OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vicente Quiles Fuentes

Vicente Quiles Fuentes (Elx, 1926 – 4 de febrer de 2008) va ser l'últim alcalde d'Elx de la dictadura franquista. Va ocupar el càrrec durant tretze anys, des de 1966 fins a les primeres eleccions municipals espanyoles de 1979.

## Biografia

Nascut a Elx, en acabar els seus estudis va començar a treballar a la fàbrica d'espardenyes familiar Viuda de Gaspar Quiles, i com era costum en l'època, es va afiliar al Frente de Juventudes i a Falange Española, de la que en seria membre del Consell Local i des de 1958 regidor de l'Ajuntament amb els alcaldes José Ferrández Cruz i Luis Doll y Juan. En 1966, va accedir a l'alcaldia com a cap local del Movimiento Nacional. En 1964 i 1971 també fou President de la Mutualitat Patronal Il·licitana.
En el temps en què va ser regidor de Parcs i Jardins, tenia el costum de visitar els jardins del Parc Municipal gairebé tots els matins, fins i tot abans que sortís el sol, costum que va continuar en la seva etapa com a alcalde i fins i tot després de ser-ho.
Durant la seva etapa com a alcalde, li va tocar viure a causa del "boom" de la fabricació de calçat, el gran increment de població, que en 1966 era de 68.000 habitants i va arribar als 175.000 en 1979, triplicant el cens de la ciutat en aquests anys.
Sent alcalde es van construir molts col·legis públics i instituts. Entre ells el Col·legi José Antonio, declarat experimental, que després passaria a anomenar-se El Palmerar, i va passar a la condició de col·legi pilot, una autèntica novetat a escala nacional. També la construcció de la Ciutat Esportiva d'Altabix.
No obstant això, els seus assoliments més importants van ser dos, primer el projecte de soterrament del ferrocarril, considerada com l'obra del segle, que va acabar amb la separació de la ciutat per un mur protector a banda i banda de les vies del ferrocarril i un altre va ser la canalització i urbanització dels vessants del riu Vinalopó al seu pas per la ciutat.
No es va presentar a les eleccions municipals espanyoles de 1979 perquè no creia en el sistema democràtic i va seguir afiliat a Falange Española.
La seva última aparició en públic va ser el dia 14 de setembre de 2006, durant la presentació del llibre Vicente Quiles. Un alcalde que pensó en futuro, del catedràtic i escriptor il·licità, Diego García Castany, on es narra la seva vida en les diverses facetes tant polítiques com a industrials.
Va morir el 4 de febrer de 2008 als 82 anys a la seva ciutat natal. El 2011 l'alcaldessa d'Elx Mercedes Alonso García va rebatejar l'Avinguda del Ferrocarril amb el nom d'Avinguda de Vicente Quiles.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.458. ISBN 9788495484802.
* ↑ Biografia a generalisimofranco.com
* ↑ Fallece Vicente Quiles Fuentes, alcalde de la ciudad durante 13 años, la Verdad, 5 de febrer de 2008
* ↑ La alcaldesa del PP 'renacionaliza' Elche
Càrrecs públics :
| Precedit per: Luis Chorro Juan | Alcalde d'Elx 1966 - 1979 | Succeït per: Ramón Pastor Castell |
# Segell de Dakota del Nord

El Gran Segell de l'Estat de Dakota del Nord és el segell oficial de Dakota del Nord. El seu disseny està contingut, des de la seva ratificació el 1889, en la constitució de Dakota del Nord. Ha mantingut sempre el mateix disseny, encara que els colors varien segons la font.

## Descripció

Sobre camp obert hi trobem un arbre, el tronc es troba envoltat per tres feixos de blat, a la dreta hi ha una arada, una enclusa i un trineu, a l'esquerra un arc creuat amb tres fletxes i un indi a cavall perseguint un bisó que corre cap al sol ponent; sobre les branques de l'arbre hi apareix un semicercle de quaranta-dues estrelles, envoltat pel lema «Llibertat i Unió ara i per sempre, un i inseparable» ("Liberty and Union Now and Forever, One and inseparable"); les paraules «gran Segell »("Great Seal") les trobem a la part superior, i finalment les paraules «Estat de Dakota del Nord »("State of North Dakota") a la part inferior, a esquerra i dreta trobem la data de l'ingrés de Dakota del Nord com estat: 1 d'octubre de 1889.

## Referències

* ↑ http://www.archive.org/stream/historyofdakotaterr01king#page/268/mode/2up/search/seal

## Vegeu també

* Bandera de Dakota del Nord
# Can Jordà (Collsuspina)

Can Jordà és una masia a poc menys d'un km a l'est del poble de Collsuspina (al Moianès). Aquesta masia actualment masoveria del Garet sembla que ja fou concebuda com a tal, ja que sembla fou construïda per Anton Garet l'any 1826 si bé ja anteriorment devia ser una petita edificació. Posteriorment és citada en el Nomenclàtor de l'any 1860 de la província de Barcelona.
Es tracta d'un edifici civil de petites dimensions coberts amb teulada a dues vessants amb desaigua a les façanes laterals i amb forma totalment regular. L'entrada rectangular té inscrit a la llinda "Anton Garet, 1828" i en un altre llinda hi trobem la data de 1711. L'edifici és envoltat per un petit mur de pedra que conforma una lliça. A la part lateral dreta hi ha un annex.

## Referències

* 1 2 «Can Jordà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 març 2019].
# Pseudogobio guilinensis

Pseudogobio guilinensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina i, possiblement també, al Vietnam.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Conspectus systematis Cyprinorum. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 20. 421-441.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Hwang, H.C., I.Y. Chen i P.C. Yueh, 1988. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 2 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, Xina. 201 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., 2001. Freshwater fishes of northern Vietnam. A preliminary check-list of the fishes known or expected to occur in northern Vietnam with comments on systematics and nomenclature. Environment and Social Development Unit, East Asia and Pacific Region. Banc Mundial. Freshwater Fish. Vietnam (BOOK), Juny: i-iii + 1-123 + 1-18.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Xiong Ni

Xiong Ni (en xinès: 熊倪; en pinyin: Xióng Ní) (Changsha, República Popular de la Xina, 1974) és un saltador xinès, ja retirat, guanyador de cinc medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer l'11 de gener de 1974 a la ciutat de Changsha, població situada a la província xinesa de Hunan.

## Carrera esportiva

Va participar, als 14 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Japó), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la prova masculina de plataforma de 10 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) va aconseguir guanyar la medalla de bronze en aquesta disciplina. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova masculina de trampolí de 3 metres, metall que va repetir en els Jocs Olímpics d'Estiu del 2000 realitzats a Sydney (Austràlia). En aquests mateixos Jocs va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova masculina de trampolí sincronitzat de 3 metres al costat de Xiao Hailiang.
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit una medalla de plata en el Campionat del Món de natació i una altra en els Jocs Asiàtics, ambdues en plataforma de 10 metres.

## Enllaços externs

* (anglès) beijing2008.cn - Xiong Ni Arxivat 2008-08-08 a Wayback Machine.
# Yazılıkaya

Yazılıkaya, que segons Trevor Bryce és una paraula turca que significa 'roca escrita', era un santuari proper a la ciutat hitita d'Hattusa, descoberta l'any 1834, on es reflecteix el sincretisme a que va arribar la religió hitita durant la reforma que va dur a terme el rei Tudhalias IV. La seva estructura és hurrita.
A la cambra principal, el rei es va fer representar amb els elements que portava el déu Sol, dret dalt de dues muntanyes, i a les parets d'aquesta cambra es conserven encara les imatges de 65 deïtats del període imperial hitita. Al mur occidental s'hi representen les divinitats masculines, presidides per Tessub, el déu de les Tempestes. A l'altra banda les femenines, encapçalades per la deessa Hebat. Una altra cambra sembla que era una capella funerària destinada al culte dels avantpassats de la dinastia regnant. S'hi arribava per un camí des d'Hattusa.

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor. Hititas: historia de los guerreros de Anatolia. Córdoba: Almuzara, 2021, p. 24. ISBN 9788418578854.
* ↑ García Trabazo, José Virgilio. Textos religiosos hititas. Madrid: Trotta, 2002, p. 38. ISBN 8481645222.
# Zaïmka

Zaïmka (en rus: Заимка) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 228 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский». Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Xabona

Shabona és un llogaret del Sudan, a la riba del Nil Blanc, on s'ha trobat la tomba mesolítica més antiga de Núbia, de l'anomenat mesolític de Khartum (8000-5000 aC) amb dos esquelets. Altres restes s'han trobat a Saqqai i Kahartum.
# Þorgeir Hávarðsson

Þorgeir Hávarðsson (dècada del 990 - 1023 $^{(Gregorià)}$) fou un viking nascut a Jökulskälla, situat a la costa sud d'Ísafjarðardjúp i al nord-oest d'Islàndia. Apareix com a personatge històric en la Saga dels Fóstbrœðra al costat del seu germà Þormóður Kolbrúnarskáld, skald i viking.Tots dos van acordar que «aquell que en sobrevisqués, venjaria la mort de l'altre». Era fill d'Havarr Einarsson i membre del hird del rei Olaf II de Noruega.
Þorgeir era un guerrer excepcional però a diferència del seu germà, matava per estupideses i per esport. Era audaç i de cor generós, estatura mitjana i cabell negre arrissat.
La saga esmenta que va jurar venjança per la mort del seu pare en mans d'un viking anomenat Jöðurr Klængsson, i que finalment la va complir. Morí lluitant en la seua nau en una badia anomenada Hraunhöfn, però abans matà a catorze dels seus atacants en una violenta batalla. En ser derrotat, el seu cadàver fou decapitat per un viking anomenat Tórarinn Ofsi. En la versió de la Saga dels Fóstbrœðra conservada a Hauksbók els seus enemics li arrenquen el cor per veure com era aquest òrgan en el cos d'un guerrer tan excepcional, i se sorprenen que siga «tan petit».
Þormóður i Þorgeir també apareixen com a personatges secundaris a la Saga de Grettir.

## Referències

* ↑ Íslendingabók og Landnámabók (1968), Jakob Benediktsson, 1907-., (1 volume in 2 parts. Reykjavík, Iceland: Íslenzka Fornritafélag, 1968), FHL book 949.12 H2bj., vol. 1, pt. 1-2, p. 60, 612, 145, 23, Table 4, 9a.
* ↑ Saga de los Fóstbrœðra Cap. 2, pp. 124-5).
* ↑ Saga de los Fóstbrœðra, ed. Björn K. Þórólfsson and Guðni Jónsson, Íslenzk fornrit 6, Reykjavík (1943), cap. 17 pp. 210-11.
* ↑ Saga de Grettir, cap. XLVIII
* ↑ Byock, Jesse (2001), Viking Age Iceland. Penguin Books, ISBN 978-0-14-029115-5 p. 49

## Bibliografia

* Vestfirðinga Sögur, Íslenzk fornrit VI, ISBN 9979-893-06-0 (sec. Fóstbrœðra saga).
* Jónas Kristjánsson. Um Fóstbræðrasögu. Reykjavík: Stofnun Árna Magnússonar, 1972. No ISBN.
# Yves Henri Chardon

Yves Henri Chardon (Villiers-sur-Marne, 27 de desembre de 1902 - Nashua, 6 de març de 2000) va ser un compositor i violoncel·lista francès.
Va estudiar al Conservatori de París assolint el Primer premi el 1918. Chardon també va ser professor al Conservatori d'Atenes (Grècia), on ell i la seva esposa Henriette de Constant van conèixer Dimitri Mitropoulos, el que va portar al nomenament de Chardon com a violoncel principal de Minneapolis i a Henriette com a assistent principal del violoncel amb Mitropoulos.
Chardon va tocar el violoncel amb l'Orquestra Simfònica de Boston, fins que es va traslladar als Estats Units. Va ser assistent de direcció i primer violoncel de l'Orquestra Simfònica de Minneapolis i director de l'Orquestra Simfònica de l'Havana. A Orlando va formar l'Orquestra Simfònica de Florida. L'última etapa de la seva carrera musical va tenir lloc a Nova York, a l'orquestra del Metropolitan Opera House, on va tocar el violoncel durant 25 anys. Després es va retirar a New Hampshire.

## Referències

* ↑ http://csnh.tributes.com/obituary/show/Yves-Henri-Chardon-12032568
* 1 2 «Metropolitan Opera Orchestra Principal Musicians». [Consulta: 2 març 2022].
* ↑ Giraudet, Jean-Paul. «Yves Chardon» (en francès), 25-03-2013. [Consulta: 2 març 2022].
* ↑ https://www.stokowski.org/Boston_Symphony_Musicians_List.htm Arxivat 2023-06-06 a Wayback Machine.
# Xavier Rodríguez Barrio

Xavier Rodríguez Barrio (Lugo, 1956) és un destacat poeta gallec pertanyent a la Generació Poètica dels 80.
Va ser conegut com a poeta des de molt jove, en una primera època de poesia lligada al socialrealisme, amb poemaris com Pranto irmán (1973), Verbas violentas na dor de conciencia (1974, Premi de poesía Guimaraes, Portugal) i Pranto para Castelao vivo e morto (1975, Premi de poesía Castelao, Ourense). La seva integració en el grup Cravo Fondo va suposar una segonda època creativa caracteritzada per un alè èpic més gran, amb títols com Antífona da redención (1977, Premi Galicia de poesía) i Herdo e alucinación en Fisterra (1981).
El 1984 va obtenir el Premi Celso Emilio Ferreiro, de Vigo, amb Os laberintos da xerfa, llibre amb el qual va aconseguir la seva maduresa expressiva.
A aquest, el seguiren uns altres títols igualment rellevants i celebrats, com Os aposentos silenciados (1987, Premi Esquío), Celebración do gozo (1989, Premi Esquío i finalista del Premi Nacional de Poesía), Alba no muro (1990, Premi Eusebio Lorenzo Baleirón), Torre para os días (1992, antología) i Colección de oráculos (1995, Premi de poesía Cidade de Betanzos).
Amb el seu llibre Antiga claridade va a aconseguir el Premi Martín Códax i el Premi Nacional de la Crítica Espanyola en 1992 i 1993.
L'any 2012 publica el llibre de poemes Calado testamento (2011, Premi de poesía Cidade de Ourense) i Premi Fervenzas Literarias por "Mellor Libro de poemas en galego do ano 2012".
El seu poemari més recent es titula Fulguración e silencio i va ser publicat l'any 2014.

## Referències

* ↑ Biografía de Xavier Rodríguez Barrio
# Xavier Rodríguez Serra

Xavier Rodríguez Serra, més conegut com a "Rodri", (Badalona, 24 de febrer de 1961) és un exjugador de basquetbol català que jugava de base.
Es va formar a les categories inferiors del Club Joventut Badalona, a les que va arribar l'any 1975. El 1980, la seva darrera temporada al júnior verd-i-negre, va debutar amb el primer equip. Les dues temporades següents les va jugar a Primera B, amb el CB Canet de Mar i el Bazán Cartagena respectivament. La temporada 1982-83 torna a Badalona per jugar novament al Joventut, amb Jack Schrader a la banqueta. Després va jugar una temporada al Club Bosco de La Corunya, de 1a B, i una altra al CB Mollet, abans d'unir-se al projecte del Caixa Sabadell el 1985 per assolir l'ascens a la primera divisió. Hi va jugar fins a la temporada 1987-88 en que l'equip sabadellenc es va desfer. Un cop acabada la seva estada a terres vallesanes va jugar durant tres anys al Cirsa L'Hospitalet, amb qui també va lograr l'ascens de categoria. Després de dues temporades a primera divisió amb els hospitalencs, "Rodri" s'uneix temporalment al TDK Manresa durant uns mesos substituint al lesionat Jordi Creus. Després d'una temporada al Metro Santa Coloma, va assolir l'ascens a l'ACB amb el Bàsquet Andorra.
Va ser fundador de l'associació de veterans del Joventut, i l'any 2001 es va convertir en president dels veterans del Joventut.

## Referències

* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta essència del bàsquet, 1992, p. 122 [Consulta: 12 octubre 2018].
* ↑ Domènech, Quim «25 anys de la desaparició del Caixa Sabadell, un projecte per competir a l'elit del bàsquet i que va crear afició a Sabadell». Basket Vallès, 06-07-2013 [Consulta: 13 octubre 2018]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-10-13. [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ «98-80: Suben Montgat y Hospitalet» (en castellà). Mundo Deportivo, 11-06-1989 [Consulta: 12 octubre 2018].
* ↑ «Rodri se incorpora al TDK» (en castellà). Mundo Deportivo, 16-08-1990 [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ «25 anys del primer ascens ACB». Web oficial BCA, 13-04-2017 [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ Ballesteros, Xavi «Els veterans aglutinen part de la història de la Penya». El Punt, 08-03-2001, p. 31 [Consulta: 13 octubre 2018].
# Zoo Băneasa

El zoo de Băneasa és un zoològic de Bucarest, Romania, situat en un districte del nord de la ciutat, anomenat Băneasa. El parc va ser fundat l'any 1955 com a servei de la Secció Municipal de la Llar del Consell Popular de la Capital.
En aquella època, el petit bestiar es va estendre als parcs dels boscos de Cişmigiu, Carol I, Herastrau i Băneasa .
Entre els anys 1955-1959 hi ha una progressiva concentració d'animals al Racó Zoològic de Baneasa, on l'1 de maig de 1959 es va obrir la primera temporada de visites.
Des de 1962, el títol de la institució s'ha convertit en Zoo de Bucarest i el mateix any s'ha inclòs a l'International Yearbook of Zoological Gardens (International Zoo Yearbook, editat per la Society of Zoology de Londres).
El Zoo, amb una superfície total de 5,85 ha, és un equipament públic que manté i exposa col·leccions d'animals vius, salvatges, autòctons i exòtics per aconseguir dos objectius principals: la preservació de la fauna (amb prioritat a les espècies en perill d'extinció); i formació, educació i recreació del públic visitant.

## Referències

* ↑ «Halfway down the Danube: November 2003 Archives». Arxivat de l'original el 2008-05-16. [Consulta: 9 abril 2008].
# Ōme

Ōme (青梅市, Ōme-shi) és una ciutat i municipi del Tòquio occidental, a la metròpolis de Tòquio, a la regió de Kanto, Japó.

## Geografia

La ciutat d'Ôme es troba localitzada a les muntanyes d'Okutama, a la zona més occidental de Tòquio, limitant amb la prefectura de Saitama al nord. El riu Tama passa pel municipi. El terme municipal d'Ôme limita amb els de Hannō, Saitama, al nord i Iruma a l'est, també a Saitama. Dins de Tòquio limita amb Hinode al sud, amb Hamura al sud-oest, amb Okutama a l'oest i amb Akiruno al sud.

## Història

L'àrea que actualment ocupa el municipi d'Ôme va formar part de la província de Musashi fins a la fi del període Tokugawa. Ôme va desenvolupar-se al període Tokugawa com una posta a l'Ōme Kaidō o "cami d'Ôme". Durant la reforma del cadastre posterior a la restauració Meiji, el 22 de juliol de 1878 la zona passà a formar part del districte de Nishitama, aleshores part de la prefectura de Kanagawa. La vila d'Ôme va ser fundada l'1 d'abril de 1889 amb l'entrada en vigor de la nova i actual llei de municipis. Poc temps després, l'1 d'abril de 1893 el districte de Nishitama va passar sota control de l'antiga prefectura de Tòquio. Ôme fou elevada a la categoria actual de ciutat l'1 d'abril de 1951, després de fusionar-se amb els pobles veïns de Kasumi i Chôfu. Poc després, el 1955, quatre pobles més es van fusionar: Yoshida, Mita, Kosoki i Nariki.

## Política i govern
### Alcaldes

* Kinai Nakamura (1951-1955)
* Yonekichi Enokido (1955-1963)
* Eizō Enomoto (1963-1967)
* Yōzō Ishikawa (1967-1975)
* Masao Yamazaki (1975-1987)
* Eikichi Tanabe (1987-1999)
* Toshio Takeuchi (1999-2015)
* Keiichi Hamanaka (2015-present)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 33.097 | 37.422 | 39.231 | 53.166 | 56.896 | 70.954 | 98.990 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 125.960 | 141.394 | 139.232 | 132.832 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Oriental (JR East)
** Kabe - Higashi-Ōme - Ōme - Miyanohira - Hinatawada - Ishigamimae - Futamatao - Ikusabata - Sawai - Mitake
* Ferrocarril Mitake Tozan

### Carretera

* Autopista Central
* Nacional 411
* Carreteres prefecturals de Saitama i Tòquio.

## Agermanaments

* Boppard, Renània-Palatinat, Alemanya. (24 de setembre de 1965)
* Tokoname, prefectura d'Aichi, Japó. (27 de març de 1997)
* Suginami, Tòquio, Japó. (21 de maig de 2009)
* Minami-Sōma, prefectura de Fukushima, Japó. (2013)
* Hannō, prefectura de Saitama, Japó. (1 d'octubre de 2014)
* Iruma, prefectura de Saitama, Japó. (1 d'octubre de 2015)

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=13205 (japonès)
* ↑ https://www.metro.tokyo.lg.jp/english/about/links/municipalities.html
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Švenčionėliai

Švenčionėliai ( escoltar (?·pàg.), en polonès: Nowe Święciany) és una ciutat del districte municipal de Švenčionys. El riu Žeimena travessa la població.

## Vegeu també

* Llista de ciutats de Lituània

## Referències

* Švenčionėliai. Mūsų Lietuva, T. 1. – Bostonas: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1964. – 688 psl.

## Enllaços externs

* Švenčionėliai vist des de dalt. Arxivat 2012-04-10 a Wayback Machine.
# Švošov

Švošov és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país. El 2023 tenia 860 habitants.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 12 abril 2024. [Consulta: 22 juny 2024].
# Čierny Brod

Čierny Brod és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país. El 2023 tenia 1.627 habitants.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1223.

## Referències

{{referències}
* ↑ «Trnavský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 12 abril 2024. [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ «História obce» (en eslovac). Ajuntament de Čierny Brod. [Consulta: 23 juny 2024].
# Şahdəniz

Şahdəniz (pot aparèixer també com a Shah-Deniz, Shah Deniz i Sahdeniz, és un jaciment gasístic a les aigües del sud de la mar Càspia. És també el jaciment més important de l'Azerbaidjan. S'estima que conté prop d'1 bilió de metres cúbics de gas. Fou descobert el 1999.

## Referències

* 1 2 BP - Un dels majors jaciments de gas del món Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine. (en àzeri)
# Ukiyo-zōshi

Ukiyo-zōshi (浮世草子, "llibres del món flotant") és el primer gran gènere d'acció de la literatura japonesa, es va escriure entre els anys 1680 i la dècada de 1770 a Kioto i Osaka. La literatura ukiyo-zōshi va ser desenvolupada a partir del gènere kana-zōshi i, de fet, els seus primers treballs van ser classificats com d'aquest darrer gènere. El terme ukiyo-zōshi aparegué per primera vegada al voltant de 1710 per a fer referència a les obres de tema amoròs o eròtic, però més tard es va usar per a referir-se a la literatura que abasta una gran varietat de tmes i aspectes de la vida durant el període Edo (1603-1868).
El llibre d'Ihara Saikaku Vida d'un home amorós és considerat el primer llibre d'aquest gènere.

## Referències

* «Kodansha Encyclopedia of Japan». Arxivat de l'original el 2010-06-09. [Consulta: 24 setembre 2015].
* Hibbett, Howard. The Floating World in Japanese Fiction. Vermont, Japan: Charles E. Tuttle Company, 1959. ISBN 0-8048-1154-7.
* John K. Gillespie. Japan: A Literary Overview. Nova York: Council on National Literatures, 1993. ISBN 0-918680-23-9.
* Haruo Shirane. Early Modern Japanese Literature: An Anthology, 1600-1900. Nova York: Columbia University Press, 2002. ISBN 0-231-10990-3.