OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Faravahar

El faravahar o farohar (es pot transcriure de diverses maneres) és un dels símbols més coneguts del zoroastrisme. Consisteix en un disc alat, un element que té una llarga tradició en l'art i la cultura de l'Orient Pròxim i Orient Mitjà. Històricament, aquest símbol està influït pel sol alat jeroglífic que apareix en els segells reials de l'edat de bronze (de l'idioma luvita Sol Suus, simbolitzant "poder real" en particular).
El terme descendeix del persa frawahr o Frohe, mitjançant dissimilació de frawash o frawaxsh de l'avèstic Fravashi, un esperit protector similar a un àngel de la guarda del cristianisme, i el nom va quedar associat inequívocament amb aquest símbol, segons les interpretacions actuals, no obstant això, es desconeix el concepte concret que representava en les ments dels que el van adaptar des dels relleus mesopotàmics i egipcis anteriors.
Com que el símbol apareix per primera vegada en inscripcions reials, es creu que pot representar la "divina glòria reial" (khvarenah), el Fravashi personal del rei o el dret diví del rei o mandat diví, que és el fonament de l'autoritat reial. A partir del regnat de Darios I el símbol incorporar una figura humana entre les ales, que es pensa que podria ser una representació del mateix Darios, com pot apreciar-se en la inscripció de Behistun.
En l'actual zoroastrisme, el faravahar s'interpreta com un recordatori del propòsit personal en la vida, que és viure de manera que l'ànima progressi cap alfrasho-kereti, o la unió amb Ahura Mazda. Encara que existeixen diverses interpretacions dels elements individuals del símbol, cap d'elles és anterior al segle xx.
# Filotes

Filotes és el nom dels següents personatges:
* Filotes (pare de Parmenió), general macedoni.
* Filotes (general), general macedoni
* Filotes (militar 335 aC), militar macedoni
* Filotes (patge), patge macedoni
* Filotes (sàtrapa), sàtrapa de Cilícia
* Filotes (militar 319 aC), militar macedoni
* Filotes (militar selèucida), militar selèucida
* Filotes d'Amfissa, metge grec
* Filotes (músic), músic grec del segle v aC
Mitologia
# Ferar Cluj

El Ferar Cluj o Kolozsvári AC fou un club de futbol romanès (nascut hongarès) de la ciutat de Cluj-Napoca.

## Història

Fou fundat el 1907 com a Kolozsvári Atlétikai Club, ingressant a la lliga hongaresa. Després de la Primera Guerra Mundial, la ciutat esdevingué part de Romania, ingressant en aquesta lliga, arribant a segona divisió. Durant la Segona Guerra Mundial retornà a Hongria, però el 1945 retornà a Romania amb el nom Ferar KMSE. La temporada 1943-44 fou finalista de la copa hongaresa. El 1948 es fusionà amb el CFR Cluj.
Evolució del nom:
* 1918-1919: Kolozsvári Atlétikai Club
* 1919-1940: Clubul Atletic Cluj
* 1940-1945: Kolozsvári Atlétikai Club
* 1945-1948: Ferar KMSE

## Referències

* ↑ «Divizia B 1934-35». romaniansoccer.ro. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Campionat hongria». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Ferar e CAO nel campionato ungherese». zeulfootball. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Hungary - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
# Ferchar Fota

Ferchar Fota (el llarg) o Ferchar mac Feradaich (... - 697) va ser rei dels escots del Cenél Loáirn abans del 678 i després de Dál Riata.

## Origen

Segons el Genelach Rig N-Alban, Ferchar Fota mac Feradaich era la vuitena generació de descendents de Loarn mac Eirc, el germà de Fergus Mòr mac Earca. Ferchair Fota m Feradaich m Fergusa m Nechtain m Colmain m Baetain m Echdach m Muiredaich m Loairn mac Eircc. El Cenél Echdach, divisió del Cenél Loáirn a la qual pertanyia, es va establir a Argyll prop de l'actual port d'Oban, amb el seu bastió principal de Dùn Ollaigh.

## Regnat

L'activitat coneguda de Ferchar Fota, probablement rei del Cenél nEchdach, comença cap a l'any 678, que es correspon força bé amb el regnat de 21 anys que li va concedir el poema Duan Albanach. Els Annals de Tigernach esmenten aquell any una matança del Cenél Loáirn a Tiriu, l'illa de Tiree al sud de les Hèbrides Interiors, és a dir, “Ferchar Fota contra els britons vencedors”.
James E. Fraser identifica aquests "britons" amb els que intervenen quatre anys després a Antrim, on hi maten Cathassach mac Máele Cáich, rei de Dál nAraidi, després d'haver pres la seva capital Ráith Mór.
S'observen a continuació els rastres d'una guerra per la presa de possessió de tota Dalriada i la mort a vegades violenta de diversos personatges en què podem reconèixer membres del Cenél Gabráin i els reis de Dalriada:
* 680 Dunchad mac Eoganan és assassinat.
* 681 L'assassinat de Conall Cael mac Dunchad a Kintyre.
* 689 Mort de Cathusash Ui Domnall Brecc i Máel-Duin mac Conaill Crandomna.
* 696 Assassinat de Domnall Donn mac Conaill Crandomna.
La mort de Ferchar Fota està documentada l'any 697. dos anys més tard, de la d'una tal “Tommat esposa de Ferchar” que potser era la seva esposa, el que seria un cas únic en les entrades relatives a la Dál Riata.

## Descendència

Ferchar Fota va tenir com a successor a Eochaid mac Domangairt, però va deixar com a hereus dos fills que van continuar lluitant contra el Cenél Gabráin i disputant-se el tron entre ells:
* Ainbcellach mac Ferchair
* Selbach mac Ferchair

## Referències

* ↑ Anderson, 2011, p. 228.
* ↑ Annales d'Ulster, U 678.3
* ↑ Annales d'Ulster, U 682.2
* ↑ Fraser, 2009, p. 207.
* ↑ Annales d'Ulster, U 680.6
* ↑ Annales d'Ulster, U 681.3
* ↑ Annales d'Ulster, U 689.4
* ↑ Annales d'Ulster, U 689.7
* ↑ Annales d'Ulster, U 696.1
* ↑ Annales d'Ulster, U 697.2
* ↑ Annales d'Ulster, U 695.6

## Bibliografia

* Anderson, M. O.. Kings and Kingship in Early Scotland (llibre). Edinburg: John Donald, 2011. ISBN 0-7011-1604-8.
* Fraser, James E. From Caledonia to Pictland. Scotland to 795 (llibre). Edimburg: The New Edinburgh History of Scotland, 2009. ISBN 978-0748612321.
# Font de Ca l'Estiraguers

La Font de Ca l'Estiraguers és una surgència del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situada a 433 metres d'altitud, a la riba esquerra de la riera de Sant Joan, a ponent de Poble Avall, al capdavall del carrer del Sastre.

## Etimologia

Aquesta font pren el nom de la casa del poble que té més propera, davant mateix, a l'altre costat de la riera: Ca l'Estiraguers.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Fernando Moreno López

Fernando Moreno López (Madrid, 8 de maig de 1973) és un exfutbolista madrileny que jugà de migcampista.

## Carrera esportiva

Es va formar al planter del Rayo Vallecano, tot i que només va jugar 4 partits amb el primer equip: 1 la temporada 93/94 i 3 la temporada 95/96, tots ells a la màxima categoria.
Per contra, sí que gaudiria de minuts i continuïtat en diversos equips de la Segona Divisió de finals de la dècada dels 90, com al Real Jaén (97/98, 34 partits) o el Getafe CF (99/01, 54 partits).

## Enllaços externs

* Fitxa de Fernando
# Fermí de Mende

Fermí de Mende (mort Banassac, ca. 402) fou un llegendari bisbe de Mende. És probable que sigui la mateixa persona que Fermí d'Amiens. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Les fonts que en parlen són tardanes i no aporten proves documentals de l'existència del sant; tampoc no s'esmenta als martirologis antics ni al Martirologi romà. La seva existència és dubtosa i algunes fonts sostenen que és la mateixa figura que Fermí d'Amiens, de qui s'alterà la història.
Segons la tradició de la Losera, Fermí, seguint el model de Fresald del Gavaldà, va establir-se a Banassac. Fou bisbe de la regió; no hi ha proves que el bisbat tingués seu llavors a Mende. La seva tomba tradicional és a Banassac, a l'església parroquial on, en 1956, es trobà el lloc on se'n deposà el cos. Segons la tradició, fou successor de Privat de Mende i hi hauria mort cap al 402.
Els calendaris i llibres litúrgics més antics esmenten la festa de Sant Fermí el 14 de gener.

## Notes

* ↑ Jean-Baptiste-Etienne Pascal. Gabalum Christianum ou recherches historico-critiques sur l'Eglise de Mende: ancien Gévaudan, aujourd'hui département de la Lozère, Dumoulin, 1853.

## Vegeu també

* Fermí d'Amiens
# Filoxè (heretge)

Filoxè (en llati Philoxenus, en grec antic Φιλόξενος) fou un heretge romà d'Orient.
Era persa de naixement, i va ser nomenat bisbe el 485. Va ser un dels primers dirigents de la tendència religiosa dels iconoclastes, que s'oposava a la veneració de les imatges.

## Referències

* ↑ 7.Philoxenus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 334
# Francisco Prats y Velasco

Francisco Prats y Velasco (Almeria, 1813-1891) fou un pintor andalús.
Fou fill d'un pintor. De ben jove demostrà habilitat pels retrats, assolint cert renom a la seva ciutat natal. El 1837 ingressà a la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando (Madrid), on es formà. Des de 1850 se'l documenta exercint de mestre a les escoles de dibuix de Valladolid, Cadis i Màlaga, ciutat on va residir durant diversos anys. El 1852 fou nomenat acadèmic de San Fernando. Més tard, residint a Màlaga, fou nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Telmo, on a més ocupà de forma interina la càtedra de composició i colorit. Fou també representant de la de San Fernando a la Comissió de Monuments Històrics i Artístics de la província de Màlaga.
El 1866 arriba de nou a Almeria. Allà retratà membres de famílies importants, restaurà el quadre de la Immaculada de la catedral, atribuït a Murillo, signant el dors com a restaurador del Museu del Prado. Anà a Madrid i s'hi està uns anys, tanmateix el 1884 s'estableix definitivament a Almeria, obrint estudi al carrer de la Cuesta. El 1888 és nomenat professor de l'Escola d'Arts i Oficis, càrrec que exercí fins a la seva mort.
A la seva obra predominen els gèneres d'història i religiosos. Inicialment es va dedica a copiar obres dels grans mestres espanyols de segle XVII, com Les filadores o La forja de Vulcà de Diego Velázquez. Participà a diverses exposicions anuals de l'Acadèmia de San Fernando, amb aquestes còpies o amb treballs originals. Participà a la Sèrie Cronològica dels Reis d'Espanya amb els retrats de Joan II i de Berenguera de Castella. També feu dos retrats de la reina Isabel II, un per a la Diputació de Màlaga (1866) i l'altre per a l'Ajuntament d'Almeria (1873).

## Galeria

* Retrat del rei Joan II de Castella (1848)
* Retrat de la reina Berenguera de Castella (1850)

## Referències

* 1 2 3 4 Godoy Rollón, Dionisio. «Francisco Prats Velasco» (en castellà). Diccionario biográfico de Almería. Instituto de Estudios Almerienses. [Consulta: 7 octubre 2020].
* 1 2 3 4 5 Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 555-556.
* ↑ «Prats y Velasco, Francisco» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 7 octubre 2020].
# Frederic Soligó i Amela

Frederic Soligó i Amela (Benassal, 4 de febrer de 1904 - Barcelona, 2 d'octubre de 1980) fou un futbolista valenciá de la dècada de 1920.

## Trajectòria

Començà a jugar com a centrecampista, passant posteriorment a jugar a la posició de defensa. El seu primer club fou la UE Sants l'any 1923. El maig de 1928 fou fitxat pel CE Europa, club de màxim nivell del moment, amb el qual fou tres vegades subcampió de Catalunya (1927, 1928, 1929) i fundador de la primera lliga espanyola, en la qual jugà 37 partits durant tres temporades. El 1931 retornà a la UE Sants, on acabà la seva carrera. El 30 de juliol de 1933 fou objecte d'un homenatge al camp del carrer Galileu de la Unió de Sants. Fou internacional amb la selecció catalana de futbol, amb la qual fou campió de la Copa Príncep d'Astúries l'any 1926.

## Referències

* 1 2 3 4 «Frederic Soligó Amela». Gran Enciclopèdia Catalana, 24-03-2016. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «En Tarrasa». Mundo Deportivo, 16-07-1923. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «El homenaje a D. Pascual Bonvehí». Mundo Deportivo, 14-05-1928. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «En Sans». Mundo Deportivo, 31-07-1933. [Consulta: 7 maig 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Fiódor Tókarev

Fiódor Vassílievitx Tókarev (rus: Фёдор Васи́льевич То́карев ; 2 de juny de 1871 [14 de juny a l'antic calendari rus] - 6 de març de 1968) va ser un dissenyador d'armes rus i diputat del Soviet Suprem de l'URSS des de 1937 fins a 1950.

## Carrera

Fora de l'antiga Unió Soviètica és més conegut com el dissenyador de la pistola de càrrega automàtica Tókarev TT-30 i TT-33 i el rifle de càrrega automàtica Tókarev SVT-38 i SVT-40, tots dos produïts en gran quantitat durant lluitant al front oriental de la Segona Guerra Mundial. Per les seves contribucions al disseny d'armes soviètics, Tókarev va rebre el premi Heroi del Treball Socialista i el Premi Estatal de l'URSS.
També va dissenyar el prototip de la càmera panoràmica FT-1 / ФТ-1 (FT significa: Fotoaparat Tókareva / Фотоаппарат Токарева).

## Cronologia

* 1888 - Admès a l'escola professional militar de Novocherkassk ; 17 anys
* 1892 - Es va graduar com a suboficial cosac i enviat al 12è Regiment de cosacs de Don com a armer-artífic; 21 anys.
* 1896 - Va tornar a Novecherkassk com a mestre instructor d'armes; 25 anys. Sol·licitar l'accés a l'Escola Tècnica Militar.
* 1900 - Es va graduar com a oficial cosac, als 29 anys, i va tornar a la seva antiga unitat, el 12è Regiment de cosacs de Don com a mestre armer.
* 1896 - Va tornar a Novecherkassk com a mestre instructor d'armes; 25 anys. Sol·licitar l'accés a l'Escola Tècnica Militar.
* 1900 - Es va graduar com a oficial cosac, als 29 anys, i va tornar a la seva antiga unitat, el 12è Regiment de cosacs de Don com a mestre armer.
* 1900 - Es va graduar com a oficial cosac, als 29 anys, i va tornar a la seva antiga unitat, el 12è Regiment de cosacs de Don com a mestre armer.
* 1910 - Va presentar la seva versió d'una conversió del rifle Mosin-Nagant Model 1891 d'acció de forrellat a foc semiautomàtic, que mereixia proves oficials, als 39 anys
* 1927 - Disseny del prototip de metralleta Tokarev Model 1927.
* 1940–41 – Defensa l'habilitació en ciències tècniques. Va rebre el premi Heroi del Treball Socialista i el Premi Estatal de l'URSS.
El fill de Tókarev, Nikolai (1899–1972) també es va convertir en un destacat dissenyador d'armes de foc. Va treballar durant diverses dècades a Tula i va dissenyar diverses metralladores i canons antiaeris que van ser utilitzats per l'exèrcit soviètic entre els anys 1930 i 1940.

## Referències

* ↑ Fedor Tokarev – Brief History Arxivat 2017-07-15 a Wayback Machine.. Tokarev.com. Retrieved on 2014-02-16.
* ↑ The Official Fedor Tokarev Arms Designer Site Arxivat 2007-01-14 a Wayback Machine.. Tokarev.com (2013-06-14). Retrieved on 2014-02-16.
* ↑ Архивы – ФТ. ZENITcamera. Retrieved on 2014-02-16.
* 1 2 The Official Fedor Tokarev Arms Designer Site Arxivat 2007-01-14 a Wayback Machine.. Tokarev.com (2013-06-14). Retrieved on 2014-02-16.
* ↑ Fedor Tokarev – Brief History Arxivat 2017-07-15 a Wayback Machine.. Tokarev.com. Retrieved on 2014-02-16.

## Bibliografia

* Chumak, Ruslan. Фёдор Васильевич Токарев и его оружие "Я буду работать, пока дышу…", 2011, p. 32-28.
# Fopa

Una fopa o hopalanda era una peça de roba que constituïa l'alt vestit, masculí o femení (fopa sovint tancada al davant, a diferència de la fopa masculina però proveïda d'un ròssec), del s. XIV o XV. Era una mena de vestit de cambra, tan aviat llarga com curta, amb mànigues molt llargues que tocaven a terra. Un coll dret i muntant la tenia subjectada al coll. Era ajustada amb una brusa i estreta a la talla per una cinyell.
La naturalesa del vestiment determinava la llargada de la fopa. Per a anar a ball, era curta, de vegades tan curta que cobria a penes el dalt de les cuixes. Per als patges i els vailets, així com per a les vestidures de caça, era de regla que anés fins a damunt del genoll. Les fopes llargues eren d'ús per a les recepcions o la passejada.
Aquesta roba també s'adornava molt sovint amb nombroses decoracions amb l'objectiu de mostrar la glòria i el prestigi de la persona que duia la fopa. L'exterior era així guarnit amb brodats, de perles o de teles precioses (exemple: fr. passe-poil en tournure). L'interior podia ser confeccionat de vellut, de setí, de llana o encara de pell animal.

## Etimologia

L'origen del mot hopalanda no és pas gaire clar, alguns diuen que ve de la Uplande, una província de Suècia, d'on provindria l'ús d'aquesta roba. D'altres diuen que ve d'un vestit italià dit pelando, que els occitans havien canviat en lo peland, que passà al francès houppelande i després al castellà i al català. L'antic anglès deia hop-pâda que significava sobretot o pardessú.

## Vegeu també

* Caçadora
* Capa
* Abric
* Jaqueta

## Referències

* ↑ «fopa | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «hopalanda | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 gener 2023].

## Enllaços externs

* Els vestits dels homes sota el regne de Carles VI
* Il·lustracions d'hopalandes femenines Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Un conte de Nadall: l'hopalanda, aquí designa un país del qual el pare Nadal portà el seu vestit.
# Francisco Alberola Canterac

Francisco Alberola Canterac (Madrid, 29 de març de 1863 - Alacant, 29 de març de 1917) fou un empresari madrileny establert a Alacant, pare de Francisco Alberola Such i de Rafael Alberola Herrera.
Era propietari d'una finca entre Alacant i Santa Faç anomenada Clavería. Establert definitivament a Alacant, va fundar amb altres propietaris rurals la Societat Canal de l'Horta d'Alacant, presidida per José Pascual del Pobil y Martos, baró del Finestrat, i de la qual fou nomenat vicepresident. La finalitat de l'entitat era canalitzar les aigües de les hortes d'Alacant, El Palamó, Mutxamel, Sant Joan d'Alacant i el Campello. També era propietari de La Electra Alicantina, conseller del Banc d'Espanya i president del Reial Club de Regates d'Alacant.
Va estar casat dos cops, una amb Rosa Such, amb la que va tenir dos fills, i en enviudar amb Mercedes Herrera Teutor, amb qui va tenir dos fills més. Té un carrer dedicat a Santa Faç.

## Referències

* ↑ Francisco Alberola Canterac, geneanet.org
* ↑ Cien años del canal de la huerta Arxivat 2018-10-18 a Wayback Machine. Diario Información
* ↑ Plaza de Santa Faz
* ↑ Santa Faz recupera una plaza junto al monasterio, 20 Minutos, 3 de setembre de 2007
# Fort Smith

«Fort Smith» té aquests significats:
* Fort Smith (Arkansas)
* Fort Smith (Montana)
* Fort Smith (Territoris del Nord-oest)
# Dear Heather

Dear Heather és l'onzè disc d'estudi del cantautor canadenc Leonard Cohen, enregistrat entre 2002 i 2004 i aparegut l'octubre de 2004. Aquest disc accentua els canvis que ja s'havien donat a Ten New Songs, amb més fragments de cant interpretat per una dona o l'increment de la poeticitat de les lletres, de les quals dues són poemes de dos altres escriptors.
L'àlbum va estar a punt d'anomenar-se Old Ideas, però Cohen van canviar el títol quan ell mateix va pensar que un títol així podria indicar una compilació a l'estil dels Best of. De nou, Cohen va enregistrar el disc de manera digital en el seu estudi de Los Angeles que comparteix amb Sharon Robinson.

## Llista de temes

* Go No More A-Roving (Lletra de Lord Byron, del poema So, we'll go no more a roving)
* Because Of
* The Letters (Cohen/Sharon Robinson)
* Undertow
* Morning Glory
* On That Day (Cohen/Anjani Thomas)
* Villanelle for Our Time (lletra de F. R. Scott)
* There for You (Cohen/Robinson)
* Dear Heather
* Nightingale (Cohen/Thomas)
* To a Teacher
* The Faith (música basada en la cançó popular del Quebec Un Canadien errant)
* Tennessee Waltz (Redd Steward/Pee Wee King, amb un vers addicional de Cohen)

## Temes destacats

On That Day és una cançó sobre l'11 de setembre de 2001, quan hi va haver els atacs a les Torres Bessones de Nova York.
Villanelle for Our Time va ser enregistrada el 6 de maig de 1999, quan Cohen va retornar del centre zen on havia estat meditant.
The Faith és una peça descartada del disc Recent Songs, que va ser repassada amb nous acords vocals i singnada per Henry Lewy i Leane Ungar.
L'última peça és una actuació en directe del Tennessee Waltz, enregistrada el 9 de juliol de 1985 al Festival de Jazz de Montreux.
# Elvira Mondragón Sorribes

Elvira Mondragón Sorribes (Eslida, 1939 - Cullera, 26 d'abril de 2023) fou una mestra, sindicalista i activista valenciana.
Durant els anys d'universitat, formà part de l'Orfeó Universitari de València, del qual fon solista. Activista clandestina durant el franquisme, Elvira Mondragón participà en la presa del Col·legi de Llicenciats, any 1968 i en l’organització de la primera vaga del professorat interí d’instituts del País Valencià, una vaga quasi general l’any 1971. Formà part de les comissions organitzadores de les Escoles d’Estiu del País Valencià, del 1975 fins al 2001 i en la dècada dels 80 s'incorpora a la federació Escola Valenciana.
Com a militant sindicalista participà en el I Congrés de la Federació de Sindicats de Treballadors de l'Ensenyament del País Valencià, celebrat l'abril de 1979 a Elx, en el qual va fer la salutació inicial en nom del secretariat provisional, i del qual va eixir el Sindicat de Treballadors de l'Ensenyament del País Valencià.
També fon corresponsal comarcal de la revista Saó en la Ribera Baixa. Com a fundadora i membre actiu de l'associació ecologista Xúquer Viu, Elvira s'ha encarregat de llegir els manifests i el poema d'Ibn Khafaja La bellesa del riu en tots els actes reivindicatius.

## Referències

* ↑ «Homenaje a la maestra y activista de Cullera Elvira Mondragón» (en castellà). Levante-EMV, 30-05-2019 [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ «Acte commemoratiu a la mestra Elvira Mondragón». Orfeó Universitari de València, 10-05-2019. [Consulta: 10 juny 2019].
* ↑ li30pp7w. «Elvira Mondragón, una vida, un riu de causes.». [Consulta: 29 abril 2023].
* ↑ «Gràcies Elvira!». STEPV, 04-06-2019 [Consulta: 7 juny 2019].
* ↑ Francesc Martínez Sanchis. La revista Saó (1976-1987): Cristians i esquerrans nacionalistes. Universitat de València, 2016, p. 304. ISBN 9788437099569 [Consulta: 11 juny 2019].
* ↑ «Centenars de persones reclamen a Cullera que el Xúquer continue desembocant a la mar». Ribera Express, 05-03-2011 [Consulta: 3 juny 2019]. Arxivat 3 de juny 2019 a Wayback Machine.
* ↑ «La Ribera abraça el Xúquer». Diari La Veu, 30-11-2013 [Consulta: 3 juny 2019].
# Consell General d'Òlt i Garona

El Consell General d'Òlt i Garona (en occità Conselh Generau deu Òut e Garona) és l'assemblea deliberant executiva del departament francès d'Òlt i Garona, a la regió de la Nova Aquitània.
La seu es troba a Agen i des de 2008 el president és Pierre Camani (PS).

## Presidents

* 1978-1994 Jean-François Poncet UDF
* 1994-1998 Jean Louis Brunet UDF
* 1998-2004 Jean-François Poncet UDF
* 2004-2008 Michel Diefenbacher UMP
* 2008-2011 Pierre Camani PS

## Composició

El març de 2008 el Consell General dels Gironda era constituït per 40 elegits pels 40 cantons de l'Òlt i Garona.
| Partit | Sigles | Electes |
| Majoria (25 escons) |||
| Partit Socialista | PS | 18 |
| Partit Comunista | PCF | 1 |
| Partit Radical d'Esquerra | PRG | 1 |
| Divers gauche | DVG | 5 |
| Oposició (15 escons) |||
| Divers Droite | DVD | 4 |
| Unió pel Moviment Popular | UMP | 11 |
| President del Consell General |||
| Pierre Camani (PS) |||

## Vegeu també

* Consell Regional d'Aquitània
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell General d'Òlt i Garona Arxivat 2011-02-18 a Wayback Machine.