OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anisomys imitator

Anisomys imitator és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És l'única espècie del gènere Anisomys. Són rosegadors de grans dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 215 a 285 mm i amb una cua de 285 a 359 mm. Poden arribar a pesar fins a 580 g. Es troba a Papua Occidental, Indonèsia i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Novak, Ronald M. Walker's Mammals of the World, 6th edition. Johns Hopkins University Press, 1999. ISBN 978-0-801-85789-8.
* ↑ Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# Ane Azkona Fuente

Ane Azkona Fuente (Pamplona, 15 de juliol de 1998) és una futbolista navarresa.
Davantera, començà practicant el futbol sala al Gazte Berriak, un equip d'Ansoain. Més tard, practicà el futbol al Club Deportivo Ardoi i la temporada 2016-17 fitxà per l'Athletic Club de Bilbao. Debutà a la Lliga espanyola de futbol el novembre de 2016 i amb l'equip bilbaí ha aconseguit quatre Copes Euskal Herria (2016, 2017, 2018, 2021). El juny de 2020 una lesió de gravetat en el genoll dret l'apartà de la competició durant vuit mesos. Tanmateix, després de la seva recuperació, ha sigut titular indiscutible de l'equip basc. Internacional amb la selecció espanyola en categories inferiors, es proclamà campiona d'Europa sub-19 (2017). També ha sigut convocada amb la selecció absoluta l'octubre de 2022 i, per altra banda, ha disputat un partit internacional amb la selecció del País Basc l'abril de 2021.

## Referències

* ↑ Oyarzabal, Eduardo. «Ane Azkona renueva con el Athletic hasta 2026» (en castellà). Onda Vasca, 14-03-2023. [Consulta: 18 agost 2023].
* ↑ Marcos, Nagore. «Ane Azkona, "jugadora del partido" Athletic 21-22» (en castellà). Deia, 08-01-2023. [Consulta: 18 agost 2023].
* ↑ Zabala, Carlos. «Ane Azkona debuta en una convocatoria de la selección absoluta» (en castellà). Mundo Deportivo, 30-09-2022. [Consulta: 18 agost 2023].
* ↑ «Emakumezkoen nazioartekotasunak» (en euskera). Euskadiko Futbol Federakundea. [Consulta: 18 agost 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ane Azkona - Athletic Club
# Andrew Bogut

Andrew Michael Bogut és un jugador de bàsquet australià. Va néixer el 28 de novembre de 1984 a Melbourne. És fill de croates emigrants a Austràlia. Mesura 2,13 metres, i juga de pivot.
Ha jugat als Milwaukee Bucks, els Golden State Warriors i els Dallas Mavericks. El febrer de 2017 va ser traspassat als Philadelphia 76ers, que posteriorment el donarien de baixa.

## Referències

* ↑ «El mercado de traspasos de la NBA cierra sin grandes sobresaltos» (en castellà). acb.com. Arxivat de l'original el 2017-02-24. [Consulta: 24 febrer 2017].
* ↑ «Calderón llega a un acuerdo y se marcha los Lakers» (en castellà). acb.com. Arxivat de l'original el 2017-03-01. [Consulta: 28 febrer 2017].
# Aloyse Meyer

Aloyse Meyer (Clervaux, 31 d'octubre de 1883 - Clervaux, 3 de maig de 1952) va ser un enginyer i empresari a la indústria siderúrgica luxemburguès.
Va estudiar enginyeria a la universitat d'Aquisgrà, i el 1903 va ser contractat per l'oficina municipal d'obres de Dudelange. Uns mesos més tard començar treballant com a enginyer adjunt a la foneria també de Dudelange, el 1906 va ser cap de servei i el 1912 en va ser nomenat director. El 1918, va ser nomenat a la seu de la companyia siderúrgica Arbed com a director tècnic, i en va esdevenir el director general l'any 1920.
Aloyse Meyer va ser nomenat cap de la cambra de comerç el 1925, i el 1928 després de la mort d'Émile Mayrisch, va passar a ocupar el càrrec de president de l'Entente Internationale de l'Acier (EIA). Sota l'ocupació alemanya de Luxemburg a la Segona Guerra Mundial, es va mantenir com a director d'Arbed. Just abans que les tropes dels Estats Units alliberaran Luxemburg al setembre de 1944, Meyer va ser arrestat per la Gestapo, actuant per ordres de Berlín, i portat a una presó a Wittlich a l'oest d'Alemanya, junt amb el seu fill Frank, i el cap de l'associació de comerç d'acer «Columeta», Michel Goedert. Van ser alliberats més tard de la presó, però es van mantenir a Alemanya sota la vigilància de la Gestapo fins al final de la guerra, i no van poder tornar a Luxemburg fins a abril de 1945. Més tard es va saber que havia dirigit grans quantitats dels seus propis diners cap a la resistència belga i organitzacions benèfiques belgues des de 1942.
Després de la guerra, es va reincorporar a Arbed, com a president de la junta directiva per l'abril de 1947. Aloyse Meyer es va casar amb Eugenia Heintz, descendent del fundador de la fàbrica de cigarrets Heintz van Landewyck. Després de la mort del seu sogre va esdevenir president de la junta d'aquesta empresa, càrrec que va ocupar fins a la seva mort el 1952.

## Honors

* Gran Oficial de l'Orde de la Corona de Roure
* Gran Oficial de l'Orde d'Adolf de Nassau
* Gran Oficial de la Legió d'Honor
* Gran Oficial de l'Orde de la Corona (Bèlgica)
* Gran Oficial de l'Orde d'Orange-Nassau

## Referències

* 1 2 Schoentgen, Marc «Heim ins Reich'? Die ARBED-Konzernleitung während der deutschen Besatzung 1940-1944: zwischen Kollaboration und Widerstand». Forum, Nº 304, 01-02-2011, pàg. 32.
* ↑ Weber, Paul «Meyer, Aloyse (1883-1952)» (en alemany). Revue. Amicale des Anciens Etudiants d'Aix-la-Chapelle, 1957 [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ À la mémoire d'Aloyse Meyer (en francès). Imprimerie V. Buck, 1953, p. 84.
# Andrés Ortiz

Andrés Ortiz és el nom dels següents personatges:
* Andrés Ortiz-Osés (1943-2021), filòsof espanyol
* Andrés Ortiz Rojas (mort el 1917), militar mexicà
# Antranilat de metil

L'antranilat de metil és un èster de l'àcid antranílic que es troba en molts olis essencials i en les diverses varietats de Vitis labrusca.

## Propietats químiques

És un líquid clar a groc pàl·lid amb un punt de fusió de 24 °C i un punt d'ebullició de 256 °C. Té una densitat d'1,168 g/cm3 a 20 °C. Té un índex de refracció d'1,583 a 589 nm de longitud d'ona i 20 °C. Mostra una fluorescència blau-violeta clar. És molt lleugerament soluble en aigua i soluble en etanol i propilenglicol. És insoluble en oli de parafina. És combustible, amb punt d'inflamació a 104 °C. Pur, té una olor afruitat de raïm; a 25 ppm té una olor dolça i afruitat, semblant al raïm Concord, amb un matís de moll i baies.

## Usos

L'antranilat de metil és molt usat en alimentació, ja sigui com a conservant o per a donar gust de raïm. S'utilitza també en perfumeria i com a repel·lent d'ocells. És de qualitat alimentària i es pot utilitzar per protegir el blat de moro, els gira-sols, l'arròs, la fruita i els camps de golf. L'antranilat de dimetil (DMA) té un efecte similar. També s'usa per a una part del sabor del raïm Kool-Aid. S'utilitza per aromatitzar dolços, refrescs (per exemple, refresc de raïm), fruita (per exemple, Grāpples), xiclet, drogues i productes de nicotina.
L'antranilat de metil com a component de diversos olis essencials naturals i com a aroma-químic sintetitzat es fa servir àmpliament en la perfumeria moderna. També es fa servir per produir bases Schiff amb aldehids, molts dels quals també es fan servir en perfumeria. En un context de perfumeria, la base de Schiff més comuna es coneix com a aurantiol, produïda combinant antranilat de metil i hidroxicitronel·lal.[8]

## Referències

* ↑ Kováts, Kugler «Zur Kenntnis ätherischer Öle. 1. Mitteilung. Zur Kenntnis des Mandarinenschalen-Öls (Citrus reticulata BLANCO, bzw. Citrus nobilis var. deliciosa SWINGLE "Mandarin")». Helvetica Chimica Acta, 46, 5, 1963, pàg. 1480–1513. DOI: 10.1002/hlca.19630460506.
* ↑ Halama; Pytela «Steric Effects in Acid-Catalyzed Decomposition and Base-Catalyzed Cyclization of 1-(2-Alkoxycarbonylphenyl)-3-phenyltriazenes». Collection of Czechoslovak Chemical Communications, 61, 5, 1996, pàg. 751. DOI: 10.1135/cccc19960751.
* 1 2 The Good Scents Company: Methyl anthranilate
* 1 2 «The Japan Food Chemical Research Foundation». Arxivat de l'original el 2007-11-08. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ Brown, Jessica E.; Luo, Wentai; Isabelle, Lorne M.; Pankow, James F. «Candy Flavorings in Tobacco». New England Journal of Medicine, 370, 23, 2014, pàg. 2250–2252. DOI: 10.1056/NEJMc1403015. PMID: 24805984.
* ↑ An Introduction to Perfumery by Curtis & Williams 2nd Edition, 2009, ISBN 978-0-9608752-8-3, ISBN 978-1-870228-24-4
* ↑ The Chemistry of Fragrances: From Perfumer to Consumer, ed. Charles Sell, ISBN 0-85404-824-3, ISBN 978-085404-824-3
# Antoni Xirau i Palau

Antoni Xirau i Palau (Figueres, Alt Empordà, 22 de febrer 1898 - Bagneux, Illa de França, 6 de setembre 1976) fou un polític i advocat català. Fou germà del filòsof Joaquim Xirau i Palau i del jurista i polític Josep Xirau i Palau.

## Biografia

Era fill de Ramon Xirau i Llorens, advocat, i de Maria del Remei Palau i Reig.
Estudià Dret a la Universitat de Barcelona, on va ser un dels impulsors del Grup Lliure d'Ensenyament, que organitzava conferències als centres obrers. Va fer el servei militar al Marroc amb Josep Tarradellas i des del 1923 exercí d'advocat. Fou el primer director del diari L'Opinió (1928). El 1930 va formar part de la comissió que redactà el Manifest d'Intel·ligència Republicana, i el març de 1931 participà en la Conferència d'Esquerres, essent un dels membres fundadors d'Esquerra Republicana de Catalunya.
Participà en la redacció de l'Estatut de Núria i a les eleccions generals espanyoles de 1931 fou elegit diputat a les Corts de la Segona República Espanyola, on va defensar l'aprovació de l'estatut. El 1932 fou elegit diputat per la província de Girona al Parlament de Catalunya. Més tard fou conseller de sanitat i assistència social (octubre-desembre de 1932) i agricultura i economia (desembre de 1932-gener de 1933).
El setembre de 1933 fou expulsat d'ERC i esdevingué un dels dirigents que va fundar el Partit Nacionalista Republicà d'Esquerra. Tot i així, defensà la Llei de Contractes de Conreu i participà en els fets del sis d'octubre de 1934, raó per la qual fou empresonat un temps al vaixell Uruguay. A les eleccions generals espanyoles del 1936 va formar part del Front d'Esquerres i es reintegrà a ERC amb la resta del partit. Durant la guerra civil espanyola no va ocupar càrrecs públics, només va mantenir l'acta de diputat. En acabar el conflicte es va exiliar a Mèxic i després a França, on fou membre de comitè executiu d'ERC a l'exili i exercí de professor universitari.

## Obres

* Safreu (1934)
* El meu poble i altres poemes (1953)
* Almogàvers (1954)

## Referències

* ↑ Palomas i Moncholí, Joan. «Biografia Antoni Xirau i Palau». memoriaesquerra.cat. [Consulta: 13 gener 2021].
* ↑ Biografia d'Antoni Xirau i Palau a MemòriaEsquerra.cat. La HíperEnciclopèdia Històrica d'Esquerra Republicana. [Consulta: 6-04-2021].

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Anselm de Nonantola

Anselm de Friuli o Anselm de Nonantola (Cividale, vers 723 - Nonantola, vers 803) va ser un duc llombard que es va fer monjo i va esdevenir abat de Nonantola. Fou canonitzat i és venerat com a sant.
Anselm va ser duc del Friül a Forum Iulium (moderna Cividale) al nord-est d'Itàlia llombarda. Va decidir fer-se monjo i l'any 750 va construir un monestir. El va construir a Fanano, un indret concedit pel rei dels llombards Astolf (Aistulf), que s'havia casat amb la germana d'Anselm, Gisaltruda.
Dos anys més tard, al voltant de 752, va fundar i va ser el primer abat del monestir de Nonantola, també prop a Mòdena, al nord-est de la ciutat, un indret també lliurat per Astolf. Més tard va anar a Roma, on el papa Esteve II el va investir amb l'hàbit de Sant Benet i el va nomenar abat de Nonantola. Va crear diversos hospicis per poder atendre als pobres i els malalts, on eren cuidats pels monjos.
El 756 el rei Desiderius va succeir a Aistulf i de les facilitats per dur a terme les seves fundacions va passar a l'ostracisme. Desiderius el va desterrar de Nonantula, i es va passar els set anys de l'exili a l'Abadia de Montecassino, fins al 774.
Quan Carlemany va caputurar Desiderius per empresonar-lo, Anselm va poder tornar. Compliria cinquanta anys com abat de Nonantula, on va morir el 803. Va tenir a les seves ordres 1.144 monjos en diversos monestirs, sense comptar els novicis.També va fundar diversos hospitals amb els seus béns o donatius del rei.
Va ser nomenat patró d'aquesta ciutat. Canonitzat per l'Església Catòlica, és recordat el 3 de març. Fins a 1083, Nonantola fou un monestir imperial que després del temps d'Anselm sovint va patir interferències imperials en l'elecció dels seus abats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Ott, Michael. The Catholic Encyclopedia. Vol 1: St. Anselm. New York: Robert Appleton Company, 1907.
* ↑ italiano, Touring club. Emilia Romagna (en italià). Touring Editore, 1991. ISBN 978-88-365-0440-4.
* ↑ Savioli, Lodovico. Annali bolognesi ... (en italià). Remondini, 1784, p. 77-82.
* ↑ Bérault-Bercastel, Antoine-Henri de. Historia de la Iglesia, 9 (en castellà). Imprenta de D. Benito Monfort, 1831, p. 219-225.
* ↑ Alzog, Johannes Baptist. Historia universal de la iglesia (en castellà). Liberá Religiosa, 1856, p. 361.
* ↑ Receveur, François Joseph Xavier. Historia de la Iglesia: (1843. 384 p.) (en castellà). Imp. de José Félix Palacios, 1843, p. 335.
# Antrozoologia

Antrozoologia (també coneguda com a estudis animals humans-no humans, o HAS) és l'estudi de la interacció entre els humans i altres animals. És un camp científic modern i interdisciplinari i s'ensolapa amb un gran nombre d'altres disciplines, incloent l'antropologia, etologia, medicina, psicologia, medicina veterinària i la zoologia.
Gràcies a l'estudi combinat de tantes disciplines s'han pogut observar, per exemple, els beneficis de l'enllaç dels animals i les relacions socials de la infància contribuint a l'empatia i la responsabilitat. Un enfocament principal de la recerca antrozoològica és quantificar els efectes positius de les relacions humanes-animals i l'estudi de les seves interaccions.
Antrozoologia pot definir com és la relació segons la comesa de cada espècie pel que fa a l'individu i la societat.

## Referències

* ↑ «ANTROZOOLOGÍA, EL VÍNCULO HUMANO-ANIMAL». [Consulta: 25 agost 2020].
* ↑ Mills, Daniel S. "Anthrozoology", The Encyclopedia of Applied Animal Behaviour and Welfare. CABI 2010, pp. 28–30.

## Enllaços externs

* Animals and Society Institute
* H-Animal
* Humanimalia: a journal of human-animal interface studies
* NILAS
* https://www.antrozoologia.com/antrozoologia-el-vinculo-humano-animal/
# Antrostomus carolinensis

Antrostomus carolinensis és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos decidus i subtropicals, criant al sud-est dels Estats Units, des de l'est de Kansas, sud d'Iowa, centre d'Illinois i d'Indiana, Ohio, Virgínia Occidental, Maryland, Nova Jersey, sud de Nova York i de Massachusetts cap al sud fins al sud de Texas, i sud de Florida. En hivern arriba fins a l'est de Mèxic, Amèrica Central, Bahames, Antilles i oest de Colòmbia i Veneçuela.
En diverses llengües rep el nom de "enganyapastors de Carolina" (Espanyol: Chotacabras de la Carolina. Francès: Engoulevent de Caroline).
# Antídot d'Atenes

Antídot d'Atenes (en llatí Antidotus, en grec antic Ἀντίδοτος) fou un poeta còmic atenenc del que no se'n sap res tret de què pertanyia a la comèdia mitjana.
Se li atribueix una comèdia titulada Ὁμοία, que també s'ha atribuït a Alexis de Turis, segons Ateneu de Naucratis, i per això se'l situa al segle iv aC. Es coneixen els títols de dues obres seves més que també dona Ateneu: Μεμψίμοιρος i Πρωτόχορος.

## Referències

* ↑ Antidotus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 185
# Antonio Scaglione

Antonio Scaglione va ser un arquitecte sicilià del segle xvi, conegut per les seves obres d'estil gòtic, que va continuar impulsant després que l'arquitectura renaixentista l'havia superada en popularitat.
L'Església de Santa Maria de Porto Salvo a Palerm, començada en estil renaixentista per Antonello Gagini (1478-1536), va ser completada per Scaglione en estil gòtic. En concret, va treballar amb Antonio Belguardo realitzant l'absis.

## Referències

* ↑ Goya (en castellà). Fundación Lázaro Galdiano, 1961, p. 401.
* ↑ Blunt, Anthony. Sicilian Baroque (en anglès). Orion Publishing Group, Limited, 1968, p. 12. ISBN 978-0-297-76440-3.
* ↑ Archivio storico siciliano (en italià). Societá siciliano per la storia patria, 1987, p. 70.
# Argyrops bleekeri

Argyrops bleekeri és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 40 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes orientals de l'oceà Índic i del Pacífic occidental (des del Japó fins al sud-est d'Àsia).

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Argyropelecus hemigymnus

Argyropelecus hemigymnus és una espècie de peix pertanyent a la família dels esternoptíquids.

## Descripció

* Tant el mascle com la femella fan 3,9 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 36-39.
* Presenta dimorfisme sexual: els mascles són lleugerament més petits que les femelles.

## Reproducció

És ovípar amb larves i ous planctònics.

## Alimentació

Menja copèpodes i peixets.

## Depredadors

A l'Estat espanyol és depredat per la llampuga (Coryphaena hippurus) i Ophichthus rufus, a Nova Zelanda per Micromesistius australis i a Grècia pel lluç europeu (Merluccius merluccius).

## Hàbitat

És un peix marí i batipelàgic que viu entre 0-2.400 m de fondària (normalment, entre 250 i 600).

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental (des del nord de les illes Britàniques fins a Sud-àfrica, incloent-hi la Mediterrània occidental), l'Atlàntic occidental (des del Canadà i Nova Jersey fins a l'Argentina), el Pacífic oriental i el mar de la Xina Meridional. Tot i així, és conegut a les aigües de clima tropical i subtropical de tots els oceans.

## Costums

Els adults fan migracions verticals diàries.

## Longevitat

La seua esperança de vida és d'1 any.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Argyropelecus hemigymnus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Watson, W., 1996. Sternoptychidae: hatchetfishes. P. 268-283. A: H.G. Moser (ed.). The early stages of fishes in the California Current Region. California Cooperative Oceanic Fisheries Investigations (CalCOFI) Atlas Núm. 33. Allen Press, Inc., Lawrence, Kansas. 1505 p.
* ↑ Badcock, J., 1984. Sternoptychidae. p. 302-317. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 1. UNESCO, París.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Badcock, J., 1984. Sternoptychidae. p. 302-317.
* ↑ Gon, O., 1990. Sternoptychidae. P. 123-126. A: O. Gon i P.C. Heemstra (eds.). Fishes of the Southern Ocean. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Apol·linar de Laodicea

Apol·linar fou bisbe de Laodicea de mar, nascut probablement a Alexandria la segona meitat del segle iv, va anar a Laodicea amb el seu pare, Apol·linar, que fou prevere allí. Com Arri, Apol·linar de Laodicea negava que Crist tingués ànima humana, ja que creia que l'ànima humana era exercida pel logos de Déu. Excomunicats ambdós pel bisbe Teodot d'Antioquia, per llegir a Epifani, van fer penitència i foren restaurats. El bisbe arrià Jordi (Georgios), successor de Teodot, els va desterrar. El 362 l'emperador Julià va emetre un decret prohibint als cristians ensenyar les obres clàssiques, i llavors pare i fill van traduir l'Antic Testament en versos, tragèdies i comèdies a imitació dels clàssics. Només una part s'ha conservat i és difícil dir quina part correspon al pare i quina al fill. El 362 fou nomenat bisbe de Laodicea. Va escriure també alguns llibres contra Porfiri i fou el fundador d'una secta (els apol·linaristes) Va morir entre el 382 i el 392.

## Referències

* ↑ Gregori de Nissa, Discurs catequètic, p.12
* ↑ Hindson, Ed; Caner, Ergun. The Popular Encyclopedia of Apologetics: Surveying the Evidence for the Truth of Christianity (en anglès). Harvest House Publishers, 2008, p. 352. ISBN 0736936351.
# Aristoxen de Tarant

Aristoxen (grec antic: Ἀριστόξενος; Tarant, segle iv aC) va ser un filòsof peripatètic grec i un important teòric de la música. La seva obra Elements d'harmonia és la font principal sobre el coneixement actual de la música de l'antiga Grècia.
En els seus anys d'infantesa estudià música seguint la tradició familiar. Va ser instruït pel seu pare, Espíntar, un filòsof i músic alumne de Sòcrates, i posteriorment estudià teoria de la música amb Lampre d'Atenes i Xenòfil, el filòsof pitagòric, i finalment fou deixeble d'Aristòtil. Sembla que va tenir una gran decepció quan, a la mort d'Aristòtil, va ser Teofrast, i no ell, qui va esdevenir cap de l'escola peripatètica.
Va escriure unes 453 obres en l'estil d'Aristòtil, sobre temes de filosofia, ètica i música, i també biografies de Plató i Pitàgores. La tendència empírica del seu pensament queda recollida en la teoria que l'ànima es relaciona amb el cos de manera similar a l'harmonia que regeix les parts d'un instrument musical. No tenim cap prova pel que fa al mètode pel qual va arribar a formular aquesta teoria.
Aristoxen sostenia que les notes de l'escala musical no s'han d'afinar seguint raonaments matemàtics, que era el que afirmaven els pitagòrics, sinó pel que ens diu el sentit de l'oïda. Les úniques obres d'Aristoxen que s'han conservat són tres llibres dels Elements d'harmonia, un tractat musical incomplet i un fragment de cinc columnes que formen part d'un tractat sobre el ritme.

## Referències

* ↑ «Aristoxenus of Tarentum». A: Chambers's Encyclopædia. Vol. 1. London: George Newnes, 1961, p. 593.
* ↑ Aristoxenus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 344
* ↑ Theodor Gomperz, Greek Thinkers, Eng. trans. 1905, vol. iii. p. 43
* ↑ Grenfell and Hunt's Oxyrhynchus Papyri (vol. i., 1898)
# Article indefinit

Un article indefinit és un article, la funció del qual és determinar un nom que encara no es coneix i que es presenta per primera vegada en el discurs. Pròpiament dit el determinant un només és indefinit quan es troba amb flexió de gènere plural, a saber, uns, unes, car quan està en forma singular indica una quantitat concreta, tot i que sense especificar-ne cap de particular.
Exemple:
    Una vegada hi havia un rei. El rei tenia una filla. Aquesta filla es va enamorar d'un príncep.
En tots aquests casos només hi ha un de rei, de filla o de príncep (quantitat) però no especifica quin de tots els reis, filles o prínceps possibles és.
La primera vegada que apareix un concepte va amb un i la segona amb un altre determinant (un article: el, la, els, les, o un demostratiu: aquest, aquesta, aquests, aquestes).
No totes les llengües tenen articles indefinits. Alguns idiomes usen el numeral amb la mateixa funció i d'altres no tenen articles.

## Referències

* ↑ Matthew S. Dryer. 2013. Indefinite Articles.Dins Dryer, Matthew S. & Haspelmath, Martin (eds.) WALS Online (v2020.3) [Data set]. Zenodo.https://doi.org/10.5281/zenodo.7385533