OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teodor Suau i Puig

Teodor Suau i Puig (Palma, 6 de juny de 1947) és un prevere, canonge, professor i escriptor balear.
Estudià al Seminari Diocesà de Mallorca, i després d'un curs a la Universitat de Friburg de Brisgòvia, amb l'aprenentatge de la llengua alemanya, es llicencià en estudis bíblics al Pontificium Institutum Biblicum in Urbe. Fou ordenat sacerdot el 13 de juny de 1971. Durant la seva trajectòria sacerdotal, exercí com a vicari de la Parròquia de l'Encarnació de Palma (1974-1977), Consiliari Diocesà del MUEC (1976-1980), Superior (1977-1980) i Rector (1980-1990) del Seminari Major de Mallorca, Vicari de la Parròquia de Sant Miquel de Palma (1990-2005), i finalment, va començar el seu ministeri com a canonge de la Seu el 23 de desembre de 2002. Dins del Capítol, exercí els càrrecs de vicepresident i prefecte de litúrgia, a més de Director de la Residència Sacerdotal de Sant Pere i Sant Bernat. El 2017 fou nomenat Degà de la Catedral de Mallorca, substituint a Mn. Joan Bauzà Bauzà, després de set anys en el càrrec. En l'àmbit de la docència, exercí com a professor del Centre d'Estudis Teològics de Mallorca (CETEM), i també fou Director del CETEM durant diversos períodes, entre el 1990 i el 2013.

## Publicacions

* Llibre de les celebracions litúrgiques de la Santa Església Catedral Basílica de Mallorca (2014)
* Catedral de la eucaristía: Miquel Barceló en la Capilla del Santísimo, amb Mercè Gambús Saiz i Llorenç Tous (2007)
* Sant Joan, l'útim profeta (2005)
* Fent camí (2004)
* Abrahán, el hombre del camino (2002)
* Abraham, l'home del camí (2002)
* La gerra ran del camí (1998)
* El cántaro junto al camino (1998)
* Mujeres en el evangelio de Marcos: de la servidumbre a la fe (1996)
* Al final, l'amor (1996)
* Més important que la meta és el camí (1994)
* Abadia de Montserrat (1994)
* Aprendre a viure (1992)
* Germana dels ulls tranquils (1991)
* La Tomba buida: segona part de l'Evangeli de Marc (1990)
* Catedral de la eucaristía: Miquel Barceló i la Capella del Santíssim, amb Mercè Gambús Saiz i Llorenç Tous (2007)

## Referències

* ↑ D., R. «Teodor Suau es el nuevo deán de la Seu». Última Hora, 07-10-2017 [Consulta: 10 abril 2021].
* ↑ «Teodor Suau, nuevo decano de la catedral de Mallorca». Revista Ecclesia, 10-04-2017 [Consulta: 10 abril 2021].
* ↑ Hernández Jaume, Josep Lluís «Centre d'Estudis Teològics de Mallorca (CETEM)». Diccionari d’historiografia catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ «Teodor Suau i Puig». Dialnet. [Consulta: 10 abril 2021].
# Zimasa

Zimasa és un complex d'enzims que catalitza la glicòlisi i la fermentació del sucre a etanol i diòxid de carboni. Es presenta de manera natural en els llevats. L'activitat de la zimasa varia entre les soques de llevats.
Zymase (nom en anglès de la zimasa) és també el nom comercial de la droga pancrelipasa.
La zimasa va ser aïllada primer el 1897 pel químic i Premi Nobel Eduard Buchner en un experiment de laboratori en les cèl·lules dels llevats morts demostrant així que no es necessitaven les cèl·lules vives per la fermentació.
El químic Sir Arthur Harden va dividir, el 1905, la zimasa en dues varietats (dialitzable i no dialitzable).

## Referències

* ↑ Angelova, A.I.; Karadjovb, G.I.; Roshkovaa, Z.G. «Strains selection of baker's yeast with improved technological properties». Food Research International. Elsevier, 29, 3-4, 1996, pàg. 235-239. DOI: 10.1016/0963-9969(96)00030-0.
# Hentaigana

Els hentaiganes (変体仮名) són formes alternatives d'escriure els kanes. Històricament, són els manyoganes, que permeten de representar una mateixa síl·laba mitjançant diferents kanjis que es varen anar simplificant i van donar lloc a formes cursives alternatives dels kanes. Els hentaiganes es podien fer servir més o menys indistintament amb els hiraganes equivalents fins al 1900, any en què es va estandarditzar el sil·labari hiragana de tal manera que solament un caràcter representés una mora.
La "n sil·làbica" del hiragana (ん) prové d'un hentaigana que representava el so /mu/. La reforma ortogràfica del 1900 va separar els dos usos, especificant que む sols es faria servir per a /mu/ i ん per a la /n/ de final de síl·laba. Anteriorment, en absència d'un caràcter per a la /n/ de final de síl·laba, el so s'escrivia (encara que no es pronunciés) igual que /mu/, i els lectors havien de resoldre l'ambigüitat pel context. Això mateix passa actualment amb diverses paraules en què la u dels 'mores' es debilita fins al punt de no pronunciar-se.
Els hentaiganes es consideren obsolets en l'escriptura moderna, però encara es fan servir en determinats casos. Per exemple, moltes botigues de soba (pasta) fan servir els hentaiganes per a escriure kisoba en els cartells. També es fan servir en alguns documents manuscrits formals, sobretot en els certificats emesos per grups culturals clàssics japonesos (com escoles d'arts marcials tradicionals, grups de protocol, grups d'estudis religiosos, etc.). A més, els hentaiganes s'empren a vegades en les reproduccions de textos clàssics japonesos. Es podria dir que els hentaiganes s'usen en japonès de forma similar a com es fa servir l'escriptura gòtica en els idiomes d'escriptura llatina per a donar al text un toc antic. Tanmateix, la majoria de la població japonesa no pot llegir els hentaiganes i tan sols en pot reconèixer uns pocs caràcters per llur ús comú en els cartells o pel context.

## Llista incompleta de caràcters hentaiganes

* 以（い）i
* 江（え）e
* 於（お）o
* 可（か）ka
* 記（き）ki
* 古（こ）ko
* 志（し）shi
* 春（す）su
* 多（た）ta
* 奈（な）na
* 能（の）no
* 者（は）ha
* 由（ゆ）yu
* 連（れ）re
* 路（ろ）ro
* 王（わ）wa
# Muhàmmad ibn Alí ibn Xaddad

Izz-ad-Din Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad ibn Alí ibn Xaddad al-Halabí, més conegut simplement com a Ibn Xaddad, fou un historiador sirià nascut a Alep el 1217 i mort al Caire el 1285. Va haver de fugir a Egipte per la invasió dels mongols a Síria del nord el 1261 i allí va escriure una notable topografia històrica de Síria i la Jazira.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn Shaddād".
# Elisabeth Galí i Camprubí

Elisabeth Galí i Camprubí, més coneguda com a Beth Galí (Barcelona, 1950), és una dissenyadora, arquitecta i paisatgista catalana. La seva obra es vincula estretament a Barcelona.

## Trajectòria

Dels seus inicis, destaquen obres realitzades amb Màrius Quintana i Joan Antoni Solanas, com el Parc de Joan Miró i la Biblioteca Joan Miró. També intervingué en diverses obres a Montjuïc, com el monument a Lluís Companys al Fossar de la Pedrera, el parc i el Sot del Migdia, la façana i nou accés al cementiri i el conjunt de nous accessos a la muntanya. Fou guardonada amb el premi FAD pel fanal Lamparaalta (1984).
Va ser coordinadora i directora de la imatge urbana del Festival de Cinema de Barcelona. Films i Directors (1987-1990), i junt amb altres autors va fer plaques i decorats de cinema al carrer, com ara la placa a la imatge que apareix aquí, que serveix per a commemorar el Manifest de Barcelona ("Nosaltres, directors de cinema, exigim com a dret moral que les nostres obres arribin a l'espectador tal com foren concebudes originàriament", amb un text lleugerament diferent en anglès).
Ha desenvolupat diversos projectes als Països Baixos, on va rebre el Premi Nacional d'Urbanisme el 1999 i va presidir el Foment de les Arts i el Disseny (FAD) entre 2001 i 2009. El 2005 va rebre la Creu de Sant Jordi.
El Museu del Disseny be Barcelona conserva dissenys de Beht Galí. Així mateix, va ser una de les dissenyadores presents a l'exposició Som aquí. Les dones en el disseny 1900-avui, organitzada per aquest museu el 2023, que recuperava les dissenyadores pioneres dels anys 1960, 1970 i 1980 a Catalunya.

## Referències

* 1 2 «Elisabeth Galí i Camprubí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Currículum de la Beth Galí a ARQA. [Consultat el 21-11-2017].
* ↑ "Manifest de Barcelona" a Museu Virtual de l'Art Públic, Ajuntament de Barcelona. [Consultat el 21-11-2017].
* ↑ "Un vestigio del desaparecido Festival de Cinema de Barcelona (1987)", d'Alex Brown, Vestigios de Barcelona, bloc, 27 gener 2013 (castellà). [Consultat el 21-11-2017].
* ↑ "La piqueta respecta l'últim rastre del Festival de Cine de Barcelona", Carles Cols, El Periódico, 2 novembre 2013. [Consultat el 21-11-2017].
* ↑ "El 'Manifest de BCN' tornarà a la rambla de Catalunya al gener", El Periódico, 24 desembre 2013. [Consultat el 21-11-2017].
* ↑ «Beth Galí: “Vull el tramvia pels tres eixos de Cerdà"». El Nacional, 25-05-2020. [Consulta: 23 març 2022].
* ↑ «Resultat de la cerca | Museu del Disseny de Barcelona». [Consulta: 16 juliol 2024].
* ↑ Dones x disseny x dones. Barcelona: Museu del Disseny de Barcelona, 2023. ISBN 9788491565598.

## Enllaços externs

* Guia temàtica: Beth Galí - Biblioteca Oriol Bohigas (Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona)
# Elizalde Beta

El motor Elizalde Beta va ser una extrapolació del motor Super Dragón, fabricat per l'empresa Elizalde, per equipar l'avió Junkers Ju 52/3m, que fabricava l'empresa CASA.
Tenia en comú amb el seu predecessor característiques com l'arquitectura motor en estrella, i les culates d'alumini, patentades per Arturo Elizalde, axis com el nombre de cilindres.

## Història

Aquest motor, no es va començar a dissenyar per l'equip de Salvador Elizalde Biada, com els anteriors, el 1939, amb la denominació oficial de 9E-C.29-775, i estava destinat als Junkers Ju 52, CASA 202 “Halcón” i Hispano Aviación HA 100 “Triana”.
Com el Super Dragón, tenia 9 cilindres en estrella, refrigerats per aire, i estava sobrealimentat, per un compressor centrífug, governat per engranatges amb una relació 8,31:1. En canvi la sortida de l'hèlix no tenia reducció. Tot això proporcionava una potència a 2.800 m de 750 CV.
En canvi, tenia un gran inconvenient: quan estava molt temps parat, s'inundava d'oli els cilindres inferiors, per una falla d'estanquitat dels aros, i costava molt tornar-lo a posar en marxa.
Durant el període de 1941 a 1950 es van entregar 150 motors per equipar els avions abans esmentats, si bé entre el 1944 al 1950. CASA va equipar 170 Junkers Ju 52 amb motors ENMASA B9-E1 "Beta".
Passat el 1951, quan Elizalde va passar a mans de l'INI, amb el nom d'ENMASA, es van continuar fabricant motors Beta amb denominacions B-1A i B-3, dels quals es van fabricar 350 motors pel Junkers Ju 52.
A pesar de tot, va ser de gran importància per mantenir en marxa tots els avions que equipava fins ben entrats els 50.

## Motors existents

* A la Llibreria L'Aeroteca de Barcelona es poden veure restes d'un motor Beta obert. Actualment ha estat cedit al museu aeronàutic de La Sénia
* Al Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya, de Terrassa, hi ha un altre exemplar exposat.

## Vegeu també

* Arquitectura dels motors de pistó
* Llista de motors d'aviació fabricats a Espanya

## Referències

* ↑ Motor História : História de la Automoción Española III : Elizalde (castellà)
* ↑ Commemoració Centenari de Precursors Motor Aviació – Període 1939-1951 (castellà)
* ↑ Miguel Vidal, Ricard. El Motor de Aviación de la A a la Z. Barcelona: L'Aeroteca, 2008, p. 32. ISBN 84-612-7902-6.

## Bibliografia

* Miguel Vidal, Ricard. El Motor de Aviación de la A a la Z. Barcelona: L'Aeroteca, 2008. ISBN 84-612-7902-6.
# Elizalde Super Dragón

El motor Elizalde Super Dragón, va ser l'últim de la sèrie de motors Dragón, fabricats per l'empresa Elizalde.
Tots ells tenen característiques en comú com l'arquitectura (motors en estrella), i les culates de bronze, patentades per Arturo Elizalde.

## Història

Aquest motor no es va començar a dissenyar fins al 1933, i estava a punt el 1936, però durant la guerra civil espanyola, va ser destruït amb tota la documentació.
Era molt semblant al Dragón IX (mateixa arquitectura i mateix nombre de cilindres), però més potent i amb reducció. La seva potència va arribar fins als 600 CV.
Es varen preveure diverses variants, com el Super Dragón MR, de 700 CV, i el Super Dragón CR, de 750 CV. Aquest últim va servir de base pel posterior Beta.

## Vegeu també

* Arquitectura dels motors de pistó
* Llista de motors d'aviació fabricats a Espanya

## Referències

* ↑ Fundació Elizalde – Motors d'aviació (castellà)
* ↑ El Motor de Aviación de la A a la Z, Pag 15, Ricardo Miguel Vidal, Pag 25, Barcelona 2101 ISBN 978-84-612-7903-6

## Bibliografia

* El Motor de Aviación de la A a la Z, Ricardo Miguel Vidal, Barcelona 2010, ISBN 978-84-612-7903-6
# Elizalde Dragón V

El motor Elizalde Dragón V pertany a la sèrie de motors Dragón, fabricats per l'empresa Elizalde per petits avions o avionetes.
Tots ells tenen característiques en comú com són l'arquitectura (motors en estrella), i les culates de bronze, patentades per Arturo Elizalde.

## Història

La sèrie Dragón es va començar a dissenyar el 1927, encara que el primer no va funcionar fins a 1929. Era el més petit de la sèrie Dragón. Portava carburador IRZ i dues magnetos Seintilla. Molt semblant al motor Mongoose britànic, també de 5 cilindres. Es va presentar amb tota la sèrie al Saló de Paris de 1932.

## Vegeu també

* Arquitectura dels motors de pistó
* Llista de motors d'aviació fabricats a Espanya

## Referències

* ↑ Motor História : História de la Automoción Española III : Elizalde (castellà)
* ↑ Fundació Elizalde – Antecedents (castellà)
* ↑ Vidal, 2010, p. 15, 24, 25.

## Bibliografia

* Vidal, Ricardo Miguel. El Motor de Aviación de la A a la Z (en castellà). Barcelona: L'Aeroteca, 2010. ISBN 978-84-612-7903-6.
# Elizabetta Gonzaga

Elizabetta Gonzaga (Màntua, 9 de febrer de 1471 - Ferrara, 28 de gener de 1526), duquessa d'Urbina, era filla de Frederic I Gonzaga, marquès de Màntua, i de Margarida de Baviera. Era, per tant, germana de Francesc II Gonzaga.

## Biografia
### Matrimoni

L'11 de febrer de 1488 es va casar amb Guidobald Montefeltro, duc d'Urbino. La parella no tingué fills a causa de l'esterilitat del marit.
Elizabetta acompanyà Lucrècia Borja a Ferrara, on la filla del papa es casaria amb Alfons I d'Este. Elizabetta era amiga i confident de la seva cunyada Isabel d'Este, casada amb el seu germà Francesc II Gonzaga.

### Fugida d'Urbino

Quan el 21 de juny de 1502 Cèsar Borja ocupà Urbino, Elizabetta era a Màntua, i hi romangué fins que la situació no es va restablir. Pogué tornar a Urbino el 1503.
El 1508 enviudà, però va poder continuar vivint a la cort d'Urbino en qualitat de duquessa mare: la seva neboda Elionor Gonzaga s'havia casat amb el nou duc d'Urbino, Francesco Maria I della Rovere. Aquest sentia un gran afecte per Elizabetta, ja que havia estat adoptat per l'oncle i marit d'ella, Guidobald Montefeltro.
El juny de 1516, Elizabetta hagué d'abandonar, de nou, Urbino, expulsada, juntament amb la cort, pel papa Lleó X, que volia donar el ducat al seu nebot Llorenç de Mèdici. Arruïnada, junt amb Elionor Gonzaga i la comtessa Emilia Pia Montefeltro, la seva cunyada, trobà refugi a Ferrara.
# Emuruangogolak

Emuruangogolak és un volcà escut actiu situat entre la Gregory Rift (la branca oriental del sistema de fractures de la Gran Vall del Rift), a Kenya.
En el seu cim compta amb una caldera de 3,5 x 5,0 km. L'última erupció coneguda va ser un flux de traquita que es va produir en 1910. Hi ha respiradors de vapor i activitat fumaròlica continua des de les fissures dins de la caldera i al llarg dels flancs del volcà. Hi ha diversos llacs maar al costat del volcà.
El cim del volcà es troba a 1.328 m d'altitud i es calcula que es va formar fa uns 38.000 anys.

## Referències

* 1 2 3 «Emuruangogolak», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.
# Emirat de Lafia

L'emirat de Lafia fou un estat històric i avui dia un emirat tradicional de Nigèria, a l'estat de Nasarawa.

## Història

La ciutat es va fundar el 1804 amb el nom de Lafia Beri Beri, al lloc d'Anane, un petit poble dels aragos, i es va convertir en la capital d'un prominent cacicat local al segle xix que van regir els seus caps amb el títol de sarkin Lafia Beri Beri. Durant el govern de Mohamman Agwé (1881-1903), el mercat de Lafia es va convertir en un dels més importants a la vall del riu Benue, i una ruta comercial es va obrir a Loko (90 quilòmetres al sud-oest), un port del riu Benue. En 1903 els britànics, que controlaven el nord de Nigèria, van reconèixer al cap Musa com el primer emir de Lafia (el nom fou canviat de Lagfia Beri Beri a només Lafia). L'emirat va formar la major part de la Divisió de la província de Benue Lafia. El 1967 la ciutat es va convertir en part de l'estat de Benue-Plateau, i en 1976 es va assignar a l'estat de Plateau.

## Governants
### Caps (Sarkin Lafia Beri Beri)

* 1804 - 1809 Dunama
* 1809 - 1814 Musa dan Jaji
* 1814 - 1819 Umar I
* 1819 - 1844 Laminu
* 1844 - 1849 Musa Gana
* 1849 - 1866 Abd Allahi Dalla dan Dunama
* 1866 - 1868 Ari dan Laminu
* 1868 - 1873 Umar II dan Abd Allahi Dalla
* 1873 - 1881 Abd Allahi Dalla Bahagu dan Ari
* 1881 - 1903 Muhamman Agwe I dan Ari

### Emirs

* 1903 - 1918 Musa dan Abd Allahi Dalla
* 1918 - 1926 Abd Allahi dan Muhamman Agwe
* 1926 - 1933 Muhammadu Angulu dan Abd Allahi Dalla
* 1933 - 1949 Muhamman Agwe II dan Abd Allahi Dalla Bahagu
* 1949 - 1952 Makwangiji Na'ali -Regent
* 1952 - 1978 Yusufu dan Musa
* 1978 - Isa Mustafa Agwa I

## Referències

* Enciclopèdia Britànica
* Worldstatesmen per Ben Cahoon
# Enric del Palatinat

Enric del Palatinat (en alemany: Heinrich von der Pfalz; en neerlandès: Hendrik van de Palts o Hendrik van Beieren) (Heidelberg, 15 de febrer de 1487 - Ladenburg, 2 de gener de 1552) fou bisbe electe d'Utrecht entre 1524 i 1529; bisbe de Worms entre 1523 i 1552 i de Freising de 1541 a 1552.

## Història

Enric era descendent de la casa de Wittelsbach i fill de l'elector Felip del Palatinat i germà del també elector Lluís V del Palatinat. Va ser bisbe d'Utrecht elegit pels capítols de la catedral. Tanmateix, no va tenir el suport de l'emperador Carles V ni del Duc Carles de Gueldre, que li van fer la vida impossible. La resistència dels ciutadans d'Utrecht va arribar fins al punt d'invitar les tropes de Gueldre a ocupar la ciutat, Enric no va tenir més remei que cercar ajut en els Habsburg, aquests van restaurar ràpidament l'ordre, però a canvi, el bisbe va haver de renunciar a les terres controlades pel bisbat. Aquesta renúncia va ser confirmada en el Tractat de Schoonhoven el 15 de novembre de 1527, i el 21 d'octubre de 1528 el bisbe Enric va jurar lleialtat a Carles V. Aquest va ser el final del bisbat d'Utrecht com a poder territorial. L'agost de 1529 el papa Climent VII va donar el poder per a la transferència de les terres i Enric va renunciar com a bisbe d'Utrecht per centrar-se en el bisbat de Worms del que havia estat nomenat bisbe des de 1523, va restaurar la residència d'estiu del bisbe a Dirmstein que havia estat desmantellada durant la Guerra dels camperols de 1525.

## Referències

* ↑ Holland under Habsburg Rule, 1506–1566, p. 75; Chapter three: The States of Holland and the Management of War
# Enric d'Orleans (1933-2019)

Enric d'Orleans (francès: Henri d'Orléans) (Woluwe-Saint-Pierre, 14 de juny de 1933 - 8è districte de París, 21 de gener de 2019), va ser un aristòcrata francès, pretendent al tron de França per la dinastia reial dels Orleans amb el nom d'Enric VII de França.
Enric d'Orleans era fill del comte de París, Enric d'Orleans i d'Isabel d'Orleans-Bragança, princesa del Brasil tenia onze germans, destacant Diana d'Orleans, duquessa de Württemberg.
Va casar-se dues vegades; amb Maria Teresa de Württemberg, amb la que va tenir cinc fills de qui es va divorciar el 1984 i amb Micaela Cousiño y Quiñones de León, filla de Luis Cousiño Sebire i d'Antonia María Quiñones de León y Bañuelos, IV marquesa de San Carlos.
Des de la mort del seu pare el 1998, va ser pretendent al tron francès i va mantenir una dura rivalitat amb el pretendent al tron per la dinastia borbona, Luis Alfonso de Borbón y Martínez-Bordiú, besnet d'Alfons XIII d'Espanya.
Durant anys estiuejà a Pollença amb la seva segona esposa.

## Referències

* «Murió Isabel Orleans y Braganza, la condesa de París», La Nación, 5 de juliol de 2003
* «´Hoy en día ser Rey significa ser como don Juan Carlos en España´» Arxivat 2008-12-08 a Wayback Machine., diariodemallorca.es, 11 de juliol de 2008
# Emília Claramunt i Cervera

Emília Claramunt i Cervera (Alcoi, 1897 - Barcelona, 1950) fou una militant anarquista valenciana, membre de la CNT.
Filla del dirigent anarquista Josep Claramunt i Creus, va ser una activista destacada durant la Setmana Tràgica del 1909 i la vaga de la Seydoux del 1910, indústria tèxtil llanera del sabadellenc barri de Gràcia. Juntament amb Balbina Pi, encapçalà la manifestació feminista i la protesta obrera en contra de l'encariment de les subsistències, durant la vaga general de 1918.

## Referències

* 1 2 Nomenclàtor. «Plaça d'Emília Claramunt». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 17 maig 2016].
# Emília (vestal)

Emília (en llatí Aemilia) va ser una verge vestal condemnada a mort l'any 114 aC per haver comès incest en diverses ocasions. Segurament formava part de la gens Emília.
Va induir dues altres verges vestals, Màrcia i Licínia, a cometre el mateix delicte. Les altres dues van ser absoltes en un primer moment, però més tard van ser condemnades pel pretor Luci Cassi Longí.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1941, p. 30.
Viccionari
# Escola Mata de Jonc

Escola Mata de Jonc és una escola de Palma, fundada el 1975 (va començar a funcionar el 1977) que va ser la primera escola de les Illes a fer tot l'ensenyament en català. És una escola privada i concertada i s'hi imparteix ensenyament infantil, primari i secundari obligatori. És regida per una fundació creada el 2001 i propugna un ensenyament en català, integrador, aconfessional i amb una línia metodològica basada en el desenvolupament de l'individu. El 2006 va rebre el Premi 31 de desembre de l'OCB.
L'escola consta d'una classe per curs (25 alumnes per classe, aproximadament), la qual cosa comporta una xifra d'uns 300 alumnes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «L'escola Mata de Jonc organitza la festa de cloenda del trentè aniversari». Vilaweb, 29-06-2007 [Consulta: 27 octubre 2015].
* ↑ «L'OCB alerta que la política de Matas ha portat les Illes a un estat d'emergència». Vilaweb, 17-12-2006 [Consulta: 24 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Escola Mata de Jonc - Lloc web oficial