OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amadeu Casas i Rovira

Amadeu Casas i Rovira (Barcelona, 10 de juliol de 1954 - Barcelona, 26 de desembre de 2020), músic barceloní, compositor, guitarrista i cantant amb trajectòria dins del món del blues.

## Trajectòria artística

Va ser membre fundador dels grups Blues Reunion, Blues Messengers, Slide Company i Tandoori Lenoir. Conjuntament amb Big Mama, August Tharrats, Dani Nel·lo i Txell Sust, artistes amb els quals treballava habitualment, forma part del panorama del Blues a Catalunya.
Al marge de les col·laboracions discogràfiques i diferents projectes en els quals va participar, Amadeu Casas compta amb sis treballs discogràfics amb temes propis tant instrumentals com en català: Blues a go-go, Estrictament Personal, Strollin' Band, Blue Machine, Matèria Orgànica i Lo Gaiter de la Muga. En aquest darrer treball discogràfic musica poemes del poeta empordanès Carles Fages de Climent. El disc es va presentar a la premsa el 10 de juliol de 2013 a la casa pairal del poeta a Castelló d'Empúries (Girona), amb presentació oficial a Barcelona el 9 de novembre de 2013 al Centre Artesà Tradicionàrius i, posteriorment a l'Auditori de Barcelona.
El 1994 va gravar el disc El blues de la inflació amb Big Mama i Víctor Uris, i el 2015 va produir i tocar al disc Dues tasses de Pi de la Serra.
També ha interpretat concerts familiars i audicions en escoles, com ara La geografia del blues i El petit John.

## Discografia

* Blues a go-go (1997)
* Estrictament personal (2002)
* Strollin' band (2006)
* Blue machine (2008)
* Matèria orgànica - Amb la col·laboració especial de Tom Principato, Elena Gadel i Roger Mas i Matías Miguez al baix, Toni Pagès a la bateria i Quico Pi de la Serra a la guitarra del tema "Blaus" (2012).
* Lo gaiter de la Muga - Amadeu Casas musica poemes d'en Carles Fages de Climent amb Toni Pagès, Matías Míguez, Quico Pi de la Serra, Pascal Comelade, Enric Casasses, Pol Farell, Elena Gadel, Pep Pascual (2013)
* Early Blues Moods - Amadeu Casas & Miriam Swanson. Enregistrat en directe (2015)
* Pocket Concerts - Amadeu Casas, August Tharrats & Nono Fernández – Enregistrat en directe (2015)
* The king is gone - Homenatge a B.B. King (2015)
* Set - Recopilació de diset temes (2016)

## Referències

* ↑ Enderrock - Mor el bluesman Amadeu Casas
* 1 2 3 4 Vidal, Guillem «El ‘blues' plora l'Amadeu». El Punt Avui [Barcelona], 27-12-2020.
* ↑ Cervantes, Xavier «Mor Amadeu Casas, el cavaller del blues». Ara, 27-12-2020, p. 43.
* ↑ Jazz Terrassa - Amadeu Casas
* ↑ El Punt Avui - Un ‘blues' per a les bruixes de Llers (19 de juliol de 2013)
* ↑ Martorell, Núria «El blues del 'avi' Amadeu Casas» (en castellà). El Periódico, 07-07-2012.
* ↑ «Amadeu Casas». Jazz Terrassa. Arxivat de l'original el 2020-12-27. [Consulta: 19 abril 2013].
* ↑ Cancioneros - Disc Matèria Orgànica

## Enllaços externs

* Amadeu Casas i Rovira - Lloc web oficial
* Discogs - Amadeu CasasAutoritat
# Allor ch'io dissi addio

Allor ch'io dissi addio (HWV 80) és una cantata secular dramàtica (una composició vocal amb un acompanyament instrumental) composta per Georg Friedrich Händel cap el 1707–08. Està escrita per a veu de soprano. Altres catàlegs de la música de Händel categoritzen l'obra com a HG l,8 (no hi ha cap indicació de HHA). El títol de la cantata es pot traduir per "Quan vaig dir adéu".
La cantata és una de les moltes que Händel va compondre a Roma quan uns 22 anys. Una interpretació típica de l'obra dura aproximadament vuit minuts.
L'argument va sobre una persona que pensava que podia controlar els seus sentiments quan perdia al seu ésser estimat, però això resulta impossible.

## Estructura

L'obra està escrita per a solo de soprano i teclat (amb algunes indicacions de baix continu). La cantata conté dos recitatiu-ària aparellats. L'obra consta de quatre moviments:
| Moviment | Tipus | Tonalitat | Compàs | Tempo | Compassos | Text |
| 1 | Recitatiu | | 4/4 | | 17 | Allor ch'io dissi addio e ch'io lasciai quel memorabil loco, dove nacque il mio foco, pensò folle il cor mio tutti gli ardori suoi render di gelo, e fortuna cangiar per cangiar cielo. Ahi lassa! che mi seque En ogni tempo, en ogni parte amore. E di notte e di giorno Un tutte l'mena tot'occhio della mente, rende l'amato oggetto ognor presente. |
| 2 | Aria | Re menor | 4/4 | Allegro | 44 | Fill qual cerva ferita che fugge, dalla Home che l'ancide e l'impiaga, Ma se meco è lo stral che mi strugge lontamanza no salda la piaga. |
| 3 | Recitatiu | | 4/4 | | 13 | Anzi se nacque il mio amoroso desio d'una bella virtù figlio innocente, sia lontano o presente, sempre fisso è nel cor l'amato oggetto, ne un così giusto affetto, resiste di ragion l'alto consiglio, ch'anzi un sequir m'esorta un campana'amor che di virtude è figlio. |
| 4 | Aria | Fa major | 4/4 | Un tempo giusto | 20 | Il dolce foco mio, ch'accende un Bel desio, amor lusinga. Ma nasce un rio Timor, onde languisce il cor, che gli no finga. |

## Referències i notes

* 1 2 Vitale, Marco (2009). Album notes for Handel Complete Cantatas. Volume 1., 5–15. Brilliant Classics. Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ Hicks, Anthony (2001). Sadie, Stanley; Tyrrell, John (eds.). The New Grove Dictionary of Music and Musicians. x (2 ed.). London: Macmillan. p. 790.
* ↑ Dues seccions (compassos 13 i 7) — sense signes de repetició. Inclou un "Da Capo", "Fine".

## Enllaços externs

* Allor ch'io dissi addio: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Alloophorus robustus

Alloophorus robustus és una espècie de peix de la família dels goodèids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical (21 °C-25 °C) i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Lerma (Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 «Alloophorus robustus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.
* ↑ Lyons, J., G. González-Hernandéz, E. Soto-Galera i M. Guzmán-Arroyo, 1998. Decline of freshwater fishes and fisheries in selected drainages of west-central Mexico. Fisheries 23(4):10-18.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Aleutita

L'aleutita és un mineral que podria pertànyer tant als arsenats com als sulfats, i que encara es troba sense classificar.

## Característiques

L'aleutita és un arsenat sulfat de fórmula química [Cu₅O₂](AsO₄)(VO₄)·(Cu,K,Pb,Rb,Cs,)Cl. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del museu mineralògic del departament de mineralogia de la Universitat Estatal de Sant Petersburg, a Rússia, amb el número d'espècimen 1/19689.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la fumarola Iadovítaia, una fumarola que es troba al segon con d'escòria de l'avanç nord de l'erupció de la Gran Fissura del Tolbàtxik, al krai de Kamtxatka, Rússia. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Aleutite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 desembre 2018].
# Almanac del pobre Richard

L'Almanac del pobre Richard (en anglès, Poor Richard's Almanack, escrit de vegades com a Almanac) fou un almanac anual publicat per Benjamin Franklin sota el pseudònim de "Poor Richard" ("el pobre Richard") o "Richard Saunders". Es va publicar entre els anys 1732 i 1758. Va ser un èxit de vendes per un pamflet publicat a les colònies americanes; s'arribava a les 10000 impressions per any.
Franklin, l'inventor, estadista i editor americà, va aconseguir molt èxit amb l'Almanac del pobre Richard. Els almanacs eren llibres molt populars durant l'era colonial americana, ja que oferien una barreja de prediccions meteorològiques, consells sobre la cura de la casa, trencaclosques i altres diversions. L'Almanac del pobre Richard també era popular pel seu ús de jocs de paraules, i algunes de les frases encunyades en l'obra perduren a l'anglès vulgar.

## Contingut

L'almanac contenia el calendari, el temps, poemes, dites i informació astronòmica i astrològica típica d'un almanac de l'època. Franklin també hi va incloure algun exercici matemàtic, i l'almanac de 1750 inclou un exemple primerenc de demografia. Es coneix principalment, però, per ser un respoitori dels aforismes i proverbis de Franklin, molts dels quals es troben a l'anglès americà. Aquestes màximes aconsellen l'estalvi i la cortesia, amb tocs de cinisme.
En els espais entre els dies importants, Franklin inclogué proverbis sobre la indústria i la frugalitat. Algunes d'aquestes dites eren d'un escriptor anterior, Lord Halifax, del qual molts aforismes provenien d'un "escepticisme bàsic dirigit contra els motius de la gent, les maneres i l'edat." El 1757, Franklin va fer una selecció d'aquestes i les va prefixar a l'almanac com un discrus d'un ancià a la gent que assistia a una subhasta. Això es va publicar posteriorment a The Way to Wealth, i va ser popular tant a Amèrica com a Anglaterra.

## Referències

* ↑ Charles A. Goodrich. Lives of the Signers to the Declaration of Independence. W. Reed & Company, 1829, p. 267 [Consulta: 7 juny 2013].
* ↑ Oracle ThinkQuest (2003)
* ↑ The History Place (1998)
* ↑ Innovation Philadelphia (2005)
* ↑ Pasles (2001), pp. 492–493
* ↑ Newcomb (1955), pp. 535–536
* ↑ Wilson (2006)

## Bibliografia

* Oracle ThinkQuest. «Poor Richard's Almanac». ThinkQuest: Library, 2003. Arxivat de l'original el 2007-04-17. [Consulta: 17 abril 2007].
* The History Place. «English Colonial Era: 1700 to 1763», 1998. [Consulta: 17 abril 2007].
* Innovation Philadelphia. «Printer and Publisher, Franklin Gives a "Word to the Wise"», 2005. Arxivat de l'original el 2006-05-16. [Consulta: 22 abril 2013].
* Pasles, Paul C. «The Lost Squares of Dr. Franklin: Ben Franklin's Missing Squares and the Secret of the Magic Circle». The American Mathematical Monthly. Mathematical Association of America, 108, 6, 01-06-2001, pàg. 489–511. DOI: 10.2307/2695704. JSTOR: 2695704.
* Wilson, Pip. «A Calendar History», 2006. Arxivat de l'original el 2007-03-09. [Consulta: 17 abril 2007].
# Amlia

Amlia (en aleutià Amlax) és una illa que forma part del subgrup de les illes Andreanof, a les illes Aleutianes, Alaska. Està situada prop del límit oriental de les illes Andreanof, entre les illes d'Atka i Seguam.
L'illa fa 74 quilòmetres de llarg per 14 d'ample, amb una superfície de 445,7 km², cosa que la situa en la 36a illa més gran dels Estats Units. El terreny és aspre i adust i s'eleva fins als 616 msnm. L'illa no té població permanent i això la converteix en la segona illa deshabitada més gran de les illes Aleutianes. Illes properes són Agligadak, Sagigik i Tanadak.

## Referències

* ↑ Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* ↑ Amlia Island: Block 1084, Census Tract 1, Aleutians West Census Area, Alaska Arxivat 2020-02-11 at Archive.is United States Census Bureau
# Altable

Altable és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la Comarca de l'Ebro.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 76 | 63 | 59 | 61 |
# Amondans

Amondans és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 95 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Amondans era de 95 persones. Hi havia 35 famílies de les quals 9 eren unipersonals (9 homes vivint sols), 13 parelles sense fills i 13 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 50 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 10 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 40 eren cases i 10 eren apartaments. Dels 37 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris, 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien tres cambres, 12 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 35 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Amondans el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 8 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 59 persones, 44 eren actives i 15 eren inactives. De les 44 persones actives 40 estaven ocupades (27 homes i 13 dones) i 4 estaven aturades (4 dones i 4 dones). De les 15 persones inactives 3 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària, 1 d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un restaurant.
L'any 2000 a Amondans hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 303 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Amondans a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Amondans a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Among the Living

Among the Living és el tercer àlbum d'estudi del grup americà de thrash metal Anthrax. Va ser publicat el març de 1987 per Megaforce Worldwide/Island i va ser certificat com a Gold per la RIAA.

## Llista de cançons

* "Among the Living" (Anthrax) – 5:16
* "Caught in a Mosh" (Anthrax) – 4:59
* "I Am the Law" (Anthrax, Danny Lilker) – 5:57
* "Efilnikufesin (N.F.L.)" (Anthrax) – 4:54
* "A Skeleton in the Closet" (Anthrax) – 5:32
* "Indians" (Anthrax) – 5:40
* "One World" (Anthrax) – 5:56
* "A.D.I./Horror of It All" (Anthrax) – 7:49
* "Imitation of Life" (Anthrax, Lilker) – 4:22

## Personal

* Joey Belladonna – Cantant
* Dan Spitz – Guitarra
* Scott Ian – Guitarra rítmica, veu de fons
* Frank Bello – Baix, veu de fons
* Charlie Benante – Bateria

## Referències

* ↑ «RIAA Gold and Platinum Search Results». Recording Industry Association of America. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 31 març 2008].
# Anam

Segons el Gènesi, els anamites o anam són un grup de descendents de Misraim, fill de Cam i net de Noè.
Tot fa indicar que serien descendents d'un fill de Misraim anomenat Anam, però la Bíblia no esmenta el seu nom.
Els anamites se'ls identifica amb una tribu d'Egipte. Un text del regnat de Sargon II d'Assíria (722 aC - 705 aC) anomena els egipcis com Anami.
Viccionari
# Amblyceps variegatum

Amblyceps variegatum és una espècie de peix de la família dels amblicipítids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,3 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 39-41.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conca del riu Mae Khlong a Tailàndia.

## Referències

* 1 2 3 «Amblyceps variegatum» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* He, M., 1999. Amblycipitidae. p. 103-110. A: X.-L. Chu, B.-S. Cheng i D.-Y. Dai (Eds). Faunica Sinica. Osteichthyes. Siluriformes. Science Press, Beijing. i-vii + 1-230.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y., 1991. Amblycipitidae. p. 318-319. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Andovce

Andovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1424.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ Obec; Hlavná 157/2 94123, ovce; ovce.sk. «O obci» (en eslovac). [Consulta: 24 gener 2022].
# Andrew Parrott

Andrew Parrott (nascut el 10 de març de 1947) és un director britànic, potser més conegut per ser pioner en la "interpretació històricament informada" de la música antiga. Ha dirigit una gamma ampla de repertori, incloent música contemporània. Va dirigir l'estrena i l'enregistrament d'Una nit a l'òpera xinesa, de Judith Weir. També ha enregistrat música nova d'altres compositors britànics moderns, com John Tavener i Vladimír Godár.
El 1973 va fundar el Taverner Choir, Consort and Players, un grup format per a la interpretació de música renaixentista i barroca amb instruments antics o còpia moderna d'instruments originals, amb seu a Londres. Ha estat director de London Mozart Players des de setembre 2006. Actualment, Parrott és el director musical del New York Collegium a la ciutat de Nova York.
Parrott ha publicat diversos articles sobre Bach, Monteverdi i Purcell, és co-editor del New Oxford Book of Carols i autor de The Essential Bach Choir, per al qual es va informar amb Joshua Rifkin sober com cal interpretar les peces per a una veu sola de Bach, una apropament que redueix significativament les forces que cal emprar en una obra coral de Bach feina coral.
També és patró de la Bampton Classical Opera.

## Bibliografia

* Parrott, A. (2000): The Essencial Bach Choir. Woodbridge: Boydell Press. ISBN 0-85115-786-6

## Referències

* ↑ Fenton, James «One for all». The Guardian [Londres], 26-04-2003 [Consulta: 25 juny 2013].

## Enllaços externs

* Biografia curta Arxivat 2005-10-13 at Archive.is a Sony Clàssic
* Biografia a Rayfield Allied
* Biografia curta a New York Collegium
* Discografia
* Entrevista amb Andrew Parrott per Bruce Duffie, 12 de juliol de 1990
# Andrew Howard

Andrew William Howard és un astrofísic estatunidenc especialitzat en la detecció i caracterització de planetes extrasolars, dels quals n'ha descobert deu.
Howard es graduà a l'Institut Tecnològic de Massachusetts el 1998, posteriorment realitzà un màster a la Universitat Harvard on també s'hi doctorà el 2006. Continuà la seva tasca de recerca a la Universitat de Califòrnia a Berkeley (2007-2012) i a la Universitat de Hawaii (2012-2016). Des del 2016 és professor d'Astronomia a l'Institut Tecnològic de Califòrnia.
Les seves àrees de recerca se centren en la detecció i caracterització d'exoplanetes, en particular dels petits que s'acosten a la mida de la Terra; la caracterització d'atmosferes de super-Terres; obtenció d'algoritmes per a les anàlisis estadístiques de dades; disseny d'espectròmetres per detectar i caracteritzar planetes extrasolars; i recerques de senyals d'impulsos infrarojos i òptics relacionats amb la vida extraterrestre.
És descobridor, com a primer autor, dels exoplanetes: HD 7924 b (2009); GJ 179 b, HD 13931 b, HD 34445 b i HD 126614 A b (2010); HD 192310 b, HD 97658 b i HD 156668 b (2011); HAT-P-17 b (2012); i GJ 15 A b (2014).
El 2013 fou guardonat amb el Premi Cozarelli, en la categoria de Ciències Físiques i Matemàtiques, per l'article The prevalence of Earth-size planets orbiting Sun-like stars del qual n'és coautor juntament amb Erik A. Petigura i Geoffrey W. Marcy, que també foren guardonats.

## Referències

* 1 2 «Andrew W. Howard» (en anglès). [Consulta: 2 març 2017].
* ↑ «Exoplanets Data Explorer» (en anglès). Exoplanets.org. [Consulta: 2 març 2017].
# Andròclides

Andròclides (en llatí Androcleides, en grec antic Ἀνδροκλείδης) fou un polític tebà que va ser subornat per Timòcrates de Rodes, l'emissari de Tisafernes l'any 395 aC, per induir als tebans a fer la guerra a Esparta amb l'objectiu de què els perses es poguessin lliurar de l'espartà Agesilau que era a l'Àsia.
Més tard Xenofont el menciona com a cap d'un partit oposat a Febides, els seguidors del qual s'havien apoderat de la ciutadella de Cadmea, l'acròpoli de Tebes l'any 382 aC. Plutarc diu que després d'aquest cop es va exiliar a Atenes, on el van matar uns assassins enviats per l'oligarquia de Tebes dos anys més tard.

## Referències

* ↑ Androcleides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 171
* ↑ Plutarc. Pelòpides, VI,2
# Andròmac (rètor)

Andròmac (en grec antic: Ἀνδρόμαχος, llatí: 'Andromachus') va ser un rètor de l'antiga Grècia que va ensenyar a Nicomèdia durant el regnat de Domicià (81-96).

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/188?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=AndromachusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+biography+and+mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 173. ]
# Annesorhizeae

Annesorhizeae és una tribu de plantes amb flors dins la família de les apiàcies.

## Gèneres

* Annesorhiza Cham. & Schltdl.
* Astydamia DC.
* Chamarea Eckl. & Zeyh.
* Ezosciadium B. L. Burtt
* Itasina Raf.
* Molopospermum W. D. J. Koch

## Referències

* ↑ Annesorhizeae al National Center for Biotechnology Information (anglès)
# Anaxyrus baxteri

Anaxyrus baxteri és uma espècie de bufònid que viu al Laramie Basin, a Wyoming, Estats Units. És extint en estat salvatge.

## Referències

* ↑ «Anaxyrus baxteri (Baxter's Toad, Wyoming Toad)» (en anglès). IUCN Red List. [Consulta: 3 gener 2017].
# Anaxis

* Per a altres significats, vegeu «Anaxis (desambiguació)».
Anaxis (en grec antic Ἄναξις) fou un historiador beoci del segle IV aC, que va escriure una història de Grècia que acabava el 360 aC, un any abans de la pujada al tron macedoni de Filip II de Macedònia. Aquesta història no s'ha conservat.
Alguns estudiosos han proposat, sobretot Ernst von Stern, amb dificultats sobre la cronologia, que el llibre d'història d'Anaxis s'havia basat en part en Plutarc, aprofitant la biografia del beoci Pelòpidas que havia escrit.

## Referències

* ↑ Diodor Sícul. Bibliotheca historica. XV, 95
* ↑ Holm, Adolf. The History of Greece from Its Commencement to the Close of the Independence of the Greek Nation. Vol II. Londres: MacMillan, 1895, p. 324.