OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pierre Jean Édouard Desor

Pierre Jean Édouard Desor (13 de febrer de 1811 a Friedrichsdorf, Gran Ducat de Hesse – 23 de febrer de 1882 a Niça) va ser un geòleg alemany-suís

## Biografia

Estudià Dret a la Giessen i a Heidelberg, va estar compromès amb els moviments republicans de 1832/3 i escapà a Paris. Allà la sevaatenció se centrà en la geologia. Va fer excursions amb Élie de Beaumont,i l'any 1837 es trobà amb Louis Agassiz a la reunió de naturalistes de Neufchâtel. Junt amb Gressli i Vogt, Desor esdevingué un col·laborador actiu d'Agassiz, estudiant palaeontologia i les glaciacions. Contribuí a l'obra d'Agassiz Monographie d'echinodermes vivants et fossiles (Neufchâtel, 1842). Desor també publicà Excursions et sejours dans les glaciers et les hautes régions des Alpes de M. Agassiz et de ses compagnons de voyage (Neufchâtel, 1844).
Junt amb James David Forbes, Desor ascendí al Jungfrau el 1841. Va estar entre els que van pujar per primera vegada al Lauteraarhorn (1842) i al Rosenhorn (1844).
A Escandinàvia investigà estrats geològics de Dinamarca i introduí el terme Danià l'any 1847 per caracteritzar l'estadi més antic del Paleocè. També estudià la geologia del Llac Superior als Estats Units.
Desor esdevingué professor de geologia a l'acadèmia de Neuchâtel.
Morí a Niça.

## Principals obres

* Synopsis des Echinides fossiles (1858)
* Aus Sahara und Atlas (Leipzig, 1865)
* Der Gebirgsbau der Alpen (1865)
* Die Pfahlbauten des Neuenburger Sees (1866)
* Échinologie helvétique (2 vols., Paris, 1868–1873, amb P. de Loriol)
* Le paysage morainique (1875)

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* Plantilla:Cite AmCyc
* «$^{articlenameneeded}$». A: D. C. Gilman. New International Encyclopedia. 1st. New York: Dodd, Mead, 1905.

## Enllaços externs

* Pictures and texts of Excursions et séjours dans les glaciers et les hautes régions des Alpes, de M. Agassis et de ses compagnons de voyage by Edouard Desord can be found in the database VIATIMAGES Arxivat 2010-08-11 a Wayback Machine..
# Paradoxornítids

Els paradoxornítids (Paradoxornithidae) són una família d'ocells de l'ordre passeriformes. No hi ha consens sobre aquest tàxon.

## Taxonomia

Diversos treballs genètics a partir dels anys noranta van demostrar que aquest grup, que antany es relacionava amb els pàrids (Paridae), en realitat estaven més prop dels sílvids (Sylviidae), i van ser inclosos a aquesta família. Avui però, s'ha creat per ells una família diferent. Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021), aquesta família està formada per 16 gèneres, amb 37 espècies:
* Gènere Myzornis, amb una espècie: mizornis (Myzornis pyrrhoura)
* Gènere Moupinia, amb una espècie: mupínia (Moupinia poecilotis)
* Gènere Lioparus, amb una espècie: fulveta daurada (Lioparus chrysotis)
* Gènere Chrysomma, amb dues espècies.
* Gènere Rhopophilus, amb dues espècies.
* Gènere Fulvetta, amb 8 espècies.
* Gènere Chamaea, amb una espècie: camea (Chamaea fasciata)
* Gènere Calamornis, amb una espècie: paradoxornis del Iang-Tsé (Calamornis heudei)
* Gènere Paradoxornis, amb dues espècies.
* Gènere Conostoma, amb una espècie: paradoxornis gros (Conostoma aemodium)
* Gènere Cholornis, amb dues espècies.
* Gènere Psittiparus, amb 4 espècies.
* Gènere Neosuthora, amb una espècie: paradoxornis del pare David (Neosuthora davidiana)
* Gènere Suthora, amb 3 espècies.
* Gènere Chleuasicus, amb una espècie: paradoxornis cellanegre (Chleuasicus atrosuperciliaris)
* Gènere Sinosuthora, amb 6 espècies.

## Referències

* ↑ T Cai, A Cibois, P Alström, RG Moyle, JD Kennedy S Shao, R Zhang, M Irestedt, PGP Ericson, M Gelang, Y Qu, F Lei i J Fjeldså. 2019. Near-complete phylogeny and taxonomic revision of the world's babblers (Aves: Passeriformes). Molecular Phylogenetics and Evolution. Volum 130, Gener 2019, P. 346-356
* ↑ «Sylviid babblers, parrotbills, white-eyes». IOC World Bird List Version 11.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
# Paradoxornis tridàctil

El paradoxornis tridàctil (Cholornis paradoxus) és una espècie d'ocell de la família dels paradoxornítids (paradoxornitidae), tot i que sovint encara se'l troba classificat amb els sílvids (Sylviidae). Es troba a l'interior de la Xina. El seu hàbitat el conformen matollars i boscos temperats. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Es caracteritza per tenir el dit exterior atrofiat formant un monyó.

## Taxonomia

Les dos espècies de Cholornis estaven classificats anteriorment en el gènere Paradoxornis i a la família dels sílvids (Sylviidae).
El Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 10.2, 2020) transferí finalment el gènere Cholornis a la la família dels paradoxornítids (Paradoxornithidae). Tanmateix, el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat encara dins de la família dels sílvids.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «paradoxornis tridàctil». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 «Sylviid babblers, parrotbills, white-eyes». IOC World Bird List Version 11.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 635. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Three-toed Parrotbill. Paradoxornis paradoxus (formerly as: Cholornis paradoxus)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Paradoxornis gorjagrís

El paradoxornis gorjagrís (Sinosuthora alphonsiana) és una espècie d'ocell passeriforme de la família dels paradoxornítids (Paradoxornithidae), tot i que sovint encara se'l troba classificat amb els sílvids (Sylviidae). Habita matolls i pastures del sud-oest de la Xina i nord del Vietnam. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «paradoxornis gorjagrís». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Sylviid babblers, parrotbills, white-eyes». IOC World Bird List Version 11.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 636. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Ashy-throated Parrotbill. Suthora alphonsiana (formerly as: Sinosuthora alphonsiana)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 29 agost 2022].
# Pasítea

Pasítea (en grec antic Πασιθέη) va ser una de les cinquanta Nereides, filla de Nereu, un déu marí fill de Pontos, i de Doris, una nimfa filla d'Oceà i de Tetis. Tenia un únic germà, Nèrites.
D'entre els autors que parlen de les nereides, només la cita Hesíode a la Teogonia.
Homer parla de Pasítea i diu que va ser una de les Càrites, amant d'Hipnos, i Pausànias comenta que Homer coneixia algunes Càrites més antigues, a més de les comunament acceptades.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 246
* ↑ Homer. Ilíada, XIV, 267, 275
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, XXXV, 4
# Parc Nacional de Muran

El Parc Nacional de Muran - (eslovac) Národný park Muránska planina - és un dels nou parcs nacionals d'Eslovàquia. Es troba al centre del país, als districtes de Brezno i Revúca, a la regió de Banská Bystrica. Protegeix l'àrea de Muránska planina (Altiplà de Muran), que és geològicament part de la serralada de Slovenské Rudohorie.
Té una superfície total de 203,18 km², amb una zona perifèrica de 216,98 km².

## Vegeu també

* Llista dels parcs nacionals d'Eslovàquia
# Patagonotothen guntheri

Patagonotothen guntheri és una espècie de peix pertanyent a la família dels nototènids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 23 cm de llargària màxima.
* 5-7 espines i 35-37 radis tous a l'aleta dorsal i cap espina i 33-35 radis tous a l'anal.
* 51-53 vèrtebres.
* Les aletes caudal, pectorals i pelvianes són de color groc llimona, mentre que les dorsals i anal són merament grogues. Els extrems de totes les aletes són més clars.

## Hàbitat

És un peix d'aigua marina, bentopelàgic i de clima temperat (49°S-56°S) que viu entre 30 i 160 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud-occidental: la Patagònia argentina i al voltant de les illes Malvines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Balushkin A. V., 1976. A short revision of notothenids (Notothenia Richardson and related species) from the family Nototheniidae. Pp. 118-134. A: Skarlato, O. A. (ed.). Zoogeography and systematics of fish. Akad. Nauk USSR, Zool. Inst., Leningrad. Revision Notothenids . 1-195.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Norman, J. R., 1937. Coast fishes. Part II. The Patagonian region. Discovery Reports v. 16: 1-150, Pls. 1-5.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Naumov, A.G., M.F. Svetlov, A.N. Kozlov i I.A. Pinskaya, 1983. Some peculiarities of distribution and feeding of Notothenia guentheri (Nototheniidae). J. Ichthyol. 23(1):149-151.
* ↑ Dewitt, H.H., P.C. Heemstra i O. Gon, 1990. Nototheniidae. P. 279-331. A: O. Gon i P.C. Heemstra (eds.). Fishes of the Southern Ocean. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* ↑ Naumov, A.G., M.F. Svetlov, A.N. Kozlov i I.A. Pinskaya, 1983.
* ↑ Nakamura, I., T. Inada, M. Takeda i H. Hatanaka, 1986. Important fishes trawled off Patagonia. Japan Marine Fishery Resource Research Center, Tòquio (Japó). 369 p.
* ↑ Hureau, J.-C., 1985. Nototheniidae. P. 323-385. A: W. Fischer i J.C. Hureau (eds.). FAO species identification sheets for fishery purposes. Southern Ocean (Fishing areas 48, 58 and 88). Roma. Vol. 2:233-470.
* ↑ Miller, R.G., 1993. A history and atlas of the fishes of the Antarctic Ocean. Foresta Institute, Nevada.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Pau Sanchis i Ferrer

Pau Sanchis i Ferrer, conegut pel seu nom de ploma Pau Sif (la Pobla de Farnals, 1978) és un poeta i traductor valencià. Llicenciat en filologia catalana per la Universitat de València, ha treballat de corrector, mestre de secundària i ha exercit com a professor de literatura catalana a la Universitat de Zadar (Croàcia).
El seu primer poemari, va ser Ferralla (edit. Quaderns de Rafalell) publicat l'any 1997. Més tard, el 2005 va guanyar el XXIV Premi de Poesia Senyoriu Ausiàs March, de Beniarjó, amb el poemari Tríptic d'un carrer (Edicions Tres i Quatre).
Com a traductor, afronta entre altres textos, l'irreverent poemari Blasfèmia (Edicions 96, 2011) del malaguanyat poeta croat Janko Polić Kamov. També ha publicat, en col·laboració amb Maria Josep Escrivà, l'antologia Ai, València! Poemes 1017-2002 (Edicions 96, 2003), una antologia poètica de desenes de poetes que parlen sobre València des del s.XI fins al s.XXI. Ha estat antologat a Jocs Florals a Cavanilles (Universitat de València, 2005), Joves poetes catalans (Brosquil, 2004) i Solcs de paraules, antologia de poetes de l'Horta Nord (Llibres de l'Aljamia, 2001).

## Obra

* Pau Sif. Ferralla. col·lecció Quaderns de Rafalell. Puçol, 1997.
* Pau Sif. Tríptic d'un carrer. Volum 123 de col·lecció Poesia 3i4. Eliseu Climent, 2005. ISBN 978-84-7502-731-9.
* Pau Sif. Viatger que s'extravia. Volum 14 de La Cantàrida. Documenta Balear S.L., 2011. ISBN 978-84-15081-38-8.
* Pau Sif. Breakfast at Saint Anthony's Market. Edicions 96, 2011. ISBN 978-84-92763-51-1.
* Pau Sif. Arnes. Calonge: Adia Edicions, 2016. ISBN 9788-4945-048-4-6.
* Pau Sif. Veles. Vic: Cafè-Central-Eumo, 2018. ISBN 978-84-9766-637-4.

### Curador de l'edició

* Maria Josep Escrivà; Pau Sif. Ai, València!: poemes (1017-2002) : homenatge a la paraula. Edicions 96, 2003. ISBN 978-84-86927-73-8.

## Referències

* ↑ fitxa XXII jornades internacionals per a professors de Català. 2008. Institut Ramon Llull
* ↑ D. Sam Abrams «El viatge de casa a la plaça (Crítica)». Avui, 16-11-2005 [Consulta: 17 juliol 2012].
* ↑ Mayans, Pere. «Ai, València!». El pols de la llengua als Països Catalans, Bloc de sociolingüística de Pere Mayans, 18-03-2008. [Consulta: 17 juliol 2012].

## Enllaços externs

* http://www.pausif.blogspot.com
* «Pau Sanchis Ferrer». Qui és qui. Institució de les lletres catalanes. Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 9 de febrer 2008. [Consulta: 17 juliol 2012].
* «Pau Sif». Llibresvalencians.com. Associació d'Editors del País Valencià. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 17 juliol 2012].
# Pepita Ferrer Martínez

Pepita Ferrer Martínez (Barcelona, 18 de març de 1931 - Barcelona, 21 de juny de 2013) fou una dirigent veïnal catalana. De petita va viure a l'Eixample i, més tard, a Sant Vicenç dels Horts. L'experiència de la guerra civil espanyola la va marcar profundament, ja que va viure de prop els bombardeigs de la ciutat, en un dels quals va perdre el seu avi. Un cop acabada la guerra, el seu pare fou internat dos anys en un camp de concentració a Montjuïc i posteriorment va ser víctima de diferents represàlies. Això, juntament amb la repressió franquista vers la cultura catalana, van decantar el seu compromís social i polític.
Durant els anys cinquanta es va afiliar al PSUC juntament amb el seu marit i va intervenir activament en la lluita política clandestina. Al començament de la dècada dels setanta, es va incorporar al moviment veïnal a través de les associacions del carrer de Viladrosa i de Porta. Va destacar en la campanya reivindicativa dels semàfors del passeig de Verdum, arran de la qual va ser nomenada presidenta de l'Associació de Veïns de Porta, càrrec que va ocupar fins a 2003.
Des del seu càrrec va impulsar la construcció de les escoles Sóller (actualment Palma) i Splai, la construcció dels habitatges de Renfe Meridiana (carrer Manuel Sanchis i Guarner), l'obertura i urbanització de la plaça Sóller, en un solar destinat inicialment a la construcció de pisos, i la consecució dels terrenys per al Casal de Gent Gran Casa Nostra.
A principi dels anys setanta va assolir un cert ressò mediàtic quan va denunciar a títol individual als mitjans de comunicació de l'època el cas de la mort d'uns nens a causa d'una substància tòxica emprada per una fàbrica de petards. Per aquest motiu va rebre un guardó de Ràdio Nacional d'Espanya. El 2007 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* (català) Biografia a la memòria de les Medalles d'Honor de 2007
# Xu-Durul

Xu-Durul o Šu-Durul va ser el darrer rei d'Accad. Era fill de Dudu al que va succeir cap al 2174 aC.
Pels documents i restes trobats se sap que dominava Tutub (avui Khafaji) i Kix, cosa que fa suposar que pel nord el seu poder s'estenia uns 100 km i que dominava també el nord de Sumer.
Els texts accadis diuen que Accad va ser destruïda ("xakhluqtum") i se suposa que devia ser al final del seu regnat perquè a la Llista de reis sumeris ja no s'esmenten més reis d'aquesta dinastia i el govern de Sumer va tornar a Uruk. Es creu que els gutis van saquejar la ciutat i la van i destruir si no del tot físicament sí políticament, de forma que ja no es va poder recuperar, i es va acabar el que havia estat el primer gran imperi del món, l'Imperi Accadi.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del Antiguo Oriente: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1975, p. 95-96. ISBN 84-32301183.
# Plectroglyphidodon phoenixensis

Plectroglyphidodon phoenixensis és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a les Illes Marqueses, les Illes de la Societat, les Tuamotu i les Illes Ryukyu.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Marimar

Marimar és una telenovela mexicana dirigida por Beatriz Sheridan, creada per Inés Rodena i produïda per Valentín Pimstein i Verónica Pimstein per a Televisa el 1994. És un remake de la telenovela de 1977 La venganza, que al seu torn es basa en la radionovela La indomable. Thalía i Eduardo Capetillo són els protagonistes romàntics de l'espectacle, mentre Chantal Andere interpreta el paper de malvada principal.

## Referències

* ↑ «Entregan los premios ACE» (en castellà). El Tiempo, 27-03-1995. [Consulta: 14 setembre 2021].
* ↑ «Thalía vuelve a convertirse en ‘Marimar’» (en castellà). Publimetro. [Consulta: 14 setembre 2021].
# Asotin

Asotin és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 1.095 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Asotin tenia 1.095 habitants, 419 habitatges, i 321 famílies. La densitat de població era de 402,6 habitants per km².
Dels 419 habitatges en un 38,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,9% hi vivien parelles casades, en un 18,9% dones solteres, i en un 23,2% no eren unitats familiars. En el 19,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.083 $ i la renda mediana per família de 37.115 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.844 $ mentre que les dones 21.063 $. La renda per capita de la població era de 15.257 $. Aproximadament el 16,4% de les famílies i el 19,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Asotin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Asotin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Prensa Obrera

Prensa Obrera és un setmanari imprès i diari digital argentí editat pel comitè central del Partit Obrer. Ambdues versions es distribueixen sota llicència Creative Commons.
El seu primer número va publicar-se el 1982 i el 2010 va arribar a l'edició número mil. Compta amb un tiratge setmanal de 15.000 exemplars. Entre el 2019 i el 2023 va coexistir amb Política Obrera, la publicació editada per la tendència sorgida després de la crisi interna que va patir l'organització.

## Història

El diari és el successor d'una publicació il·legalitzada per la dictadura militar de Jorge Rafael Videla el 1976, igual que l'organització homònima, anomenada Política Obrera «en tant que no sols un propagandista i agitador col·lectiu, sinó també un organitzador col·lectiu, segons la definició de Lenin».
Seguint la tradició leninista, definida a la seva obra Què fer?, el setmanari constitueix un punt de referència de l'organització del partit així com una «eina de militància» dels seus simpatitzants. Marcelo Ramal, dirigent del Partit Obrer, va assenyalar sobre aquesta publicació que «és el nostre primer militant, perquè arriba a tot arreu».
Si bé els articles del diari apareixen a internet des del 1999 al lloc web del partit, el 3 de maig de 2018 va presentar-se un domini propi que rep 20 000 visites diàries.

## Referències

* ↑ Prensa Obrera. «Licencias PrensaObrera.com» (en castellà). [Consulta: 11 maig 2018].
* 1 2 3 Sued, Gabriel. «Vivir en un plan de lucha permanente». La Nación, 23-09-2012. Arxivat de l'original el 2012-09-25. [Consulta: 23 setembre 2012].
* ↑ «Prensa Obrera #1500» (en castellà). [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ «Historia de Prensa Obrera». po.org.ar. Arxivat de l'original el 22 de maig de 2016. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ «Prensa Obrera, del mimeógrafo a WhatsApp». , 03-05-2018 [Consulta: 4 maig 2018].

## Enllaços externs

* Arxiu de números digitalitzats (1982-1983)
* Arxiu d'edicions anteriors (1993-2022)
# Primera legislatura de les Illes Balears

La Primera legistatura de les Illes Balears fou la primera legislatura autonòmica de les Illes Balears i va abastar el període de 4 anys entre 1983 i 1987. La sessió constitutiva se celebrà el 31 de maig de 1983, en què Antoni Cirerol Thomàs de AP-PDP-UL fou elegit President del Parlament. El dia 10 de juny, Gabriel Cañellas Fons de Coalició Popular fou elegit President del Govern amb 29 vots a favor i 25 en contra.

## Eleccions

Sis formacions polítiques obtingueren representació al Parlament de les Illes Balears en la Primera Legislatura.
| Candidatures | Vots | % Vot | Escons |
| Coalició Popular (AP-PDP-UL) | 110.922 | 35,55 | 21 |
| Partit Socialista Obrer Espanyol (FSB-PSOE) | 108.158 | 34,67 | 21 |
| Unió Mallorquina (UM) | 47.390 | 15,19 | 6 |
| Partit Socialista de Mallorca (PSM) | 20.689 | 6,63 | 4 |
| Partit Demòcrata Liberal (PDL) | 3.898 | 1,25 | 1 |
| Candidatura Independent de Menorca (CIM) | 3.250 | 1,04 | 1 |

## Govern

En aquesta legislatura el Govern de les Illes Balears va ser un govern de minoria de Coalició Popular amb suport parlamentari d'Unió Mallorquina. El govern va estar encapçalat per Gabriel Cañellas com a President del Govern, acompanyat de 10 consellers.

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions al Parlament de les Illes Balears (1983 - 2011)

## Referències

* ↑ El candidato de AP, investido presidente de la comunidad autónoma de Baleares (castellà)
* ↑ Inclou el Partit Socialista de Menorca
# Pseudocheilinops ataenia

Pseudocheilinops ataenia és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes, l'única coneguda del gènere Pseudocheilinops.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud de les Illes Filipines i Cèlebes (Indonèsia) fins a Palau.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Westneat, M.W., 2001. Labridae. Wrasses, hogfishes, razorfishes, corises, tuskfishes. p. 3381-3467. In K.E. Carpenter and V. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae), estuarine crocodiles. FAO, Roma.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.