OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bradford (Vermont)

Bradford és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 2.619 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bradford tenia 2.619 habitants, 1.028 habitatges, i 692 famílies. La densitat de població era de 33,9 habitants per km².
Dels 1.028 habitatges en un 33,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,8% hi vivien parelles casades, en un 12,5% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.270 $ i la renda mediana per família de 42.128 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.865 $ mentre que les dones 28.857 $. La renda per capita de la població era de 18.452 $. Entorn del 7,9% de les famílies i l'11,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bradford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bradford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.

## Enllaços externs

* Bradford - Lloc web oficial
# Can Girona

«Can Girona» té aquests significats:
* Casa Manuel Girona, edifici situat a la plaça del Duc de Medinaceli de Barcelona.
* Can Girona (MACOSA), antiga fàbrica del Poblenou.
# Can Trullàs

Can Trullàs és una masia del municipi de Viladecavalls (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia de planta baixa i un pis amb teulada a doble vessant i el carener paral·lel a la façana principal. La porta d'entrada és una gran arc adovellat i al costat s'ha obert una altra gran arcada tancada amb vidres. A l'interior, a la planta baixa, es conserven una sèrie d'arcs de pedra.

## Referències

* ↑ «Can Trullàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Cal Rull II

Cal Rull II és una obra de Falset (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular bastit de maçoneria arrebossada i pintada. Consta de planta baixa, entressol i dos pisos i la coberta és de teulada i terrat. A la façana s'obren una finestrella i una porta a la planta baixa, dos balcons al primer pis, dues finestres al segon i una altra a l'entresòl. Cal destacar la porta d'arc rebaixat que dona accés a l'entrada amb escala al pis i la porta de l'estable.

## Referències

* ↑ «Cal Rull II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Cal Gasull

Cal Gasull és una obra amb elements modernistes de les Borges Blanques (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta baixa i pis, originàriament usada com a molí de l'oli. Fou construïda per un comerciant. La façana és senzilla, de pedra vista i simètrica. La porta d'accés és gran, amb portons de fusta i flanquejada per dues finestres. Els tres elements tenen els seus homònims al primer pis on al centre hi ha un balcó. Totes les obertures són arcs de mig punt força rebaixats, de tipus rústic. La casa està coberta amb teula àrab.
L'escala interior de la casa conserva la barana de ferro i fusta original, així com una sèrie d'estucats de calç amb motius modernistes que es repeteixen al llarg de la caixa d'escala. A la banda interna de la façana, s'hi han conservat fins a tres tipus de sanefes diferents, totes elles pintades com un fresc i emulant diferents classes de marbre i motius fruiters, entre d'altres.
La casa va pertànyer a una família originària de Reus que es dedicava a la producció d'oli d'oliva, i per aquest motiu la casa conté 40 cubs d'emmagatzematge d'oli de 5 metres d'amplada per 5 metres de llargada i 2,5 metres d'alt.

## Referències

* ↑ «Cal Gasull». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* ↑ Solé Farré, Lys «Modernisme a les Borges: Estudi de Cal Gall, Cal Griñó, Cal Garí, Cal Gasull i l'Antic Jutjat». Trobades d'estudiosos de les Garrigues, 2010, pàg. 227–244.
# Cal·lírroe de Sició

Cal·lírroe de Sició (fl. 600 aC), també anomenada Kora de Sició, va ser una pintora i escultora nascuda a Sició, a l'antiga Grècia.

## Història

Plini el Vell diu en la seva obra Història natural que Cal·lírroe es va enamorar d'un jove corinti i quan el seu estimat va marxar a l'estranger, a l'última nit, ella va tenir la idea de quedar-se amb el retrat d'ell i va traçar amb un tros de carbó vegetal el perfil de la seva cara dibuixada per l'ombra en la paret de l'habitació. El seu pare, Butades, va aplicar una capa d'argila sobre el dibuix i va modelar seguint les sinuositats d'aquell rostre, després va treure l'argila de la paret i la va ficar al forn, i n'obtingué així un retrat durador. Els antics grecs situen en aquell moment l'origen de la pintura i de l'escultura en relleu.
Segons la tradició, el relleu es va conservar al Nimfeu de Corint durant dos-cents anys, fins que els romans van conquerir la ciutat, al comandament de Luci Mummi Acàic, i va quedar destruït per un incendi.

## Posteritat

* Cal·lírroe apareix al quadre La donzella coríntia (1782-1784) de Joseph Wright, L'origen de la pintura (1786) de Jean-Baptiste Regnault, i La invenció de l'art del dibuix (1791) de Joseph-Benoît Suvée.
* El cràter de Venus Callirhoe va ser nomenat en el seu honor.
* Cal·lírroe figura entre les 1.038 dones de qui es fa referència en l'obra d'art contemporani The Dinner Party (1979) de Judy Chicago. El seu nom està associat a Safo.

## Referències

* ↑ Plini el Vell, Història Natural, llibre XXXV, 151. ««Ara vaig a tractar sobre l'art de modelar coses de fang, o de plàstica. Butades de Sició, ceramista d'argila, va ser el primer que ho va inventar a Corint, l'art de fer retrats amb argila i que fins avui és utilitzat, però, és gràcies a la seva filla: ella i l'amor amb un jove que partia a un llunyà viatge, va dibuixar els contorns de les línies, a l'ombra del seu rostre projectat en una paret per la llum d'una llàntia, el pare va aplicar argila en les línies, i va fer un model que després va posar al foc amb altres coses de ceràmica.»
* ↑ Plini el Vell, Història Natural, llibre XXXV, 151. «S'ha informat que aquestes primeres obres es guardaven en el nimfeu fins a la destrucció de Corint per Mummius.»
* ↑ Working Group for Planetary System Nomenclature. International Astronomical Union, United States Government Printing Office. Gazetteer of Planetary Nomenclature 1994 (en (anglès)), 1995, p. 295.
* ↑ Musée de Brooklyn - Centre Elizabeth A. Sackler - Callirrhoé
* ↑ Judy Chicago, The Dinner Party : From Creation to Preservation, Londres, Merrel 2007. ISBN 1-85894-370-1
# Can Marlet

Can Marlet és un conjunt d'edificis de Riells i Viabrea (Selva) que formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Marlet és un conjunt de diverses edificacions independents avui convertit en un gran complex dedicat a la restauració i a l'habitatge dels propietaris. Originalment hi havia dos edificis separats, el dels amos i el del masovers.
L'antiga masoveria és l'actual restaurant. Era un edifici de tres plantes amb vessants a laterals. L'únic que encara es conserva és l'entrada rectangular amb llinda monolítica que ha quedat en part amagada pel cobert d'entrada. La resta d'obertures s'han anat modificant i n'hi ha d'arc de mig punt i de quadrangulars. Ha sofert moltes ampliacions per engrandir l'espai dedicat a les habitacions de l'hotel i als menjadors afegint naus i galeries. El murs han estat arrebossats amb un revestiment texturat per donar aparença de rusticitat. Sembla que hi havia un molí fariner a la part a tocar de la riera però no en queda cap vestigi.
El mas on residien els amos es troba una mica més enlairat i actualment és l'habitatge dels propietaris. També és un edifici que ha sofert múltiples modificacions. És de dues plantes pel costat de la façana d'accés i de tres en la part de desnivell del terreny, amb coberta de vessants a façana. El portal d'entrada conserva una llinda amb la inscripció “ANY 1688”. Les obertures són algunes emmarcades amb pedra de nova construcció i d'altres simples. El parament és arrebossat, excepte un sector de la façana posterior que deixa la pedra irregular vista.
També hi ha restes d'un antic molí, a peu de la riera, que estava dedicat a la fabricació de pipes. Es tracta d'una petita construcció de planta quadrada amb un arc de mig punt a la base per on hi corria l'aigua. Només resten alguns dels murs i la porta d'entrada amb llinda monolítica.
A l'entorn immediat trobem la piscina, una gran zona d'aparcament i diversos espais enjardinats destinats a les celebracions dels restaurant.

## Història

L'any 1497 en el Turó de Morou consta un empriu que es repartia entre cinc propietaris i un d'ells era la casa forta de can Marlet.
El molí era conegut com a Molí de les Pipes, ja que s'hi fabricaven pipes.
En l'últim terç del segle XX s'hi han fet moltes obres d'ampliació i adequació a la nova funció d'hotel i restaurant, tant en l'edifici com en l'entorn immediat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Marlet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Canyut (desambiguació)

«Canyut» té aquests significats:
Navalla, ganivet, mànec de ganivet, canyut o canyeta o solènid, gènere de mol·luscs de la família
Viccionari
# Canyó

«Canyó» té aquests significats:
* Hidrografia:
** Canyó (hidrografia) o Congost (hidrografia), formació geològica causada per l'acció de rius cabalosos
** Canyó submarí, vall submarina estreta i escarpada excavada al talús continental
* Anatomia: Canyó (anatomia) o esòfag, part superior del sistema digestiu de molts animals
# Can Meliton

Can Meliton és una casa del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població, formant cantonada entre el passeig del general Escofet i la plaça des Portitxó, en el límit entre la platja Gran i l'inici de la riba des Poal.
Edifici adossat en cantonada, format per planta baixa, dos pisos i altell, aquest últim situat a l'extrem de la casa que dona al passeig del General Escofet i que representa un pis més d'alçada. Aquesta part de l'edifici presenta coberta a dues vessants de teula, mentre que a la resta hi ha coberta plana utilitzada com a terrat. La planta baixa presenta les obertures molt transformades, de la mateixa manera que l'interior de l'edifici. Al primer pis destaca un balcó corregut de punt rodó a la cantonada, que engloba les obertures de les dues façanes i presenta reixa de ferro treballada. A la segona planta hi ha dos balcons exempts, amb barana de ferro ornada, i els finestrals de sortida decorats amb una motllura geomètrica a manera de llinda. Als extrems de la façana hi ha el mateix tipus d'obertura, però amb les baranes de ferro alineades amb el parament. Ambdues façanes estan rematades per una cornisa motllurada disposada en cantonada, que delimita la part de l'edifici amb coberta plana. L'altell presenta la seva façana encarada al passeig. Es troba decorada amb una gelosia semicircular a manera de timpà, emmarcada per un plafó rectangular decorat amb motllures geomètriques. El coronament d'aquest cos és esglaonat.
La resta de la construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc.

## Història

El bar Melinton, antic hotel, va ser durant els anys vint lloc de trobada de diferents artistes de renom mundial com Marcel Duchamp, que estiuejava a Cadaqués. Encara es recorden les partides d'escacs entre Marcel Duchamp y Dalí en el baixos de l'edifici, tal com ho testimonia una placa commemorativa a l'interior del bar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Meliton». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Can Maçana (el Bruc)

Can Maçana, o Can Massana, és una obra del Bruc (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casal fortificat de grans dimensions, de planta rectangular i tres plantes d'alçada. Els murs són de pedra. Està orientada al sud i la coberta és de teula àrab a dues vessants. Al costat i a la dreta hi ha un mur de defensa amb espitlleres. A sobre l'entrada, a la clau de l'arc, hi ha un escut gravat pertanyent a un dels priors montserratins amb la data de 1791.

## Història

Fou possessió de Montserrat als segles xviii i xix, fins a la desamortització. Estigué fortificada durant les guerres carlines. Esdevingué també hostal.
Es troba al coll de Can Maçana, a poca distància del Castell de la Guàrdia de Montserrat, al punt de sortida de la carretera de Montserrat. És el punt principal d’accés als camins i les agulles de roca d’aquest sector de Montserrat on els monòlits i les formes verticals conformen un laberint únic.

## Referències

* 1 2 «Can Massana, la porta d’entrada a Montserrat». Departament de Turisme del Consell Comarcal de l’Anoia. [Consulta: 23 octubre 2023].
* 1 2 3 «Can Maçana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 octubre 2017].
# Capolat (desambiguació)

«Capolat» té aquests significats:
* Capolat, municipi i poble de la comarca del Berguedà
* Capolat d'Aransís, cim entre els municipis de Gavet de la Conca i Llimiana (Pallars Jussà)
* Cingles de Capolat, cinglera al municipi de l'Espunyola (Berguedà)
* El Capolat, cim al municipi de Navès (Solsonès)
# Cantó de Sallanches

El cantó de Sallanches és un cantó del departament francès de l'Alta Savoia, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Està inscrit al districte de Bonneville, té 7 municipis i el cap cantonal és Sallanches.

## Municipis

* Combloux
* Cordon
* Demi-Quartier
* Domancy
* Megève
* Praz-sur-Arly
* Sallanches

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Ponchaud | MRP |
| 1951-1974 | André Mollard | Divers droite |
| 1974-1982 | Gilbert Le Bescond | RI, després RPR |
| 1982-2008 | Alain Grévy | RPR, UMP |
| 2011- | Georges Morand | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Carrer Major (Campdevànol)

El Carrer Major és una via pública del municipi de Campdevànol (Ripollès). Almenys dos dels seus edificis formen part de manera individual en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Número 16

El número 16 és una obra inventariada. És una casa formada per planta baixa, dos pisos i un annex superior que ens recorda una certa tipologia gòtica de la casa entre mitgeres. És de destacar que la cornisa de la mateixa remata a l'altura de la casa veïna, fent patent la voluntat d'afegit de la part superior.

## Número 1

El número 1 és una obra inventariada. Curiosa reconversió d'una casa de pagès en edifici urbà d'apartaments. La formen planta baixa i tres pisos. És curiosa la reconstrucció de l'eixida amb un espai tancat i trencant l'estructura del teulat a dues aigües amb una solució mal aconseguida.

## Referències

* ↑ «Carrer Major, 16». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ «Carrer Major, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Carrer Major (Juneda)

El Carrer Major és una obra de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un carrer que va des de la plaça de l'església al carrer La Font. En ell hi desemboca el carrer del Forn i hi trobem La Botera. Forma un conjunt porxat de 31 arcades de pedra picada, repartides de manera desigual: 18 a una banda i 13 a l'altra. No totes tenen la mateixa estructura, ja que si bé predomina l'arc de mig punt, n'hi ha alguns que són apuntats i altres rebaixats. Sols un néix de terra, mentre que la resta reposen sobre pilastres amb capitells o impostes. Aquesta varietat de formes, com l'existència d'altres materials com el maó i l'arrebossat, respon a les distintes èpoques constructives. Entre els edificis que allotja aquest carrer podem esmentar l'ajuntament, la rectoria i s'hi observen diversos portals amb les llindes datades.

## Història

Aquest carrer sorgí cap a la segona meitat del segle xvi, degut al creixement de la població. D'aquesta època poca cosa en queda. Bàsicament està bastit per arcades del segle xvii i XVIII, i les de l'Ajuntament que són del segle xix. En un inici les millors famílies de la població hi buscaren un lloc per a establir-se, i ben aviat fou centre de la població en l'àmbit social, cultural i comercial com encara perviu. Al final d'aquest carrer hi havia hagut la creu de terme gòtica que avui es troba al cementiri.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Cantó d'Asnières-sur-Seine

El cantó d'Asnières-sur-Seine és un cantó francès del departament dels Alts del Sena, situat al districte de Nanterre. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Asnières-sur-Seine (en part)

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-256 du 26 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département des Hauts-de-Seine
# Cantó d'Artés de Biarn

El cantó d'Artés de Biarn és un cantó del departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió d'Aquitània. Està enquadrat al districte de Pau, té 21 municipis (el municipi de Lacq, només una part) i el cap cantonal és Artés de Biarn.

## Municipis

* Arganhon
* Arnós
* Artés de Biarn
* Artics
* Bomort
* Castèida deu Camin
* Castèida e Candau
* Castilhon d'Artés
* Sescau
* Doason
* Hagetaubin
* Ceserac
* Lahòra
* La Veiria
* La Cadea
* Lac
* Mespleda
* Sent Medard
* Sèrra
* Urdès
* Vièlanava d'Artés.

## Història

El 1790 el cantó d'Artés comprenia els mateixos municipis que en l'actualitat excepte Argagnon, Labeyrie, Lac i Lacadée.
Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1979-1998 | Léon Costedoat | UDF | Alcalde d'Artés de Biarn de 1995 a 2001 |
| 1998-en curs | Philippe Garcia | PS | Alcalde d'Artés de Biarn des de 2001 |
| Les dades anteriors a 1979 no són pas conegudes. ||||

## Referències

* ↑ Paul Raymond, Dictionnaire topographique Béarn-Pays basque
# Cardenal capnegre

El cardenal capnegre (Pheucticus melanocephalus) és una espècie d'ocell pertanyent a la família dels cardinàlids.
És una au migratòria, que nia des del sud-oest del Canadà fins al sud de Mèxic, i invierna únicament en aquest últim país.

## Descripció

La longitud aproximada en individus adults és de 18 a 19 cm des del bec fins a la cua, la qual cosa els fa aus grans. El cap dels mascles és negra, el mateix que les ales i la cua, però aquestes dues últimes tenen taques blanques. El pit és color taronja i el ventre groc.
S'hibridiza amb l'ocell en el límit aquest de la seva distribució.

## Hàbitat

El prefereix els boscos caducifolis i mixts, on hi ha arbres d'altura elevada i arbustos densos; també habita boscos de galeries, en rius i llacs, i en àrees suburbanes. Pel que sembla evita els boscos de coníferes.

## Referències

* ↑ «Cardenal capnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
# Capsiuts

Capsiuts (en francès Captieux) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.358 | 1.646 | 1.669 | 1.742 | 1.707 | 1.503 | 1.399 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| -2001 | Marc Lalanne | PS |
| 2001-2008 | Viviane Durantau | PS |
| 2008- | Georges Bernard | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Casa Colls-Labayen

La Casa Colls-Labayen és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici al voltant d'un pati amb finestra triforada gòtica de pilarets fins i capitells de palmetes. S'accedeix a través d'una porta de llinda planera de pedra i per un passadís al pati. Les façanes exteriors són sense cap composició i cegues. La casa fa cantonada entre els carrers Sant Llorenç, Batlle i Prats, i Oliva i Prat. A aquest últim hi ha una mica de façana composta de llindes planeres i brancals de pedra, i a continuació la tanca del jardí inferior dit d'en Parramon i que s'ha afegit a aquesta, amb restes romàniques, restes d'una antiga edificació que restà en mal estat. El pati té una escala de pedra i un pilar senzill romànic i un pou centrat.

## Història

La història de les cases es remunta fins als segles xiii i xiv, però podria ser anterior per les restes esmentades anteriorment. Del 1492 és el primer document escrit, de la venda del jueu Lleó Avenay al beneficiat de la Catedral. El 1662 en Pere Coderc la cedeix a la Catedral de Girona, que no la vol per les càrregues. Se subhasta i després sí que la compra. Del 1592 i 1596 deuria ser la part d'en Parramon, que el 1710, degut al setge, s'ensorra i, més tard, s'uneix a la casa Colls. El 1842 el Capítol perd la casa per la desamortització. El 1973 és comprada per la família actual. Durant un temps la casa s'adherí i separà de la sinagoga.

## Referències

* 1 2 «Casa Colls-Labayen». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Casa Saloi

La Casa Saloi és una obra de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La Casa Saloi està situada al nucli urbà de Tremp, concretament a la Rambla del Doctor Pearson, una de les vies adjacents a l'antic nucli emmurallat.
Es tracta d'un habitatge entre mitgeres i de tres nivells d'alçada, planta baixa, primer pis i golfes.
Destaca la distribució simètrica de la façana, marcada per les obertures que delimiten un ritme predominantment vertical. No presenta cap tipus d'element decoratiu arquitectònic excepte el treball en la barana correguda del primer pis, que presenta una volada de pedra amb barana de ferro forjat amb motius vegetals. A sobre d'aquesta barana apareix un element decoratiu, també de ferro, en forma de cigonya que porta una clau.
Totes les finestres són balconeres, excepte els dos ulls de bou que s'obren a les golfes.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Saloi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].