OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hinohara

Hinohara (檜原村, Hinohara-mura) és un poble i municipi pertanyent al districte de Nishitama, a la metròpolis de Tòquio, a la regió de Kanto, Japó. Hinohara és el municipi amb menys població i l'únic amb consideració de "poble" de tot Tòquio continental (excluïnt les illes).

## Geografia

El poble de Hinohara es troba localitzat a la part més occidental de la regió de Tama, a la meitat oest de Tòquio i envoltat pels monts d'Okutama, per on passa el riu Aki, afluent del riu Tama. Hinohara és l'únic municipi de tot Tòquio que limita amb tres prefectures. El terme municipal de Hinohara limita amb els de Hachiōji i Akiruno a l'est, amb Okutama al nord i amb Sagamihara, pertanyent a la prefectura de Kanagawa i Uenohara, a la prefectura de Yamanashi, al sud.

## Història

Fins a la fi del període Tokugawa, l'àrea on actualment es troba el municipi de Hinohara va pertànyer a l'antiga província de Musashi. Després de la restauració Meiji, a la reforma cadastral del 22 de juliol de 1878, la zona va formar part del districte de Nishitama, part aleshores de la prefectura de Kanagawa. El poble de Hinohara va ser creat l'1 d'abril de 1889 amb l'establiment de la llei de municipis. L'1 d'abril de 1893, tot el districte amb els seus municipis va passar a ser part de l'antiga prefectura de Tòquio.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 5.389 | 5.513 | 5.693 | 6.373 | 5.650 | 5.036 | 4.230 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 3.808 | 3.256 | 2.555 | 1.975 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

Al terme municipal de Hinohara no hi ha cap estació de ferrocarril. No obstant això, existeix un servei d'autocar que va des del poble fins a l'estació de Musashi-Itsukaichi, a la ciutat d'Akiruno.

### Carretera

Pel terme municipal de Hinohara no hi passa cap autopista ni carretera nacional, només vies d'àmbit prefectural propietat del Govern Metropolità de Tòquio.

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=13307&az=1
* ↑ https://www.metro.tokyo.lg.jp/english/about/links/municipalities.html
* ↑ Statistics Bureau of Japan

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (japonès)
# Hàlia (mitologia)

Hàlia (en grec antic Άλια) és, en la mitologia grega, una nereida o una nimfa germana dels Telquines i filla de Pontos i Thalassa.
Fruit de la seva unió amb Posidó, va tenir sis fills i una filla anomenada Rode, que donà nom a l'illa de Rodes. Afrodita va fer que els seus sis fills es tornessin bojos, ja que no la van voler acollir al seu territori, i en la seva bogeria, van provar de violar sa mare. Posidó, d'un cop de trident, va fer que la terra els engolís, i Hàlia, desesperada, es llançà al mar. Els habitants de Rodes li retien culte com a divinitat marina, amb el nom de Leucòtea.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 222. ISBN 9788496061972.
# Hàlia (nereida)

Hàlia (en grec antic Ἁλία o Ἁλίη) va ser, segons la mitologia grega, una de les cinquanta Nereides, filla de Nereu, un déu marí fill de Pontos, i de Doris, una nimfa filla d'Oceà i de Tetis. La mencionen Homer, Hesíode i Apol·lodor a les seves llistes de nereides. Segons Apol·lodor era la nereida de la salmorra.
Homer diu que va ser una de les trenta-dues nereides que van pujar des del fons de l'oceà per arribar a les platges de Troia i plorar, juntament amb Tetis, la futura mort d'Aquil·les

## Referències

* 1 2 Homer. Ilíada, VIII, 38 i seg.
* ↑ Hesíode. Teogonia, 245
* ↑ Apol·lodor. Βιβλιοθήκη, I, 2, 7
# Helenoscoparia

Helenoscoparia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Helenoscoparia helenensis (E. Wollaston, 1879)
* Helenoscoparia lucidalis (Walker in Melliss, 1875)
* Helenoscoparia nigritalis (Walker in Melliss, 1875)
* Helenoscoparia scintillulalis (E. Wollaston, 1879)
* Helenoscoparia transversalis (E. Wollaston, 1879)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 7 gener 2019].
# Hummels Wharf

Hummels Wharf és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 641 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hummels Wharf tenia 641 habitants, 314 habitatges, i 184 famílies. La densitat de població era de 883,9 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 314 habitatges en un 24,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,7% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 41,1% no eren unitats familiars. En el 36,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,63.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,2% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 29,5% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 21,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.600 $ i la renda mediana per família de 25.781 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.942 $ mentre que les dones 25.109 $. La renda per capita de la població era de 19.218 $. Entorn del 14,1% de les famílies i el 10,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hummels Wharf». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hummels Wharf». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Iakútovo

Iakútovo (en rus: Якутово) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 343 habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Hexasteròfors

Els hexasteròfors (Hexasterophora) són una subclasse d'esponges dins la classe hexactinèll·ids. Els hexasteròfors van aparèixer a l'Ordovicià i s'han separat en els quatre ordres actuals, que inclouen els aulocalicòids, els hexactinosos, els licniscossos i els lissacinosos.
Els hexasteròfors tenen esquelets formats pe la superposició de sis espícules ratllades. Normalment aquestes esponges estan enganxades fermament per la seva base a substrats durs: menys sovint s'ancoren per les espícules i rarament s'insereixen directament en els sediments solts dels fons marins. Els quatre grups es diferencien per l'extensió de la fusió de les espícules adjacents.

## Referències

* 1 2 «Access Science». Arxivat de l'original el 2012-03-06. [Consulta: 12 juny 2021].
# Hypsugo pulveratus

Hypsugo pulveratus és una espècie de ratpenat que es troba a Laos, Xina, Tailàndia i el Vietnam.

## Referències

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Hypsugo pulveratus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
* Distribució mundial d'aquesta espècie. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Hípica als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - Salt d'alçada

Hípica als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
Salts d'obstacles :
Salt d'alçada :
Salt de llargada :
Tallar i caçar a cavall :
Repartir correu a cavall :
* 1912>
El salt d'alçada va ser una de les proves d'hípica dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1900. Hi van prendre part divuit participants, però sols es coneix el nom de cinc d'ells. Dels tretze que queden se sap que sis eren francesos, tres belgues, tres italians i un rus.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Dominique Gardères Canéla Giovanni Giorgio Trissino Oreste | no s'entrega | Georges van der Poële Ludlow |

## Resultats

| Posició | Genet | Cavall | Alçada |
| | Dominique Gardères | Canéla | 1,85m |
| | Giovanni Giorgio Trissino | Oreste | 1,85m |
| | Georges van der Poële | Ludlow | 1,70m |
| 4 | Giovanni Giorgio Trissino | Mélepo | 1,70m |
| 5-18 | Hermann John Mandl | desconegut | desconegut |
| 13 participants més ||||

## Enllaços externs

* Base de dades del Comitè Olímpic Internacional
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Equestrian 1900". Accés el 19 de gener de 2006. Consultable electrònicament a Herman's Full Olympians: "Equestrian 1900" Arxivat 2012-07-16 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Results for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 0-7864-0378-0.
# Institut Gran Ducal

L'Institut Gran Ducal és l'Acadèmia nacional del Gran Ducat de Luxemburg; que té la seu a la ciutat de Luxemburg. El nom del qual està inspirat en el de l'Institut de França, compta amb sis seccions, cadascuna dedicada a un camp d'investigació.

## Història

L'Institut va ser fundat el 24 d'octubre de 1868 amb la unió de tres societats científiques: la Société archéologique -Societat arqueològica-, fundada el 1845 sota el nom de Société pour la Recherche et la Conservation des Monuments historiques du Pays; la Société des sciences naturelles -Societat de ciències naturals- i la tercera la Société des sciences médicales -Societat de ciències mèdiques-.

## Estructura

Actualment consta de sis seccions:
* Secció de ciències històriques, sovint nomenada simplement «Secció històrica»; de fet és la primera Societat arqueològica.
* Secció de ciències naturals, físiques i matemàtiques.
* Secció de ciències mèdiques.
* Secció lingüística, etnologia i onomàstica; abans Section de linguistique, de folklore et de toponymie; fundada el 1935.
* Secció d'arts i lletres, fundada el 1962.
* Secció de cièncias morals i polítiques, fundada el 1966.
Les seccions inclouen membres «efectius», membres «agregats» i els membres d'«honoraris».

## Referències

* ↑ «Reglement Organique Articles nº 1-2-3» (en francès). Institut Grand-Ducal, 24 d'octubre de 1868. [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Institut Grand-Ducal-Section historique» (en francès). [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Société des Sciences médicales» (en francès). [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Institut Grand-Ducal-Section des sciences» (en francès). [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Institut Grand-Ducal-Section de linguistiqe, d'etnologie et d'onomastique» (en anglès). [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Reglament ninisterial del 26 de novembre de 1935, amb la creació de la Section de linguistique, de folklore et de toponymie à l'Institut Grand-Ducal». Arxivat de l'original el 2007-03-15. [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Institut Grand-Ducal-Section Arts et Lettres» (en francès). [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Reglament ministerial del 5 de gener de 1962 amb la creació d'una Section des arts et des lettres de l'Institut Grand-Ducal». Arxivat de l'original el 2007-03-16. [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Institut Grand-Ducal-Section des Sciences morales et politiques» (en francès). [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Reglament ministerial del 23 de novembre de 1966 amb la creació d'una Section des sciences morales et politiques de l'Institut Grand-Ducal». Arxivat de l'original el 2007-03-16. [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Reglement Organique Article nº 4» (en francès). Institut Grand-Ducal, 24 d'octubre de 1868. [Consulta: 29 octubre 2015].
# Høyanger

Høyanger és un municipi situat al comtat de Vestland, Noruega. Té 4.161 habitants (2016) i la seva superfície és de 905,41 km². El centre administratiu del municipi és la població homònima.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 5 gener 2017].

## Enllaços externs

* Høyanger - Lloc web oficial
# Irene Moray

Irene Moray (Barcelona, 1992) és una fotògrafa i directora de cinema catalana. L'any 2020, l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya va premiar el seu curt Suc de síndria amb el Goya a millor curtmetratge de ficció.

## Biografia

Irene Moray va néixer a Barcelona el 1992. Es va matricular en Belles arts, però va abandonar els estudis un any després.
El 2012 es va traslladar a Berlín, on va exercir diverses ocupacions (netejadora, recepcionista en una galeria, cambrera i, finalment, dependenta en una tenda de luxe). Allí va començar a fer fotografies de manera amateur amb la intenció de donar-se a conèixer. Poc després, va decidir dedicar-se plenament a la fotografia. A més, a Alemanya va formar part, durant tres anys, del col·lectiu de performances the – – family, amb el quall va actuar en diferents entitats culturals d'Europa, com a l'Astrup Fearnley Museum d'Oslo o la Chisenhale Gallery de Londres.

### Trajectòria professional

Inspirat en les seves vivències berlineses va néixer el seu primer curtmetratge de ficció: Bad lesbian, que va guanyar el Premi a millor curt al FiSH Film Festival. Aquest primer curt va guanyar també el Premi del públic al Festival de Cinema d'Alcalà de Henares.
Després de quatre anys a Alemanya va tornar a Barcelona, on va rodar Suc de Síndria, posteriorment estrenat al Berlinale Shorts. Compagina la seva labor com a cineasta amb treballs de fotògrafa per a diferents agències, productores i editorials. Ha exercit, a més, com a terapeuta Reiki.

### Discurs als Goya

En la cerimònia dels XXXIV Premis Goya, la directora va recollir, al costat de Miriam Porté, el guardó a Millor curtmetratge de ficció per Suc de síndria, que li va ser lliurat per Clara Lago. En el discurs pronunciat, Moray va parlar a les supervivents de violència sexual i va proclamar «el dret d'aquestes dones a fer soroll, a triomfar, a prendre espai a la vida i al món, a córrer-se i a ser qui elles volen ser».

## Premis

| Any | Categoria | Pel·lícula | Premi |
| 2020 | Millor curtmetratge | Suc de síndria | Premi Gaudí |
| 2020 | Millor curtmetratge | Suc de síndria | Premi Goya |

## Filmografia
### Com a actriu

* 2018 - Bad lesbian

### Com a directora

* 2018 - Bad lesbian
* 2019 - Suc de síndria

### Com a fotògrafa

* 2017 - Snowflake

## Referències

* ↑ Loureda, Por Carlos. «‘Suc de Síndria’, de Irene Moray, el mejor y más necesario cortometraje de 2019» (en espanyol europeu). Fotogramas, 19-12-2019. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ Tramullas, Gemma. «Irene Moray: "Hemos normalizado el no poder disfrutar del cuerpo"» (en castellà). elperiodico, 05-02-2019. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ «Irene Moray» (en castellà). D'A. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ «Irene Moray» (en castellà). Mesala. Arxivat de l'original el 2020-03-29. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ «El discurso reivindicativo de Irene Moray en los Goya: “Las mujeres supervivientes tienen derecho a correrse”» (en castellà). La Vanguardia, 26-01-2020. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ Màrquez, Pilar. ««7 raons per fugir» i «Suc de síndria», dos treballs rodats al Konvent reben un premi Gaudí». Nació Digital, 21-01-2020. [Consulta: 11 maig 2020].
# Isabelle Vernos

Isabelle Vernos és professora d'investigació ICREA al Centre de Regulació Genòmica de Barcelona. Doctora en bioquímica per la Universitat Autònoma de Madrid, va fer estudis postdoctorals a la Universitat de Cambridge. Entre el 1992 i el 2005 va desenvolupar la seva carrera investigadora al Laboratori Europeu de Biologia Molecular de la Universitat de Heidelberg, a Alemanya. Des del 2005 és professora d'investigació ICREA al Centre de Regulació Genòmica de Barcelona, on dirigeix el grup sobre Funció de Microtúbuls i Divisió Cel·lular. Des del mateix any és membre de l'Organització Europea de Biologia Molecular. El 2012 va ser elegida per formar part del recentment creat Consell Assessor de Ciència, Tecnologia i Innovació de la Secretaria d'Estat d'I+D+i, una institució formada per científics i agents socials destinada a assessorar sobre les polítiques de desenvolupament i innovació científica i en la qual n'és l'única dona. Des de l'any 2014 és membre del consell científic del Consell Europeu de Recerca, la institució encarregada d'impulsar la recerca d'alt nivell a Europa.

## Referències

* ↑ Isabelle Vernós Arxivat 2015-02-01 a Wayback Machine., Web del CCCB (CC-BY-SA via OTRS)
* ↑ «Isabelle Vernos: “No em van voler agafar per fer un postdoctorat perquè estava embarassada”». Ara.cat.
# Irene (grup de música)

Irene és un grup suec de música indie. Es va crear a Göteborg l'any 2005 i ha tret al mercat dos discos: Apple Bay (2006) i Long Gone Since Last Summer (2007). Ha actuat internacionalment a la Gran Bretanya, a Irlanda i a Espanya, incloent-hi diversos concerts a Barcelona.

## Discografia

* Apple Bay
| | Apple Bay | Apple Bay |
| Núm. | Títol | Durada |
| 01. | "Simple Chords (Intro)" | 1:02 |
| 02. | "Stardust" | 1:16 |
| 03. | "To Be With You" | 2:19 |
| 04. | "Little Things (That Tear Us Apart)" | 1:54 |
| 05. | "Waterfront" | 1:59 |
| 06. | "Only You" | 1:53 |
| 07. | "Accidentally Yours" | 2:24 |
| 08. | "Only You" | 1:53 |
| 09. | "Into The Sun" | 1:58 |
| 10. | "Baby I Love Your Way" | 2:11 |
| 11. | "Summer's Gone" | 2:49 |
| 12. | "The Game" | 2:05 |
* Long Gone Since Last Summer
| | Long Gone Since Last Summer | Long Gone Since Last Summer |
| Nº | Títol | Durada |
| 01. | "By Your Side" | 4:12 |
| 02. | "End Of The Line" | 2:16 |
| 03. | "Looking For Love " | 2:12 |
| 04. | "Seaside" | 2:09 |
| 05. | "Out Of Tune" | 3:07 |
| 06. | "Little Lovin'" | 2:46 |
| 07. | "Winterlude" | 1:27 |
| 08. | "Back To Back" | 1:53 |
| 09. | "September Skies" | 2:12 |
| 10. | "Always On My Mind" | 2:05 |
| 11. | "Last Forever" | 2:48 |

## Enllaços externs

* Plana a myspace
Viccionari
# Issoudun

Issoudun (Essaudun en occità) és una comuna francesa del departament de l'Indre, de la regió de Centre-Vall del Loira.
# Iuri Gazinski

Iuri Aleksàndrovitx Gazinski (en rus: Юрий Александрович Газинский; Komsomolsk na Amure, 20 de juliol de 1989) és un jugador de futbol professional rus, que actualment juga com a centrecampista defensiu al FK Krasnodar i a la selecció russa.

## Referències

* ↑ «Официальный сайт ФК "Краснодар" :: Новости :: Игроком «Краснодара» стал Юрий Газинский». Arxivat de l'original el 2014-08-08. [Consulta: 17 juny 2018].
# Instrument de vent de fusta

Els instruments de vent de fusta, a vegades dits instruments de vent-fusta, és una família d'instruments musicals dins la família d'instruments de vent (aeròfons). Són uns instruments que tradicionalment es fabricaven en fusta, tot i que actualment n'hi ha de metall, en què el so es produeix bufant en una llengüeta, també anomenada canya, o en un bisell o obertura. Aquesta acció posa en vibració la columna d'aire dins de l'instrument.
Els instruments de vent de fusta són una subsecció de l'orquestra simfònica, dins la secció de vent. Aquesta ordenació tradicional és basada en la pràctica musical i té «de fet, poca consistència perquè […] les seves categories són, des d'un punt de vista científic, ambigües o contradictòries.»
Organològicament, per la manera en la qual produeixen el so, es poden classificar en instruments de bisell i en instruments de llengüeta o canya.
Tradicionalment en aquesta categoria d'instrument de vent de fusta es troba, entre d'altres, el clarinet, corn anglès, dolçaina, fagot, contrafagot, flabiol, flauta, flauta travessera, gralla, oboè, saxòfon, tenora i tible.

## Instruments de bisell

El bisell és un cairell esmolat situat en l'embocadura de l'instrument, és a dir, el lloc per on es bufa. En bufar sobre el bisell, l'aire que entra dins el tub entra en vibració i produeix el so.
Aquesta conducció d'aire sobre el bisell pot estar ja construïda en l'instrument, com en la flauta de bec, o ha de ser l'instrumentista que la formi amb els seus llavis, com en la flauta travessera.

## Instruments de canya

La canya és una llengüeta o tira fina que entra en vibració quan es fa passar un flux d'aire entre la canya i una altra superfície. Quan l'altra superfície és l'embocadura de l'instrument parlem d'un instrument de canya simple. Quan l'altra superfície és una altra canya, parlem d'un instrument de canya doble.
Les llengüetes en els instruments de vent fusta solen ser de canya, d'aquí el nom, però també se'n troben de plàstic. Les llengüetes d'altres tipus d'instruments poden ser metàl·liques, com en l'harmònica.

## Vegeu també

* Acústica
* Història de la classificació dels instruments musicals

## Referències

* ↑ «Instrument de vent de fusta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.,
* ↑ Vocabulari de la música. València: Publicacions de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, 2013. ISBN 978-84-482-5870-2.
* ↑ «classificació dels instruments». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ludlow, Martin. «Which is best – cane or plastic bassoon reeds? | Double Reed Ltd» (en anglès). Double Reed Ltd.. [Consulta: 14 octubre 2022].
# Jak Ali Harvey

Jak Ali Harvey (nascut com Jacques Montgomery Harvey a Hanover Parish, Jamaica, el 4 de maig de 1989) és un atleta turc. És velocista. Harvey es converteix en el primer atleta turc a rebre una medalla de plata al Campionat Europeu d'Atletisme 2016 en 100 m llisos, amb un temps de 10.07.

## Referències

* ↑ A.A. «Jak Ali Harvey'den gümüş madayla» (en turc). [Consulta: 24 gener 2021].
# Jacobo María Ynclán Pajares

Jacobo Ynclán (Madrid, 4 de febrer de 1984) és un futbolista madrileny, que ocupa la posició de davanter.
Format al planter de l'Atlètic de Madrid, arriba a jugar un encontre amb els matalasser a primera divisió. Abans, havia estat cedit a la UE Lleida, el Polideportivo Ejido i al Mouscron belga. L'estiu del 2008 fitxa pel Deportivo Alavés, on només apareix en sis partits, i a la campanya següent, recala al modest Guadalajara.