# Llengua umbrá

Ls llengua umbrá, unga ([uŋã]) o umbra (els de la serralada) és una llengua indígena de Colòmbia, encara no classificada, que actualment és parlada pels umbrá, unes cent persones al resguardo indígena d'Escopetera-Pirza, al municipi de Riosucio, Caldas i als corriolss Sardinero i Mápura, corregiment d'Irrá, municipi de Quinchía, Risaralda.
En l'època de la conquesta espanyola aquesta llengua es parlava a tota la regió d'Anserma (/anʃeɾ/ = sal) i se la va arribar a creure extingida, degut d'una banda a la reducció de la població indígena després de la conquesta espanyola i d'altra banda a la concentració forçada de supervivents de diferents pobles indígenes a la Vega de Supía a partir de 1627. No obstant això el 1995 els professors de la Universitat de Caldas Guillermo Rendón i Anielka Galemur van trobar set famílies parlants de la llengua.

## Característiques

L'ordre en l'oració pot ser
* Subjecte Verb Objecte:
    [nã: ĩ daʧiíru] {nã:/ĩ/daʧiíru} //jo/sóc/gent// "jo sóc indígena umbrá".
    [nã: ʧaɾkĩ ʥíbã:] {nã:/ʧaɾk-ĩ/ʥíb-ã:} //jo/tallar-present/cabdell-acusatiu// "jo tallo el cabdell".
    [ĩbá ĩ ĩ ʧimo:ɾ] {ĩbá/ĩ-ĩ/ʧi-mo:ɾ} //pedra/tenir-ser/color-vermell// "la pedra ha de ser vermella.
* Objecte Subjecte Verb:
    [kõkũĩtɐbaʧe ãʧú ĩ:ʃí] {kõ-kũĩtɐ-baʧ-e/ãʧ-ú/ĩ:ʃí} //astre-núvol-gran/sol-nominatiu/il·luminar-present// "el sol il·lumina el cel"
L'adjectiu antecedeix al substantiu, que es declina, s'hi ha trobat els casos nominatiu, acusatiu, ablatiu, vocatiu i genitiu. Sufixos e infixos actuen com a marques de gènere i número.
Els pronoms personals són:
    [nã:] = "jo"
    [nãũ] = "tu
    [nãũn] = ell
    [nãũĩnõ] = ella
    [nã:ĩ:] = nosaltres
    [nãũmi] = vosaltres
    [nãĩ] = ells
    [nãõinoĩ:] = elles
Diferents sufixos verbals serveixen com a marques de manera i temps, per exemple:
    / xũxúɾãi / = "parlar"
    [nãũn xuŋuɾa] = ell parla
    [nãũn xuŋuɾaéi] = ell va parlar
    [nãũn xuŋuɾaɤ] = ell parlarà
Entorn de la paraula parlar [xũxúɾãi] podem veure com es componen diferents lexemes en la llengua umbra:
    [xũ] = la parla
    [xuŋũ] = saludar
    [xũŋuɾã] = veu
    [xũŋúãɾka] = pensar (ɐrkã = cap)
    [xũŋuɾãɾka] = entendre
    [xũŋuɾaɾkai] = enteniment
    [xuŋuɾãtá] = pregunta
    [xũɾãpɐ̃m] = diàleg, conversa
Altres exemples il·lustratius:
    [taɾãn] = mà
    [taɾãbá] = braç
    [taɾãwãwã] = dits de la mà ([wãwã] = nens)
    [taɾɐũsa] = manxol ([-ũsa] = sense-)
    [tabɛɾa] = polsera
    [ɐɾɐ̃nda] = peu
    [ɐɾɐ̃ndawãwã] = dits del peu
    [ɐɾɐ̃ndaiã] = cama
    [ɐɾɐ̃ndaó] = cuixa
    [ɐɾɐ̃ndaá] = genoll
    [aɾanbeɾa] = abraçadora per la cama
    [aɾandabã:] = cametes
    [aɾandaũsa] = coix
    [ɐɾɐnʤa:tã] = ball
    [ɐɾnʤa:tɐĩ] = ballar
    [andarandaĩán] = córrer
    [ɐ̃ndanɐ̃ndɐ̃] = caminar a poc a poc
Un aspecte peculiar de la fonètica umbra és la formació de paraules onomatopeiques solament amb consonants o amb sèries de consonants i una o molt poques vocals:
    [ʙ̥] = "saliva"
    [↓ɬ↑ɬ] = "nas", "fer olor" (↓ɬ = ingresiva fricativa lateral sorda; ↑ɬ = ejectiva = ɬʼ)
    [ɲ] (ñ) = agulla
    [ks̪ks̪] = "escoltar"
    [ʔ̃tⁿtr] = "cor"
    [ŋɾmna] = "estómac"
Aquests lexemes independents participen en la composició:
    [nãũn ↓ɬ↑ɬéĩ:]= "ell va fer olor"
    [atrʔ̃xg] = "accelerar", "encorajar"
    [a:trg] = "acceleració", "coratge"
    [a:ɛrs] = "accelerat"
    [ɲikoni] = cosir
    [ɲĩíku:n] = teixir
El lexema per al pronom interrogatiu "qui" també està compost solament per consonants:
    [ŋ̊ʔ̃] ="qui?
    [de ŋ̊ʔʔ̃ guapaʧã ãtá bũ:] = Amb qui ve Guapacha? ([ãtáĩ] = venir).

## Font

* Rendón, Guillermo (2011) La Lengua Umbra. Manizales: Instituto de Altos Estudios Bókotta. ISBN 978-958-57127-0-6

## Referències

* ↑ Largo, Yoany y Luis Javier Caicedo (2014) "Posible ruta para el rescate de la lengua umbrá o o unga". AlBicentenario. Consultat el 20 de setembre de 2019.
* ↑ El libro que enseña una lengua indígena que se creía desaparacida, El País, 19 de març de 2012
* ↑ Descubren lengua indígena que se creía extinta, El Tiempo, 29 d'abril de 2012