OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Circumpolar

«Circumpolar» té aquests significats:
* Corrent Circumpolar Antàrtic, corrent marí
* Estel circumpolar, visió de les estrelles segons la latitud
* Cercle polar àrtic
* Cercle polar antàrtic
* Circumpolar (geobotànica), territoris propers als pols terrestres que determinen la morfologia i adaptacions de les plantes
# Collingswood

Collingswood és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 13.812 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Collingswood tenia 14.326 habitants, 6.263 habitatges, i 3.463 famílies. La densitat de població era de 3.022,6 habitants/km².
Dels 6.263 habitatges en un 25,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,2% hi vivien parelles casades, en un 13,1% dones solteres, i en un 44,7% no eren unitats familiars. En el 36,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 32,9% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 14,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.175 $ i la renda mediana per família de 57.987 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.423 $ mentre que les dones 30.877 $. La renda per capita de la població era de 24.358 $. Aproximadament el 3,8% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Collingswood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Collingswood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Collet de Contraix

El Collet de Contraix és una collada que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
Respecte al nom, «fora de Sarradé i de Colomers d'Espot, és l'única de les grans valls afluents del St. Nicolau que hi desaigua per la dreta, mentre que les altres nou valls hi venen totes per l'esquerra. D'ací el nom, valls contràries. El terme Contraig és un barbarisme introduït per enginyers i cartògrafs».
El coll està situat a 2.748,0 metres d'altitud, entre el Pic de l'Estany de Contraix (NE) i el Pic de Contraix (SO); comunica la Vall de Colieto (NO) i la Vall de Contraix (SE).

## Rutes

Ambdues rutes coincideixen amb els dos trams de l'etapa de la travessa Carros de Foc que uneix els dos refugis:
* Des del Refugi Joan Ventosa i Calvell, per la Vall de Colieto.
* Des del Refugi d'Estany Llong, per la Vall de Contraix.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 16 abril 2011].
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Collet de Contraix. [Consulta: 21/09/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Collet de Clapers

El Collet de Clapers és una collada del municipi de Pinós, al Solsonès, que assoleix els 771 m. d'altitud.
Està situat al sud-est d'Ardèvol i al nord-oest del Santuari de Pinós, al nord de l'Obaga de Pinós i a migdia de Seguers, en el vessant septentrional de la Serra de Pinós.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cisco Webex

Cisco Webex és una companyia dels Estats Units que desenvolupa i ven aplicacions de videoconferència. Va ser fundada amb el nom de WebEx l'any 1995 i es va refundar amb el nom de Cisco Systems l'any 2007. La seua seu es localitza a Milpitas, Califòrnia. El seu productes programari inclouen Webex Meetings, Webex Teams, Training Center, Event Center, Support Center, Sales Center, MeetMeNow, PCNow, Webex AIM Pro Business Edition, Webex WebOffice, i WebEx Connect. Tots els productes de Webex són part de Cisco Systems.
WebEx va ser fundada el 1995 per Subrah Iyar i Min Zhu. El primer llançament al públic en general va ser en juliol de l'any 2000. WebEx va ser inclosa, primer, en la NASDAQ del mercat nacional, i després en la NASDAQ del mercat global l'any l'any 2006.

## Vegeu també

* Zoom (software)

## Referències

* ↑ «How to Make the Most of a Conference Call».
* 1 2 «Cisco announces agreement to acquire WebEx». Cisco, 15-03-2007.
* ↑ WebEx (27 juny 2006). "WebEx selected for new NASDAQ Global Select Market". Nota de premsa. Arxivat 9 de novembre 2006 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2006-11-09. [Consulta: 11 març 2021].

## Enllaços externs

* Cisco Webex - Lloc web oficial
# Cisco (Nebraska)

Lisco és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 68 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lisco tenia 68 habitants, 35 habitatges, i 22 famílies. La densitat de població era de 45,3 habitants per km².
Dels 35 habitatges en un 17,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60% hi vivien parelles casades, en un 5,7% dones solteres, i en un 34,3% no eren unitats familiars. En el 34,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 20% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,94 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,39.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,2% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 16,2% entre 25 i 44, un 32,4% de 45 a 60 i un 32,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 57 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.750 $ i la renda mediana per família de 38.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.583 $ mentre que les dones 27.917 $. La renda per capita de la població era de 17.314 $. Aproximadament el 12,5% de les famílies i el 24,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lisco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lisco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Club Esportiu Almassora

El Club Deportivo Almassora o Club Esportiu Almassora és un club de futbol de la ciutat valenciana d'Almassora (la Plana Alta). Va ser fundat en 1914, encara que no ha tingut continuïtat. Juga els partits com a local a Las Boqueras.

## Història

El CD Almassora va ser fundat el 1913, encara que els problemes econòmics el van fer desaparèixer.
El 1949 es va refundar el club i començà a competir a la Segona regional la temporada següent, amb la presidència de Joaquín Puig. La temporada 1951/52, ja amb Joaquín Clausell de president, es va pujar a Primera regional, però els problemes financers continuaren presents i es va haver de retirar de la competició en 1958.
La temporada 1990/91 el CD Almassora esdevingué filial del CE Castelló, encara que aquest conveni només va durar un any. A principis dels noranta el CD Almassora jugava a la Tercera divisió, però va perdre la categoria amb la reestructuració de la competició. Poc després va baixar a Primera regional.
Javier Mollà és el president des de 1996. En els darrers anys s'ha consolidat la pedrera: el CD Almassorra B juga a Primera regional i compta amb diversos equips inferiors. Amb aquesta base porta diverses temporades cercant el retorn a Tercera divisió, ja que en la temporada 2006/07 van aconseguir un segon lloc que els va permetre optar per l'ascens per tercer any consecutiu. (Donant-se aquesta temporada el canvi de format de la fase d'ascens, en tractar-se de dues eliminatòries a doble partit. on va ser eliminat en la primera ronda pl Club Deportivo Utiel (0-1 i 2-1), En la temporada 2020-2012 estava en el Grup 1 de Preferent.

## Estadi

Actualment juga a Las Boqueras, amb capacitat per a 1.400 espectadors, després d'haver-ho fet anteriorment al Poliesportiu Municipal La Garrofera.

## Uniforme

* Uniforme titular: Samarreta albinegra a franges verticals, pantaló i mitges negres.

## Referències

* ↑ CD Almassora a resultados-futbol.com
* ↑ Emparejamientos en la primera eliminatoria
* ↑ Partit d'anada davant l' Utiel
* ↑ Almazora eliminado de la promoción
* ↑ CD Almassora a siguetuliga.com

## Bibliografia

* Historia del fútbol valenciano 1910-1995 (en castellà). Valencia: Aragón Ediciones, 1995. ISBN 84-605-4527-X.

## Enllaços externs

* Web oficial del CD Almassora Arxivat 2007-10-22 a Wayback Machine.
# Arts aplicades

L'art aplicada és l'aplicació de l'estètica als objectes de la vida quotidiana, és a dir, l'art que té com a objectiu principal la utilitat i la decoració, i no l'espiritual o intel·lectual. Alguns exemples d'arts decoratives són la ceràmica, el paper de paret, tapissos, mobles i metalisteria.
Segons aquest concepte les coses útils són millors si a més són belles. En aquestes arts és important que la bellesa no disminueixi la qualitat ni la utilitat del producte, al contrari del que ocorre a les belles arts, on l'estètica està per sobre de tot, i especialment de moviments com el surrealisme, que reivindiquen els objectes artístics inútils, com la llagosta - telèfon de Dalí, per exemple. Als Països Catalans les arts aplicades es van desenvolupar especialment durant el modernisme, i han estat base per al disseny industrial. Pertanyen a les arts aplicades les arts decoratives, la tapisseria, l'interiorisme, l'escenografia, l'aparadorisme, el disseny de moda (indumentària, joieria, calçat, etc.), el disseny gràfic, la publicitat, etc. Estrictament també ho és l'arquitectura, tot i que per tradició s'engloba més sovint amb les belles arts, junt amb la pintura i l'escultura.

## Referències

* ↑ Robert Cumming, Arte, editorial Espasa, 2006. ISBN 8467020970 (castellà)
* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.30. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 7 novembre 2014].

## Bibliografia

* Arts aplicades, editat per l'escola Elisava de Barcelona, 1998 (català)

## Vegeu també

* Arts decoratives
* Disseny
* Museu del Disseny de Barcelona
# Conducte auditiu intern

El conducte auditiu intern és un canal a l'os temporal del crani, que porta els nervis des de l'interior del crani cap als compartiments de l'orella interna.

## Estructura

L'obertura cap al conducte auditiu intern es troba dins de la cavitat cranial, a prop del centre de la superfície posterior de l'os temporal. La mida varia considerablement, els seus marges són llisos i arrodonits. El canal és curt (al voltant d'1 cm) i s'estén lateralment dins de l'os. En el seu extrem final hi ha les obertures per tres canals diferents, un dels quals és el conducte facial.
Conté el nervi facial i el nervi vestibulococlear o auditiu (que en l'inici del trajecte es divideix en el nervi vestibular i el nervi coclear) i l'artèria laberíntica (una branca auditiva interna de l'artèria basilar).

## Referències

* ↑ Nolla, Anna; Casals, Anna Nolla; Tàpias, Anna. La logopèdia. Editorial UOC, 2010. ISBN 978-84-9788-125-8.
* ↑ Abelló, 1992.
* ↑ Paulsen, Friedrich; Waschke, Jens. Sobotta. Atlas de anatomía humana vol 3: Cabeza, cuello y neuroanatomía (en castellà). Elsevier Health Sciences, 2018-09-25. ISBN 978-84-9113-427-5.
* ↑ Rojo, J. M. Izquierdo; Alacreu, José Barberá. Lecciones de Neurocirugía (en castellà). Universidad de Oviedo, 1992. ISBN 978-84-7468-740-8.
* ↑ Latarjet, Michel; Liard, Alfredo Ruiz. Anatomía Humana (en castellà). Ed. Médica Panamericana, 2004. ISBN 978-950-06-1368-2.

## Bibliografia

* Nieto, Carlos Suárez. Tratado de Otorrinolaringología y Cirugía de Cabeza y Cuello (eBook online) (en castellà). Ed. Médica Panamericana, 2015-07-09. ISBN 978-84-9835-514-7.
* Pere, Abelló; Quer, Miquel. Manual d'oto-rino-laringologia. Univ. Autònoma de Barcelona, 1992. ISBN 978-84-7929-458-8.
# Asclepíades (filòsof)

Asclepíades (grec antic: Ἀσκληπιάδης, llatí: Asclepiades) fou un filòsof cínic grec que va viure en els regnats de Constanci II (337-361) i Julià l'Apòstata (381-363). Ammià Marcel·lí l'esmenta juntament amb Servià i Quitó.

## Referències

* ↑ 5.Asclepiades a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 381
# Attila (ocell)

Attila és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae). Les espècies d'aquest gènere tenen caps grans i becs ganxots; són marcadament depredadors i agressius per la seva mida, d'aquí els noms científics i comuns, que fan referència a Àtila rei dels Huns.

## Taxonomia

El gènere Attila va ser introduït l'any 1831 pel naturalista francès René Lesson per donar cabuda a una sola espècie, l'àtila de carpó lluent, que per tant es considera l'espècie tipus. El nom del gènere prové d'Àtila el Hun que va atacar Roma i Orleans al segle V.
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per set espècies:
* Attila phoenicurus - àtila cua-roig.
* Attila cinnamomeus - àtila canyella.
* Attila torridus - àtila ocraci.
* Attila citriniventris - àtila ventregroc.
* Attila bolivianus - àtila ullblanc.
* Attila rufus - àtila capgrís.
* Attila spadiceus - àtila de carpó lluent.

## Referències

* ↑ «Tyrannidae». aviansystematics.org. The Trust for Avian Systematics. [Consulta: 16 juliol 2023].
* ↑ Lesson, René. Traité d'Ornithologie, ou Tableau Méthodique (en french). 1. Paris: F.G. Levrault, 1831, p. 360 (livr. 5). Published in 8 livraisons between 1830 and 1831. For the publication date see: Dickinson, E.C.; Overstreet, L.K.; Dowsett, R.J. [et al.].. Priority! The Dating of Scientific Names in Ornithology: a Directory to the literature and its reviewers. Northampton, UK: Aves Press, 2011, p. 119. ISBN 978-0-9568611-1-5.
* ↑ Check-List of Birds of the World. 8. Cambridge, Massachusetts: Museum of Comparative Zoology, 1979, p. 186.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm, 2010, p. 60. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ «Tyrant flycatchers». IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 21 març 2023].
# Avinguda d'Alfauir

L'avinguda d'Alfauir és una via urbana de València situat al barri de Sant Llorenç, inclòs al districte de Rascanya.
Limita al nord amb l'Avinguda dels Germans Machado, que forma part de la Ronda Nord de València, i al sud amb l'Avinguda del Primat Reig, que forma part de l'antiga ronda de Trànsits de València. Malgrat estar completament integrat al barri de Sant Llorenç, popular i visualment fa un paper divisori entre el barri d'Orriols a l'oest i el barri de Benimaclet a l'est.

## Nom

Està dedicada al municipi valencià d'Alfauir, a la comarca de La Safor, on destaca el Monestir de Sant Jeroni de Cotalba que va exercir el senyoriu d'Els Orriols des de 1404 fins a 1811.

## Història

El carrer transcorre sobre part del recorregut que feien les vies de l'antic "Trenet de València" que recorria quasi totes les localitats de la comarca de L'Horta Nord: Alboraia, Almàssera, Meliana, Foios, Albalat dels Sorells, Museros, Massamagell, La Pobla de Farnals i Rafelbunyol. Aquest "trenet" comunicava aquestes poblacions amb la ciutat de València arribant fins a la vella Estació del Pont de Fusta. Aquest recorregut pels pobles ha sigut substituït avui per la línia 3 de MetroValencia.

## Elements importants

Els voltants del carrer d'Alfauir són majoritàriament residencials, edificis de recent construcció amb torres de diferents altures, accessos, piscines i zones esportives d'ús exclusiu per als residents.
A l'extrem nord i a tan sols 250 metres trobem l'Estadi Ciutat de València del Llevant UE inaugurat l'any 1969, i el centre comercial Arena de la primera dècada del segle xxi.

## Transports

Hi ha una parada del tramvia de MetroValencia amb el nom d'Estació d'Alfauir a l'extrem sud corresponent a la línia 6, i a l'extrem nord hi ha molt a prop l'estació de metro subterrània de Machado de la línia 3.

## Referències

* ↑ Carrer d'Alfahuir a mapio.net
* ↑ Descripció urbanística, Els Orriols
* ↑ Ferrocarriles de vía estrecha en Valencia
* 1 2 Carrer d'Alfauir a callejero.net

## Enllaços externs

* Guia de carrers de l'Ajuntament Arxivat 2004-12-06 a Wayback Machine.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Assut de la Venta de Pubill

L'Assut de la Venta de Pubill és una zona humida que es troba aigües avall del pantà de Siurana al municipi de Cornudella de Monsant. Té una superfície de més de 12 hectàrees.

## Flora i fauna

L'efecte amortidor del pantà de Siurana ha permès que en aquest tram de riu es desenvolupi un dels millors boscos de ribera de tota la conca. Bàsicament es tracta d'una salzeda i una albereda (hàbitat d'interès comunitari, codi 92A0) amb la presència destacada d'exemplars de vern (Alnus glutinosa). Als trams més codolosos creix la sarga (Salix elaeagnos) amb algun peu de tamariu. Els trams més arrecerats, per contra, són ocupats pel canyís i per la boga. A més, s'hi localitza a l'extrem oest de la zona humida l'hàbitat d'interès comunitari prioritari corresponent a prats mediterranis rics en anuals, basòfils (Thero-Brachypodietalia) (codi 6220).
Aigües avall de l'assut de la Venta del Pubill, més enllà del Mas de Sant Marcell hi ha una altra represa de menor mida, on s'ha desenvolupat també un bosc de ribera ben notori. Entre ambdues barreres s'estén una terrassa fluvial ocupada per jonqueres amb espècies tan significatives com la cua de cavall petita (Equisetum arvense) i la herba sana d'aigua (Mentha aquatica) entre d'altres.
Es tracta d'un bosc de ribera molt ben desenvolupat, força obert en algun tram. Com a principals alteracions del medi es podria destacar la presència d'una tanca que limita un espai destinat a usos ramaders i els usos agrícoles que envolten l'espai. Aquests però no constitueixen cap amenaça per a la zona humida.

## Protecció

Algunes entitats conservacionistes de la comarca han proposat incorporar aquest tram fluvial al Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) «Muntanyes de Prades», el qual abasta fins a l'esmentat pantà de Siurana. De fet, el seu estimable interès natural el fa mereixedor d'una atenció especial. No obstant, l'espai sí que forma part de la xarxa Natura 2000 «Riu Siurana i planes del Priorat».

## Referències

* 1 2 3 4 «Assut de la Venta de Pubill». Zones Humides de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 febrer 2015].
* ↑ «Factsheet for Salix alba and Populus alba galleries» (en anglès). European Environment Agency (EEA), 22-04-2019. [Consulta: 3 abril 2020].
* ↑ «Riu Siurana i planes del Priorat (ES5140015)» (en anglès). Natura 2000 Network Viewer. European Environment Agency, Data incorrecta. [Consulta: 3 abril 2020].
# Combretum kraussii

Combretum kraussii és una espècie de planta de la família de les combretàcies. És una planta bella, de creixement ràpid, bastant resitent al fred, creix bé en zones d'ombra de jardins de climes temperats i càlids. És un arbre natiu de Sud-àfrica. Creix en mitjanes a baixes altituds, en sabanes arbustives i en praderies arbrades. També pot créixer als marges dels pantans i sovint sobre termiters. Habita des de la costa fins a la regió central oriental del Sud-àfrica i la veïna Eswatini. Els rangs d'hàbitat van des de vessants rocoses fins altituds de gairebé el nivell del mar a 1 200 m. Creix en qualsevol lloc de fulla perenne forestal o en marges de boscos densos. En la cultura africana el fruit s'ha usat com a amulet per assegurar la caiguda de l'enemic.
Sol ser un arbre de mides mitjana a gran, classificat com a arbre de fulla perenne (Carr, 1988) o o de fulles caduques o semi-caducifoli (Van Wyk i Van Wyk, 1997). Les fulles d'aquest arbre són d'un color vermell brillant a porpra, molt decoratiu, a l'hivern, les quals cauen just abans de la floració que comença als voltants de l'agost fins al novembre. Les flors són de color blanc cremós i reunides en caps densos. Alguns arbres també tenen un color cridaner, amb petites fulles blanques a la primavera que, o bé es posen verdes (Palmer i Pitman, 1972) o es substitueixen per les fulles verdes brillants (Coates Palgrave, 2002). Fructificació del febrer al juny. El fruit presenta quatre ales, d'uns 2x2 cm de mida, reunits en grups, conspicu (aparent i atraient), d'un color verd llimona que es torna d'un marró vermellós. Els fruits són petits, lleugers de color vermell fosc i giri un vermell terrós visible quan està sec.

## Referències

* ↑ «Combretum kraussii a EOL» (en anglès). [Consulta: 10 febrer 2015].
* ↑ «Combretum kraussii a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 10 febrer 2015].
* ↑ http://www.plantzafrica.com/plantcd/combretkraus.htm Arxivat 2016-12-24 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Gibbs Russell, G. E., W. G. M. Welman, E. Retief, K. L. Immelman, G. Germishuizen, B. J. Pienaar, M. Van Wyk & A. Nicholas. 1987. List of species of southern African plants. Mem. Bot. Surv. S. Africa 2(1–2): 1–152(pt. 1), 1–270(pt. 2).
* Coates Palgrave, Keith. Third edition. 2002. TREES of Southern Africa. Struik Publishers. p:797.
# Component discret

Un component discret (o dispositiu discret) és un component electrònic amb només un component elèctric, o passiu (resistor, condensador, etc.) o actiu (transistor o vàlvula de buit), en comptes d'un circuit integrat. El terme s'utilitza per distingir el component dels circuits integrats i circuits híbrids, que es construeixen de diversos components elèctrics en un paquet. Típicament es refereix a dispositius semiconductors.

## Descripció

Un component discret pot ser passiu o actiu. Es diferencia del circuit integrat i circuit híbrid, ja que aquests incorporen múltiples funcions actives o passives en un mateix encapsulat.
La miniaturització progressiva i imparable imposada per la indústria electrònica, així com els avenços en el camp dels semiconductors porten a la desaparició gradual dels molts components discrets. No obstant això, encara s'utilitzen en les àrees que requereixen alts voltatges o potències com en l'electrònica de potència, l'enginyeria elèctrica, etc. El seu ús es justifica també en la creació de prototips i petites sèries o en l'educació.

## Exemples
### Dispositius actius

* Transistor
* Díode
* Triac
* Díode LED

### Dispositius passius

* Resistor
* Condensador
* Inductor
En la indústria de semiconductors, tals dispositius són a vegades anomenats «jelly beans» (mongetes de gelea) per la seva mida petita i preu de venda barat.

## Referències

* ↑ «EDA Addendum». techBITES INTERactive, 2001. Arxivat de l'original el 2006-11-27. [Consulta: 14 gener 2009]. «devices containing very simple functions are sometimes referred to as Jelly-Bean parts»

## Vegeu també

* Terminal (electrònica)

## Enllaços externs

* Discrete device Arxivat 2011-10-07 a Wayback Machine. (anglès)