OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bathybates vittatus

Bathybates vittatus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 42 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Tanganyika (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 «Bathybates vittatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Brichard, P. Cichlids and All the Other Fishes of Lake Tanganyika (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866226677.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Takahashi, T. 2003: Systematics of Tanganyikan cichlid fishes (Teleostei: Perciformes). Ichthyological Research, 50(4): 367-382.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gerhard von Kügelgen

Franz Gerhard von Kügelgen (Bacharach am Rhein, Alemanya, 26 de febrer de 1772 - 27 març de 1820, Dresden, Alemanya) va ser un pintor alemany, famós pels seus retrats i els seus quadres d'història. Va ser professor a l'Acadèmia d'Arts de Dresden i membre de les Acadèmies d'Art prussiana i russa. El seu germà bessó, Karl von Kügelgen, també va ser un pintor destacat.
Després de deixar l'escola el 1789, Kügelgen va estudiar pintura a Coblença. El 1791 va començar a treballar a Bonn, on va pintar retrats de l'Elector Maximilià Francesc d'Habsburg, el ministre Ferdinand August von Spiegel zum Desenberg i el Comte de Waldstein. Més tard, Gerhard von Kügelgen i el seu germà van emprendre un viatge educatiu a Roma, Múnic i Riga, que va ser finançat per Maximilià Francesc d'Habsburg.
El 1800, Kügelgen es va casar amb Helene Marie Zoege von Manteuffel. Van tenir tres fills. El seu fill gran, Wilhelm, va néixer a Sant Petersburg el 1802, i també es va fer pintor. Els altres fills eren Gerhard (nascut el 1806) i Adelheid (nascuda el 1808).
Durant la seva carrera, Gerhard von Kügelgen va pintar retrats de Caspar David Friedrich, Johann Wolfgang von Goethe, Johann Gottfried Herder, August von Kotzebue, Friedrich Schiller, Johann Gottfried Seume, Ludwig Uhland, Zacharias Werner, Christoph Martin Wieland i altres escriptors, artistes i erudits de la seva època. Després de traslladar-se a Dresden, la seva vila «Gottessegen» es va convertir en lloc de reunió per a artistes i aficionats del primer romanticisme. Va ser també mestre i amic de Caspar David Friedrich.
El 1820, Kügelgen va ser assassinat per un lladre mentre caminava des del seu estudi a Loschwitz fins a Dresden. Està enterrat en l'Antic Cementiri Catòlic de Dresden.

## Referències

* ↑ «Kügelgen, Gerhard» (en alemany). Deutsche Biographie.de. [Consulta: 11 novembre 2015].
* ↑ «Gerhard von Kügelgen» (en anglès). Russia Art Net. Arxivat de l'original el 11 de març 2018. [Consulta: 11 novembre 2015].
* ↑ «Biography : Franz Gerhard von KÜGELGEN» (en anglès). Art Finding. [Consulta: 11 novembre 2015].
# Jaume Juan i Rosselló

Jaume Juan i Rosselló (Santa Maria del Camí, 1909 - Barcelona, 25 de febrer de 1962), va ser un pintor mallorquí.
Va estudiar el batxillerat a Palma. Amic de Jaume Vidal i Alcover, va ser una persona de sòlida formació. De molt jove viatjà per diversos països (Marroc el 1935). Inicià estudis d'arquitectura, medicina i filosofia i lletres. Finalment entrà a l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona a estudiar belles arts. Fou amic de Rosa Leveroni. Mentre era a Madrid va esclatar la Guerra Civil. Aconseguí arribar a Barcelona, on va residir durant els tres anys de la guerra, vivint de la venda de les còpies realitzades al Museu del Prado. Finalitzada la guerra retornà a Mallorca. El 12 de juny de l'any 1948 es va formar el Grup dels Set amb pintors com Derqui, Joan Antoni Fuster Valiente, Jaume Juan, Pere Sureda, Francisco Vizcaino i Antoni Sabater.
Els seus quadres semblen jugar dins uns fons obscurs i a la vegada vius i lluminosos. Va fer moltes exposicions. Participà en l'Exposició Internacional de l'Art de 1936 a Montjuïc i a diversos salons de la tardor del Cercle de Belles Arts de Palma. Tornà a exposar a Barcelona el 1945, a Ciutadella el 1948 i a sa Pobla el 1949. El 1948 participà en una important col·lectiva del Grup dels set. El 1962 patí una trombosi cerebral. Traslladat a Barcelona, morí a l'Hospital de Sant Pau el 25 de febrer de 1962.
Va aconseguir dues medalles d'honor de la Diputació Provincial de les Balears. L'any 1963 es va dur a terme una exposició pòstuma a la Galeria Costa. El 1993 es va fer un exposició retrospectiva a la Fundació Barceló. També se'n feu una en el seu homenatge a Santa Maria del Camí. Té dos carrers dedicats, un a Palma i un a Santa Maria del Camí.

## Referències

* ↑ Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, període 1961-1965, número de registre 547.
* ↑ "Jaime Juan (1909-1962)". Mallorca: Galerias Costa, 1963.
* ↑ "Exposició retrospectiva Jaume Juan (1909-1962)". Palma: Fundació Barceló,1993
* ↑ Amengual Colom, Maria Jaume Juan: el pintor que no necessità ser poeta in: IV Jornades d'estudis locals. Ajuntament de Santa Maria del Camí: Santa Maria del Camí, 2004, p. 137-141
# Christian Franzen

Christian Franzen y Nisser (1864-1923) va ser un fotògraf nascut en Dinamarca que va desenvolupar la seva labor fotogràfica a Madrid; anomenat "fotògraf de reis i rei dels fotògrafs", fou el primer a realitzar a Espanya fotografies al magnesi i al llarg de la seva vida va fotografiar a gairebé tota la noblesa espanyola de la cort d'Alfons XIII.
Franzen va ser un dels fotògrafs preferits de la Família Reial i de l'aristocràcia. Són famosos els seus retrats del rei Alfons XIII, de la seva esposa la reina Victòria Eugènia i de la regent Maria Cristina d'Habsburg-Lorena, de qui s'afirma que professava cert afecte al fotògraf.
Des de 1901 va tenir el seu estudi en el número 11 del carrer del Príncipe de Madrid.
Va col·laborar amb la revista Blanco y Negro, on il·lustra tres de les seves seccions: Estudios fisonómicos, Madrid de Noche i Fotografías íntimas.
La seva labor fotogràfica es desenvolupa també dins dels salons de l'aristocràcia madrilenya on es reunien les figures més importants de la societat econòmica i cultural. Realitza les il·lustracions del llibre Salones de Madrid.
La seva obra com a retratista inclou periodistes, polítics com Sagasta, escriptors com Concha Espina i Emilia Pardo Bazán i pintors com Sorolla a qui va retratar en el seu estudi madrileny.

## Referències

* ↑ Castellanos, P. Diccionario histórico de la fotografía. Madrid: Ediciones Istmo, 1999, p. 95-96. ISBN 84-7090-325-X.
* ↑ Newhall, B.; Fontcuberta, J.. Historia de la fotografía. Desde sus orígenes hasta nuestros días. Barcelona: Editorial Gustavo Gili S.A., 1983, p. 310. ISBN 84-252-1163-8. «Citado como fotolitografía.»
* ↑ Sougez, M.L.; Pérez Gallardo, H.. Diccionario de historia de la fotografía. Madrid: Ediciones Cátedra, 2003, p. 185. ISBN 84-376-2038-4.
* ↑ Altabella, 1976, p. 16.
* ↑ Altabella, 1976, p. 17.
* ↑ Altabella, 1976, p. 21.

## Bibliografia

* Altabella, José «Los grandes de la fotografía española». ABC, 04-01-1976, pàg. 16-21(112-117).

## Enllaços externs

* Obres digitalitzades de Christian Franzen en la Biblioteca Digital Hispànica de la Biblioteca Nacional d'Espanya
# Capçalet

El capçalet és una eina utilitzada en la fusteria. S'hi recolzen les fustes que s'han de tallar amb xerrac o que s'han de testejar amb el ribot. A vegades, inclou referències o guies que ajuden a tallar a escaire (90° graus) o a cartabó (45°). El capçalet consisteix en una fusta plana amb un topall a l'extrem de la part inferior que es recolza al banc de fuster. A l'extrem oposat de la part superior, té un altre topall on es recolza la peça. Per tal de subjectar la peça, el fuster només ha de pressionar-la contra el topall.

## Referències

* 1 2 3 «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ Mainar, Josep. Diccionari dels oficis del moble i de l'interiorisme. Generalitat de Catalunya, Novembre 1999, p. 35. ISBN 84-393-4975-0.
* 1 2 «capçalet | Diccionari Valencià. Valencià - Espanyol / Castellà». [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ «capçalet | enciclopèdia.cat». [Consulta: 10 gener 2020].
# Toni Jodar

Toni Jodar (Barcelona, 2 de novembre de 1954) és un ballarí i mestre de dansa català. Va començar la seva carrera als anys 1980 i combina la preparació física d'actors amb el treball de consciència postural i de moviment. Jodar va ampliar estudis amb diverses estades als Estats Units d'Amèrica. Des de llavors ha realitzat més d'un miler d'actuacions arreu del món. Com a ballarí cal destacar la seva col·laboració amb Gelabert-Azzopardi (1989-2000, 2005-13). Una de les seves particularitats són les intervencions com a performer en espectacles dirigits per Cesc Gelabert, Albert Vidal, Carles Santos, Jerome Savary, Magda Puyo-Marta Carrasco i Joan Baixas. També ha col·laborat amb companyies com Dagoll Dagom, Els Comediants, La Fura dels Baus i l'Auditori de Barcelona, entre d'altres.
Com a professor i divulgador, es dedica a la difusió de la dansa amb el projecte Explica dansa, per la qual va rebre una menció especial de les Arts Escèniques del Premi Ciutat de Barcelona 2002 i el Premi de l'Associació de professionals de la Dansa de Catalunya (APDC) 2006.

## Referències

* ↑ «Master class amb Toni Jodar, responsable del muntatge "Explica dansa". La primera experiència de "taquilla inversa" a la Beckett. I un ritual per a la pell inspirat en l'antic Egipte». CCMA, 21-01-2013. [Consulta: 19 octubre 2016].
* ↑ «El coreógrafo Toni Jodar mezcla conferencia y baile en el Mercat de les Flors». La Vanguardia.
* ↑ «Toni Jodar Explica la Danza Moderna y Contemporánea». www.redescena.net. [Consulta: 18 octubre 2016].
* ↑ «La història de la dansa, ballada per Toni Jodar al Mercat de les Flors | Barcelona Cultura». lameva.barcelona.cat. [Consulta: 18 octubre 2016].
* ↑ «Toni Jodar». Diputació de Barcelona, 2011. [Consulta: 19 octubre 2016].
* ↑ «Una conferència ballada». Mercat de les Flors.
# Jasper Francis Cropsey

Jasper Francis Cropsey (anglès: Cropsey Jasper Francis) (Staten Island, 18 de febrer de 1823 - Hastings-on-Hudson, 22 de juny de 1900) fou un important paisatgista estatunidenc, pertanyent a l'Escola del Riu Hudson.

## Biografia
### Joventut i aprenentatge

Jasper Francis Cropsey va néixer a Rossville petit llogarret de Staten Island, Estat de Nova York. Va mostrar molt jove el seu talent, omplint els llibre escolars amb croquis arquitectònics. L'any 1837, el model seu per a una casa va guanyar un premi que li va permetre fer un aprenentatge de cinc anys amb l'arquitecte Joseph Trench, a Nova York. L'any 1843, va obrir es seu propi estudi d'arquitectura a aquesta ciutat, on va exhibir el seu primer llenç a la National Academy of Design. Progressivament interessat en l'exercici de la pintura, no va deixar tanmateix de treballar com a arquitecte. Els guanys d'aquesta activitat li permetien anar, dues vegades a la semana, al Greenwood Lake, fronterenc entre l'Estat de Nova York i l'Estat de Nova Jersey. Tres quadres representant aquest llac van tenir com a resultat l'elecció de Cropsey com a membre de l'esmentada Acadèmia.

### Activitat artística

A partir de l'any 1845, Cropsey va deixar l'ofici d'arquitecte per tal de dedicar-se a la pintura, mostrant-se partidari del plenairisme. El seu matrimoni l'any 1847 amb Maria Cooley va anar seguit d'un viatge de dos anys a Gran Bretanya, Alemanya, França i Itàlia, retornant l'agost de 1849 als Estats Units. Allí va realitzar diversos paisatges al·legòrics, basats en l'interès que havia adquirit a Europa vers l'Edat antiga i l'edat mitjana. .
L'any 1856, Cropsey i la seva muller van retornar a Anglaterra, fent viatges al castell de Warwick (1856), Dorset (1857) i l'Illa de Wight (1859). Entre 1857 i 1859 va mostrar diverses obres a la Royal Academy of Arts de Londres. Però el seu gran èxit fou quan va exhibir el seu llenç Autumn-on the Hudson River en el seu estudi. L'any següent, fou presentat a la Reina Victòria. Va retornar a Amèrica l'any 1863, continuant les seves pintures de paisatges de tardor del Greenwood Lake. Cropsey va reprendre la seva activitat d'arquitecte construint una mansió neogòtica i projectant catorze estacions per al IRT Sixth Avenue Line de Nova York. L'any 1885 es va traslladar a Hastings-on-Hudson. Va continuar creant, usant aquarel·la, paisatges de la vall del riu Hudson fins a la seva mort l'any 1900.

## Algunes obres importants

Als següents enllaços, hom hi trobarà complida informació sobre algunes obres importants de Jasper Francis Cropsey:
* High Torne Mountain (1850)
* L'esperit de la pau i l'esperit de la guerra (1851)
* Hostal de Catskill Mountain (1855)
* Tardor a la vall del riu Hudson (1860)
* El Viaducte de Starrucca (1865)
* El llac Greenwood (1870 i 1875)

## Referències

* ↑ Wilton & Barringer. Op cit., p. 256.
* ↑ Wilton & Barringer. Op. cit., p. 256-257.

## Bibliografia

* WILTON, Andrew & BARRINGER Tim; American Sublime, Landscape Painting in the United States ; Princeton University Press-2002; ISBN 0-691-09670-8
* MINKS, Louise; The Hudson River School ; Knickerbocker Press-1998, ISBN 1-57715-041-4
# Jaume Leiva Beato

Jaume Leiva Beato (Terrassa, Vallès Occidental, 30 de juliol de 1983) és un atleta especialitzat en curses de fons i maratonià català. Va començar a competir amb el Club Natació Montjuïc i també ho feu amb el Club Atlètic Barcelonès i el Runnersworld Tarragona. L'any 2002 fou campió de Catalunya dels 3.000 metres en pista coberta, el 2000 i el 2002 en camp a través i en 5.000 metres i el 2007 en 10.000 metres, el 2010 en la milla i el 2011 en mitja marató. També ha estat diverses vegades subcampió català d'aquestes proves i dels 1.500 metres en el 2002. El 2012 es proclamà campió d'Espanya de mitja marató i aquell mateix any va disputar el Mundial de l'especialitat. Entre les seves fites es troba haver guanyat més de 60 curses populars en categoria absoluta arreu de Catalunya i Espanya, entre les quals cal esmentar la Cursa Jean Bouin el 2004. Així, el novembre del 2018 va ser el guanyador en els 20 quilòmetres de la popular carrera guipuscoana Behobia-San Sebastián, restant a tan sols tres segons del millor crono de Carles Castillejo, amb un temps de 1h.09:19.

## Millors marques personals

Millors marques personals :
| Prova | Temps | Lloc de celebració | Data |
| 1.500 m. | 3:52.23 | Barcelona, Catalunya | 9 de juliol de 2011 |
| 3.000 m. | 8:28.54 | Vilafranca del Penedès, Catalunya | 3 de febrer de 2008 |
| 5.000 m. | 14:07.90 | Mataró, Catalunya | 5 de juny de 2011 |
| 10.000 m. | 30:24.70 | Santa Coloma de Gramenet, Catalunya | 25 de març de 2017 |
| 20 km. en Ruta | 1:00:21 | Sant Sebastià, | novembre de 2018 |
| Mitja Marató | 1:02:29 | València, | 28 d'octubre de 2018 |
| Marató | 2:13:06 | Barcelona, Catalunya | Abril de 2019 |

## Referències

* 1 2 «Jaume Leiva Beato». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ López, Karel «¿Cuál fue el kilómetro más rápido de Jaume Leiva en la Behobia - San Sebastián? ¿Y el más lento?». Diario Vasco, 12-11-2018 [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ «Jaume Leiva conquista la txapela». Diari de Terrassa, 13-11-2018 [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ «Jaume Leiva Beato». Athlete Profile. International Association of Athletics Federations (IAAF). [Consulta: 13 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina web personal de Jaume Leiva
# Christian Friedrich Schwan

Christian Friedrich Schwan (12 de desembre de 1733, Prenzlau – 29 de juny de 1815, Heidelberg) va ser un editor i llibreter alemany.
Després dels estudis de teologia a Halle i Jena, va treballar com a corrector de proves a l'Acadèmia de Sant Petersburg. El 1762 va ser assistent legal en el regiment del príncep Georg von Holstein-Gottorp, després d'haver treballat als Països Baixos, on va publicar Anecdotes russes ou lettres d'un officier anglais. El 1764 va començar una revista literària setmanal a Frankfurt del Main.
El 1765 es va convertir en gerent d'una llibreria a Mannheim que era propietat del seu sogre. A Mannheim va establir el seu "teatre estatal", i en fer-ho, va exercir un paper actiu en els afers teatrals. La llibreria i la llar de Schwann eren centres de la vida literària a Mannheim, on les estrelles com ara Lessing, Wieland, Herder, Goethe, Lenz, Schubart i Schiller eren visitants ocasionals. L'abril del 1785, Schiller va fer una proposta de matrimoni de la filla gran de Schwan, Margarethe.
Per evitar les distraccions de la guerra, va abandonar Mannheim al 1794, on va ocupar la residència a Heilbronn, després a Stuttgart, i finalment a Heidelberg.
Entre les seves obres literàries estava la publicació de nombrosos diccionaris franco-alemanys. Altres treballs atribuïts a Schwan inclouen:
* Russische Anekdoten von der Regierung und Tod Peters des Dritten, 1764
* Histoire et Anècdotes de la vie, du règne, du détrônement & de la mort de Pierre III ... Ecrites en forme de lettres, publiées par Senyor de la Marche, 1766
* Abbildungen der vorzüglichsten geistlichenorden En ihren gewöhnlichsten ordenskleidungen, 1791.
** Obres sobre Christian Friedrich Schwan:
* Christian Friedrich Schwan, Kurfürstlicher Hofbuchhändler zu Mannheim : 1733-1815 by Rudi Dorsch, 1991.

## Referències

* Biografia @ Deutsche Biographie
* ↑ Meyers Großes Konversations-Lexikon, Band 18.
* ↑ Allgemeine Deutsche Biographie
* ↑ WorldCat Titles (publications)
* ↑ WorldCat Titles Christian Friedrich Schwan, Kurfürstlicher Hofbuchhändler zu Mannheim
# Casa Andreu Clarós i Creixell

La Casa Andreu Clarós i Creixell, coneguda també com a Can Tanet, és un edifici de Badalona (Barcelonès), obra de l'arquitecte Joan Amigó i Barriga, protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La casa es troba entre mitgeres, consta de soterrani, baixos, dues plantes i terrassa. És una de les primeres obres de Joan Amigó, d'estil eclèctic, on combina elements característics del modernisme, clarament visibles en la composició del pis superior, amb finestres flanquejades per semicolumnes dobles amb uns capitells singulars, amb altres d'arrel clàssica, per exemple els frontons semicirculars que coronen els balcons. Les parts cegues s'ornamenten amb esgrafiats on hi figura la data de construcció. També hi ha esgrafiats florals, originalment policroms, al calaix superior on s'obren els respiradors. Al damunt, el pronunciat voladís es decora amb ceràmica de colors.
Els interiors són de guix planxat al foc, molt lluminosos; hi ha bonics mosaics i acabats. A la planta baixa hi ha un oratori.

## Història

El nom fa referència a Andreu Clarós, un famós fabricant d'anís, que portava el seu cognom; acabà emigrant a Panamà i Mèxic davant la competència de l'Anís del Mono.
Actualment continua sent propietat privada.

## Referències

* 1 2 3 Lladó, Francesc; Padrós, Joan Antoni. «Casa per Andreu Clarós i Creixell (Can Tanet)». Inventari de Protecció del Patrimoni Cultural Europeu, 1980.
* ↑ «Casa Clarós». Pobles de Catalunya. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2013. [Consulta: 13 agost 2013].
# Thelepogon

Thelepogon és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Thelepogon australiensis
* Thelepogon elegans
* Thelepogon sanguinea
* Thelepogon sanguineus
# Joan Andreu i Moragas

Joan Andreu i Moragas (Barcelona, 1900 - València, 1965) és un cineasta i director de cinema català.

## Biografia

El 1912, encara un nen, va començar a treballar per Pathé Frères com a aprenent, el 1916 fou oficial d'operador i arribaria a programador cap a Palma el 1921. El maig de 1921 va dirigir per Gaumont Homenaje a Blasco Ibáñez, un encàrrec de l'Ajuntament de València. El 1922 fou nomenat gerent de la distribuïdora Julio César de València, on es va establir definitivament. Allí va crear Film Artística Nacinal, un laboratori de revelat i muntatge, alhora que rodava nombrosos reportatges de temàtica valenciana (futbol, espectacles, festes, esdeveniments) i des del 1924 organitza les seves pròpies productores Ediciones Andreu Films, Film Artística Valenciana, amb l'actor Pepín Fernández, i Llama Films amb Josep Maria Maristany i Antonio Llopis. També va col·laborar amb Santiago Rusiñol i Maximilià Thous i Llorens. Durant la dècada del 1930 va reduir la seva activitat, però és recordat per haver dirigit la primera pel·lícula rodada íntegrament en valencià, El fava de Ramonet, que va tenir un gran èxit malgrat evidents deficiències en el so.
Durant la guerra civil espanyola es va retirar a Serra i es va mostrar inactiu. En acabar el conflicte torna a València i és nomenat corresponsal del NO-DO a València, càrrec que va ocupar fins a la seva mort el 1965 i en el que fou substituït pel seu fill Juan Andreu Espí. Moltes de les seves pel·lícules no es conserven.

## Filmografia

* Homenaje a Blasco Ibáñez (1921)
* Coronación de la Virgen de los Desamparados (1923),
* El entierro del pintor Joaquín Sorolla (1923)
* La barraqueta del Nano (1924)
* Cipriano Comendador (1924).
* La trapera (1925) amb J.Fernández i E.Guerrero.
* La mà del mico (1926)
* El idiota (1926)
* Gratitud (1926)
* Moros y cristianos (1926)
* Los amores de un torero o Bombones y Caireles (1927)
* El rey de copas (1927)
* Valencia, protectora de la infancia (1928)
* Todo por una mujer (1931)
* Blasco Ibáñez y Valencia (1933)
* El fava de Ramonet (1933)

## Referències

* ↑ Joan Andreu i Moragas, Enciclopèdia del Cinema a Catalunya
* ↑ Joan Andreu i Moragas al Diccionario Audiovisual Valenciano
* ↑ Nodo 'made in' Valencia, Las Provincias, 18 de gener de 2009

## Enllaços externs

* Curtmetratges de Joan Andreu a l'IVAC
# Bit Barrua

Bit Barrua (Casa de Barrua) fou una regió a l'est d'Assíria conquerida segurament per Teglatfalassar III. Potser era un regne o principat tribal però la inscripció està damnada. Correspon a la regió de Kirmanshah-Kangavar, al nord de Kirmanshah. El seu nom urartia fou Baruata (Barua Ta, amb el mateix significat). Va formar part de la província de Kharkha i se li va agregar la ciutat de Sissirtu en temps de Sennàquerib. Vers el 670 aC fou ocupada pels medes dirigits per Kaštariti o Fraortes (amb ajut cimmeri-escita).

## Referències

* ↑ The Persian Empire, Volum 2, editat per Amélie Kuhrt
# Glaucó de Tars

Glaucó de Tars (en llatí Glaucon, en grec antic Γλαύκων) fou un escriptor grec nadiu de Tars, que va escriure sobre Homer i va dirigir una escola literària sobre aquest autor.
Va escriure també una obra titulada γλώσσαι. Tant l'autor com la seva obre són mencionats per un escoli a Homer i per Ateneu de Naucratis.

## Referències

* ↑ 3.Glaucon of Tarsus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 274