OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vilar

* Per a altres significats, vegeu «Vilar (desambiguació)».
Un vilar, durant l'edat mitjana, era una agrupació d'habitatges que acabaven formant un llogaret però amb un sistema de poblament semidispers. Comprenia, a més, una àrea d'influència en camps, horts, pastures o boscos que estiguessin lligats al poblament. Fou un tipus d'hàbitat fonamental durant el període medieval. En general, es pot definir com:
| « | La paraula vilar defineix […] un tipus determinat d'hàbitat […] és un llogaret, un establiment humà format per poques famílies, de dues a tres a unes vuit o, com a màxim, unes deu o dotze. Generalment depenia d'un lloc més important […] on hi havia un parròquia | » |
| — Jordi Bolòs |||
Els vilars sorgiren com a subdivisió progressiva dels antics territoris de les vil·les romanes, les quals havien perdurat durant la tardoantiguitat, sorgint diferents nuclis de població nous. No obstant això, ambdues denominacions convisqueren un temps; dins d'una vil·la existien diversos vilars, i alguns d'ells podien acabar superant la vil·la en importància demogràficament.
Aquest tipus d'hàbitat va anar desapareixent progressivament a la Catalunya Vella fruit dels nous processos de poblament que es donen a partir de l'any 1000, principalment l'encastellament i l'ensagrerament, i molts vilars acaben reconvertits en pobles o en masos. Les vil·les també desapareixen després de l'any 1000 ran d'aquest fenomen. És possible que la feudalització provoqués la transformació de molts dels vilars; alguns acabaren convertits en quadres dirigides per la baixa noblesa.
El mas, com s'ha esmentat, fou l'hereu més directe del vilar, que en molts casos acabà substituint-lo, però també pogué donar-se la possibilitat que els masos nasquessin com subdivisions del vilar, emmarcat dins d'un procés paral·lel de desforestació i rompuda de terres, ampliant el terreny cultivable. Els masos suposaren la difusió d'un hàbitat ben dispers i tingueren una gran importància en l'ordenació agrària i territorial, alhora que eren la base de cobrament dels drets senyorials. Alhora, el mot vilar es mantingué amb una significació geogràfica i toponímica. S'afirma que, això no obstant, el sistema d'hàbitat semidispers dels vilars perdurà al llarg de tota l'edat mitjana (i en alguns casos fins a l'actualitat) als Pirineus.

## Referències

* 1 2 Bolòs, 2000, p. 263-264.
* 1 2 Bolòs, 2004, p. 250.
* ↑ Sabaté, 1997, p. 61-62.
* ↑ Sabaté, 1997, p. 63.
* 1 2 Bolòs, 2004, p. 251.
* ↑ Sabaté, 1997, p. 66.
* ↑ Sabaté, 1997, p. 65.
* ↑ Bolòs, 2004, p. 312-315.
* ↑ Sabaté, 1997, p. 69.

## Bibliografia

* Sabaté, Flocel. El territori de la Catalunya medieval: Percepció de l'espai i divisió territorial al llarg de l'Edat Mitjana. Barcelona: Fundació Salvador Vives i Casajuana, 1997.
* Bolòs, Jordi. Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Barcelona: Edicions 62, 2000.
* Bolòs, Jordi. Els orígens medievals del paisatge català: l'arqueologia del paisatge com a font per a conèixer la història de Catalunya. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2004.

## Vegeu també

* Vil·la
* Mas
# Pinarejos

Pinarejos és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 242 | 207 | 191 | 173 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Arbyrd

Arbyrd és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 528 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Arbyrd tenia 528 habitants, 230 habitatges, i 143 famílies. La densitat de població era de 203,9 habitants per km².
Dels 230 habitatges en un 23,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,7% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 37,4% no eren unitats familiars. En el 34,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 17% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 27,1% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.438 $ i la renda mediana per família de 28.929 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.432 $ mentre que les dones 16.563 $. La renda per capita de la població era de 12.504 $. Entorn del 14,3% de les famílies i el 23,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Arbyrd». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Arbyrd». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Necròpolis de Can Canyís

* «Can Canyís» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Mas Canyís (Banyeres del Penedès)».
La necròpolis de Can Canyís és un jaciment arqueològic iber situat a Banyeres del Penedès, al Baix Penedès. Segons els estudis realitzats, pot datar-se al voltant dels segles VI i V aC. Es tracta del sector de l'àrea arqueològica de les Masies de Sant Miquel que ha estudiat més a fons, a partir dels seus materials.

## Descripció

Les estructures posades al descobert durant la realització d'obres en les finques en diverses èpoques i els treballs de delimitació arqueològica duts a terme han posat de manifest que es tracta d'un conjunt arqueològic d'una extensió i qualitat excepcional, tant per l'estat de conservació de les estructures del poblat com per la riquesa i abundància del material recuperat a la zona de la necròpolis. A banda del bon estat de conservació i de la gran extensió de l'àrea arqueològica, cal esmentar la seva importància científica. Tot i que una petita part de la necròpolis va ser destruïda als anys seixanta, el material recuperat mostra que es tracta d'una de les necròpolis ibèriques més importants de Catalunya, juntament amb les d'Ullastret o les del Baix Ebre.
La seva importància augmenta amb el fet que es pot relacionar directament amb una zona d'hàbitat, el que és molt infreqüent en el món ibèric, considerant que poques necròpolis poden associar directament amb un poblat localitzat. Aquesta associació directa amb un assentament que ocupa una gran superfície (d'uns 70.000 m²) i té una vida molt llarga (segles V - segle ii aC) fa evident l'existència de més tombes, considerant que les de localitzades als anys 1960 corresponen a un segment molt petit de la població que hauria ocupat l'assentament.
L'extensió del poblat i el seu excepcional estat de conservació amb estructures que poden arribar a 3 m d'alçada indiquen que es tracta d'un dels poblats més grans i més ben conservats de Catalunya. A més, obre unes perspectives immenses de cara a la recerca i la recuperació per a la vista pública d'aquest jaciment.
Finalment, la vil·la romana i la construcció de l'ermita revelen una perduració de l'ocupació de la zona al llarg dels segles, que proporciona un valor afegit al jaciment.

## Vegeu també

* Mas Canyís

## Referències

* ↑ bienes.info, BOE, 80, 3 d'abril de 2001
# Prototipus de carrers del Rost

El Prototipus de carrers del Rost és una tipologia d'obra d'Alella (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Element urbà. El barri del Rost deu el seu nom a la inclinació dels carrers. Es tracta d'un nucli de població molt característic, gairebé exclusivament per als vianants, degut fonamentalment a la poca amplada dels carrers, als pendents, rampes i escales, que han de salvar els forts desnivells. Aquest conjunt de carrers se situa pràcticament al centre del nucli urbà, a la dreta de la carretera del Masnou a Granollers. Pràcticament no hi ha cap construcció nova, i les seves cases són de les més antigues del poble -sense tenir en compte els masos aïllats-. Algunes cases presenten el seu pati frontal a l'altra banda del carrer.

## Referències

* ↑ «Prototipus de carrers del Rost». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Linzor

El Linzor és un estratovolcà que es troba a la frontera entre Xile i Bolívia. El seu cim s'eleva fins als 5.680 msnm. Prop seu hi ha la Laguna Colorada i el Cerro del León.
Des de finals de l'Oligocè la subducció de la placa de Nazca sota la placa sud-americana ha provocat el vulcanisme a l'extrem occidental d'Amèrica del Sud, inclosa la formació de la Zona Volcànica Central. Les roques predominants són l'andesita i la dacita, i estan datades del Plistocè-Holocè. S'hi ha trobat un santuari inca.

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Linzor» (en anglès). [Consulta: 30 abril 2024].
* 1 2 3 Godoy, Benigno; Wörner, Gerhard; Kojima, Shoji; Aguilera, Felipe; Simon, Klaus; Hartmann, Gerald «Low-pressure evolution of arc magmas in thickened crust: The San Pedro–Linzor volcanic chain, Central Andes, Northern Chile». Journal of South American Earth Sciences, vol. 52, 01-07-2014, pàg. 24–42. Bibcode: 2014JSAES..52...24G. DOI: 10.1016/j.jsames.2014.02.004.
* ↑ Besom, Thomas. Inka Human Sacrifice and Mountain Worship: Strategies for Empire Unification (en anglès). UNM Press, 2013-04-15, p. 12. ISBN 9780826353085.
# Acacia davyi

Acacia davyi és una espècie de planta de la subfamília de les Mimosoideae dins el grup de les Lleguminoses que es distribueix des del sud d'Àfrica tropical fins al sud d'Àfrica. És un arbre perenne que es troba a pasturatges i a la sabana, sovint on hi ha majors precipitacions a les zones muntanyoses associades a bosc de muntanya. Són arbres que presenten adaptacións a la sequera i a l'herbivorisme presentant fulles molt reduïdes fins i tot amb tendència reduir-se fins a espines.

## Descripció

És una planta de port arbori que pot fer fins a 2-3 metres d'alçada, l'escorça és de suro, de color marró clar, amb presència d'estípules espinescents, les espines estan lleugerament corbades i poden fer fins a 5 cm de llarg.
Les fulles normalment tenen uns 18 parells de pinnes cada una de les quals duu uns 25 a 44 parells de folíols d'uns 1 x 5 mm i d'un color verd brillant. Amb pecíol d'1 cm de llarg que en el cas de ser-hi present hi és només en l'últim parell basa l de folíols.
Les flors es troben reunides en caps globulars de color groc brillants que apareixen del Nov-Març. El fruit és un llegum, llarg i estret en grups, finament corbats i d'uns 10 cm de llarg i finament endurit.

## Enllaços externs

* JSTOR|Global Plants
# Pontin

El pontin, pounti o pontard (farçon o farçum al nord de l'Avairon) és un pastís de carn occità típic sobretot a la cuina alvernesa. Es compon de carn picolada, de farina i d'ous, i és farcit de prunes seques disposades en una filera. Aquest plat permetia d'aprofitar les restes de carn. Es serveix calent o tebi. Amb el que queda, quan està fred, es talla a llesques que es fregeixen i se serveixen calentes, típicament amb lletuga o un mesclum o encara amanida verda. És originari de Cantal mes també de la Corresa.

## Referències

* ↑ Andraud, Alexandre. Paysan et maître d'école : mémoires d'un pays au pied du Puy Mary (en francès). Nonette: Editions Créer, 1995. ISBN 2-909797-04-X.
* ↑ «La recette du pounti, spécialité aveyronnaise et auvergnate» (en francès). Gourmandise sans frontières, 08-12-2011. [Consulta: 20 gener 2021].

## Enllaços externs

* «Le pounti (recepta)» (en francès).
# Anna Myrberg

Anna Myrberg (Norberg, 9 de maig de 1878 - Estocolm, 1 d'abril de 1931) va ser una autora, poetessa i lletrista sueca.

## Carrera

Molts dels escrits d'Anna Myrberg apareixien sota el pseudònim de Svarta Masken ("La Màscara Negra"). Després d'estudiar fotogravat, va trobar treball en un estudi de fotografia i en un diari d'Estocolm. El seu debut com a poeta va ser amb la col·lecció de 1919 Svarta Maskens Dårdikter ("Poemes idiotes de la Màscara Negra"). Va publicar diversos volums de poesia i humor, entre els quals s'inclouen dos llibres sobre Willy Anderson, un jove del sud d'Estocolm. El segon d'aquests dos llibres va ser portat al cinema amb la pel·lícula de 1929 Ville Andersons Äventyr ("L'aventura de Willy Anderson"). També va participar amb articles i poemes a la revista d'humor sueca Kasper.
Myrberg va escriure les lletres d'algunes cançons famoses, com Lördagsvalsen ("El vals del dissabte") i Livet I Finnskogarna ("Vida en els boscos finesos"). Els seus treballs van ser gravats als Estats Units per Gustav Fonandern, Arvid Franzen i Olle i Gråthult (Hjalmar Peterson) i la seva orquestra. Hjalmar Peterson va publicar els seus escrits en els seus cancioners.
L'any 1972 l'actor suec John Harryson va gravar un àlbum sobre la comèdia antiga sueca, amb tres cançons de Svarta Masken: Bröllopet i Flänga, Lördagsvalsen i Stora fötter.

## Lletres destacades

* Bröllopet i Flänga
* Livet i Finnskogarna
* Lördagsvalsen
* Turalleri-Turallera

## Referències

* ↑ Ville Andeson blir pracktisk
* ↑ Volum 5
* ↑ Índexs de cançoners
* ↑ John Harrysson sjunger bondkomikernas visor

## Enllaços externs

* Anna Myrberg a Victor Records (anglès)
* Livet i Finnskogarna a YouTube
* Turalleri-Turallera
* Anna Myrberg a la Biblioteca Nacional de Suècia (suec)
* Anna Myrberg a la Internet Archive (anglès)
# Nimono

Nimono (en japonès: 煮物) designa un tipus de cocció a foc lent i, per extensió, els plats que es fan utilitzant aquesta tècnica a la gastronomia japonesa. El nimono es prepara generalment bullint els ingredients amb un brou aromatitzat amb sake, salsa de soia i una mica d'edulcorant, fins que els ingredients absorbeixen el suc o aquest s'evapora.
Els ingredients base més comuns per preparar un nimono són les verdures, peixos, mariscs, o el tofu, sols o combinats els uns amb els altres. El brou que es fa servir per bullir el nimono és generalment el dashi. A més del sake i la salsa de soia, el brou es pot aromatitzar amb mirin, sucre, sal, vinagre, miso o qualsevol altre condiment. Per a la cocció s'utilitza un recipient que es pugui tancar per permetre una cocció uniforme dels ingredients.

## Tipus de nimono

* Misoni (味噌煮), o misodaki (味噌炊き): peix o verdures, cuits en una barreja de miso i dashi.
* Nikujaga (肉じゃが): vedella i estofat de patates, aromatitzat amb soia dolça.
* Nizakana (煮魚): peix sofregit a foc lent amb brou de dashi, i miso de vegades. També és conegut com a nitsuke (煮付け). El plat apareix per primera vegada en llibres de cuina a principis del segle xviii.
* Kakuni (角煮): cansalada marinada en soia, mirin i sake, amb ous bullits sencers i rave blanc. La variant d'Okinawa que fa servir awamori, salsa de soia i miso, és conegut com a rafuti.
* Sōki (ソーキ): costelles de porc estofades, servides sovint amb una sopa de fideus xinesos.
* Nishime (煮染め): verdures cuites a foc lent en salsa de soia fins que el suc gairebé hagi desaparegut.

## Referències

* ↑ Smith, Kat. «All About Nimono, the Japanese Home Cooking Technique of Simmering Vegetables» (en anglès). One Green Planet, 03-10-2017. [Consulta: 13 novembre 2021].
* ↑ maki. «Japanese Cooking 101, Lesson 3: Nimono (simmered dish) basics» (en anglès), 25-03-2013. [Consulta: 13 novembre 2021].

## Bibliografia

* Hosking, Richard. At the Japanese Table. (en anglès). New York: Oxford University Press, 2000. ISBN 9780195909807. OCLC 44579064. LCCN 00058458.
* Ashkenazi, Michael; Jacob, Jeanne. The Essence of Japanese Cuisine: An Essay on Food and Culture. (en anglès). Richmond, Surrey: Curzon Press Ltd., 2000. ISBN 9780700710850. OCLC 44937736.
# Prototskïie

Prototskïie - Протоцкие (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al delta del riu Kuban, a la vora del Protoka. És a 21 km al nord de Poltàvskaia i a 91 al nord-oest de Krasnodar. Pertany a l'stanitsa de Txeburgólskaia.
# Linària origanifòlia

La linària origanifòlia, cotó, llinària o llinària de cingle (Chaenorhinum origanifolium) és una planta que viu a les escletxes de les pedres calcàries des de la vora del mar fins a l'estatge subalpí dels Pirineus, és una planta perenne, ramificada i força polimorfa, de fulles lanceolades o una mica ovades i inflorescències laxes. Les flors, de color i mida variable, tenen un asperó dret on s'acumula el nèctar. El fruit és una capsa ovoide que s'obre per porus apicals.

## Referències

* ↑ «Linària origanifòlia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Història natural dels Països Catalans, «Plantes superiors».
# Agrobacterium rhizogenes

Agrobacterium rhizogenes és un bacteri del sòl gram negativa. En la rizosfera, les plantes poden patir ferides per motius mecànics o per l'atac de patògens. Com a reacció a aquestes ferides, la planta segrega compostos fenòlics, com la acetosiringona, que atreuen bacteris. Sota aquestes condicions, certs gens bacterians s'expressen el que porta a la transferència de segments d'ADN del bacteri a les cèl·lules de la planta. Després de la integració i expressió aquests gens produeixen un fenotip particular anomenat "arrel pilosa".
Aquesta propietat d'A. rhizogenes permet la seva utilització com a vector per a realitzar transformació genètica de plantes per a l'obtenció d'arrels transgèniques. El cultiu posterior d'aquestes arrels genèticament transformades permet al seu torn la producció comercial de certs metabòlits secundaris que se sap que la planta produeix.

## Referències

* Otani, M., Mii, M., Handa, T., Kamada, H. and Shimada, T. «Transformation of sweet potato (Ipomoea batatas (L.) Lam.) plants by Agrobacterium rhizogenes». Plant Science, 94, 1–2, 1993, pàg. 151–159.
* Van de Velde, W., Mergeay, J., Holsters, M. and Goormachtig, S. «Agrobacterium rhizogenes-mediated transformation of Sesbania rostrata». Plant Science, 165, 6, December 2003, pàg. 1281–1288.
* Intrieri, M. C. and Buiatti, M. «The Horizontal Transfer of Agrobacterium rhizogenes Genes and the Evolution of the Genus Nicotiana». Molecular Phylogenetics and Evolution, 20, 1, July 2001, pàg. 100–110.
# Courtesoult-et-Gatey

Courtesoult-et-Gatey és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 62 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Courtesoult-et-Gatey era de 62 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 47 habitatges, 30 eren l'habitatge principal de la família, 15 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 47 habitatges eren cases. Dels 30 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 3 tenien tres cambres, 6 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Courtesoult-et-Gatey el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 12 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 12 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 36 persones, 25 eren actives i 11 eren inactives. De les 25 persones actives 24 estaven ocupades (15 homes i 9 dones) i 1 aturada (1 home). De les 11 persones inactives 2 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Courtesoult-et-Gatey hi havia 7 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 328 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Courtesoult-et-Gatey a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Courtesoult-et-Gatey a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Plotínne

Plotínne (en (ucraïnès): Плотинне, en rus: Плотинное, Plotínnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 663 habitants. Pertany al districte de Bakhtxissarai. Fins al 1945 la vila es deia Gavro i fins al 1962 Otràdnoie.

## Població

Segons les dades del 2001 la composició de la població de la vila de Plotínne d'acord amb la llengua que empren és la següent:

## Referències

* ↑ «Учь азиз дюрбеси (Айвовое / Эфендикой, АР Крым)». IMUSLIM. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 3 octubre 2014].
* ↑ Встречается также написание Коджа-Сала
* ↑ «Розподіл населення за рідною мовою, Автономна Республіка Крим». Державна служба статистики України. Arxivat de l'original el 2013-06-26. [Consulta: 26 octubre 2014].
# Arakida Reijo

    En aquest nom japonès, el cognom és Arakida.
Arakida Reijo (japonès: 荒木田 麗女), de pseudònim Arakida Takako (1732 - 1806) fou una escriptora japonesa. Amb set anys memoritzà les obres de Confuci i Menci que el seu germà li llegia. El pare, un monjo del santuari d'Ise, no estava a favor de la cultura a les dones. El seu oncle era amant de la literatura i va adoptar-la amb 12 anys. Així es va dedicar completament a l'estudi de la literatura xinesa. A 17 anys va anar a Osaka i va estudiar poesia japonesa. Més tard va completar els estudis a Kyoto. Els 24 o 25 anys es va casar amb Yoshishige Iemasa, també afeccionat a les lletres.
Va escriure obres històriques i narratives. Entre elles hi ha Tsuki no yukue (A on va la lluna) i Ike no mokuzu (Herbes flotants a l'estany) de 1771. Aquesta última obra és la història novel·lada que segueix el sistema anomenat “Shi-Kagami” (Els quatre miralls), però els seus detalls que descriuen la vida cortesana no es corresponen a l'època que vol narrar sinó a períodes anteriors. De totes maneres és admirable el treball d'investigació que va realitza en tan poc temps i els seus coneixements lingüístics, de la literatura japonesa i de literatura xinesa. Consta de catorze volums i es va fer en quaranta dies. Una dona modesta com el seu títol reflexiu ens vol dir i relacionat amb la poesia del final de l'obra (¿Com semblarà el cor dels estanys tan poc profund sobre les seves ones, ajustades unes contra les altres?).
Per la seva mort va escriure aquest haiku:
| « | Kiyuru ni ya Koto-no-ja no tsuyu nobe no yuki | ¡O cos que desapareix, ruixim sobre fulles de paraules, neu en els marges dels camps! | » |

## Bibliografia

* González Porto-Bompiani (coord). Diccionario de autores, vol I. Montaner y Simón,S.A. 1963. Nº Registre:M 3843-63. Depósito Legal:B 20872-63(I)
* González Porto-Bompiani (coord). Diccionario literario, vol VI. Montaner y Simón,S.A. 1959. Depósito Legal:B 1.352-1959.
* Japan encyclopedia