OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ceri (Roma)

Ceri (pronunciació en italià: [ˈtʃɛːri]) és un llogaret (frazione) del municipi de Cerveteri, a la ciutat metropolitana de Roma, al Laci (Itàlia central). Ocupa un altiplà fortificat de toba situat a poca distància de la ciutat de Cerveteri.

## Història

Ceri està situat en un assentament etrusc que era una part de l'antiga ciutat de Caere. Es troba a 150 metres sobre el nivell del mar, i fortificat amb muralles amb merlets.
S'han trobat als voltants nombroses tombes etrusques, la més important, del segle vii aC, descoberta a la zona de Le Fornaci l'any 1973, coneguda per la Tomba de les Estàtues, anomenada així pel descobriment de dues estàtues excavades a la paret dels murs. Habitada des d'abans del segle vii aC, la població autòctona de la ciutat va canviar diverses vegades del control dels etruscs als romans.
La ciutat actual va ser fundada l'any 1236, quan els habitants de la veïna Caere s'hi van traslladar, potser pel fet que Ceri estava millor protegida gràcies a les formacions rocoses naturals que la defineixen. Per aquest motiu es creu que va rebre el nom de Caere Novum, malgrat que després va passar a ser simplement Ceri (no confondre amb la vila veina de Cerenova). D'aquesta manera, Carene Novum es va distingir de la seva vila predecessora, l'antiga Caere Vetus (que avui es correspon amb Cerveteri). Al mateix període es va construir el castell per a la defensa de la vila.
Des del segle xiv, Ceri va passar a ser propietat d'algunes de les més importants famílies italianes: des dels Anguillara (dels quals el màxim exponent va ser Renzo da Ceri fins als Cesi, els Borromeo, els Odescalchi, i va acabar amb els Torlonia, que encara en són propietaris. d'una gran part de Ceri.

## Principals llocs d'interès

El principal atractiu és l'església romànica de la Madonna di Ceri, que s'aixeca en un lloc antic on els etruscs i els romans donaven culte a la deessa Vesta. L'any 1980, durant una restauració, es van descobrir frescos aproximadament del segle xii, que representaven algunes escenes extretes de l'Antic Testament, en un mur de l'edifici de l'església.

## Referències

* ↑ «Ceri». Comune di Cerveteri. Arxivat de l'original el 2023-11-16. [Consulta: 16 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Lloc web de la ciutat (en Italià)
# Carles Lluís de Hohenlohe-Langenburg

Carles Lluís I de Hohenlohe-Langenburg (en alemany Karl Ludwig, Fürst zu Hohenlohe-Langenburg) va néixer a Langenburg el 10 de setembre de 1762 i va morir a la mateixa ciutat el 4 d'abril de 1825. Era fill de Cristià Albert (1726-1789) i de la princesa Carolina de Stolberg-Gedern (1731-1796). A part de les seves qualitats com a governant va destacar com a apassionat de la música.

## Matrimoni i fills

El 30 de gener de 1789 es va casar a Klitschdorf amb Amàlia Enriqueta de Solms-Baruth (1768−1847), filla de Joan Cristià II de Solms-Baruth (1733-1800) i de Frederica Lluïsa de Reuss Kostritz (1749-1798). El matrimoni va tenir tretze fills:
* Lluïsa, nascuda i morta el 1789.
* Elisabet (1790-1830), casada Víctor Amadeu de Hessen-Rotenburg (1779-1834).
* Constança (1792-1847), casada amb Francesc Josep de Hohenlohe-Schillingsfürst (1787-1841).
* Emília (1793-1859), casada amb Frederic Lluís de Castell-Castell (1791-1875).
* Ernest (1794−1860), casat amb la princesa Feodora de Leiningen (1807−1872).
* Frederic Guillem, nascut i mort el 1797.
* Maria Enriqueta, nascuda i morta el 1798.
* Lluïsa (1799-1881), casada amb Adolf de Hohenlohe-Ingelfingen (1797-1873).
* Joana Enriqueta (1800-1877), casada amb Emili Cristià d'Erbach-Schönberg (1789-1829).
* Maria Agnès (1804-1835), casada amb Constantí de Löwenstein-Wertheim-Rosenberg (1802-1838).
* Gustau Enric (1806-1861).
* Helena (1807-1880), casada amb Eugeni de Württemberg (1788-1857)
* Enric (1810-1830).

## Bobiografia

* Franz Josef Fürst zu Hohenlohe-Schillingsfürst: Monarchen – Edelleute – Bürger. Die Nachkommen des Fürsten Carl Ludwig zu Hohenlohe-Langenburg 1762–1825. 2. Auflage. Degener & Co., Neustadt a. d. Aisch 1963 (Bibliothek familiengeschichtlicher Arbeiten. Band 13)

## Enllaços externs

* Genealogie der Familie von Hohenlohe
* Genealogia de la família de Hohenlohe
* Verbindung Hohenlohe-Langenburg und Griechenland
* http://awt.ancestrylibrary.com
# Carles Lluís de Mecklenburg-Strelitz

Carles Lluís I de Mecklenburg (en alemany Carl Ludwig Friedrich zu Mecklenburg) va néixer a Strelitz el 23 de febrer de 1708 i va morir a Mirrow el 5 de juny de 1752. Era fill del duc Adolf Frederic II i de la princesa Cristiana Emília de Schwarzburg-Sondershausen.

## Biografia

El seu pare va morir quan ell tenia tan sols tres mesos, i el va succeir el seu germà Adolf Frederic III. Per la seva banda, Carles va heretar el feu de Mirow i Nemerow. Era un gran amant de la música, i ell mateix tocava la flauta travessera. Després d'estudiar a la Universitat de Greifswald a Pomerània, va viatjar per Europa en el seu afany d'aprofundir en els coneixements de la música, fent estades a Ginebra, Itàlia i França. Durant una temporada es va posar al servei del Sacre Imperi Romanogermànic amb el grau de tinent coronel. Després va deixar l'exèrcit i es retirà amb la seva família al castell de Mirrow, on va dedicar-se a administrar les seves propietats i tenir cura de l'educació dels seus fills.

## Matrimoni i fills

El 5 de febrer de 1735 Carles es va casar a Eisfeld amb la princesa Elisabet Albertina de Saxònia-Hildburghausen (1713-1761), filla del duc Ernest Frederic I (1681-1724) i de Sofia Albertina d'Erbach-Erbach (1683-1742). En morir Carles a l'edat de 44 anys, la seva dona va fer de regent del seu fill abans no pogués fer-se càrrec del Ducat. El matrimoni va tenir deu fills, sis dels quals arribaren a l'edat adulta:
* Cristiana (1735-1794).
* Carolina (22 de desembre de 1736).
* Adolf Frederic IV (1738-1794).
* Elisabet Cristina (1739-1741).
* Sofia Lluïsa (1740-1742).
* Carles II (1741-1816), que es va casar amb Frederica de Hessen-Darmstadt (1752-1785), i pare de Lluïsa de Mecklenburg-Strelitz.
* Ernest Gottlob Albert (1742-1814).
* Carlota (1744-1818), que va convertir-se en reina consort del Regne Unit en casar-se amb el rei Jordi III.
* Gotthelf (1745.
* Jordi August (1748-1785).

## Enllaços externs

* Schloss Mirow Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Carles Loré Barraguer

Carles Loré Barraguer (Santa Coloma de Gramenet, Barcelonès, 15 de setembre de 1961) és un atleta català especialitzat en curses d'orientació.
Com a membre del Club Orientació Catalunya, el 1994 Carles Loré fou el primer campió absolut de Catalunya. També aconseguí el títol de campió d'ultrallarga distància els anys 1995 i 1997, i el de mitjana distància i esprint el 1997. Entre moltes altres competicions, ha guanyat la Copa Catalana en tres ocasions (1993, 1997, 1998), i la Lliga Catalana en dues (1993, 1994, 1996). Com a promotor i dirigent esportiu, ha estat vicepresident de la Federació de Curses d'Orientació de Catalunya entre els anys 1991 i 2006, i és el seu president des de l'any 2006. Fou el primer classificat en el Campionat de França de raids d’estratègia (2002), subcampió de la Copa de França de marató-O (1999) i guanyador de la Lliga Espanyola de marató-O (2008), juntament amb Miquel Soro Martí. Loré, també és autor dels manuals de l'assignatura d'Orientació en els cursos de guies de muntanya de la Escuela Española de Alta Montaña de Benasque.

## Referències

* ↑ «Carles Loré Barraguer». Enciclopèdia de l'Esport Català. Grup Enciclopèdia Catalana [Barcelona] [Consulta: 17 juny 2022].
# Cardenal anyil glauc

El cardenal anyil glauc (Cyanoloxia glaucocaerulea) és un ocell de la família dels cardinàlids (Cardinalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls de les terres baixes del sud del Brasil, Uruguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Cardenal anyil glauc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
# Capsigrany emmascarat

El capsigrany emmascarat (Lanius nubicus) és una espècie d'ocell de la família dels lànids (Laniidae) que habita boscos clars, matolls i horts des de Grècia i oest i sud de Turquia cap al sud fins a Israel i cap a l'est fins a Iraq i sud-oest de l'Iran.

## Referències

* ↑ «Capsigrany emmascarat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/01/2013 (català)
# Cardinalis

Cardinalis és un gènere d'ocells de la família dels cardinàlids (Cardinalidae ).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per tres espècies:
* Cardinalis cardinalis - cardenal vermell.
És una espècie de passeriforme de la família Cardinalidae que viu al Centre i Nord-amèrica. Viu al sud del Canadà al nord de Guatemala i Belize, també a la part oriental dels Estats Units de Maine fins a Texas i Mèxic. Es pot trobar a arbredes i jardins. Amb longitud corporal mitjana de 21-23 cm. Té una màscara a la cara que és negra en el mascle. Presenta dimorfisme sexual en la seva coloració. La ploma masculina és de color vermell brillant, mentre que en la femella les plomes són de tons opacs que es barregen el vermell amb el cafè.
* Cardinalis phoeniceus - cardenal emplomallat.* Cardinalis sinuatus - cardenal bru.
Espècie resident de Mèxic, però es troba també al sud dels Estats Units, als estats d'Arizona, Nou Mèxic, i Texas. El mascle és de color gris i vermell carmí. La femella és marró grisenca, amb l'esquena grisa i algunes petites taques vermelles a la cresta i les ales. Fa uns 21 cm de longitud.

## Referències

* ↑ «Cardenal Norteño. Cardnalis cardinalis» (en castellà). instituto Politécnico Nacional, 01-12-2022. [Consulta: 12 maig 2024].
* ↑ O'Neill, John P.; Winckler, Suzanne. Great Texas Birds (en anglès). University of Texas Press, 1999. ISBN 978-0-292-76053-0.
* ↑ Osborne, June. The Cardinal (en anglès). University of Texas Press, 2010-07-22. ISBN 978-0-292-78613-4.
# Cardinal Richelieu

Cardinal Richelieu és una pel·lícula històrica estatunidenca de Rowland V. Lee estrenada el 1935.

## Argument

La pel·lícula evoca els esdeveniments de la Jornada dels Ingenus el 1630 i va ser la primera versió sonora de la novel·la de Dumas. Amb un dinàmic guió de Dudley Nichols, la trama segueix fidelment la novel·la original, destacant les baralles a espasa i l'aparició de Margot Grahame com a Milady De Winter.
El jove i valerós D'Artagnan arriba a París i busca el seu padrí, el capità de Treville, cap del cos dels mosqueters del rei Luis XIII (1610-1643), on hi vol ingressar. Allà coneix Aramis, Porthos i Athos, tres prodigiosos espadatxins, que, no obstant això, D'Artagnan no dubta a reptar a un duel. Però, per guanyar-se el respecte dels mosqueters, el jove haurà d'enfrontar-se als malvats sicaris del cardenal Richelieu, enemic mortal de la Corona. Defensant la causa de la reina Anna d'Àustria, esposa de Lluís XIII, s'enamora de Constance, la bella dama de companyia de la Reina.

## Repartiment

* George Arliss: Cardenal Richelieu
* Maureen O'Sullivan: Lenore
* Edward Arnold: Lluís XIII de França
* Cesar Romero: Andre de Pons
* Douglass Dumbrille: Baradas
* Francis Lister: Gastó de França
* Halliwell Hobbes: Pare Joseph
* Violeta Kemble Cooper: Maria de Mèdici
* Katharine Alexander: Anna d'Espanya
* Robert Harrigan: Fontailles
* Joseph Tozer: De Bussy
* Lumsden Hare: Gustau II Adolf
* Russell Hicks: Le Moyne
* Keith Hitchcock: Duc D'Epernon
* Murray Kinnell: Duc de Lorena
* Herbert Bunston: Duc de Normandia
* Guy Bellis: George Villiers (1r duc de Buckingham)
* Boyd Irwin: Primer ministre austríac
* Leonard Mudie: Olivares
* William Worthington: El camarlenc del Rei
* John Carradine: Agitador
* Lionel Belmore: Agitador

## Referències

* ↑ «Cardinal richelieu». The New York Times.
# Casa Cortit

Casa Cortit és una masia del poble de Castissent, a l'antic terme de Fígols de Tremp, pertanyent actualment al municipi de Tremp, protegida com a bé cultural d'interès local.
Està situada al sud-est del turó on hi ha l'església de Castissent, a llevant de Casa l'Agustí; és una de les masies més properes a l'antic nucli del poble.

## Descripció

La masia inclou l'habitatge i un seguit de corrals i coberts complementaris. L'habitatge és un edifici que està format per la conjunció de diverses naus annexes. La nau central s'aixeca sobre dues plantes i golfes. L'aparell és de pedra del país sense treballar rejuntada amb fang. El parament es mostra sense arrebossar. Les obertures, majoritàriament amb llinda de fusta, estan distribuïdes sense ordre. A la banda est trobem la porta d'accés d'arc de mig punt adovellat. A sobre hi ha un balcó amb barana de ferro. A la façana sud hi ha un balcó amb barana de fusta. La coberta és a doble vessant construïda sobre embigat de fusta i teula ceràmica.
A prop -sud-est- de la casa hi ha les restes de l'antiga capella romànica de Sant Miquel.

## Referències

* ↑ «Casa Cortit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 octubre 2016].
# Casa Cortès

La Casa Cortès és un habitatge a la vila de Cardedeu (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. Construcció realitzada probablement entre els anys 1910-1920, època de gran activitat constructiva a la carretera de Caldes, quan Cardedeu es transforma definitivament en un lloc d'estiueig. Aquestes edificacions eren, generalment, per a cardedeuencs residents a Barcelona, que passaven l'estiu a la vila. Al llarg de la carretera de Caldes, oberta el 1864, es poden veure els estils més importants creats des de finals del segle XIX: eclecticisme, modernisme, noucentisme i les construccions modernes de grans blocs de pisos.
Habitatge aïllat de tipologia ciutat-jardí format per planta baixa i pis. La coberta és composta, de la que sobresurten dos cossos en l'eix transversal amb unes glofes que es destaca a la façana. A la façana principal destaca un imponent porxo semicircular que correspon a una terrassa amb balustrada al primer pis. El capcer és de perfil sinuós. Les finestres presenten una combinació d'estils: finestres geminades, romàniques i neoclàssiques. El conjunt és de caràcter historicista.

## Notes

* 1 2 3 «Casa Cortès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Carrer Sant Magí, 56 (Igualada)

L'edifici del Carrer Sant Magí, 56 és una obra del municipi d'Igualada (Anoia) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

En paraules del seu amo actual l'arquitecte es va lluir en la construcció de la façana exterior de la casa, on amb trets senzills però ben singulars aconsegueix dotar-la de força bellesa. Destaca el mur exterior de la finca acabat amb dents de castell medieval però aportant-hi un element molt característic del Modernisme: l'esglaona't, que tornem a trobar als arcs falsos que se situen a sobre de cada finestra del mur. Pel que fa a la façana de la casa destaca la suavitat de línies decoratives. El primer amo de la casa fou en Maurici Vic. En l'actualitat hi viu Jaume Conill i la seva família.

## Referències

* 1 2 «Carrer Sant Magí, 56». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Carrer Sant Sebastià (l'Ametlla del Vallès)

El Carrer Sant Sebastià és un carrer del municipi de l'Ametlla del Vallès (Vallès Oriental). Almenys dos dels seus edificis formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Número 24

Al número 24 del carrer Sant Sebastià del municipi de l'Ametlla del Vallès s'hi trobava un habitatge unifamiliar inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici era obra de l'estudi MBM arquitectes i estava compost de menjador-estar, cuina, 6 dormitoris, biblioteca, sala d'estar, safareig, 2 banys i garatge. Estructuralment estava format per un sistema de murs de càrrega i coberta de teula àrab a quatre vessants. Els murs de càrrega eren de fàbrica de maó ceràmic. La coberta de teula argamassada recolzada sobre petits envans. Els paraments exteriors estaven revestits de "Granolite" i els interiors arrebossats i pintats al tremp. A la teulada destacaven unes xemeneies de ferro tipus "capelleta" amb aplacat vidriat verd a l'extrem superior. El pressupost per a la seva construcció fou (segons consta a l'expedient municipal) d'1.300.000 ptes. L'edifici va ser enderrocat a la dècada del 2000.

## Número 26

El número 26 del carrer Sant Sebastià forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una casa unifamiliar situada en un terreny trapezoïdal amb una superfície de 2 034,84 m². Haitatge amb capacitat per a deu persones més el servei, situat en un sol nivell. La coberta té accentuades pendents i múltiples plànols.
A la planta hi ha el vestíbul d'entrada i, precedit d'un passadís, el garatge. De front s'hi harriba a la zona d'estar-menjador-llar perllongat per espaiosos porxos coberts, previs al jardí. A la dreta del vestíbul hi ha l'escala al nivell superior, els dormitoris i banys. Al primer pis hi ha un estudi comunicat per una terrassa, després un dormitori i bany. Les parets exteriors són d'obra vista de maó. Els pilars del porxo són de formigó armat. La coberta era de peces de ceràmica formant dibuix.

## Referències

* 1 2 «Carrer Sant Sebastià, 24». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
* 1 2 «Carrer Sant Sebastià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Casa Bofill

«Casa Bofill» té aquests significats:
* Casa Bofill o Ca l'Ambrós, habitatge modernista a la vila de Palafrugell (el Baix Empordà)
* Casa Bofill (Figueres), edifici prop de la Rambla de Figueres (l'Alt Empordà)
* Casa Bofill (Molins de Rei), edifici al municipi de Molins de Rei (Baix Llobregat)
* Casa Bofill (Santa Coloma de Farners), edifici al municipi de Santa Coloma de Farners (la Selva)
# Casa es de Josep

La Casa es de Josep és un monument del municipi d'Es Bòrdes inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ço de Perejosep és un dels primers casos que assoleix a la Val una estructura de tres plantes, a fi d'obtenir si més no dos habitatges en alçada. La façana paral·lela al carener (capièra) s'orienta a sol ixent, amb les obertures agrupades de tres en tres, i és ornada per motllures que ressalten les cantonades, la cornisa i el balcó del centre. Les golfes (humarau) presenten dos nivells de lluernes (lucanes) (2-1) i una xemeneia (humeneja) en una banda. La coberta, d'encavallades de fusta, suporta un llosat de pissarra, de dues vessants i "tresaigües" en els extrems. Com és habitual, sobresurt la portada d'accés a la casa, aixoplugada pel balcó, amb el marc de fàbrica i la clau destacada que duu en un cercle erosionat la inscripció: 1876 // BICLA. Altrament, les fulles de la porta, de fusta treballada, duen les inicials Aº i A* (*=S), que s'interpreta com Aunòs.

## Història

S. Temprado reporta que antigament es va dir Es de Boticaire, i que els Aunós titulars de la mateixa procedien de Çò de Joanchiquet de Vilamòs. L'any 1723 es troba esment de Josep Cao, apotecari d'Arró i Es Bòrdes. En aquesta casa va néixer Eduard Aunós Cau, advocat i polític de la Lliga Regionalista, el qual, durant la dictadura de Primo de Rivera, va exercir de subsecretari de Treball, Comerç i Indústria (1924), successivament, i de ministre de justícia, circumstàncies que aprofità per a impulsar la visita a la Val d'Alfons XIII, la construcció del túnel de Vielha i d'escoles, així com la creació de jutjats comarcals (1925-1930).

## Referències

* 1 2 «Casa es de Josep». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Carles Ferrer

Carles Ferrer és el nom dels següents personatges:
* Carles Ferrer i Clavé (Barcelona, 1885 - 1927), músic, director de corals i poeta en català
* Carles Ferrer i Salat (Barcelona, 1931 - 1998), economista, esportista i dirigent esportiu
# Carles Ferrari

Carles Ferrari i Ginnarelli (Barcelona, 1 d'agost de 1892 - Torredembarra, 7 de març de 1953) va ser un compositor i organista de la parròquia de Sant Pere de Torredembarra.
Fou fill de Felip Ferrari, originari d'Itàlia, i de Josefa Ginnarelli i Parés, nascuda a la Vila de Gràcia. Era germà del també músic i capellà Josep Ferrari.
Fou mestre de solfeig d'Anton Gras Ciuró, més conegut com el Ton Sagal.

## Obra

* “Goigs a llaor de Santa Rosalia de Palerm”: amb text d'en Joaquim Boronat
* “Himne a Santa Rosalia”: junt amb el mossèn Joaquim Boronat.

## Referències

* ↑ «Naixements. Any 1892. Registre núm.4140. Jutjat "Universidad". (pdf pàg.20)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 01-08-1892. [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ «Necrològiques». La Vanguardia, 08-03-1953, pàg. 17.
* ↑ «Mor Anton Gras 'Sagal', Fill Predilecte de Torredembarra».
* ↑ Suñé Morales, Jordi. Les cançons de Torredembarra, 2016.
# João Figueiredo

João Baptista d'Oliveira Figueiredo (Rio de Janeiro, 15 de gener de 1918 — Rio de Janeiro, 24 de desembre de 1999) va ser un militar (general) i polític brasiler. Va ser l'últim president de la dictadura militar que va governar Brasil entre 1964 i 1985. Durant el seu govern, de 1979 a 1985, va promoure la lenta transició del poder polític cap als civils. Era fill del general Euclides Figueiredo, que fou comandant de la Revolució Constitucionalista de 1932 a São Paulo.

## Referències

* ↑ «FIGUEIREDO, João Batista» (en portuguès brasiler). Fundació Getúlio Vargas, 07-11-2009. Arxivat de l'original el 2009-11-07. [Consulta: 30 setembre 2023].
* ↑ «João Baptista de Oliveira Figueiredo, Genera» (en portuguès brasiler). Presidência da República Federativa do Brasil, 13-05-2008. Arxivat de l'original el 2008-05-13. [Consulta: 30 setembre 2023].
# Fira del Càntir

la Fira del Càntir és una fira de ceràmica i terrissa que se celebra a la vila maresmenca d'Argentona. La festa està lligada amb una gran tradició de la vila amb l'aigua i les fonts (només al municipi n'hi ha més de 200). La Fira organitza un conjunt d'activitats lligades a l'entorn de l'aigua i principalment de la ceràmica i el càntir.
Coincidint amb la Festa Major del poble, la Fira se celebra a principis d'agost anualment i des de l'any 1951, si bé els seus orígens es remunten a una pesta que va afectar la població a mitjans del segle xvii. Cada any l'organització de la fira treu al mercat un nou model de càntir per als visitants, que és afegit a la col·lecció de càntirs del Museu del Càntir, entitat completament vinculada a la fira i a l'organització i promoció d'aquesta.

## Vegeu també

* Càntir de Pescador

## Referències

* ↑ Fira del Càntir 2011
* ↑ Festa del Càntir Arxivat 2016-09-27 a Wayback Machine. al web del Museu del Càntir
* ↑ «Fira de 2016». Arxivat de l'original el 2016-09-27. [Consulta: 25 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Fira del Càntir - Lloc web oficial
# Extracció

«Extracció» té aquests significats:
* Extracció (química), procés de separació d'una substància a partir d'una matriu.
* Extracció líquid-líquid o extracció de dissolvent, procés químic utilitzat per separar components d'una barreja no homogènia
* Extracció sòlid-líquid o Lixiviació (pedologia), procés de separació en el qual un dissolvent líquid es posa en contacte amb un sòlid polvoritzat
* Extracció del petroli, procés amb el qual el petroli és extret de l'interior de la Terra