OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oltre Giuba

Oltre Giuba fou una efímera colònia italiana a Àfrica. Tenia una superfície de 87.000 km² i una població de 120.000 habitants. La capital fou Chisimaio.
Per un tractat signat el 15 de juliol de 1924 la província britànica del Protectorat de l'Àfrica Oriental Britànica anomenada Jubalàndia (amb certes modificacions territorials) fou cedida a Itàlia. El parlament britànic va ratificar la cessió el 27 de març del 1925, i el 29 de juny de 1925 es va fer la transferència de poder marcada per la baixada de la bandera britànica a Kismaayo on fou hissada la bandera italiana. En aquest moment va prendre cos oficialment la colònia italiana d'Oltre Giuba. N'havia estat nomenat governador Corrado Zoli (de 48 anys) que va prendre oficialment possessió del càrrec encara que ja feia setmanes que treballava amb l'administració britànica.
L'1 de juliol del 1926 fou incorporada a la Somàlia Italiana; els dos antics districtes de l'Alta Jubalàndia i la Baixa Jubalàndia, van esdevenir els comissariats de l'Alt Juba i Baix Juba, als que foren incorporats territoris de la part oriental del riu. Zoli va retornar a Itàlia on va ocupar un alt càrrec a l'oficina colonial (va morir el 1951).

## Segells

Itàlia va emetre els primers segells el 29 de juliol de 1925, amb segells italians sobre impresos amb la inscripció OLTRE GIUBA" (Trans-Juba o Jubalàndia). El 21 d'abril de 1926, es van emetre els primers segells (set) específicament creats pel territori amb un mapa d'aquest i la inscripció "COMMISSARIATO GENLE / DELL' OLTRE GIUBA"; una emissió de l'1 de juny de l'Institut Colonial portava la inscripció únicament "OLTRE GIUBA". Totes les emissions són de poc valor, especialment els segells nous.

## Vegeu també

* Jubaland
# Oltre la porta

Oltre la porta és una pel·lícula dramàtica italiana del 1982 dirigida per Liliana Cavani. Fou exhibida com a part de la secció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1982.

## Argument

Enrico, el padrastre de la Nina es troba a la presó a Marràqueix al Marroc, acusat de l'assassinat de la mare de la nena. L'home és realment innocent, però la Nina, que sap la veritat, el vol a la presó per poder dominar-lo. Depèn d'un jove estatunidenc treure la veritat a la llum.

## Repartiment

* Marcello Mastroianni com a Enrico Sommi
* Eleonora Giorgi com a Nina
* Tom Berenger com a Matthew Jackson
* Michel Piccoli com el Sr. Mutti
* Paul Bonetti
* Maria Sofia Amendolea com a secretària
* Henry Bergier
* Marcia Briscoe com a amiga de Nina
* Cicely Browne com l'àvia de Nina
* Hadija Lahnida com a germana d'Hassan
* Leandro Marcoccio com a Ira
* Atik Mohamed com a motorista encallat
* Abdelkader Moutaa
* Mahjoub Raji
* Fàtima Regragui com a mestressa de casa de l'àvia
* Giuseppina Romagnoli com la prostituta d'Enrico
* Gary Shebex
* Hammadi Tounsi

## Referències

* ↑ «NY Times: Beyond the Door». The New York Times. Baseline & All Movie Guide, 2012. Arxivat de l'original el 21 October 2012. [Consulta: 29 març 2009].
* ↑ Oltre la porta, a cineuropa.org
* ↑ Secció oficial de 1982 al web del Festival

## Enllaços externs

* Oltre la porta a YouTube
# Institut Guttmann

L'Institut Guttmann és una entitat dedicada a la neurorehabilitació creada el 27 de novembre de 1965 per l'empresari Guillermo González Gilbey. Fou el primer hospital de l'Estat espanyol dedicat a la rehabilitació de persones amb lesió medul·lar i hi introduí les tècniques desenvolupades uns anys abans pel Dr. Sir Ludwig Guttmann, de qui porta el nom.
El seu primer director mèdic fou el doctor Miquel Sarrias Domingo, deixeble del professor Josep Trueta a Oxford i del mateix Dr. Guttmann a Stoke Mandeville (Anglaterra).
Actualment situat a Badalona, és un hospital de referència per al tractament medicoquirúrgic i la rehabilitació integral i holística de persones afectades per una lesió medul·lar, un dany cerebral adquirit, o una altra discapacitat d'origen neurològic.
La Fundació Institut Guttmann, titular de l'hospital, va ser constituïda el 1962 pel Sr. Guillermo González Gilbey; qui, en quedar tetraplègic arran d'un accident de circulació el 1958, va haver de ser tractat a Stoke Mandeville pel Dr. Guttmann, i al seu retorn a Catalunya va decidir impulsar, juntament amb altres persones, el nou hospital.
El 1995, l'Institut Guttmann va ser distingit per la Generalitat de Catalunya amb la Creu Sant Jordi, i el 2001 amb la Placa Josep Trueta al mèrit sanitari. El 2015, pel 50è aniversari de la inauguració de l'hospital, va rebre la Medalla d'Honor del Parlament de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Institut Guttmann». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Institut Guttmann: Hospital de Neurorrehabilitación» (en castellà). barcelonainternationalhospitals.com. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «L’Institut Guttmann i l’Hospital Germans Trias ja han implantat 30 marcapassos diafragmàtics en pacients tetraplègics». Institut Català de la Salut, 02-01-2020. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ Valeri, Luis «El Instituto Guttmann». La Vanguardia, 05-05-1967, pàg. 13 [Consulta: 5 febrer 2020].
* ↑ «Institut Guttmann». enciclopèdia.cat. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «El Parlament atorga la medalla d'honor en categoria d'or a la Fundació Institut Guttmann». Parlament de Catalunya, 07-07-2015. [Consulta: 11 setembre 2022].
# Kaotiko

Kaotiko és un grup de rock originari del País Basc. El grup es va formar a finals de l'any 2000 a Agurain. Tres dels seus integrants (Aguayo, Fonta i Aguayiko) procedien del grup Kaos Etiliko. Al setembre de 2001 treuen el seu primer disc, Mundo Kaotiko. A l'abril de 2003 es publicaria el seu segon treball Raska y pierde. Amb aquests dos discos d'estudi, el 17 d'abril de 2004 decideixen gravar un DVD en directe a la sala Azkena de Vitòria, publicat el 14 de març del 2005
Amb un nou segell, Universal, surt a la llum Destino escrito. En aquest disc, col·laboren El Drogas (Barricada) en les cançons "Abuso" i "Correré"; i La Miki, cantant de la banda No Relax, fa de segona veu a “Record". L'àlbum es va gravar en els estudis Katarain, d'Azkarate, entre desembre de 2005 i gener del 2006.
El 21 de febrer de 2008, Kaotiko edita el seu cinquè treball, Adrenalina, amb la discogràfica Oihuka. Aquest disc compta amb la col·laboració d'Evaristo (La Polla, Gatillazo) i de Banda Bassotti amb la qual graven el tema " Luna rosa ".
En 2010, llancen el seu nou disc Reacciona!!!, amb la discogràfica Baga-Biga. Aquest disc compta amb 13 cançons.
En 2013, treuen un nou disc E.H. Calling!!!, novament amb la discografia Baga-Biga. Aquest treball també compta amb 13 cançons.

## Components

* Jony: vocal
* Aguayiko: guitarra i cors
* Aguayo: guitarra
* Mortx: baix i cors
* Xabi: bateria i cors

## Discografia
### Mundo Kaotiko

    Publicat en 2001 amb la discogràfica Oihuka.

### Raska y pierde

    Publicat el 2003 amb la discogràfica Oihuka.

### Directo

    Publicat en 2005 amb la discogràfica GOR Discos i en format CD/DVD.

### Destino escrito

    Publicat en 2006 amb la discogràfica Universal Music.

### Adrenalina

    Publicat en 2008 amb la discogràfica Oihuka.

### Reacciona!!!

    Publicat en 2010 amb la discogràfica Baga-Biga.

### E.H. Calling!!!

    Publicat en 2013 amb la discogràfica Baga-Biga.

### Sindicato del crimen

    Publicat el 26 de febrer de 2016 amb la discogràfica Maleït Records, en format digipack.

## Referències

* ↑ «KAOTIKO | Listen and Stream Free Music, Albums, New Releases, Photos, Videos». Myspace. [Consulta: 20 desembre 2016].
* ↑ «YouTube». www.youtube.com. [Consulta: 20 desembre 2016].
* ↑ «Kaotiko – Sindicato del crimen» (en castellà). Kaotiko. [Consulta: 20 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Closes de l'Estanyol i Montmajor

Les Closes de l'Estanyol i Montmajor es localitzen al terme municipal de Castelló d'Empúries, a la zona coneguda com Els Comuns i la Paborderia, entre les closes de Sant Joan i les de Mornau i el Pernardell.
Aquest espai, de 25,72 Ha i amb una elevada biodiversitat, forma part dels terrenys antigament ocupats pels estanys de Pau. La seva funcionalitat hidrològica es regula pel rec Madral. Actualment no hi ha cap làmina d'aigua permanent i la recuperació dels antics estanys és difícil degut a la consolidació de l'ús agroramader i a la modificació del règim hidrològic natural.
Les closes són un sistema agroramader de conservació de sòls i aigües, basat en un aprofitament pastoral. L'estructura tradicional d'una closa és un prat de dall o pastura de cobertura permanent en tota la superfície, tancat per arbres generalment de fulla caduca i amb un sistema de drenatges que permeten l'escolament de l'aigua, la inundació de la closa i la rentada de sals. Ocupen zones d'aiguamolls dessecats al segle xviii i es caracteritzen per tenir nivells freàtics elevats, sòls mal drenats i sovint salins o salino-sòdics. Tot i que actualment conformen prats o pastures i cultius extensius, havien estat utilitzades antigament per al cultiu de l'arròs.
La vegetació d'aquest espai és formada sobretot per prats de dall, salicorniars, canyissars i poblaments de jonques (Scirpus spp.), d'aigües salabroses. En aquesta zona humida són presents els hàbitats d'interès comunitari:
* 6510 Prats de dall de terra baixa i de la muntanya mitjana (Arrhenatherion)
* 1420 Matollars halòfils mediterranis i termoatlàntics (Sarcocornetea fruticosae).
Pel que fa a la fauna, l'espai destaca sobretot per les seves poblacions de lepidòpters.
Les Closes de l'Estanyol i Montmajor són una zona humida amb una elevada biodiversitat i un dels atractius del Parc Natural a potenciar. Caldria regular la làmina d'aigua i mantenir adequadament la xarxa de drenatges, per recuperar plenament la funcionalitat de les closes.
L'espai presenta diverses figures de protecció. Forma part del Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà i s'inclou també dins l'espai del PEIN i la Xarxa Natura 2000 ES0000019 Aiguamolls de l'Empordà.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Closes de l'Estanyol i Montmajor». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 16 juliol 2014].
# Neoludisme

El neoludisme és una ideologia oposada al desenvolupament de la revolució digital, a la intel·ligència artificial i a tot avanç científic que es recolzi en la informàtica. Encara que va aparèixer en l'última dècada del segle xx, és un moviment que manté les seves arrels en el ludisme i en diverses filosofies i creences que centren la reflexió antropològica en posicionaments radicalment crítics cap a la tecnologia i la seva inserció en el mitjà sociopolític.
Les idees més radicals d'aquest moviment es basen en el manifest de Theodore Kaczynski (Unabomber),on es declara l'alienació de la humanitat sota el poder de la tècnica, especialment en el tractament de la informació a través de computadors. Aquest moviment pretén desencadenar un debat profund sobre el futur productiu de l'home i la seva relació amb les tècniques computacionals aplicades. Actualment i amb aquesta mateixa base ideològica, grups de pirates informàtics afirmen estar disposats a atacar les xarxes d'informació d'àrees estratègiques de l'economia, societat, política i sanitat com a forma activa de protesta o com un intent de cridar l'atenció de la població sobre el perill que corre en ser dominada pel control exhaustiu de la informació a través dels nous mitjans tècnics.

## Referències

* ↑ Jones, Steve E. Against technology: from the Luddites to neo-Luddism. CRC Press, 2006, p. 20. ISBN 978-0-415-97868-2.
* ↑ Sale, Kirkpatrick, America’s new Luddites. URL=http://mondediplo.com/1997/02/20luddites
* ↑ Christensen, Karen; David Levinson. Encyclopedia of community: from the village to the virtual world, Volume 3. SAGE, 2003, p. 886. ISBN 978-0-7619-2598-9.

## Bibliografia

* Huesemann, M.H., and J.A. Huesemann (2011). Technofix: Why Technology Won't Save Us or the Environment, New Society Publishers, Gabriola Island, Canada, ISBN 0865717044
* Kaczynski, Theodore (2010) Technological Slavery Feral House.
* Marshall, Alan (2016) Ecotopia 2121: Our Future Green Utopia, Arcade Publ, New York, ISBN 9781628726008
* Postman, Neil (1992) Technopoly: the Surrender of Culture to Technology Knopf, New York, ISBN 0-394-58272-1
* Quigley, Peter (1998) Coyote in the Maze: Tracking Edward Abbey in a World of Words University of Utah Press, Salt Lake City, ISBN 0-87480-563-5
* Roszak, Theodore (1994) The Cult of Information: A Neo-Luddite Treatise on High-Tech, Artificial Intelligence, and the True Art of Thinking (2nd ed.) University of California Press, Berkeley, California, ISBN 0-520-08584-1
* Sale, Kirkpatrick (1996) Rebels Against The Future: The Luddites And Their War On The Industrial Revolution: Lessons For The Computer Age Basic Books, ISBN 978-0-201-40718-1
* Tenner, Edward (1996) Why Things Bite Back: Technology and the Revenge of Unintended Consequences Knopf, New York, ISBN 0-679-42563-2
# Juliana Gaviria Rendón

Juliana Gaviria Rendón (La Ceja, departament d'Antioquia, 31 de març de 1991) és una ciclista colombiana, que s'ha especialitzat en la pista. Ha guanyat diferents medalles als Campionats Panamericans en pista. Ha participat en dues edicions dels Jocs Olímpics.
El seu germà Fernando i el seu marit Fabián Puerta també es dediquen al ciclisme.

## Palmarès

* 2011
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat per equips (amb Diana García)
* 2013
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat per equips (amb Martha Bayona)
* 2014
** Medalla d'or als Jocs sud-americans en keirin
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat per equips (amb Diana García)

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 2012-2013
** 1a a Cali, en Keirin

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Josep Maria Gisbert i Ortiga

Josep Maria Gisbert i Ortiga (Barcelona, 7 de febrer de 1945) fou un tennista català de la dècada de 1960.

## Trajectòria

El seu germà Joan Gisbert i Ortiga també fou tennista. Fou campió de Catalunya individual l'any 1969. L'any 1969 també formà part de l'equip espanyol de Copa Davis. Fou campió d'Espanya de dobles els anys 1966, 1968, 1969 i 1975.

## Referències

* 1 2 3 «Josep Maria Gisbert Ortiga». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «José María Gisbert campeón de Cataluña de Tenis». Mundo Deportivo, 09-11-1969. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Lista de honor». Mundo Deportivo, 14-07-1975. [Consulta: 17 gener 2016].
# Júpiter LXIX

Júpiter LXIX (designació provisional S/2017 J 8) és un satèl·lit natural de Júpiter. Fou descobert per Scott S. Sheppard i el seu equip el 2017, i el seu descobriment fou anunciat el 17 de juliol de 2018 mitjançant la Minor Planet Electronic Circular del Minor Planet Center. Té aproximadament 1 quilòmetre de diàmetre i orbita el planeta a un semieix major d'uns 23.232.700 quilòmetres amb una inclinació d'uns 164,7. Pertany al grup de Carme.

## Referències

* ↑ «MPEC 2018-O14 : S/2017 J 8». Unió Astronòmica Internacional.
* ↑ http://home.dtm.ciw.edu/users/sheppard/satellites/jupsatdata.html Arxivat 2015-03-18 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Satèl·lits de Júpiter
# Júpiter LIX

Júpiter LIX (designació provisional S/2017 J 1) és un satèl·lit natural exterior de Júpiter. La seva descoberta fou anunciada el 5 de juny de 2017 mitjançant la Minor Planet Electronic Circular del Minor Planet Center. Es creu que fa uns 2 km de diàmetre. Pertany al grup de Pasífae. Té una distància orbital mitjana de 23.547.105 km, amb una inclinació de 149,2 graus. El seu període és de 734,2 dies.

## Referències

* ↑ «MPEC 2017-L47 : S/2017 J 1». International Astronomical Union.
* ↑ «Jupiter Satellite Data». Arxivat de l'original el 2015-03-18. [Consulta: 21 juliol 2018].
* ↑ https://sites.google.cat/carnegiescience.edu/sheppard/moons/jupitermoons%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Vegeu també

* Satèl·lits de Júpiter
# Katharina Lanz

Katharina Lanz (Mareo, 21 de setembre de 1771 - Arabba, 8 de juliol de 1854) va ser una serventa que va lluitar per la llibertat del Tirol. És considerada com una Joana d'Arc tirolesa, juntament amb la trentina Giuseppina Negrelli. A diferència d'Eleonore Prochaska i la mateixa Negrelli, que es vestien d'home, Lanz no amagava la seva condició de dona i lluitava amb la seva roba de camperola.
Va lluitar, com Michael Pfurtscheller, a la batalla de Spinges, a Mühlbach (Tirol del Sud) el 2 d'abril de 1797, al costat de la milícia de la vall de l'Inn contra una divisió de l'exèrcit de Napoleó. El líder de la milícia en digué: «Es va veure aquí, entre d'altres, una camperola de Spinges, que amb la roba cenyida i els cabells a l'aire va parar els enemics des del mur del cementiri amb la seva forca».
Un vitrall de l'església parroquial de Spinges la commemora. La mostra a la porta de la capella (contràriament a l'informe segons el qual estava en el mur del cementiri), lluitant amb la forca contra soldats francesos i així defensant la capella.
Un llibre publicat l'any 2010 posa en dubte l'existència de Katharina Lanz i la mostra com un cas de construcció de la llegenda d'una heroïna a la qual no es posa nom ni se li construeix una biografia fins al 1870. Fins aleshores era coneguda només com «la noia de Spinges» (das Mädchen von Spinges).

## Referències

* 1 2 Stark, Florian «Befreiungskriege: Frauen kämpften ganz vorn gegen Napoleon» (en alemany). Die Welt, 11-11-2021 [Consulta: 3 gener 2022].
* ↑ Di Michele, Andrea. «Fra realtà e leggenda riscoperte quattro eroine del Tirolo di Hofer - Bolzano» (en italià). Alto Adige, 25-11-2010. [Consulta: 3 gener 2022].
* ↑ Lanzinger, Margareth; Sarti, Raffaela «Wie das „Mädchens von Spinges“ zu Katharina Lanz wurde» (pdf) (en alemany). Historische Anthropologie, 17, 3, 2009, pàg. 360-385. DOI: 10.7788/ha.2009.17.3.360 [Consulta: 3 gener 2021].

## Bibliografia

* Gschließer. «Lanz Katharina». A: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (en alemany).
* Clementi, Siglinde; Pfeifer, Gustav «Editorial. Tirol-Trentino - Eine Begriffsgeschichte» (en alemany). Geschichte und Region 9. Jahrbuch der Arbeitsgruppe Regionalgeschichte [Bolzano], 2000.
# Kazuo Ishiguro

Kazuo Ishiguro FRSL (japonès: 石黒 一雄, Ishiguro Kazuo) (Nagasaki, 8 de novembre de 1954) és un escriptor anglès d'origen japonès, Premi Nobel de Literatura l'any 2017.

## Biografia

Ishiguro va néixer a Nagasaki (Japó) i ell i la seva família van traslladar-se a Anglaterra el 1960. Es va graduar per la Universitat de Kent en Filologia Anglesa i Filosofia el 1978 i obtingué un màster en escriptura creativa per la Universitat d'Ànglia de l'Est el 1980.
El 1982 obtingué la nacionalitat britànica, que és l'única que posseeix en l'actualitat perquè les lleis japoneses no preveuen la doble ciutadania.
Kazuo Ishiguro ha estat quatre vegades candidat al premi Booker, i el va guanyar en l'edició de 1989 per El que resta del dia. El diari The Times el va incloure en una llista dels 50 millors escriptors britànics des de 1945.
Va obtenir el Premi Nobel de Literatura l'any 2017.

## Obra
### Novel·les

* Una pàl·lida vista dels turons (A Pale View of Hills, 1982) Documenta Balear, 1999 ISBN 978-84-89067-71-4
* An Artist of the Floating World (1986)
* El que resta del dia (The Remains of the Day, 1989) Edicions 62, 2017 ISBN 978-84-297-7646-1
* Els inconsolables (The Unconsoled, 1995) Traducció de Xavier Pàmies, Edicions 62, 2017 ISBN 978-84-17031-51-0
* Quan érem orfes (When We Were Orphans, 2000) Traducció de Xavier Pàmies, Edicions 62, 2017 ISBN 978-84-17031-50-3
* No em deixis mai (Never Let Me Go, 2005) Editorial Anagrama, 2011 ISBN 978-84-339-1552-8
* El gegant enterrat (The Buried Giant, 2016) Editorial Anagrama, 2017 ISBN 978-84-339-1540-5
* La Klara i el Sol (Klara and The Sun, 2021) Editorial Anagrama, 2021 ISBN 978-84-339-1593-1

### Contes

* Tres contes dins de Introduction 7: Stories by New Writers (1981): "A Strange and Sometimes Sadness", "Waiting for J" i "Getting Poisoned"
* A Family Supper (1982)
* Nocturns (Nocturnes: Five Stories of Music and Nightfall, 2009) Editorial Anagrama, 2017 ISBN 978-84-339-1551-1

## Adaptacions cinematogràfiques

* El que queda del dia, dirigida per James Ivory (1993)
* Never Let Me Go, dirigida per Mark Romanek (2010)

## Referències

* ↑ «Els 50 millors escriptors britànics des de 1945» (en anglès). The Times, 05-01-2008. Arxivat de l'original el 2011-04-25. [Consulta: 19 octubre 2010].
* ↑ «Kazuo Ishiguro, Premio Nobel de Literatura 2017». El economista.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'editorial Faber & Faber dedicada a Kazuo Ishiguro
* NHK WORLD (December 2017). Exclusive Interview with Kazuo Ishiguro
# Kepler-1244b

Kepler-1244b és un planeta extrasolar que forma part d'un sistema planetari format per almenys un planeta. Orbita l'estel denominat Kepler-1244. Va ser descobert l'any 2016 per la sonda Kepler per mitjà de trànsit astronòmic.

## Referències

* 1 2 Jason F. Rowe «False positive probabilities for all Kepler objects of interest: 1284 newly validated planets and 428 likely false positives» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 10-05-2016, pàg. 86–86. DOI: 10.3847/0004-637X/822/2/86.
* ↑ «Transit Timing Variations and linear ephemerides of confirmed Kepler transiting exoplanets». Research in Astronomy and Astrophysics, 3, 2019, pàg. 041. DOI: 10.1088/1674-4527/19/3/41.
* ↑ Jennifer van Saders «Revised Radii of Kepler Stars and Planets Using Gaia Data Release 2» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 16-10-2018, pàg. 99. DOI: 10.3847/1538-4357/AADA83.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Planet Kepler-1244 b» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ «The planetary system Kepler-1244 hosts at least one planet.» (en anglès). Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 19 desembre 2020].
# Kepler-1326 b

Kepler-1326 b és un planeta extrasolar que forma part d'un sistema planetari format per almenys un planeta. Orbita l'estel denominat Kepler-1326. Va ser descobert l'any 2016 per la sonda Kepler per mitjà de trànsit astronòmic.

## Referències

* 1 2 Jason F. Rowe «False positive probabilities for all Kepler objects of interest: 1284 newly validated planets and 428 likely false positives» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 10-05-2016, pàg. 86–86. DOI: 10.3847/0004-637X/822/2/86.
* ↑ «Transit Timing Variations and linear ephemerides of confirmed Kepler transiting exoplanets». Research in Astronomy and Astrophysics, 3, 2019, pàg. 041. DOI: 10.1088/1674-4527/19/3/41.
* ↑ Jennifer van Saders «Revised Radii of Kepler Stars and Planets Using Gaia Data Release 2» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 16-10-2018, pàg. 99. DOI: 10.3847/1538-4357/AADA83.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Planet Kepler-1326 b» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ «The planetary system Kepler-1326 hosts at least one planet.» (en anglès). Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 19 desembre 2020].
# Juan Peláez González

Juan Peláez González (Santander, 24 de febrer de 1973) és un exfutbolista càntabre, que jugava de defensa.
Va destacar sobretot a les files del Racing de Santander, amb qui va jugar a Primera i Segona Divisió a principis de la dècada dels 90.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Juli Sacrovir

Juli Sacrovir (llatí Julius Sacrovir o Sacroviros) fou un cap hedu de família noble que va rebre la ciutadania romana pels seus servis a l'Imperi.
L'any 21, Sacrovir, aliat al cap dels trèvers Juli Flor, van revoltar als gals, que s'havien anat omplint de deutes. Flor, amb la gent revoltada, es va fer fort al bosc d'Arduenna, on fou rodejat per les legions romanes i al no poder escapar es va suïcidar.
Sacrovir va tenir més èxit inicialment i amb un fort exèrcit amb majoria d'hedus, va operar un cert temps fins que fou derrotat pel llegat romà Gai Sili a la vora d'Augustodunum (Autun), i igualment es va suïcidar.

## Referències

* ↑ David F. Burg, A world history of tax rebellions: an encyclopedia of tax rebels, revolts, and riots from antiquity to the present (2004), pg. 25