construir un sistema de basses d'aigua per recollir l'aigua del canal de Pinyana i millorar l'abastiment de la ciutat. Posteriorment, s'hi van plantar un seguit d'arbres amb la intenció de protegir de manera natural l'aigua. Durant el franquisme es construeix una escola, un local social i una piscina.
A finals de la dècada dels 50 es deixà d'utilitzar les basses com a reserva d'aigua, i l'alcalde Francisco Pons decidí construir unes grans piscines municipals, juntament amb una àmplia zona d'esbarjo amb taules de pícnic i barbacoes. El Parc de les Basses d'Alpicat, inaugurat el 18 de juliol de 1958, esdevingué un dels principals indrets d'esbarjo per a diverses generacions de lleidatans, fins al punt de ser conegut com «la platja de Lleida». Als anys 80 s'amplià el parc i s'hi construí una pista d'atletisme, una escola de jardineria per a nois discapacitats i un càmping.
No obstant això, a mitjans de la dècada del 90 la popularitat del parc minvà gradualment, forçant el tancament de les piscines públiques i causant la degradació general de les instal·lacions i serveis.
En l'actualitat només roman en funcionament l'escola de jardineria i les instal·lacions d'atletisme. La zona de barbacoa i pícnic ja gairebé només s'utilitza per menjar-hi la Mona de Pasqua, obligant l'ajuntament lleidatà a arranjar les instal·lacions pocs dies abans.
D'altra banda, el parc acollí durant diversos anys el festival musical Senglar Rock. A finals de 2014 es va presentar una proposta per fer un parc temàtic d'oci basat en Els Barrufets.

## Projecte de rehabilitació

El 2007 l'Ajuntament endegà el procés per rehabilitar el Parc de les Basses i recuperar-lo per a la ciutadania. El 2009 s'adjudicà la redacció del Pla Parcial de les Basses, que contempla crear un parc d'àmbit territorial que, respectant la compti amb instal·lacions esporitives i d'oci, restaurants, comerços, espais per a concerts, etc.

## Referències

* ↑ «A Lleida, inauguració del Parc Municipal de les Basses d'Alpicat | enciclopèdia.cat». [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «La Paeria posa a punt les Basses d'Alpicat per a la Mona». Web de l'Ajuntament de Lleida, 15-04-2006. [Consulta: 20 abril 2010].
* ↑ «El Barrufets, personatges d'atractiu internacional per al nou parc municipal d'oci familiar que recupera les Basses de Lleida». La Paeria, 18-12-2014. [Consulta: 28 gener 2015].
* ↑ «La Paeria adjudica la redacció del Pla Parcial de les Basses». Web de l'Ajuntament de Lleida, 17-06-2009. [Consulta: 20 abril 2010].

## Enllaços externs

* Rehabilitació del Parc de les Basses. Web de la Fundació del Paisatge Urbà de Lleida Arxivat 2010-06-23 a Wayback Machine.
# Zygiella atrica

Zygiella atrica és una espècie d'aranya araneomorf de la família Araneidae. Com altres espècies de Zygiella, fa teranyines amb dos sectors buits, i una treta assenyalada en el centre, millorant el seu occultament a la presa, mentre els joves fan una xarxa completa.
A diferència de Z. x-notata, aquesta aranya es troba fora de les llars, sobre buits, llocs rocosos. És també més marró.

## Referències

* ↑ Koch, C. L. (1845). Die Arachniden. C. H. Zeh'sche Buchhandlung, Nürnberg, Zwölfter Band, pp. 1-166.

## Enllaços externs

* (anglès) World Spider Catalog: Zygiella atrica (C. L. Koch, 1845) en la família Araneidae +base de dades
# Regnes mitjans de l'Índia

Els regnes mitjans de l'Índia eren els ens polítics establerts a l'Índia a partir del segle ii aC, marcat per la continuïtat d'onades d'invasió dels pobles de l'Àsia central i per l'expansió del budisme i que finalitzaren amb la conquesta islàmica.

## Invasions del nord-est

A conseqüència de la desintegració de la dinastia Màuria durant el segle ii aC, el sud de l'Àsia es va convertir en una barreja d'estats. La Vall de l'Indus i el Ganges van atraure tot un seguit de pobles invasors entre els 200 aC i 300 dC. Els puranes (antics texts escrits en sànscrit) parlen de moltes d'aquestes tribus, estimades estrangeres i bàrbars impurs. En primer lloc els Satavahana i més tard l'imperi gupta, estats successors a l'imperi Màuria, van mirar de contenir l'expansió per alliberar-se de la pressió exercida per aquests nouvinguts.
Les tribus invasores van ser influenciades per la societat i les doctrines budistes del Ganges i van adoptar-les, cosa que va generar un pont cultural entre les dues cultures, la dels invasors i la dels satavahana i guptes. Aquest període està marcat pel creixement intel·lectual i artístic, inspirats per la difusió del sincretisme cultural, en l'inici de la Ruta de la Seda.

## Regne indogrec

Al començament del 180 aC els indogrecs de Bactriana, es van instal·lar al Regne Indogrec i van ser coneguts com a iavanes (segurament per una manera de pronunciar ionis). Varen contribuir al desenvolupament de les arts, la religió i la numismàtica.

## Poble escita

Els saces (o indoescites) van aconseguir arribar des de les estepes de l'Àsia central fins al riu Indus.

## Regne indopar

Amb l'ascens dels parts, la Vall de l'Indus va caure novament sota la influència de Pèrsia, que van aconseguir conquistar el Regne Indoescita. El regne indopart fou fundat per Gondophares al voltant del 20 dC quan es va independitzar dels parts. Aquest darrer regne va durar poc temps, sent conquistat pels kuixans al 75 dC.

## Les satrapies occidentals

Les dinasties occidentals governades pels sàtrapes sota els parts van exercir el control conservat en regions importants de l'oest eventualment governades en competència amb els kuixans i els satavahana.
# Hajja (desambiguació)

«Hajja» té aquests significats:
* Hajjah, una ciutat del Iemen
* Governació de Hajjah al Iemen
* Hajjah (Qalqilya), una vila palestina a Cisjordània
* Hajja, un assentament marroquí
* Hajjah, un terme usat per a pelegrins femenins que han realitzat el pelegrinatge islàmic del Hagg.
# El Calvari (Torre-serona)

El Calvari és una muntanya de 202 metres que es troba al municipi de Torre-serona, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pere Mejan

Pere Mejan (Barcelona, 1972) és un dibuixant de còmics i il·lustrador. El 2009 va guanyar el Premi a l'Autor Revelació i al Millor Dibuix del Saló Internacional del Còmic de Barcelona.

## Biografia i obra

En Pere Mejan, un alumne de l'Escola de Còmic Joso, va col·laborar amb la revista infantil Cavall Fort però ha orientat la seva vida professional sobretot a la il·lustració.
Va dibuixar les novel·les gràfiques La revolución de los pinceles, que estava guionitzada per Josep Busquet, publicada per Dolmen Editorial, El jirón negro (Dolmen ed.) i Puntos de experiencia (amb el mateix guionista) publicada per l'editorial Dibbuks. També amb Josep Busquet com a guionista ha treballat dibuixant la sèrie de fantasia heroica Fargons&Gorgons per a la revista Amaníaco El 2011 van fer la seva primera obra pel mercat francès, L'etrange cas du dr. Jekyll et de Mr. Hyde (2 toms, 2011 i 2012), a l'editoria Delcourt.

## Obres

Les monografies que ha dibuixat Pere Mejan són:
* Jirón Negro nº 1: Origen (2012), editorial Dolmen (guió de Josep Busquet).
* L'Étrange cas du Dr Jekyll et de Mr Hyde (2 toms 2011 i 2012), editorial Delcourt (guió de Josep Busquet)
* La revolución de los pinceles, Dolmen Editorial (2008).
A més a més ha dibuixat la sèrie de còmics de Fargons&Gorgons per la revista Amaníaco i la sèrie Iglesia-ae per la revista Clímaco (2011) i ha estat co-coordinador del còmic col·lectiu Yes we camp! de Dibbuks sobre el Moviment social de l'11-M.

## Premis

* 2009 - Premi d'Autor Revelació del Saló Internacional del Còmic de Barcelona
* 2009 - Premi al Millor Dibuix del Saló Internacional del Còmic de Barcelona.
* 2010 - Se li va dedicar una exposició sobre La Revolución de los pinceles al Saló del Còmic de Barcelona.

## Referències

* ↑ Crespo, Borja. «Entrevista a Pere Mejan». Guiadelcomic. Arxivat de l'original el 14 de maig 2014. [Consulta: 14 maig 2014].
* ↑ «Puntos de experiencia». Dibbuks. Arxivat de l'original el 24 de maig 2013. [Consulta: 14 maig 2014].
* ↑ «Fargons & Gorgons de Josep Busquet i Pere Mejan». Amaníaco. Arxivat de l'original el 15 de maig 2014. [Consulta: 14 maig 2014].
* ↑ Busquet, Josep. «Sobre mí». Josep Busquet. [Consulta: 14 maig 2014].
* 1 2 3 4 Serrano, José A. «Pere Mejan». Guiadelcomic. Arxivat de l'original el 14 de maig 2014. [Consulta: 14 maig 2014].

## Enllaços externs

* ~ pamipipa, blog de l'autor;
* La revolución de los pinceles Arxivat 2014-05-14 a Wayback Machine. per José A. Serrano per a La guía del cómic, juny de 2009. Inclou enllaços a llocs interessants sobre l'autor.
* entrevista en vídeo a Pere Mejan. Arxivat 2014-05-14 a Wayback Machine.
* Per Mejan a Dibbuks. Arxivat 2014-05-14 a Wayback Machine.
* Ressenya de Puntos de experiencia a cronicasliterarias.com Arxivat 2014-05-14 a Wayback Machine.
# L'arbre paer

L'arbre paer és una escultura de l'artista català Benet Rossell ubicada a la ciutat de Lleida. L'obra fou creada el 1997 per a commemorar el 800è aniversari del govern municipal de la ciutat.
S'ubicava originalment a la plaça del Seminari del nucli antic de la ciutat, però el 2015 fou traslladada a la plaça d'en Bores, just davant del parc dels Camps Elisis.

## Descripció

És una escultura d'acer de 15 metres d'alçada formada per quatre columnes d'inclinació i orientació diferent. Cadascuna d'elles suporta una lluminària amb una potència de 250 watt, generant en conjunt una lluminositat de 20 lux a l'entorn immediat. A la base de l'arbre hi ha un "8" vertical i un altre horitzontal, creant un "800". A les extremitats de cada "branca" hi ha un gravat realitzat amb torxa. Cadascuna de les quatre "branques" senyala un punt diferent de la ciutat: el riu Segre, el palau de la Paeria, la Seu Vella i els Camps Elisis.

## Història

El juliol de 1997 la Paeria i l'escola municipal de belles arts van convocar un concurs per a crear una escultura que commemorés els 800 anys de govern municipal a Lleida. La proposta guanyadora fou la presentada per Benet Rossell, Jaume Artigues i Cristina Giorgi amb el lema Arbre Paer. L'escultura fou instal·lada aquell mateix any la plaça del Seminari del barri del Canyeret, davant dels antics Blocs del Seminari i molt a prop de la Seu Vella. L'obra fou inaugurada oficialment el 29 de desembre de 1997.
A finals de la dècada del 2000 s'aprovà un projecte de regeneració de la plaça que implicava l'enderrocament dels blocs i la retirada de l'escultura. El març de 2009 l'escultura fou traslladada a un magatzem municipal sense que s'hagués aprovat reubicar-la en un altre indret de la ciutat. Aquesta situació es perllongà fins al maig de 2014, quan l'ajuntament es va posar en contacte amb Benet Rossell i el seu equip per a estudiar una nova ubicació per a l'escultura.
El març de 2015 l'ajuntament i Benet Rossell anunciaren que L'arbre paer s'ubicaria a la plaça d'en Bores, l'entrada principal dels Camps Elisis. Abans de la seva reubicació, l'escultura fou restaurada.

## Referències

* ↑ paeria.es. «LArbre Paer de Benet Rosell, a la plaça Bores». [Consulta: 4 març 2018].
* ↑ «'L'Arbre Paer' tornarà a aixecar-se». Diari Segre, 21-05-2014. [Consulta: 5 març 2018].
* ↑ paeria.es. «LArbre Paer lluirà a la plaça Bores per esdevenir una de les imatges icona de la ciutat». [Consulta: 5 març 2018].
* ↑ «Restauraran 'L'arbre paer' abans de 'replantar-lo' a la plaça Bores». [Consulta: 5 març 2018].
# Reitzia

Reitzia és un gènere monotípic de plantes de la família de les poàcies. La seva única espècie: Reitzia smithii Swallen, és originària del Brasil.
Fou descrit per Jason Richard Swallen i publicat a Sellowia 7: 7. 1956.

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 29 gener 2010].
* ↑ «= Reitzia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 20 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Grassbase - The World Online Grass Flora
# Zygmund Zaleski

Zygmund Zaleski (Minsk, 21 d'octubre de 1885 - Bucarest, 23 de març de 1945), conegut també com a Sigismondo o Sigismundo Zaleský, fou un baix-baríton polonès.
Va cantar molt a La Scala però no va deixar cap registre. La Temporada 1934-1935 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Dades». esdf-opera. [Consulta: 28 febrer 2018].
* ↑ «Dades» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 26 de setembre 2017. [Consulta: 28 febrer 2018].
* ↑ «PETAR RAIČEV» (en croat). opera.hr.
* ↑ Karl-Josef Kutsch; Leo Riemens Großes Sängerlexikon. Walter de Gruyter, 1 gener 2004, p. 3454–. ISBN 978-3-598-44088-5.

## Enllaços externs

* Fotografia
# Lady of the Tropics

Lady of the Tropics és una pel·lícula americana dirigida per Jack Conway el 1939, produïda per la Metro-Goldwyn-Mayer.

## Argument

William Carey (Robert Taylor), un estatunidenc de pas per Saigon, troba una jove misteriosa, Manon (Hedy Lamarr). Va acompanyada d'un francès, Delaroche, que li ha de procurar un passaport per poder deixar el país. El seu visat és tanmateix refusat. En una vesprada passada junts en un bar i als carrers de Saigon, Carey s'enamora de Manon. No se'n va amb el seu vaixell, per intentar trobar-la. Quan la troba, descobreix que és promesa en matrimoni amb un príncep local. Després, la porta a Saigon i es casa amb ell. Entretant, havia donat igualment la seva promesa de matrimoni a Delaroche. Després del matrimoni, les autoritats franceses es neguen sistemàticament a donar un passaport a Manon, impedint a la parella anar-se'n del país. Ja no tenen diners. Manon trobarà Delaroche, perquè William pugui treballar, ja que arreu és refusat.
Delaroche li troba una feina a Carey en una plantació de cautxú, per tal d'allunyar-lo de Saigon. Carey no comprèn la maniobra. Manon s'ha d'exhibir amb Delaroche a l'òpera, en una representació de Manon Lescaut. A canvi, li dona un passaport. Quan Carey torna, rep una carta anònima de Delaroche i descobreix que Manon era amb aquest home a l'òpera. Pensant que Manon l'ha traït, la repudia i se'n va a casa de Delaroche per matar-lo. Per tal de salvar el seu espòs, Manon arriba abans que William a casa de Delaroche i el mata. Es refugia a casa de la seva cosina Nina, on es suïcida, pensant que mai tornarà a veure William. Havent descobert l'homicidi de Delaroche i el verdader amor de la seva esposa, William va amb Manon a casa de Nina i vol portar-lo als Estats Units. Assabentant-se que no la rebutja, Manon mor feliç als braços de William.

## Repartiment

* Robert Taylor: William 'Bill' Carey
* Hedy Lamarr: Manon deVargnes Carey/Kira Kim
* Joseph Schildkraut: Pierre Delaroche
* Gloria Franklin: Nina
* Ernest Cossart: Pare Antoine
* Mary Zimbalist: Dolly Harrison
* Charles Trowbridge: Alfred Z. Harrison
* Frederick Worlock: Coronel Demassey
* Marguerita Padula: Madame Kya
* Cecil Cunningham: Comtessa Berichi
* Natalie Moorhead: Sra. Hazlitt
I, entre els actors que no surten als crèdits:
* Frank Puglia: L'empleat del telègraf
* Charles Halton: El director de la fàbrica de cautxú

## Nominacions

* 1940. Oscar a la millor fotografia per Norbert Brodine

## Referències

* ↑ «Lady of the Tropics» (en anglès). The New York Times.
# Regnitzlosau

Regnitzlosau és un municipi de l'estat alemany de Baviera, que forma part del districte de Hof, a la regió administrativa d'Oberfranken.

## Enllaços externs

* Web Oficial (en alemany)
# Hajiwah

Hajiwah fou un estat tributari protegit de l'Índia del tipus zamindari al districte de Multan, tahsil de Mailsi al Panjab. Fou posseït per la família Khakwani de Multan i tenia una superfície de 243 km². El nom de la família derivaria de khakar, una vila prop d'Herat, o per un sistema de cacera (khok); la família va aparèixer a Multan com a companys d'Humayun; un membre de la família, Ali Muhammad Khan, fou subadar de Multan sota Ahmad Shah Durrani (després del 1747) però fou deposat el 1767; sota Muzaffar Khan, Haji Ali Muhammad Khan, un membre d'una branca segona de la família fou governador de Sikandarabad i el seu fill Mustafa Khan, fou kardar d'un dels Sawan Mals i va donar suport als britànics durant la revolta de Mul Raj, i el 1857 va fer diversos serveis als britànics com tahsildar de Mailsi i va rebre donacions de terres que va unir a les que ja tenia a l'est de Masili; per irrigar aquestes terres va construir el canal d'Hajiwah que a la seva mort el 1869 va ser acabat pel seu fill Ghulam Kadir Khan; aquest va rebre més terres el 1880 i li foren confirmades el 1886; el govern es va fer càrrec del canal el 1888 i va segur un litigi fins que el 1901 el consell privat va donar la raó a Ghulam (que havia mort el 188?) i el va reconèixer com a propietari del canal però la seva direcció va restar en mans dels britànics. A la mort de Ghulam els seus dominis van passar als seus fills Muhammad Yar Khan, Ahmad Yar Khan, Hafiz Khuda Bakhsh Khan, i Hafiz Hamid Yar Khan.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# El Camino Real Charter High School

El Camino Real Charter High School (també conegut com ECR o Elco) és un centre d'educació secundària estatunidenc situat al districte de Woodland Hills, a la zona de la Vall de San Fernando de la ciutat de Los Angeles. L'institut, fundat el 1969, va ser dissenyat per a emular un petit campus universitari, amb un gran quad central i una política de campus obert. ECR acull estudiantat de Woodland Hills i West Hills, així com d'altres àrees del districte.
El desembre de 2010, el professorat i el personal d'administració i serveis d'El Camino Real High School van votar a favor que es convertís en una escola concertada. Aquest canvi va entrar en vigor a la tardor de 2011.
L'equip Academic Decathlon de l'escola va guanyar títols nacionals els anys 1998, 2001, 2004, 2005, 2007, 2010, 2014 i 2018.
La Junior Engineering Technical Society (JETS) promou l'interès per l'enginyeria, la ciència, les matemàtiques i la tecnologia entre l'estudiantat i els proporciona l'oportunitat de treballar en equips d'enginyeria professionals i experiències en la resolució de problemes. L'equip participa a la competició TEAMS (Test of Engineering Aptitude, Mathematics, and Science) que té lloc anualment al març i està organitzada i patrocinada per la Viterbi School of Engineering de la Universitat del Sud de Califòrnia.

## Referències

* ↑ El Camino Real Senior High in WOODLAND HILLS, CA | Best High Schools | US News
* ↑ Academic Decathlon National Champions Arxivat March 6, 2008, a Wayback Machine.
* ↑ «Viterbi». Arxivat de l'original el May 3, 2007. [Consulta: May 27, 2007].
* ↑ JETS 2010 National Rankings, for the 11th/12th grade category.