OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Días de gracia

Días de gracia és una pel·lícula mexicana de thriller criminal del 2011 dirigida per Everardo Gout.

## Sinopsi

El protagonista és la ciutat de Mèxic, víctima de la violència, la corrupció i la venjança, representada en Lupe Esparza, un policia que no té problemes en ultrapassar els límits, un ostatge i una esposa ambientada durant els trenta dies de treva que declaren criminals i policies entre tres mundials de futbol.

## Repartiment

* Carlos Bardem - Victima X
* Kristyan Ferrer - Iguana / Doroteo
* Tenoch Huerta - Esparza / Lupe
* José Sefami - Comandant de policia
* Sonio Couoh - Esperanza

## Recepció

Fou estrenada fora de concurs per la Caméra d'Or al 64è Festival Internacional de Cinema de Canes fora de competició. L'any següent fou presentada a la XVIII Mostra de Cinema Llatinoamericà de Catalunya, on va rebre el premi al millor director. Al Festival Internacional de Cinema de Guadalajara va guanyar el premi Mayahuel al millor director i a la millor banda sonora.
Días de gracia va obtenir 15 nominacions en la LIV edició dels Premis Ariel del 2012, i d'elles en va guanyar vuit:
| Categoria | Receptor | Resultat |
| Millor Actor | Tenoch Huerta. | Guanyador |
| Millor Coactuació femenina | Eileen Yáñez | Guanyadora |
| Millor fotografia | Luis David Sansans Arnanz | Guanyador |
| Millor edició | José Salcedo, Everardo Gout i Hervé Schneid | Guanyadora |
| Millor disseny artístic | Bernardo Trujillo | Guanyador |
| Millors banda sonora | Atticuss Ross, Shigeru Umebayashi, Nick Cave i Warren Ellis | Guanyador |
| Millor so | Vincent Arnardi, Julién Pérez, Enrique Greiner, Frédéric Le Louet i Fernando Cámara | Guanyador |
| Millor opera prima | Everardo Gout | Guanyador |

## Referències

* ↑ Bradshaw, Peter «Days of Grace – review». The Guardian, 25-07-2013 [Consulta: 18 abril 2020].
* ↑ «Días de gracia». FICM. [Consulta: 18 abril 2020].
* ↑ «Out of Competition». festival-cannes.com. Arxivat de l'original el 17 de setembre 2019. [Consulta: 28 juliol 2017].
* ↑ premio de la Muestra de Cine Latinoamericano de Lleida, El País, 30 de març de 2012
* ↑ Happy end en el Festival de Cine de Guadalajara, Revista Replicante, 10 d'abril de 2012
* ↑ Pastorela protagoniza los premios Ariel, El Informador, 2 de juny de 2012

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Eek (Alaska)

Eek és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2007 tenia 281 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eek tenia 280 habitants, 76 habitatges, i 57 famílies La densitat de població era de 118,8 habitants/km².
Dels 76 habitatges en un 43,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 19,7% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,54.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 41,1% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 14,3% de 45 a 60 i un 6,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones hi havia 120,5 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 117,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.500 $ i la renda mediana per família de 27.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.813 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 8.957 $. Aproximadament el 32,7% de les famílies i el 28,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Díode túnel

El díode túnel és un díode semiconductor que té una unió PN, en la qual es produeix l'efecte túnel que dona origen a una conductància diferencial negativa en un cert interval de la característica corrent - tensió.
Per la presència del tram de resistència negativa es pot utilitzar com a component actiu (amplificador o oscil·lador). També es coneixen com a díodes Esaki, en honor de l'home que va descobrir que una forta contaminació amb impureses podia causar un efecte de tunelització dels portadors de càrrega al llarg de la zona d'esgotament de la unió. Una característica important del díode túnel és la seva resistència negativa en un determinat interval de voltatges de polarització directa. Quan la resistència és negativa, el corrent disminueix en augmentar el voltatge. En conseqüència, el díode túnel pot funcionar com a amplificador, com oscil·lador o com biestable. Essencialment, aquest díode és un dispositiu de baixa potència per a aplicacions que impliquen microones i que estan relativament lliures dels efectes de la radiació.

## Vegeu també

* Díode Zener
* Díode Schottky
* Díode Shockley

## Referències

* ↑ Prince, Betty. Emerging memories : technologies and trends (en anglès). Norwell, Mass.: Kluwer Academic Publishers, 2002, p. 191 ss. ISBN 0-306-47553-7.
* ↑ «Díode túnel». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Díode túnel». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Dípilon

El Dípilon o Dipilo és una necròpolis de l'antiga Atenes; s'anomena així per la porta doble que hi dona accés. Se situa al nord-oest de la ciutat i també és coneguda com a necròpolis del Ceràmic, el barri de terrissaires en què es trobava situat.
La porta Dípilon era un dels accessos monumentals a la ciutat d'Atenes i es va construir al segle iv aC, tenia una doble entrada i conduïa al barri dels terrissaires. Prop de la porta, unes excavacions arqueològiques del 1871 van fer aparèixer una necròpoli amb tombes erigides entre els segles ix i VII aC.
Són molt característiques les gerres de ceràmica trobades en aquesta necròpolis, amb decoració d'estil geom̟ètric i destinades a usos funerari, configurant un tipus específic que rep la denominació de ceràmica de Dípilon.
Els objectes trobats en aquesta necròpolis s'exposen al Museu Arqueològic del Ceràmic, que es troba allà mateix, i també al Museu Arqueològic Nacional d'Atenes.

## Referències

* ↑ Transcripció del nom en català d'acord amb els criteris dels hel·lenistes catalans, establits al Diccionari Grec-Català
* ↑ La didàctica de l'accentuació del llatí i la seva repercussió en la transcripció al català dels noms clàssics, Joan Alberich i Mariné https://dugi-doc.udg.edu//bitstream/handle/10256/6532/54057.pdf?sequence=1
* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle II dC (en grec - català). Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, pàg. 633. ISBN 9788441224223. «Ἑλένη = Hèlena»
* ↑ Rosina Lajo, Léxico de arte, AKAL, Madrid, 1993, ISBN 84-460-0227-2

## Vegeu també

* Mestre del Dípilon
# Duc de les Filipines

El duc de les Filipines (Ketupa philippensis; syn: Bubo philippensis), és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita la selva humida de les illes de Luzon, Catanduanes, Samar, Leyte i Mindanao, a les Filipines. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Taxonomia

Anteriorment es considerava el duc de les Filipines com a pertanyent al gènere Bubo. Però el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 13.1, 2023) decidí traslladar al gènere Ketupa 9 espècies que estaven classificades dins de Bubo, entre les quals el duc de les Filipines. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara dins de Bubo.

## Referències

* ↑ «Duc de les Filipines». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 265. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Philippine Eagle-owl. Bubo philippensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 17 febrer 2023].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 13.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 01-01-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
# Duc pescador bru

El duc pescador bru (Ketupa zeylonensis) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita boscos, vegetació de ribera i camps d'arròs des del sud de Turquia i Israel, cap a l'est, a través d'Iraq, l'Iran, Afganistan, el Pakistan, Índia i Sri Lanka, fins al sud de la Xina i sud-est asiàtic. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Duc pescador bru». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 265. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Brown Fish-owl. Ketupa zeylonensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 17 febrer 2023].
# Eduardo Acevedo

Eduardo Acevedo és el nom dels següents personatges:
* Eduardo Mario Acevedo (1959), futbolista i entrenador de futbol uruguaià.
* Eduardo Acevedo Maturana (1815-1863), jurista i polític uruguaià; autor del projecte del Codi Civil de l'Uruguai.
* Eduardo Acevedo Vásquez (1857-1948), advocat i polític uruguaià, fill d'Eduardo Acevedo Maturana
* Eduardo Acevedo Álvarez (1893-1967), advocat i polític uruguaià, fill d'Eduardo Acevedo Vásquez
* Eduardo Acevedo Díaz (1851-1921), escriptor uruguaià, nebot d'Eduardo Acevedo Maturana i cosí d'Eduardo Acevedo Vásquez.
# Eesti Rahvusringhääling

Eesti Rahvusringhääling (en català, «Radiodifusió Pública d'Estònia»), també coneguda per les sigles ERR, és la companyia de radiodifusió pública d'Estònia. Va ser fundada en 2007 i actualment gestiona cinc cadenes de ràdio i tres canals de televisió. És membre de la Unió Europea de Radiodifusió des de 1993.

## Història

El primer mitjà de comunicació estonià va ser Eesti Raadio, engegat el 18 de desembre de 1926 sota la denominació Raadio-Ringhäälingut. Amb la incorporació d'Estònia a la Unió Soviètica, el servei va passar a anomenar-se Radio Tallinn. D'altra banda, les emissions de televisió van començar el 19 de juliol de 1955 com Tallinna Televisioonistuudio.
Quan Estònia es va independitzar de la URSS, tant la ràdio com la televisió pública van ser nacionalitzades i convertides en el servei públic del nou estat. En 1990, Eesti Raadio i Eesti Televisioon van adoptar direccions independents entre si.
Al gener de 2007 el govern va aprovar la Llei de Radiodifusió Pública d'Estònia, segons la qual tots els mitjans públics havien d'integrar-se en l'empresa Eesti Rahvusringhääling a partir de l'1 de juny del mateix any. Els estatuts de ERR estableixen valors d'innovació, servei públic, professionalitat i responsabilitat amb la societat civil.
Els mitjans públics estonians es financen a través d'aportacions estatals i un impost als mitjans privats, per la qual cosa ERR no pot emetre publicitat.

## Serveis
### Ràdio

* Vikerraadio: Cadena de ràdio generalista que basa la seva programació en informatius, magazins i entreteniment.
* Raadio 2: Ràdio amb perfil juvenil, especialitzada en música.
* Klassikaraadio: Emet música clàssica, jazz, folk i programes culturals.
* Raadio 4: Cadena dedicada a les minories lingüístiques estonianes, especialment enfocada en la comunitat de parla russa.
* Raadio Tallinn: Ràdio internacional amb programes de les anteriors cadenes i espais internacionals (BBC Radio i Deutsche Welle).

### Televisió

* ETV: canal amb programació generalista. Va començar les seves emissions el 19 de juliol de 1955.
* ETV2: Segon canal especialitzat en esports i programació infantil. Va començar el 8 d'agost de 2008 amb la retransmissió dels Jocs Olímpics de Pequín 2008.
* ETV+: Tercer canal, només emet en idioma rus. Va entrar a l'aire el 28 de setembre de 2015.

## Referències

* ↑ «Raadio 1926-1940 | ajalugu | ERR». [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ «ETV 1955 | ajalugu | ERR». [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ Valores de ETV Eesti Televisioon
# East Greenbush

East Greenbush és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 4.085 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Greenbush tenia 4.085 habitants, 1.568 habitatges, i 1.133 famílies. La densitat de població era de 595,2 habitants/km².
Dels 1.568 habitatges en un 37,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,8% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 27,7% no eren unitats familiars. En el 20,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 31,3% entre 25 i 44, un 25,5% de 45 a 60 i un 9,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.250 $ i la renda mediana per família de 69.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.610 $ mentre que les dones 37.669 $. La renda per capita de la població era de 27.492 $. Entorn del 2,1% de les famílies i el 2,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Greenbush». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Greenbush». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Edgewood (comtat de Northumberland)

Edgewood és una concentració de població designada pel cens del Comtat de Northumberland (Pennsilvània) als Estats Units d'Amèrica. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 2.619 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Edgewood tenia 2.619 habitants, 1.184 habitatges, i 732 famílies. La densitat de població era de 2.063,7 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 1.184 habitatges en un 23,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,4% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 38,1% no eren unitats familiars. En el 35,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 25,5% de 45 a 60 i un 22,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.303 $ i la renda mediana per família de 40.259 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.042 $ mentre que les dones 23.859 $. La renda per capita de la població era de 17.445 $. Entorn del 12,2% de les famílies i el 14,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Edgewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Edgewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Electròfug

Un electròfug és una espècie química que surt d'un compost químic sense emportar-se la parella d'electrons de l'enllaç que tenia.
Per exemple hi ha electròfug a les reaccions de substitució electròfila aromàtica, com és el cas de la nitració del benzè pel catió ${\ce {NO2+}}$ l'electròfug és el catió ${\ce {H+}}$.

## Referències

* ↑ IUPAC, Compendium of Chemical Terminology, 2a ed. ("The Gold Book") (1997). Versió corregida en línia: (2006–) "electrofuge" (en anglès).
# Els Colladons

Els Colladons és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori del poble d'Hortoneda.
Es troben al nord d'Hortoneda, al nord-oest de la Roca Roia i a ponent de l'Obaga de Montgai. També és a prop, al nord-oest, del Fener. Es tracta d'un conjunt de roques situat en renglera, aflorament d'un plegament tectònic.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Emili Eroles

Emili Eroles (Tàrrega, 1895 – Barcelona, 1983) fou un llibreter i escriptor català.
Eroles va conèixer Joan Salvat-Papasseit el 1911 quan ambdós eren adolescents i van mantenir una estreta amistat fins a la seva mort el 1924. Eroles tenia en aquells anys una parada de llibres vells al Mercat de Santa Madrona, punt de trobada i tertúlia política i cultural. Allà va compartir tertúlia amb Salvat, Joan Alavedra, Antoni Palau i altres apassionats dels llibres i la política. El llibreter va mantenir la parada com a mínim fins als anys seixanta.
El 1911 Eroles, Alavedra, Palau i Salvat es van afiliar a l'Ateneu Enciclopèdic Popular i van crear el Grup Antiflamenquista Pro-Cultura. Aquesta associació informal tenia com a objectiu la publicació de pamflets que enganxaven als carrers. Una tarda de diumenge van repartir fulls de mà en protesta de les curses de braus a la Plaça de les Arenes.
Eroles i Palau van marxar el 1914 a París, on mesos més tard els va sorprendre la Primera Guerra Mundial. A finals d'aquell any va tornar a Barcelona i juntament amb Salvat van començar a col·laborar a la revista radical d'esquerres Los Miserables. En aquest context va començar a llegir obres dels autors que, en la seva diversitat, anirien definint la seva línia ideològica i temes d'interès: Nietzsche, Ibsen i Gorki, entre d'altres.
El 1971 va publicar Memòries d'un llibre vell (cent anys de la vida d'un llibre), obra preuada en cercles bibliòfils.

## Referències

* ↑ Clara Resplandis, Josep «La maçoneria a l'exili: França, 1939 / Freemasonry in the exile: France, 1939». Ebre 38, Núm. 6, 2011, pàg. 101-128 [Consulta: 30 juliol 2016].
* 1 2 Esbós per a una biografia de Joan Salvat-Papasseit, de Tomàs Garcés, 1962. Publicat a Joan Salvat-Papasseit - Obra Completa, edició a cura de Carme Arenas Noguera, Cercle de Lectors / Galàxia Gutenberg, 2006.
* ↑ Joan Salvat-Papasseit i la contradicció Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine., d'Anton Carrera.

## Bibliografia

* Olives Canals, Santiago «Un librero barcelonés, Emili Eroles, acaba de publicar Memòries d'un Llibre Vell». El libro español: revista mensual del Instituto Nacional del Libro Español, Núm. 163, 1971, pàg. 348-349. ISSN: 0024-273X.
* Rodés I Ballesté, Josep «El meu record de l'Emili Eroles». Revista de llibreria antiquària, Vol. 5, Núm. 7, 1984, pàg. 32-33. ISSN: 0211-3945.
# Emilio Cabello Gil

Emilio Cabello Gil (??, circa 1870 - Madrid, 8 de març de 1940) fou un conegut baríton espanyol.
Estava especialitzat en Sarsuela, i fou conegut per realitzar gravacions. Va actuar a les principals ciutats europees i fou el primer baríton del Teatre Reial de Madrid.

## Referències

* ↑ Gascón, Cariluz. «Breve historia del Canto en España» (en castellà), 26-03-2012. [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ «Teatros. Ecos de provincias». El debate, 12-09-1911. Arxivat de l'original el 2022-11-25. [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ BNE. «Comunidad BNE | Proyecto: Del dominio público: autores españoles fallecidos en 1940» (en castellà). [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ Rodríguez, Eva Moreda. Inventing the Recording: The Phonograph and National Culture in Spain, 1877-1914. Oxford University Press, 2021-05-24, p. 133. ISBN 978-0-19-755208-7.
* ↑ «Noticias breves. Madrid. Falleció el famoso barítono español Emilio Cabello». El bien público, 08-03-1940, pàg. 2.
# El Diaconil

El Diaconil és una casa de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dues plantes, cobert amb una terrassa plana, que fa cantonada amb el Carrer de Figaric.
L'edifici original era unitari, però actualment són dos habitatges d'estructura simètrica que conserven de la construcció antiga només dues finestres amb llurs emmarcaments al primer pis.
A la planta baixa hi ha dos obertures simètriques, amb porta i finestra juntes, a mode d'aparador.
El primer pis consta de dos balcons i dues finestres. Els balcons són decorats amb una barana de rajoles petites en forma de teula àrab en línies superposades. Les finestres, aprofitades de l'antic edifici, són emmarcades de pedra sorrenca. Una és de permòdols i l'altra té una llinda conopial amb una lleugera arquació al bloc central de la llinda. Les dues tenen l'ampit profusament decorat, encara que destaca per la seva originalitat i treball el de la finestra dreta, format per un fris de traceria gòtica de cinc mòduls i mig de cercles quadrilobulats. Aquesta mateixa finestra té, a la línia de les impostes una decoració de tipus floral gòtic.
La terrassa està sostinguda per una cornisa de doble motllura horitzontal de ciment i té una barana de factura similar a les baranes dels balcons del primer pis. Aquesta decoració està puntuada amb cinc pilars de rajol de la mateixa altura que la barana.

## Història

Edifici originari del segle xvi com a antiga residència del Diaca.
Fou transformat a l'actual fisonomia durant la dècada de 1950 i adaptat a dos habitatges diferenciats conservant les dues obertures antigues.
A la llinda de la finestra de la dreta, la del número 10, hi ha gravades unes lletres de díficil interpretació que podrien incloure la paraula “Iesus” abreviada. A la llinda de la finestra de l'esquerra, la del número 9, hi ha, en baix relleu, dos personatges nus i vestits de mig cos per avall amb una mena de faldons o vestit llarg que sostenen un escut que podria ser el de La Cellera de Ter, encara que el fet que s'hi distingeixin el que semblen flors de lis ho desmentiria. Per tant, semblaria més aviat algun escut familiar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «El Diaconil». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Ermita de Sant Vicent Ferrer

«Ermita de Sant Vicent Ferrer» té aquests significats:
* Ermita nova de Sant Vicent Ferrer (Agullent), ermita al camí del Calvari, en el municipi d'Agullent, Vall d'Albaida
* Ermita vella de Sant Vicent Ferrer (Agullent), ermita en la pujada del Calvari, al municipi d'Agullent, Vall d'Albaida
* Ermita de Sant Vicent Ferrer (Beneixama), edifici al llogaret del Salze a la comarca de l'Alt Vinalopó
* Ermita de Sant Vicent Ferrer de Borriol, edifici a la comarca de la Plana Alta
* Ermita de Sant Vicent Ferrer de les Coves de Vinromà, al Pla de Sant Vicent, en el camí del Mas dels Arcs, Plana Alta
* Ermita de Sant Vicent Ferrer (Llíria), al parc de Sant Vicent, al nord del nucli urbà de Llíria, Camp de Túria
* Ermita de Sant Vicent Ferrer de Llucena, construcció a l'entrada de la població des de Castelló de la Plana
* Ermita de Sant Vicent Ferrer (la Nucia), edifici a la partida del Captivador, la Nucia, la Marina Baixa
* Ermita de Sant Vicent Ferrer de Teulada, ermita en estil barroc consagrada a sant Vicent Ferrer al terme municipal de Teulada, Marina Alta