OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ediciones Junior S.A.

Ediciones Junior, S.A. fou un segell editorial del Grupo Editorial Grijalbo. Majoritàriament editava còmics francobelgas, amb títols com Lucky Luke, Astérix, Blake i Mortimer, Els barrufets i Largo Winch, entre d'altres.

## Història

El Grupo Editorial Grijalbo va obrir una delegació a Barcelona el 1957 i el 1974 va registrar un nou segell editorial anomenat Ediciones junior S.A. però no va ser fins al 1976 que va començar a publicar còmics. En els seus inicis només va publicar còmics francobelgas amb títols com Lucky Luke i Astérix, entre d'altres. El 1980, per raons contractuals Grijalbo va arribar a un acord amb l'editorial Dargaud perquè en els còmics del fons de Dargaud Editeur hi hagués el nom de Dargaud. A partir d'aquí les sèries d'aquesta editorial s'anomenaren Grijalbo/Dargaud mentre que Junior va mantenir el segell en altres còmics francobelges o d'altres procedències, com; Garfield, Los frustrados, Spirou o Els Barrufets. Ediciones Junior, va renovar el seu logotip per incloure el grup editorial al qual pertanyia, però el de Grijalbo/Dargaud va quedar inalterable al llarg del temps. El Grup Grijalbo Mondadori es va crear el desembre del 1988 i Ediciones Junior va passar a formar part d'aquest grup, fins que el 1999 es va deixar de publicar amb aquest segell editorial, en el moment que comencen els tràmits per formalitzar un acord amb el grup Random House Mondadori.
El mateix any 1999, Norma Editorial va adquirir els drets de distribució de les llicències que tenia el grup Mondadori i el fons editorial d'àlbums publicats amb el segell de Junior i Grijalbo/Dargaud. L'any 2000 Norma Editorial, va agafar el relleu de publicació de les sèries Blake i Mortimer, Blueberry, XIII, Largo Winch, Alpha, Mac Coy i Percevan. A Norma, li varen permetre de continuar venent els àlbums que encara romanien en els magatzems que encara portaven els segells de Junior o Grijalbo/Dargaud, que va fer fins ben endavant de l'any 2001.

## Referències

* 1 2 3 Manuel Barrero i Adolfo Gracia. «ediciones junior s.a.» (en castellà). Tebeosfera. Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2008. [Consulta: 28 juliol 2021].
# Eloi Palau Pinyana

Eloi Palau Pinyana (Viladrau, 24 de febrer de 1998) és un esportista i ciclista català especialitzat en bicitrial.
Va començar a competir a la seva comarca, Osona, bressol dels esports de motor d'on han sortit grans campions, i amb 17 anys va fer el salt al Mundial el 2015 a Andorra aconseguint el quart lloc, en categoria júnior, de la qual va ser campió el 2016 a Val-d'Isère a Itàlia. Després d'un altre quart lloc a la Xina i un 3r a l'edició del 2021 a Vic, el 2022 es proclamà campió del món de Bicitrial, una disciplina d'equilibris en bicicleta, sobre dues rodes, sense motor a la final del Mundial d'Abu Dhabi.
L'agost del 2019, després de disputar la Copa del Món a Val di Sole, en acabar la competició i anar-se'n d'excursió amb els seus amics Pol Tarrés, Marc Terol i Sergi Llongueras, va estar a punt de morir a les Dolomites quan li va esclatar als peus una bomba de la Primera Guerra Mundial. Malgrat les seqüeles, amb el pas del temps, Eloi Palau va aconseguir deixar enrere aquest fatídic dia, i va poder tornar a la competició.
L'octubre de 2023, en la celebració de la XXVIII Fira de la Castanya de Viladrau li van atorgar el guardó del Pelló de Plata.

## Palmarés

* 2015: 4t al Campionat del Món, 4t als Campionats d'Europa i Campió d'Espanya (junior 20’’)
* 2016: Campió del Món, Subcampió del Món per equips i Campió d'Espanya (junior 20’’)
* 2017: Campió d'Europa (junior 20’’)
* 2018: 4t al Campionat del Món (elit masculí 20’’)
* 2021: 3r al Campionat del Món, 2n a la Copa del Món i Subcampió d'Espanya (elit masculí 20’’)
* 2022: Campió del Món de Bicitrial en la categoria (màxima elit 20)

## Referències

* ↑ «Eloi Palau, brillante campeón del mundo de Trial. Palau se ha impuesto en 20” ante Montalvo y Conejos en un triplete nacional». El Mundo Deportivo, 14-11-2022 [Consulta: 16 gener 2023].
* 1 2 López Jordà, Toni «Eloi Palau, el rey de los equilibrios Bici-Trial. El joven piloto de Viladrau, de 24 años, es el nuevo campeón del mundo de Bici-Trial en la categoría máxima Elite 20». La Vanguardia, 15-11-2022 [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ «Eloi Palau: el campió del món de bike trial que va tornar a néixer el 2019». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 05-12-2022 [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ Heredia, Sergio «Eloi Palau, el ciclista que sobrevivió a una mina de la I.ª Guerra Mundial Vuelta y Vuelta “La roca se hizo añicos bajo mi cuerpo. El estallido me rompió los tímpanos. Sufrí quemaduras, cuatro cirugías”, dice la estrella del bici trial». La Vanguardia, 14-05-2022 [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ «28a Fira de la Castanya de Viladrau». Ajuntament de Viladrau. [Consulta: 30 octubre 2023].
* ↑ «Copa del Mundo: Eloi Palau obtiene la segunda posición». Copa del Mundo 2021. TrialSport. [Consulta: 16 gener 2023].
# Eleccions prefecturals de Tòquio de 1943

Les eleccions prefecturals de Tòquio de 1943 (1943年東京都議会議員選挙, 1943-nen Tōkyō-to Gikai Giin Senkyo) se celebraren el 13 de setembre de 1943 per tal d'elegir als 100 membres de l'Assemblea Metropolitana de Tòquio. Aquestes van ser les primeres eleccions de la recentment creada Assemblea Metropolitana després de la fusió entre la prefectura de Tòquio i la ciutat de Tòquio. La campanya i les eleccions es desenvoluparen en un clima bèlic propiciat per la Segona Guerra Mundial.
Després de la fusió de les dues entitats i la creació de la nova Tòquio l'1 de juliol de 1943, ràpidament es convocaren eleccions per a la cambra legislativa de la nova metròpolis. Els escons assignats a la nova assemblea metropolitana foren 100, una considerable disminució en relació als escons de les antigues cambres municipal i prefectural sumades. A més d'això, les circumstàncies de la guerra van impedir el desenvolupament òptim de la campanya electoral, fent que la majoria dels diputats electes ja ho foren i només 11 diputats foren nous electes.
La campanya electoral s'inicià el 24 d'agost i hi hagué un nombre de 303 candidats a la elecció, repartits entre 41 circumscripacions electorals. La participació durant la jornada electoral fou d'un 74,7 percent. Al districte de Nishi-Tama no se celebraren elección degut a que no es presentà més d'un candidat, que resultà automàticament elegit.

## Resultats

Degut a la situació bèlica i política del Japó durant aquestes eleccions, els candidats només podien formar part de l'Associació de Suport al Règim Imperial (Taisei Yokusankai), coneguts aleshores com a "recomanats", o presentar-se com a candidat independents. Els membres electes per grup ("recomanats" o no) no es coneixen.

## Referències

* ↑ 都議会の沿革 写真で見る都議会のあゆみ Arxivat 2016-12-07 a Wayback Machine. 東京都議会
* ↑ 『東京都制実施に関する記録』東京都長官官房文書課、1943年12月、p. 257。
* ↑ 『東京都制実施に関する記録』東京都長官官房文書課、1943年12月、p. 264。
# Eleccions legislatives luxemburgueses de 1989

Les eleccions legislatives luxemburgueses de 1989 se celebraren el 18 de juny de 1989, per a renovar els 60 membres de la Cambra de Diputats de Luxemburg. Va vèncer el Partit Popular Social Cristià del primer ministre Jacques Santer, qui ocupà el càrrec fins al 1995.

## Resultats

← Eleccions legislatives luxemburgueses, 1989 → :
| Partit | Partit | % | Diferència | Escons | Diferència |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | 31.7 | -02,8 | 22 | -3 |
| | Partit Socialista dels Treballadors (LSAP) | 27,2 | -6,4 | 18 | -3 |
| | Partit Democràtic (DP) | 16,2 | -2,5 | 11 | -3 |
| | Llista Iniciativa Ecològica | ? | | 2 | |
| | Partit Verd Alternatiu | ? | | 2 | |
| | Comitè d'Acció per a la Justícia i la Democràcia dels Pensionistes (ADR) | 7,3 | | 4 | |
| | Partit Comunista de Luxemburg (KPL) | 5,1 | +0,1 | 1 | -1 |
| Total | Total | | | 60 | — |
| Font: Centre Informatique de l'État ||||||

## Enllaços externs

* Resultats electorals de Luxemburg de l'arxiu electoral d'Adam Carr
# Eleccions legislatives luxemburgueses de 1999

Les eleccions legislatives luxemburgueses de 1999 se celebraren el 13 de juny de 1999, per a renovar els 60 membres de la Cambra de Diputats de Luxemburg. Va vèncer novament el Partit Popular Social Cristià del primer ministre Jean-Claude Juncker, qui ha estat renovat en el càrrec que ocupa des de 1995.

## Resultats

← Eleccions legislatives luxemburgueses, 1999 → :
| Partit | Partit | % | Diferència | Escons | Diferència |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | 30.1 | -1,3 | 19 | -2 |
| | Partit Democràtic (DP) | 22,4 | +4,5 | 15 | +3 |
| | Partit Socialista dels Treballadors (LSAP) | 22.3 | -2,5 | 13 | -4 |
| | Comitè d'Acció per a la Justícia i la Democràcia dels Pensionistes (ADR) | 11,3 | +4,3 | 7 | +2 |
| | Els Verds | 9,1 | -1,8 | 5 | = |
| | L'Esquerra | 3,3 | - | 1 | - |
| | Aliança Verda i Liberal (GLA) | 1,1 | — | 0 | — |
| | El Contribuent (DeS) | 0.4 | — | 0 | — |
| | Partit de la Tercera Edat (FPL) | 0.4 | — | 0 | — |
| Total | Total | | | 60 | — |
| Font: Centre Informatique de l'État ||||||

## Resultats per circumscripcions

| | CSV | DP | LSAP | ADR | Verds | L'Esquerra | GaL | Contribuent | Pv3A |
| Centre | 28,0% | 30,1% | 17,2% | 9,5% | 9,7% | 2,8% | 1,4% | 1,3% | - |
| Est | 32,4% | 24,6% | 18,0% | 13,6% | 8,6% | 1,6% | 1,1% | - | - |
| Nord | 31,3% | 24,3% | 16,5% | 16,7% | 9,2% | 1,4% | 0,8% | - | - |
| Sud | 30,3% | 29,8% | 15,4% | 9,5% | 8,7% | 5,0% | 0,9% | - | 0,4% |

## Enllaços externs

* Resultats electorals de Luxemburg de l'arxiu electoral d'Adam Carr
# Eleccions legislatives luxemburgueses de 1984

Les eleccions legislatives luxemburgueses de 1984 se celebraren el 17 de juny de 1984, per a renovar els 60 membres de la Cambra de Diputats de Luxemburg. Va vèncer el Partit Popular Social Cristià del primer ministre Jacques Santer, qui ocupà el càrrec fins al 1995.

## Resultats

← Eleccions legislatives luxemburgueses, 1984 → :
| Partit | Partit | % | Diferència | Escons | Diferència |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | 39,4 | -0,4 | 25 | +1 |
| | Partit Socialista dels Treballadors (LSAP) | 33,6 | +9,2 | 21 | +7 |
| | Partit Democràtic (DP) | 18,7 | -2,6 | 14 | -1 |
| | Els Verds | 5,2 | | 2 | |
| | Partit Comunista de Luxemburg (KPL) | 5,1 | -0,8 | 2 | = |
| | Altres | 0 | -8,1 | 0 | -2 |
| Total | Total | | | 64 | — |
| Font: Centre Informatique de l'État ||||||

## Enllaços externs

* Resultats electorals de Luxemburg de l'arxiu electoral d'Adam Carr
# Eleccions legislatives luxemburgueses de 1994

Les eleccions legislatives luxemburgueses de 1994 se celebraren el 12 de juny de 1994, per a renovar els 60 membres de la Cambra de Diputats de Luxemburg. Va vèncer el Partit Popular Social Cristià del primer ministre Jacques Santer, qui deixà el càrrec el 1995, quan fou nomenat president de la Comissió Europea. El va substituir Jean-Claude Juncker.

## Resultats

← Eleccions legislatives luxemburgueses, 1994 → :
| Partit | Partit | % | Diferència | Escons | Diferència |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | 31.4 | -0,3 | 21 | -1 |
| | Partit Socialista dels Treballadors (LSAP) | 24.8 | -2,4 | 17 | -1 |
| | Partit Democràtic (DP) | 18,9 | +2,7 | 12 | +1 |
| | Els Verds | 10,9 | ? | 5 | +1 |
| | Comitè d'Acció per a la Justícia i la Democràcia dels Pensionistes (ADR) | 7,0 | +0,3 | 5 | -1 |
| | Partit Comunista de Luxemburg (KPL) | 1.6 | — | 0 | — |
| Total | Total | | | 60 | — |
| Font: Centre Informatique de l'État ||||||

## Resultats per circumscripcions

| | CSV | LSAP | DP | Verds | ADR | KPL | Altres |
| Centre | 29,2% | 18,9% | 27,1% | 10,7% | 7,8% | 1,1% | 5,2% |
| Est | 32,6% | 23,1% | 21,3% | 9,1% | 11,4% | 0,6% | 2,1% |
| Nord | 33,2% | 19,1% | 22,8% | 8,4% | 13,9% | 0,8% | 1,8% |
| Sud | 29,3% | 33,5% | 11,6% | 10,2% | 7,1% | 2,8% | 5,6% |

## Enllaços externs

* Resultats electorals de Luxemburg de l'arxiu electoral d'Adam Carr
# Eleccions legislatives luxemburgueses de 1968

Les eleccions legislatives luxemburgueses de 1968 se celebraren el 15 de desembre de 1968, per a renovar els 56 membres de la Cambra de Diputats de Luxemburg. Va vèncer el Partit Popular Social Cristià de Pierre Werner, qui fou nomenat primer ministre

## Resultats

← Eleccions legislatives luxemburgueses, 1968 → :
| Partit | Partit | % | Diferència | Escons | Diferència |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | 35,2 | +1,9 | 21 | -1 |
| | Partit Socialista dels Treballadors (LSAP) | 32,3 | -5,4 | 18 | -3 |
| | Partit Democràtic (DP) | 16,5 | +5,9 | 11 | +5 |
| | Partit Comunista de Luxemburg (KPL) | 15,6 | +3,1 | 6 | +1 |
| | Altres | 0,4 | -5,5 | 0 | -2 |
| Total | Total | | | 56 | — |
| Font: Centre Informatique de l'État ||||||

## Enllaços externs

* Resultats electorals de Luxemburg de l'arxiu electoral d'Adam Carr
# El Diablo - Tren de la Mina

El Diablo - Tren de la Mina és una muntanya russa situada a l'àrea de México del parc temàtic PortAventura Park. És una muntanya russa d'estil miner inaugurada el 1995 juntament amb la resta del parc.

## Argument

Una antiga mina de plata tornar a obrir i necessita nous treballadors. Cartells ho anuncien i un grup de joves en busca de riqueses entren a la mina per l'oferta del treball. Aquests miners no es van tornar a veure mai més. Durant 50 anys ningú s'ha atrevit a entrar a la mina fins que una intrèpida arqueòloga s'interessa per la maledicció i els comentaris de la gent i decideix entrar-hi. Després d'hores caminant per la mina va sentir un soroll molt fort i una llum cegadora la va enlluernar, va veure un tren miner que s'apropava ràpidament cap a ella. Va córrer a refugiar-s'hi i es va perdre per la mina, però va trobar tots els miners desapareguts. Van aconseguir sortir tots de la mina. La mina es torna a obrir i busca nous miners.

## Recorregut

Es surt de l'estació per un túnel que creua el camí i les vies del tren intern de Port Aventura. Després d'un parell de revolts s'arriba a la primera cremallera. Després d'ascendir la cremallera, el tren va descendint creuant-se amb l'atracció Silver River Flume. S'arriba a la segona cremallera, la més baixa. Un cop pujada es gira cap a l'esquerra fent una baixada i pujada i s'arriba a uns frens, passats els frens es gira a la dreta i s'arriba a la tercera i major cremallera del recorregut, des de dalt de la cremallera es pot veure perfectament el Dragon Khan, el Shambhala i tota la Xina. La baixada és una espiral d'una mica més de 270° que acaba entrant en un túnel paral·lel al de la sortida. En sortir es fa una espiral també d'uns 270° a la dreta, d'allí es fa una petita dreta i es gira a la dreta i s'entra en uns frens que redueixen la velocitat per entrar en un túnel en el qual gires a la dreta i arribes als frens d'abans de l'estació.

## Tematització

Està tematitzada en una mina de Mèxic; està tematitzada l'estació i la zona de cues amb gran detall, però bona part del recorregut li falta tematització.

## Altres atraccions de Port Aventura

* Dragon Khan
* Stampida
* Furius Baco
* Huracan Condor
* Tutuki Splash

## Referències

* ↑ El Diablo a pafans.com
* ↑ El Diablo a pa.community
* ↑ El Diablo Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. a factoriaurbana.com

## Enllaços externs

* Video del Diablo
* Pàgina oficial d'El Diablo - Tren de la Mina Arxivat 2011-01-18 a Wayback Machine.
* Fitxa d'El Diablo - Tren de la Mina a Roller Coaster Database
# El Lazarillo de Tormes (pel·lícula)

El Lazarillo de Tormes és una coproducció hispano-italiana dirigida per César Fernández Ardavín. Està basada en la novel·la homònima del segle xvi. Va obtenir l'Os d'Or del Festival de Berlín el 1960. Es va estrenar a Espanya el 16 de novembre de 1959 al cine Callao i a Itàlia l'abril de 1964 sota el nom de Lazarillo di Tormes. També va ser estrenada als Estats Units el 4 d'abril de 1963.

## Argument

La pel·lícula se centra en la infantesa de Lazarillo (Marco Paoletti) jove de família molt humil que és confiat per la seva mare a un cec (Carlos Casaravilla) perquè li serveixi d'aprenent. Després servirà a un capellà i un escuder.

## Repartiment

* Marco Paoletti - Lazarillo.
* Carlos Casaravilla - el cec.
* Juanjo Menéndez - escuder
* Memmo Carotenuto - còmic.
* Antonio Molino Rojo - agutzil
* Margarita Lozano - Antona.

## Premis i nominacions
### 10è Festival Internacional de Cinema de Berlín

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1960 | Os d'or | El Lazarillo de Tormes | Guanyadora |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| ! Categoria | Candidat | Resultat |
| Millor pel·lícula | El Lazarillo de Tormes | Guanyadora |
| Millor director | César Fernández Ardavín | Guanyador |
| Millor fotografia | Manuel Berenguer | Guanyador |
| Millor música | Salvador Ruiz de Luna | Guanyador |

### Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1959 | Millor pel·lícula | El Lazarillo de Tormes | Mención especial del jurado |

## Referències

* ↑ El Correo. «Muere el primer ganador español del Oso de Oro». Arxivat de l'original el 2014-05-19. [Consulta: 16 maig 2014].
* ↑ Cinecec. «Premiados 1959». Arxivat de l'original el 2014-05-19. [Consulta: 16 maig 2014].
* ↑ Cinemascine. «El Lazarillo de Tormes». [Consulta: 16 maig 2014].
# El estado de las cosas

El estado de las cosas és el títol del segon disc del grup Kortatu. En aquest àlbum totes les cançons són cantades en castellà, menys Aizkolari, 9 zulo, Jaungoikoa Eta Lege Zarra, cantades en basc.
El llançament d'aquest disc va ser el 1986, però el 1998 es va tornar a editar en CD i s'hi van incloure tres temes de A La Calle: Hay algo aquí que va mal, A la calle i Desmond dub.

## Història

El setembre de 1986, El estado de las cosas segon disc d'estudi de Kortatu va ser gravat als estudis Elkar de Lasarte (Gipuzkoa) i editat per la discogràfica Soñua. Tanmateix, l'any 1998, la discogràfica Oihuka el va reeditar en format CD. Aquesta vegada, però, han afegit cançons del maxi single A la Calle.
Totes les cançons són de la banda Kortatu excepte la cançó Hay algo aquí que va mal, que és una versió de la cançó Doesn't make it alright de The Specials que havien fet Stiff Little Fingers. Les lletres de les cançons Aizkolari i 9 zulo són de Mikel Antza, Jaungoika i lege zarra són de Josu Landa i Esto no és el Oeste, pero aquí també hay tiros (A Billy the Kid) són de Ramón J. Sender.

## Reedició en CD, 1998

Llista de cançons
* La línea del frente
* El estado de las cosas
* Aizkolari
* Hotel Mombar
* 9 zulo
* Equilibrio
* Jaungoikoa eta lege zarra
* Cartel en el casco viejo de Bilbao
* Nivel 30º
* Esto no es el Oeste, pero aquí también hay tiros (A Billy the Kid)
* Hay algo aquí que va mal (reedició en CD)
* A la calle (reedició en CD)
* Desmond dub (reedició en CD)

## Intèrprets

* Fermín Muguruza: guitarra i veu.
* Iñigo Muguruza: baix, guitarra i veu.
* Treku Armendáriz: bateria.
Músics addicionals
* Josetxo Silguero: saxo a “Balance”.
* Jabier Muguruza: acordió a "Jaungoikoa Eta Lege Zarra"
* Xabier Montoia: cors en "9 Zulu"
Personal tècnic
* César Ibarretxe: tècnic de so i mescles.
* Manolo Gil: disseny de carpeta.
* Josu Landa: traduccions basc/castellà.

## Cinema

* El estado de las cosas (Der Stand der Dinge), també és una pel·lícula en blanc i negre del director Wim Wenders, de l'any 1982; l'argument del qual no té res aveure amb aquest disc.
# Emily O'Reilly

Emily O'Reilly (Tullamore, Irlanda, 1952) és una escriptora i periodista irlandesa qui va esdevenir primera síndic de greuges dona a Irlanda l'any 2003, tot succeint Kevin Murphy. El 3 de juliol del 2013 va ser votada síndic de greuges europea pel Parlament Europeu. El 16 de desembre del 2014 va ser reelegida per un mandat de 5 anys. O'Reilly va estudiar a la University College Dublin, Trinity College (Dublín) i a la Universitat Harvard, on va guanyar una beca d'investigació en periodisme.

## Referències

* ↑ «European Ombudsman» (en anglès). https://www.ombudsman.europa.eu,+25-12-2019.+[Consulta: 25 desembre 2019].
* ↑ «Emily O'Reilly - POLITICO» (en anglès). https://www.politico.eu,+25-12-2019.+[Consulta: 25 desembre 2019].
* ↑ «Emily O’Reilly wins second term as European Ombudsman» (en anglès). https://www.irishtimes.com,+25-12-2019.+[Consulta: 25 desembre 2019].
# Equació d'estat de Cole

L'equació d'estat de Cole és una equació d'estat introduïda per R. H. Cole que es pot descriure com
    $p=B\left[\left({\frac {\rho }{\rho _{0}}}\right)^{\gamma }-1\right],$
on $\rho _{0}$ és una densitat de referència, $\gamma$ és l'índex adiabàtic i $B$ és un paràmetre amb unitats de pressió.

## Referències

* ↑ Cole, R. H. Underwater explosions (en anglès). Princeton: Princeton University Press, 1948.
* ↑ Batchelor, G. K. An introduction to fluid mechanics (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1974. ISBN 0521663962.
* ↑ Courant, R. Supersonic flow and shock waves a manual on the mathematical theory of non-linear wave motion (en anglès). New York: Courant Institute of Mathematical Sciences, New York University, 1944.
* ↑ Knauth, Philippe; Vona, Maria Luisa Di. Solid State Proton Conductors: Properties and Applications in Fuel Cells (en anglès). John Wiley & Sons, 30 de gener de 2012. ISBN 978-0-470-66937-2.

## Enllaços externs

* «Cole equation of state» (en anglès). Sklogwiki.
# Església de Sant Genís (Palau-solità i Plegamans)

Sant Genís de Plegamans és l'església parroquial de Palau-solità i Plegamans (Vallès Occidental). És una construcció dels anys 1942-1944, dirigida per l'arquitecte Isidre Puig i Boada, que va venir a substituir l'església parroquial romànica del mateix nom que havia estat destruïda durant la guerra civil espanyola. Les restes de l'antiga construcció forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'una sola nau, amb absis poligonal, de set cares. Exteriorment, la capçalera està decorada amb arcades apuntades cegues amb diferents obertures conformant les ornamentacions; aquestes obertures són en forma de rosetó en la part superior dels arcs i finestres estretes acabades en triangle, en grups de tres, a la part inferior. Aquest cos de l'edifici es complementa amb el deambulatori de l'església, que apareix al voltant de l'absis, seguint la mateixa estructuració amb set cares i grups de tres finestres d'arcs de mig punt en cadascuna d'elles. Totes les cobertes són a base de teula àrab, la de la nau central és a dues vessants, i cadascun dels cossos compta amb un tremujal. Al llarg de tota la sotateulada es troben unes fines motllures.
A les façanes laterals el tractament dels murs és el mateix: gairebé pla, amb arcades cegues i obertures d'òculs i finestres. A la façana principal es pot veure una gran rosassa al centre, amb traceria de motius circulars, de diferents diàmetres. La portalada és estreta i d'arc apuntat; en el timpà es representa en pintura el rostre de Jesucrist. Davant hi ha un atri porticat amb tres arcs de mig punt i teulada inclinada. Jaume Busquets va pintar els frescos de l'absis.
Al cantó dret de la façana hi ha un campanar de planta poligonal, amb tres cossos. En el cos superior es troben grans finestrals allargats i la teulada acaba en punxa. A l'altre costat de la façana hi ha un edifici també poligonal però d'una sola planta.

## Història

Aquesta església es construí en substitució de l'antiga església ubicada al costat de Can Gordi, terme de Plegamans, en els seus orígens d'estil romànic. L'any 1936 va ser cremada i quedà totalment destruïda.
Es va edificar a l'indret de Cases Noves, entre els anys 1942 i 1944. La construcció del campanar és posterior a la de l'església (1992). La porxada que hi ha a la façana principal, amb teulada inclinada i tres arcs que protegeixen l'entrada i donen unitat al conjunt, és recent (1998).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 poblesdecatalunya.cat, Església de Sant Genís de Plegamans (Palau-solità i Plegamans - Vallès Occidental)
* 1 2 3 4 «Sant Genís de Plegamans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
* 1 2 Ajuntament de Palau-solità i Plegamans, Església de Sant Genís Arxivat 2011-10-30 a Wayback Machine.
* 1 2 Ajuntament de Palau-solità i Plegamans, APUNT HISTÒRIC DE PALAU-SOLITÀ I PLEGAMANS Arxivat 2011-10-30 a Wayback Machine.