OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera de La Gomera

La bandera de La Gomera, està formada per tres franges verticals, sent blanca la del mig i amb l'amplada del doble de les altres dues que són de color vermell. A l'angle superior esquerra porta un "gánigo" (atuell de fang típic de la cultura canària) de color marró sobre la sil·lueta de l'iila en blanc i una vela quadrada amb una creu patent verda. Al centre de la franja blanca també hi porta l'escut heràldic de La Gomera.
La bandera no és oficial, a diferència de l'escut que si que es va aprovar oficialment el 2 d'agost de 1999.
El "gánigo" simbolitza l'herència de la cultura aborigen de l'illa, mentre que la vela i la creu representen les caravel·les comandades per Cristòfor Colom que varen fer escala a l'illa en el viatge cap a les Índies Occidentals. A La Gomera se la coneix també amb el sobrenom de "l'illa colombina".

## Referències

* ↑ «La Gomera». Símbolos de Canarias. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ «1387 - ORDEN de 25 de junio de 1999, del Consejero de Presidencia y Relaciones Institucionales, por la que se aprueba el Escudo Heráldico de la isla de La Gomera.». Boletín Oficial de Canarias, 02-08-1999 [Consulta: 14 novembre 2019].
# Riu de Pujals

El riu de Pujals, també anomenat sovint riu de, dels o des Puials, és un riu afluent del Rialb, a la vall de Bóixols, a l'extrem nord-est del terme municipal d'Abella de la Conca, del Pallars Jussà.
De fet, aquest barranc centra la part del terme d'Abella que conté els pobles de Bóixols i la Rua. Pertany a la conca del Segre, ja que forma el Rialb sota el poble de Bóixols, que baixa cap al terme veí de la Baronia de Rialb, al Segre Mitjà.
Es forma molt a prop d'on neix el riu de Carreu: al coll de Llívia. La diferència és que el riu de Pujals davalla cap a llevant, cap a la zona dels Prats de Montanissell, dins del terme municipal de Coll de Nargó (antic terme de Montanissell). Segueix paral·lela a la llera d'aquest barranc la pista de muntanya que des de Bóixols puja cap a Carreu.
Just en el moment que rep per l'esquerra el barranc de l'Obaga Negra, que ve del nord-est, travessa la carena pel Grau dels Prats, on hi ha el Forat dels Prats, i gira cap a migdia, decantant-se lleugerament cap a l'est, i entre la Cantalera i la Serra de Cal Garxina s'adreça cap al cap de vall on hi ha la masia de la Xosa, travessant en aquell lloc la carretera L-511. En passar pel costat de llevant de la masia, que pertany al terme municipal de Coll de Nargó, entra en el terme d'Abella de la Conca.
Des de la Xosa davalla cap al sud-oest, fins a arribar al poble de Bóixols, sota i a llevant del qual marca un profund engorjat que forma el Forat de Bóixols. Just al nord del Forat de Bóixols s'ajunta amb el riu de Collell, que davalla del nord-oest, i entre tots dos formen el Rialb.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, Pujals, plural de pujal, és un derivat de puig. Es refereix a la zona muntanyosa on s'origina aquest riu.

## Referències

* ↑ Coromines, 1996.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Puig". Dins Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. VI O-Sai. Barcelona: Curial Edicions Catalanaes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1996. ISBN 84-7256-852-0.

## Enllaços externs

* El Riu de Pujals en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Aixada pedrenyera

L'aixada pedrenyera és una eina composta d'una peça de ferro amb un ull central en el qual va aficat un mànec de fusta. La peça metàl·lica té un cap acabat en tall vertical (rastell) i l'altre en punta. També s'anomena aixada amb punta. L'eina és emprada pels margers en les construccions de pedra seca.

## Mides

El mànec té 70 cm de llargària i la peça de ferro 36 cm.

## Pes

El pes és aproximadament de 2,2 kg.

## Materials

El mànec és de fusta (normalment d'ullastre -Olea europaea-) i la peça metàl·lica, de ferro acerat.

## Utilitat

Aquesta eina s'empra a la construcció de pedra seca per cavar, eixermar, desxernir i fer l'escombra.

## Maneig

L'eina s'empra amb les dues mans. Amb la punta de l'eina es colpeja la terra per desfer-la i excavar-la. El tall s'empra per tallar arrels d'arbusts.

## Referències

* ↑ Alcover-Moll. Diccionari Català-Valencià-Balear, 1922-1962.
* ↑ Alomar Canyelles et al., Guillem. La pedra en sec. Materials, eines i tècniques tradicionals a les illes mediterrànies. Palma-Palerm: Consell Insular de Mallorca FODESMA- Officine Grafiche Riunite, 2002 [Consulta: 14 juny 2017]. Arxivat 2017-07-31 a Wayback Machine.
# Brekama

Brekama fou un regne nadiu de Gàmbia. El 29 de maig de 1827 el regne, governat aleshores per Farrin Tomba Komba, va signar un tractat de protectorat amb Regne Unit de la Gran Bretanya. D'acord amb el tractat els britànics podien elegir un lloc per establir una posició militar, sent el lloc escollit la part a la riba del riu enfront de l'illa de Kayaye.

## Bibliografia

* Sir E. Hertslet, The Map of Africa by Treaty
# Platja de Bon Caponet

La platja de Bon Caponet, o cala Bon Caponet, és una petita platja urbana del municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre) situada davant de la urbanització Les Roques Daurades, entre la platja de Ribes Altes, al nord-est, i la platja de Bon Capó, al sud-oest. Rodejada de roques, té una longitud de 29 metres i una amplada mitjana de 28 metres, formada per grava i còdols. S'hi accedeix pel camí de ronda, que uneix els municipis de l'Ametlla de Mar i l'Ampolla. i forma part del GR-92. També hi ha un aparcament proper. Des del 2012 s'hi permet l'accés als gossos.

## Referències

* ↑ «Cala Bon Caponet». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Bon Caponet». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Millores a la Cala del Bon Caponet, la platja per anar amb gossos de l'Ametlla de Mar». Marfanta, 02-08-2017.
# SK Lokomotivi Tbilisi

El SK Lokomotivi Tbilisi és un club de futbol georgià de la ciutat de Tbilisi.

## Història

El club va ser fundat el 1936. Té forta connexió amb els ferrocarrils de Geòrgia.

## Palmarès

* Lliga georgiana de futbol (2):
** 1937, 1945
* Copa georgiana de futbol (3):
** 2000, 2002, 2005

## Enllaços externs

* SK Lokomotivi Tbilisi - Lloc web oficial
# Barile (Potenza)

Barile (albanès Barilli) és un municipi italià, dins de la província de Potenza. Ocupa una superfície de 24,13 quilòmetre quadrat i tenia 2,555 habitants a l'1 gener 2023.. És un dels municipis on viu la comunitat Arbëreshë. Limita amb els municipis de Ginestra, Melfi, Rapolla, Rionero in Vulture, Ripacandida i Venosa.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Francesco Botte | Centreesquerra |

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
* ↑ Error: Unable to display the reference properly. See the documentation for details.
# Riu de Pena

El riu de Pena és un dels afluents més importants del Matarranya. Neix a la partida del Port, i després d'un recorregut de 20 km desemboca a un quilòmetre per sobre del poble de Vall-de-roures; en algun trajecte del seu curs fa de frontera amb el municipi de Beseit. Quan es va construir el pantà que porta el mateix nom, va inundar Masies de Beseit i Vall-de-roures.
El riu de Pena té un afluent, el Racó de Patorrat, de 8 km, que serveix de límit amb Beseit; en aquest municipi es coneix el riu de Pena amb el nom de Riu Sec perquè hi arriba amb poca aigua, però tot i així, possiblement per les filtracions, arriba al pantà amb més cabal.

## Referències

* Valderrobres paso a paso, Carmelo López i Manuel Siurana
# Acusació

Una acusació o imputació és un el càrrec que es formula davant l'autoritat competent contra persona o persones determinades, per considerar-les responsables d'un delicte o falta, amb l'objectiu que se li apliqui la sanció prevista.

## Regulació per països
### Espanya

Cal distingir primeramen entre les figures d'imputat, processat i acusat. Imputat és tota persona imputada d'un fet delictiu durant la investigació judicial. Aquesta figura garanteix la protecció de la persona que pot declarar acompanyada d'un advocat, pot demanar fer proves i veure els autos (si no són secrets). Quan el jutge considera que hi ha 'indicis fonamentats' que l'imputat és l'autor dels fets investigats, hom fa un Auto de Processament, i l'imputat esdevé processat. En acabar la instrucció, les actuacions es traslladen a les parts acusadores, les quals presenten un escrit d'acusació i, quan el jutge fa l'auto d'apertura del procés oral, el processat esdevé acusat
Durant el procés penal, el plenari s'inicia amb l'acusació que consisteix en una declaració de voluntat formal del titular de l'acció penal —ministeri públic, acusador particular o ambdós— per la qual, fent mèrit de les peces de convicció properes al sumari, formula un judici de culpa en contra del processat que hagués estat indagat sobre l'objecte de retret.
L'acusació fiscal ha de ser concreta, precisa i terminant, pel que fa a tots i cadascun dels fets delictuosos que hagin motivat el procés, i pel que fa a la imputabilitat i responsabilitat dels processats, indicant igualment la suma de les penes que se sol·liciten. Sense ella, el plenari no existeix i la seva omissió anul·la la sentència.
Imputar i provar són aspectes que no es poden ascendir de la tasca acusatòria. En el procés penal, pel seu contingut l'acusat «coneixerà del fet imputat, és a dir, el fet que es va tenir en compte en la declaració o que va sorgir de l'exposició, la seva qualificació legal i les proves que el fiscal de recerca considerar hàbils, amb l'objectiu d'engiponar el seu convenient descàrrec» (A. Bortwick). Aquest jurista destaca quatre elements integradors de l'acusació:
* Element subjectiu, dades personals identificadores.
* Element objectiu, referit a l'enunciació dels fets, que ha de ser: clara, precisa, circumstanciada i específica.
* Element jurídic, és a dir la seva qualificació legal, tipificació o subsumpció del fet concret en una figura del Codi Penal. Així mateix, ha de consignar tot el referent al concurs, grau de participació i qualificant de la responsabilitat penal, en la mesura que trobessin presents.
* Element volitiu, és a dir, ha de ser motivada.

## Vegeu també

* Dret penal
# Bienno

Bienno és un municipi italià de la província de Brescia, a la regió de Llombardia.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Bienno (en italià)

## Referències

* ↑ Comuni-Italiani.it. «Elenco Comuni Provincia di Brescia» (en italià). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Poble Okanagan

El poble Okanagan, també escrit Okanogan, són uns amerindis natius americans de les First Nations que tradicionalment vivien al territori entre els Estats Units i el Canadà corresponent a l'estat de Washington i la Colúmbia Britànica. En el seu idioma ells mateixos reben el nom de ʔukʷnaʔqínx, formen part del grup lingüístic i etnològic de l'Interior Salish, els okanagan estan relacionats amb els Spokan, Sinixt, Nez Perce, Pend d'Oreilles, Shuswap i Nlaka'pamux que habiten la mateixa regió.

## Història

Quan el Tractat d'Oregon partí el Nord-oest del Pacífic el 1846, la part de la tribu en el Territori de Washington es reorganitzà sota el Cap Tonasket com a grup separat de la majoria dels Okanagans, que van romandre al Canadà.
El territori dels Okanagan era la conca del Llac Okanagan i el riu Okanagan, més el riu Similkameen a l'oest de la Vall Okanagan i algunes valls del riu Nicola. Les diverses comunitats Okanagan de la Colúmbia Britànica i Washington formen la Okanagan Nation Alliance.

## Bibliografia

* Boas, Franz. Folk-tales of Salishan and Sahaptin tribes. Published for the American Folk-Lore Society by G.E. Stechert & Co., 1917. Available online through the Washington State Library's Classics in Washington History collection Includes: Okanagon tales by James A. Teit and Okanagon tales by Marian K. Gould.
* Carstens, Peter. The Queen's People: A Study of Hegemony, Coercion, and Accommodation Among the Okanagan of Canada. Toronto: University of Toronto Press, 1991. ISBN 0802058930
* Robinson, Harry, and Wendy C. Wickwire. Nature Power: In the Spirit of an Okanagan Storyteller. Vancouver: Douglas & McIntyre, 1992. ISBN 1550540602

## Enllaços externs

* Okanagan Tribal Alliance Homepage
# Barilius bakeri

Barilius bakeri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Kerala (Índia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Al-Ahli SC Manama

L'Al-Ahli SC Manama (àrab: الناادي الأهلي البحريني, an-Nādī al-Ahlī al-Baḥraynī, ‘Club Nacional Bahrainita’) és un club de futbol de Bahrain de la ciutat d'Al-Manama. Al Ahli significa ‘el Nacional'.
El club va ser fundat l'any 1936. Anteriorment al nom actual s'anomenà Al Nusoor. Aquest es fusionà amb el club Al Tursana per formar Al-Ahli. Ha guanyat cinc cops la Lliga de Bahrain de futbol (1969, 1972, 1977, 1996 i 2010), vuit cops la Copa del Rei de Bahrain de futbol (1960, 1968, 1977, 1982, 1987, 1991, 2001 i 2003) i una Copa Federació de Bahrain (2007).

## Palmarès

* Lliga de Bahrain de futbol:
       1969, 1972, 1977, 1996, 2010
* Segona Divisió:
       2015
* Copa del Rei de Bahrain de futbol:
       1960, 1968, 1977, 1982, 1987, 1991, 2001, 2003
* Copa Federació de Bahrain:
       2007, 2016

## Referències

* ↑ «فريق الترسانة» (en àrab), 19-10-2012.
* ↑ «Bahrain - List of Champions». RSSSF.
* 1 2 «Bahrain - List of Cup Winners». RSSSF.
# Barilius barna

Barilius barna és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia, Nepal, Bangladesh, Myanmar i la conca del riu Mekong.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Shrestha, T.K., 1990. Resource ecology of the Himalayan waters. Curriculum Development Centre, Tribhuvan University, Katmandú, Nepal. 645 p.
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* ↑ Taki, Y., 1978. An analytical study of the fish fauna of the Mekong basin as a biological production system in nature. Research Institute of Evolutionary Biology Special Publications no. 1, 77 p. Tòquio (Japó).

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Menon, A.G.K., 1999. Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rosa Maria Piñol i Soler

Rosa Maria Piñol i Soler (Barcelona, 1950 - 8 d'agost de 2021) fou una periodista cultural catalana.
De jove va treballar un parell d'anys a la revista Cavall Fort, fent de secretària de direcció, al costat d'Albert Jané. Posteriorment va estudiar periodisme al CICF.
Va començar la seva trajectòria professional treballant al Diario Femenino de Sebastià Auger, on va començar fent l'horòscop i la secció de cartes al director i on posteriorment va rebre l'encàrrec del llavors director Ramón Solanes, de coordinar una pàgina en català al diari.
Va treballar al diari Avui des del seu naixement, primer amb temes sobre Barcelona i ensenyament i, a partir del 1980, a la secció de cultura. El 1983 va entrar a formar part de La Vanguardia com a redactora de cultura i s'especialitzà en literatura i cultura catalanes. El setembre del 2010, amb el naixement de la versió en català del diari, va formar part de l'equip lingüístico-periodístic que es va encarregar preparar aquesta edició. El 1992 va rebre el Premi Atlàntida, atorgat pel Gremi d'Editors de Catalunya. El 2012 va signar el manifest Crida a la Catalunya Federalista i d'Esquerres. Es va jubilar el 2015, any en què va rebre el Premi Trajectòria, amb Lluís Bonada, i el Memorial Pere Rodeja, per la seva «llarga i consolidada trajectòria dedicada al món del periodisme cultural, així com el clar interès per la tasca dels llibreters i de les llibreries».

## Obra publicada

* Pompeu Fabra, el meu pare. Records personals de Carola Fabra, recull de Rosa Maria Piñol (La Campana, 1991)

## Referències

* 1 2 «S'ha mort la periodista Rosa Maria Piñol, un dels grans referents del periodisme cultural». [Consulta: 9 agost 2021].
* 1 2 3 4 Aguilera, Gemma «Lluís Bonada i Rosa Maria Piñol, Premi Trajectòria de l'Associació d'Editors». El Temps, 23-07-2015. Arxivat de l'original el 24 de juliol 2015 [Consulta: 24 juliol 2015].
* ↑ «La Crida a la Catalunya Federalista i d'Esquerres rep més de 2.000 adhesions en una setmana». El Periódico, 24-10-2012.
* ↑ «El llibreter Joan Fàbregues i la periodista Rosa Maria Piñol, guanyadors del IV Memorial Pere Rodeja». El Punt Avui. ACN, 30-06-2015.
# María Vicent Guinot

María Vicent Guinot (Castelló de la Plana, 2 de maig de 1910 - Castelló de la Plana, 1993), també coneguda com a Marita, va ser una pintora valenciana. Estudià cultura general al col·legi de les Carmelites de Castelló, piano amb el mestre de música José García i pintura amb el conegut pintor Vicent Castell.
Marita, quan deixa el col·legi i els estudis de piano, continuà la seua formació en allò que més li agradava, la pintura, formació que compartia amb altres joves de la ciutat, Carmen Palau, Tonica Gómez i Carmen Noguera entre d'altres. Després del període d'ensenyament i pràctica de dibuix, pintà paisatge, escenes costumistes i bodegons, sempre com a copista perquè no estava ben vist que les joves pintaren del natural. L'acadèmia del pintor Castell, amb gran afluència d'alumnes des dels 1920, era el reflex de la importància que tenia la pintura en la ciutat en què diversos pintors locals havien aconseguit quatre primeres medalles en exposicions nacionals. Era difícil, doncs, en els anys vint i trenta trobar una plaça lliure per poder aprendre a dibuixar o pintar en la ciutat.
Marita abandonà les classes i la pintura quan es casà. Durant els anys de mestressa i mare no oblidà la seua passió perquè unes dècades després, amb els fills criats, tornà a pintar. Assistí als cursos de pintura de la Caixa d'Estalvis per millorar la seua formació interrompuda i ampliar la seua tècnica i d'altres disciplines com l'esmalt.
Cal destacar en la seua obra pictòrica dues etapes: la primera com a copista i la segona com a pintora del natural i copista. En la primera i en les còpies, segons Hermínia Samblás, es manifesta un bon dibuix i una intuïtiva manera de captar el color, possibles reminiscències de l'obra de Joaquim Sorolla, dels impressionistes i del mestre Castell, i cita els quadres Racimos de uvas negras i Racimos de uvas verdes. També destaquen els llenços amb cistelles de flors, composicions idèntiques a les d'altres companyes d'acadèmia de l'època. La segona correspon als anys que retorna a la pintura. Treballa del natural a partir d'objectes del seu entorn culinari: pa, tomates, verdures, el marc quotidià que Marita converteix en matèria base dels seus bodegons. Les pinzellades tenen ara més força, més energia i resolució com si deixaren fluir tota l'afició i el gaudi per pintar dels anys passats, els colors són més forts en relació a la primera etapa, verds, rojos i terra.
No abandonà, però, les còpies, com ho mostra en dos paisatges datats el 1977 dels quals Herminia Samblás destaca un suau geometrisme que anomena pseudo-naïf. El dibuix demostra traços dels anys de treball i de constància malgrat l'abandó de la seua vocació els millors anys de la seua vida.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «María Vicent Guinot». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Bibliografia

* Samblás Arroyo, Herminia (2003). Pintoras en Castellón, 1900-1936. Castelló de la Plana: Diputació de Castelló, Col·lecció Universitària, p. 193-198.
# Africallagma cuneistigma

Africallagma cuneistigma és una espècie d'odonat zigòpter de la família Coenagrionidae.

## Hàbitat

Viu als rius i boscos de muntanya tropicals i/o subtropicals humits.

## Distribució geogràfica

Es troba a les muntanyes Chimanimani (Zimbàbue).

## Estat de conservació

Les seues principals amenaces són la desforestació, la introducció d'espècies exòtiques (arbres i peixos, com ara la truita de riu), la fragmentació de les poblacions i l'escàs territori que ocupa.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 IUCN (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Pinhey, E., 1984. A check-list of the Odonata of Zimbàbue and Zambia. Smithersia 3: 1-64.

## Bibliografia

* Pinhey, E., 1969. A revision of the genus Chlorocnemis Selys (Odonata). Occasional Papers of the National Museum of Southern Rhodesia 4(29B): 209-260.
# Brezovica Petrovska

Brezovica Petrovska és una localitat al municipi de Petrovsko (Comtat de Krapina-Zagorje, Croàcia) a una altitud de 389 msnm a 67,1 km de la capital nacional, Zagreb. Al cens del 2011 el total de població de la localitat era de 115 habitants.

## Notes

* ↑ «Croatian Census 2011 First Results» (en anglès).

## Enllaços externs

* http://www.posta.hr/pages Arxivat 2013-08-25 a Wayback Machine.
* https://web.archive.org/web/20110720064604/http://www.t-com.hr/privatni/telefon/pozivi/pozivni/medumjesni.asp
# Sabin

Sabin és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 421 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sabin tenia 421 habitants, 152 habitatges, i 117 famílies. La densitat de població era de 541,8 habitants per km².
Dels 152 habitatges en un 46,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,1% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 22,4% no eren unitats familiars. En el 15,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,77 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 38% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 6,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 112,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.523 $ i la renda mediana per família de 51.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.838 $ mentre que les dones 19.886 $. La renda per capita de la població era de 15.776 $. Entorn del 2,7% de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sabin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sabin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
Viccionari