OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ministeri de l'Interior de Letònia

El Ministeri de l'Interior de Letònia (en letó: Latvijas Republikas Iekšlietu ministrija) és el departament del govern de Letònia responsable de la creació i l'aplicació del reglament en qüestió d'assumptes interns, es va establir el 1918. Les seves tasques principals són desenvolupar, de forma conjunta amb el poder judicial, l'administració pública i les autoritats locals, per implementar una política comuna d'ordre públic, seguretat contra la delinqüència, la protecció dels drets personals i els interessos legítims de defensa, la frontera, la migració, la seguretat contra incendis, rescat i protecció civil. El ministeri està encapçalat pel polític nomenat Ministre de l'Interior. Des del 2011 és Rihards Kozlovskis.

## Institucions subordinades

* Policia de l'Estat
* Policia de Seguretat
* Guàrdia Nacional de Fronteres
* Bombers de l'Estat i Servei de Rescat
* Oficina de Ciutadania i Migració
* Agència de Seguretat Nacional
* Ministeri de Centre d'Informació Interior
* Ministeri de l'Interior, Salut i Esports
* Ministeri de l'Interior, Clínica VSIA

## Vegeu també

* Govern de Letònia

## Referències

* ↑ «Nozares apraksts» (en let´´o). Latvijas Republikas Iekšlietu ministrija. Arxivat de l'original el 2012-12-21. [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ «Ministrs» (en letó). Latvijas Republikas Iekšlietu ministrija. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ «Padotības iestādes» (en letó). Latvijas Republikas Iekšlietu ministrija. [Consulta: 4 març 2015].
# Mikel Aguirregomezkorta Larrea

Mikel Aguirregomezkorta Larrea (Bilbao, 26 d'agost de 1974) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de davanter. Posteriorment ha fet d'entrenador de futbol.

## Trajectòria

Després de destacar al Leioa (94/95) i al Barakaldo CF (95/97), a l'estiu de 1997 passa al filial de l'Athletic Club, on roman dos temporades sense arribar a debutar amb el primer equip en Lliga. En busca d'oportunitats, per la temporada 99/00 marxa a la UE Lleida. Els catalans militen a la Segona Divisió i el defensa hi disputa 24 partits.
L'estiu del 2000 fitxa per l'Albacete Balompié. Hi romandria sis temporades al conjunt manxec, dues d'elles a primera divisió. En la seua etapa albacetenya no va aconseguir fer-se un lloc a l'onze titular, alternant èpoques més regulars amb d'altres de suplència. En total, va jugar 138 partits i va marcar 16 gols (58 i 5 gols a 1a Divisió).
El 2006 deixa l'Albacete i fitxa per l'Alacant CF. Tot i arribar al conjunt valencià com un fitxatge important, les lesions amb prou feines han deixat que hi aparega amb l'Alacant. De fet, a la temporada 08/09, amb els alacantins a Segona Divisió, el davanter basc va restar inèdit.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* Mikel: Demano com a regal recuperar-me de les malalties
# Mikehowardita

La mikehowardita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de J. Michael (Mike) Howard, exgeòleg de la Comissió Geològica d'Arkansas.

## Característiques

La mikehowardita és un vanadat de fórmula química Fe$^{3+}$₄(V$^{5+}$O₄)₄(H₂O)₂·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, sent publicada l'any 2022. Cristal·litza en el sistema triclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 75041 i 75042.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Union Carbide, situada a Wilson Springs, dins el comtat de Garland (Arkansas, Estats Units), on es troba en forma de petits cristalls prismàtics de fins a 0,15 mm, associada a donowensita. Aquesta mina estatunidenca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Mikehowardite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 març 2022].
* ↑ Kampf, Anthony R.; Hughes, John M.; Nash, Barbara P.; Smith, Jason B. «Donowensite, Ca(H2O)3Fe3+2(V2O7)2, and Mikehowardite, Fe3+4(VO4)4(H2O)2·H2O, Two New Vanadium Minerals from the Wilson Springs Vanadium Mine, Wilson Springs, Arkansas, USA». The Canadian Mineralogist, 60, 3, 01-05-2022, pàg. 543–554. DOI: DOI:10.3749/canmin.210015 [Consulta: 13 octubre 2022].
# Matoller alablanc

El matoller alablanc (Bradypterus carpalis) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). Es troba en una àrea fragmentada als següents països de l'Àfrica central: Burundi, República Democràtica del Congo, Kenya, Ruanda, Tanzània, Uganda i Zàmbia. Habita les zones humides. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Matoller alablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 14 agost 2023 (català)
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 603. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-winged Swamp-warbler. Bradypterus carpalis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 16 agost 2023].
# Matoller canyella

El matoller canyella (Bradypterus cinnamomeus) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). Es troba als següents països de l'Àfrica oriental: Burundi, República Democràtica del Congo, Etiòpia, Kenya, Malawi, Moçambic, Ruanda, Sudan del Sud, Tanzània, Uganda i Zàmbia. Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà i els matollars humids tropicals i subtropicals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Matoller canyella». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 14 agost 2023 (català)
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 603. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Cinnamon Bracken-warbler. Bradypterus cinnamomeus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 16 agost 2023].
# Miquel Hilarió Verthamon

Miquel Hilarió Verthamon (Barcelona, 1712 - Montserrat, 14 de setembre de 1807) va ser un ermità català.
Després de deixar la vida seglar, decidí integrar-se a la vida religiosa, vestint l'hàbit el 15 de setembre de 1764 i professant l'1 de novembre de 1765. Durant força temps va viure a l'ermita de Sant Onofre. El 1789 fou visitat per Francisco de Zamora, quan vivia a l'ermita de Santa Creu, i el 1804 també el visità Étienne-François de Lantier. A Montserrat, hi ha un exemplar de les constitucions dels ermitans de Montserrat, que pertanyé al mateix Verthamon.

## Referències

* ↑ Zaragoza i Pascual, Ernest «Catàleg dels ermitans de Montserrat: (segles XI-XIX)». Studia Monástica, Vol. 60, Fasc.2, 2018, pàg. 353-380. ISSN: 0039-3258.
* ↑ Zaragoza i Pascual, Ernest. Els ermitans de Montserrat: història d'una institució benedictina singular. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1993, p. 62-63. ISBN 84-7826-398-5.
# Ministeri d'Afers Exteriors del Japó

El Ministeri d'Afers Exteriors (外务 省, Gaimushō) és el ministeri encarregat de planificar, dirigir, organitzar, controlar i informar sobre la política exterior del Japó.
La creació d'aquest ministeri es deu a l'article tercer de la Llei Nacional de Dret de l'Organització. Segons aquesta llei, el seu cap és un ministre del gabinet, i "la seva missió és la d'aspirar a una millora dels beneficis del Japó i els japonesos, contribuint al manteniment pacífic i segur de la societat internacional, i a través d'una activa i veritable intenció, tant per ampliar el bon ambient internacional i mantenir i desenvolupar relacions harmòniques estrangeres".

## Organització del Ministeri d'Afers Exteriors

Està compost, a part del ministre d'Afers Exteriors del Japó pels següents organismes:
* Secretaria del ministre.
* Cap de Protocol.
* Secretaria de les Reunions APEC del Japó.
* Secretari de Premsa / director general de Premsa i Relacions Públiques.
* Divisió de Diplomàcia Pública.
* Departament de Política Exterior.
* Departament de No Proliferació i Desarmament d'Armes.
* Departament d'Afers Exteriors d'Àsia i Oceania.
* Departament d'Afers Exteriors del Sud-est i Sud-oest d'Àsia.
* Departament d'Afers Exteriors d'Amèrica del Nord.
* Departament d'Afers Exteriors d'Amèrica Llatina i el Carib.
* Departament d'Afers Exteriors d'Europa
* Departament d'Afers Exteriors de l'Orient Mitjà i Àfrica.
* Direcció General Adjunta d'Afers de l'Àfrica Subsahariana.
* Direcció de Comerç Exterior.
* Oficina de Cooperació Internacional
* Direcció General d'Afers Globals.
* Oficina de Dret Internacional.
* Departament d'Assumptes Consulars.
* Servei d'Intel·ligència i Anàlisi.
* Institut de Capacitació Diplomàtica, del Ministeri d'Afers Exteriors.

## Referències

* ↑ Japanese law translation Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Ministeri d'Afers Exteriors del Kazakhstan

El ministeri d'Afers Exteriors del Kazakhstan (en kazakh: Сыртқы істер министрлігі, Syrtqy ıster ministrlıgı; en rus: Министерство иностранных дел) és el ministeri governamental kazakh que supervisa les relacions exteriors del Kazakhstan.
# Miquel Milà i Sagnier

Miquel Milà i Sagnier (Barcelona, 7 de febrer de 1931 - Bilbao, 13 d'agost de 2024) fou un dissenyador industrial i interiorista català.

## Biografia

Fou un dels pocs dissenyadors de la primera generació que no era arquitecte. Malgrat això, inicià la seva carrera professional col·laborant al despatx dels arquitectes Alfons Milà i Sagnier i Federico Correa. Fundador de l'empresa Tramo juntament amb Francesc Ribas Barangé i Eduardo Pérez Ullibarri, d'on sorgiran alguns dels llums de peu més reconeguts del dissenyador, com ara el TMC o el TMM.
Més endavant muntarà el seu propi estudi de disseny, des d'on treballà en multitud de projectes. Cofundador de l'ADI-FAD, juntament amb André Ricard, Antoni de Moragas, Oriol Bohigas, Manuel Cases, Alexandre Cirici Pellicer i Rafael Marquina. En fou un membre actiu.
Considerat com un dissenyador preindustrial, la seva òptica del disseny l'apropa més a la figura de l'artesà, per tal com té cura de la feina, controla els diferents processos i corregeix errors treballant amb maquetes i prototips.

## Premis i reconeixements

Fou guardonat amb diversos Deltes d'or i de plata, el premi APECMO i el Good Industrial Design. L'any 1987 rebé el Premio Nacional de Diseño i el 1993 la Creu de Sant Jordi.
A part dels llums de peu ja citats TMC, de 1958, i TMM, de 1961, en destaquen el llum Manila (1961), el Cesta (1964), el l'M68 (1968) o, més recentment, la maneta per a portes FSB, el cendrer paraigüer Tomba'l, el banc NeoRomántico (1995), el NeoRomántico Liviano (2000) o el Neocombo (2002). El seu mobiliari s'instal·là l'any 2003 en la remodelació del Palau Robert de Barcelona.
La seva obra està representada en les col·leccions del Museu del Disseny de Barcelona, on es conserva també el seu fons documental.

## Referències

* ↑ «Miquel Milà i Sagnier | enciclopedia.cat». [Consulta: 14 agost 2024].
* 1 2 3 Zabalbeascoa, Anatxu. «Muere Miguel Milá, el diseñador industrial que consiguió acompañar sin molestar» (en castellà), 13-08-2024. [Consulta: 14 agost 2024].
* ↑ «“No siempre el lujo es un confort, pero el confort siempre es un lujo”: el sublime trabajo de Miguel Milá o la inspiración hecha diseño. El arquitecto frustrado que se transformó en ‘maestro artesano’». Alhambra, 01-12-2022. [Consulta: 14 agost 2024].
* 1 2 «Milá, Miguel». Museu del Disseny de Barcelona. [Consulta: 30 gener 2020].
* ↑ «Premios Nacionales de Diseño 1987» (en castellà). Idi.mineco.gob.es, 1987. Arxivat de l'original el 2016-10-22. [Consulta: maig 2016].
* ↑ «Miguel Milá». Museu del Disseny de Barcelona. [Consulta: 30 gener 2020].
# Miquel Molina i González

Miquel Molina i González (Lloret de Mar, 17 de febrer de 1989), conegut com a Miguel Molina, és un pilot d'automobilisme català.
S'inicià en el kàrting, on guanyà dos campionats d'Espanya i un de Catalunya. També fou subcampió del d'Àsia-Pacífic i del Trofeu Margutti (2004). Passà pel programa "Joves Pilots" del Circuit de Catalunya i entrà a l'equip Audi el 2010 per a córrer el Campionat d'Alemanya de turismes (Deutsche Tourenwagen Masters, DTM), esdevenint el primer català a participar-hi. El primer any en aquest campionat aconseguí el títol de millor debutant i l'any següent pujà al podi per primera vegada. El 15 de desembre de 2016 es feu saber que no competiria més amb l'equip d'Audi de la DTM després de set anys en aquesta esquadra.

## Referències

* 1 2 «Miquel Molina i González». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Miquel Molina abandona el DTM». Ara.cat, 15-12-2016. [Consulta: 18 desembre 2016].
# Miracles (cançó)

«Miracles» és una cançó de la banda britànica Coldplay que formava part de l'àlbum Unbroken – Original Motion Picture Soundtrack, banda sonora de la pel·lícula Unbroken. Fou estrenada l'11 de desembre de 2014 i estrenada com a senzill de la banda sonora quatre dies després.
La banda va anunciar un mes abans del seu llançament que havien compost una cançó especialment per la pel·lícula Unbroken, que explica la història de Louis Zamperini, corredor de llarga distància olímpic estatunidenc i fet presoner durant la Segona Guerra Mundial.
La cançó fou acompanyada per un vídeo que fou llançat el 22 de desembre del mateix any i que posteriorment fou inclòs en l'edició japonesa de l'àlbum d'estudi A Head Full of Dreams (2015).

## Crèdits
### Coldplay

* Guy Berryman
* Jonny Buckland
* Will Champion
* Chris Martin

### Músics addicionals

* Tor Erik Hermansen – teclats
* Mikkel S. Eriksen – teclats

### Personal tècnic

* Stargate – producció, programació addicional
* Daniel Green – producció, programació
* Rik Simpson – mescles, producció, programació
* Bill Rahko – enginyeria addicional
* Jaime Sickora – enginyeria addicional
* Miles Walker – enginyeria addicional
* Robin Baynton – enginyeria addicional, mescles
* Roxy Pope – mescles
* Ted Jensen – masterització

## Referències

* ↑ Payne, Chris. «Hear Coldplay's New Slow Jam 'Miracles' From 'Unbroken' Soundtrack» (en anglès). Billboard, 12-11-2014. [Consulta: 16 novembre 2016].
Viccionari
# Merostachys claussennii

La Merostachys claussennii , també citada com a Merostachys clausennii, és una espècie de bambú, del gènere Merostachys de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse Commelinidae, classe Liliopsida, divisió Magnoliophyta. La seva primera descripció taxonòmica fou del militar i naturalista anglès William Munro (A monograph of the Bambusaceae, article a Transactions of the Linnean Society 26,1868).
És endèmica de diversos països americans, com el Brasil, el Paraguai, Uruguai i Argentina, i hom l'anomena vulgarment Taquarí (Brasil), Tacuapí (Argentina) o tacuara mansa (a no confondre amb les tacuares pertanyents al gènere Guadua). S'usa en la construcció, i els aborígens també l'empren en l'artesania.
Creix fins a uns 5 a 7 metres d'alçada. La seva tija és buida de dins, i la planta es torna fràgil en assecar-se. Com en molts altres bambús, el seu cicle de floració és llarg, de trenta a quaranta anys; la darrera floració observada en el Parc nacional d'Iguazú va ser en el 2003-2004.

## Varietats

* Merostachys1 claussenii "claussenii"
* Merostachys claussenii "mollior", també anomenada Merostachys burchellii

## Referències

* ↑ «Sorting Merostachys names».
* ↑ «Reserve of the YabotÃ­ Biosphere - SpeedyLook encyclopedia».
* ↑ «ibone.unne.edu.ar».

## Bibliografia

* Sonali Saha, Noel M. Holbrook, Lía Montti, Guillermo Goldstein, Gina Knust Cardinot Water Relations of Chusquea ramosissima and Merostachys claussenii in Iguazu National Park, Argentina, article a Plant Physiology (Apr 2009) «findarticles.com».

## Enllaços externs

* La Merostachys claussenni a la GrassBase (anglès)
# Merostomats

Els merostomats (Merostomata) són una classe d'artròpodes quelicerats. Com els aràcnids tenen un parell de quelícers al costat de la boca i el cos dividit en dues regions, un prosoma (cefalotòrax) i un opistosoma (abdomen). Aquest últim es divideix, com en els escorpins, en dues seccions anomenades respectivament mesosoma (preabdomen) i metasoma (postabdomen).
Són animals aquàtics, amb brànquies, malgrat que alguns euriptèrids eren probablement amfibis. Els únics merostomats actuals, amb molt poques espècies conegudes, són els xifosurs, coneguts popularment com a cassoles de les Moluques o límuls. Els euriptèrids són de vegades anomenats escorpins marins, malgrat que no són escorpins i la major part van habitar més aviat aigües dolces o salabroses de pantans i estuaris. L'escassa representació actual del grup no dona la mesura de la seva importància en el passat.

## Taxonomia

Els merostomats es classifiquen tradicionalment en dos grups que tenen la categoria de ordre:
* Ordre Xiphosura
* Ordre Eurypterida†
Aquests últims es van extingir al final del Paleozoic. Actualment es discuteix la conveniència de continuar reunint aquests dos grups en una classe, vist que els euriptèrids sembla que estan estretament relacionats amb l'origen dels escorpins, en la base del clade dels aràcnids.

## Referències

* ↑ Història Natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. Vol 9, "Artròpodes I", pp. 82.

## Bibliografia

* Boudreaux H. B. (1979): Arthropod phylogeny with special reference to insects. John Willey&sons, New York, Chichester, Brisbane, Toronto. 320 pp.

## Enllaços externs

* Earth Life: Merostomata
# Moixí

El moixí (Suillus bellinii), també anomenat moixí blanc i molleric clar, és un molleric de terra baixa.

## Morfologia

Barret de fins a 15 cm, inicialment hemisfèric, més tard convex i fins i tot estés; blanquinós de jove, cremós més tard i en madurar d'ocraci a brunenc, manté sempre el marge blanquinós; superfície llisa, brillant, molt mucosa en temps humit.
Tubs de groc palla a groc olivaci; porus fins, arrodonits, de groc pàl·lid a groc olivaci, es taquen e color vermellós amb l'edat; de joves exsuden gotetes lletoses o rogenques.
Cama de molt curta a curta, no acostuma a superar el diàmetre del barret; cilíndrica, sense anell; de blanquinosa a cremosa, amb granulacions de brunes a bru vermelloses
Carn ferma durant temps però perd la consistència quan és adult; cremosa, groga sobre els tubs i vinosa sota la cutícula; olor afruitada; tast dolcenc.

## Hàbitat

Des de l'estiu a finals de tardor; de terrenys costaners o de plana, no es troba en zones montanes; exclusivament en pinedes (pi pinyoner, pinastre i pi blanc).

## Comestibilitat

Comestible, dels més apreciats del grup

## Comentaris

Existeix una forma de barret completament groc, groc daurat pàl·lid, el moixí groc (Suillus bellinii f. luteus Pérez-de-Greg). Creix en pinedes de pi blanc. S'ha observat en territori catalanídic meridional i territori mallorquí. Creix a la tardor, en sòls rics en carbonat de calci i és termòfil.

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* 1 2 3 4 5 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* 1 2 Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona.», 2013.
* ↑ «Moixí (Suillus bellinii) · micopedia.cat». [Consulta: 8 agost 2023].
* ↑ Pérez-De-Gregorio, M. Àngel «Aportació al coneixement dels macromicets de l'illa de Mallorca II». Revista Catalana de Micologia, 18, 2007, pàg. 9–18.
# Moiòla

Moiòla (italià Moiola, piemontès Mojòla) és un municipi italià, situat a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 283 habitants. Està situat a la Val d'Estura, dins de les Valls Occitanes. Limita amb els municipis de Borgo San Dalmazzo, Demont, Gaiòla, Valdieri i Valloriate.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Flavio Girodengo | Horitzonts Nous |
# Miguel Barceló Pérez

Miguel Barceló Pérez (Benidorm, 28 de desembre de 1923 - Benidorm, 12 de març de 2018) fou un polític valencià, senador per Alacant al Senat d'Espanya. Fou sogre d'Eduardo Zaplana.

## Biografia

De petit va viure amb la seva família a Barcelona, però durant la guerra civil espanyola tornaren a Benidorm. Després de la guerra va estudiar a Madrid, i quan tornà a Benidorm treballà com a empresari en administració de finques i director d'empreses turístiques. Alhora, el seu germà Jaime fou alcalde de Benidorm de 1969 a 1971.
Durant les eleccions generals espanyoles de 1977 presidí la gestora que fundà la Unió de Centre Democràtic a Benidorm. Quan es produí l'ensulsiada d'aquest partit va optar a l'alcaldia de Benidorm a les eleccions municipals espanyoles de 1983 com a cap de llista del Partit Demòcrata Liberal, però no fou escollit. Se'n va donar de baixa per a presentar-se cop a cap de la llista d'Alianza Popular a les eleccions municipals espanyoles de 1987, i fou escollit regidor.
Simultàniament fou escollit senador per la província d'Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1986, 1989, 1993, 1996, 2000, 2004 i 2008. Dins del senat fou secretari segon (1988-1989) i vicepresident primer (2000-2004) de la comissió de relacions amb el Defensor del Poble i dels Drets Humans (1988-1989 i 2000-2004), president de la Comissió Especial sobre la Manipulació Genètica amb Finaltiats de Producció d'Aliments (1999-2000), vicepresident segon de la Comissió Mixta per a l'Estudi del Problema de les Drogues (1996-1999) del Senat d'Espanya. Fou substituït en l'escó pel seu net Agustín Almodóbar Barceló.
Fou adjunt primer del Síndic de Greuges del País Valencià (1993-1996) i president del Consell Valencià del Moviment Europeu. En febrer de 2011 patí un atac de cor del que se'n va recuperar.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.60. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Cuestión de genes y apellidos El País, 3 de gener de 2009
* ↑ El exsenador del PP Miguel Barceló Pérez se recupera en la UCI tras sufrir un infarto a Diario Información, 16 de febrer de 2011

## Enllaços externs

* Entrevista a Miguel Barceló Arxivat 2016-11-23 a Wayback Machine. a RTV Benidorm
# Mont Abu

Mont Abu és una famosa muntanya al Rajasthan, a l'antic estat i avui districte de Sirohi, de 22 km de llarg i 9 d'ample.
El punt més alt és el Guru Shikhar, a 1722 metres. Altres pics són el Ramkund, l'Amada Devi, i el Bemali. Inclou també el llac idíl·lic de Nakki. Hi ha dos temples jainistes de gran bellesa i altres d'hindús, el de Vimalasah i el de Vastupala.
El Mount Abu Wildlife Sanctuary fou establert el 1960 i té 290 km².