OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elizabeth Gutiérrez

Elizabeth Gutiérrez (Los Angeles, Califòrnia, 1 d'abril de 1979) és una actriu estatunidenca d'ascendència mexicana, coneguda per la seva participació en telenovel·les, particularment a "El rostro de Analía" i per la seva relació amb l'actor William Levy amb qui té un fill anomenat Christoper Alexander, nascut el març de 2006 i una filla nascuda a març de 2010.

## Biografia

Elizabeth és de pares mexicans (el seu pare és de Jalisco i la seva mare de Durango). Elizabeth és la menor de sis germanes i un germà. Quan tenia cinc anys va anar a Jalisco on va estudiar en una escola de monges, i als deu anys va tornar amb la seva família als Estats Units.
Va iniciar la seva carrera en el reality show "Protagonistas de novela" l'any 2003. La seva carrera com a actriu va començar l'any 2005 amb la telenovel·la "Olvidarte jamás" de Venevisión International en la qual va interpretar a Isabella, el personatge antagònic de la història. Durant el 2006 i 2007 va participar en la telenovel·la "Acorralada" d'Univisión en la qual va fer el paper de Paola Irazabal, germana de David Zepeda i William Levy en la història.
També ha participat en les novel·les Amor comprado amb José Angel Llamas i Zully Montero en la qual va tenir el seu primer paper protagonista i "El rostro de Analía" (2008), on va interpretar dos personatges, aquesta última transmesa a Mèxic per Televisa i co-protagonitzada per l'actor argentí Martín Karpan. El 2009 va treballar en la nova versió de "Corazón salvaje" per Televisa a Mèxic. En aquesta telenovel·la interpreta Rossenda, un dels personatges antagònics de la història al costat d'Aracely Arámbula entre d'altres. El 2010 va treballar en la telenovel·la per Telemundo "El fantasma de Elena" al costat de Segundo Cernadas.

### Telenovel·les

* El Rostro de la Venganza (2012) ... Mariana San Lucas
* El fantasma de Elena (2010/2011) ... Elena Lafé
* Corazón salvaje (2009/2010) ... Rosenda
* El rostro de Analía (2008/2009) ... Ana Lucía Moncada / Mariana Andrade de Montiel
* Amor comprado (2007/2008) ... Mariana
* Isla Paraíso (2009) [Mini-Novel·la només en línia, Venevision]
* Acorralada (2006/2007) ... Paola Irazabal
* Olvidarte jamás (2005) ... Isabella

## Premis i reconeixements

* 2011: La revista People en castellà la va nomenar com una de "Els 50 més bells".
# Els amants de l'engany

Els amants de l'engany (títol original en francès, Masquerade) és una pel·lícula de comèdia dramàtica francesa del 2022 escrita i dirigida per Nicolas Bedos. El film es va projectar fora de competició al Festival de Cannes de 2022. Ha estat subtitulada al català.

## Sinopsi

Adrien, un ballarí atractiu la carrera de la qual va ser destrossada per un accident de motocicleta, malbarata la seva joventut dins idleness. Els seus canvis de vida quan coneix Margot, que viu fora estafes i manipulacions amoroses.

## Repartiment

* Pierre Niney com a Adrien
* Isabelle Adjani com a Martha
* François Cluzet com a Simon
* Marine Vacth com a Margot
* Emmanuelle Devos com a Carole
* Laura Morante com a Julia
* Charles Berling com a Jean-Charles
* James Wilby com a Thomas

## Referències

* ↑ Wiseman, Andreas «'Coda' Producer Pathé Strikes Raft Of Deals On Cannes Slate Including 'Masquerade', 'Paris Memories' & Penélope Cruz Starrer 'L'Immensitá'». Deadline, 01-06-2022 [Consulta: 2 abril 2023].
* ↑ Keslassy, Elsa «'La Belle Epoque' Helmer Nicolas Bedos Teams With Pathé, Films du Kiosque on 'Mascarade'». Variety, 27-04-2021 [Consulta: 2 abril 2023].
* 1 2 «Masquerade». Goita què fan, ara!. [Consulta: 14 setembre 2023].
# Emily Blackwell

Emily Blackwell (Bristol, RU, 8 d'octubre de 1826-York Cliffs (Maine), Estats Units, 7 de setembre de 1910) fou una metgessa i educadora, i la segona dona a guanyar un doctorat en medicina en la Universitat Case Western Reserve, i la tercera dona a guanyar un doctorat en medicina als Estats Units.
Emily, juntament amb la seva germana gran, Elizabeth Blackwell, va contribuir en gran manera a l'educació i l'acceptació de les dones professionals de la medicina als Estats Units. De família acomodada, va créixer a la ciutat de Nova York, a Jersey City, Nova Jersey, i a Cincinnati, Ohio, i el 1848, seguint l'exemple de la seva germana gran, va començar a estudiar medicina. Va ser rebutjada per diverses escoles de medicina, entre aquestes la de Ginebra (Nova York).

## Referències

* 1 2 "Dr. Emily Blackwell."
* 1 2 «Emily Blackwell American physician and educator». Encyclopædia Britannica [Consulta: 8 desembre 2015].
# El protector (pel·lícula de 2002)

El protector (títol original en anglès: Avenging Angelo) és una pel·lícula franco-estatunidenca dirigida per Martyn Burke, estrenada l'any 2002. Va ser l'última pel·lícula de l'actor Anthony Quinn, que va morir poc després. Ha estat doblada al català

## Argument

Després de l'assassinat de Angelo, un important cap de la màfia, de qui era guardaespatlles, Frankie Delano ha de mantenir la promesa que ha fet al seu difunt empresari: protegir Jennifer, la seva filla única, de la venjança dels seus enemics, que han jurat la mort dels seus familiars. Però, educada en una família adoptiva, ho ignora tot de la identitat del seu pare. En principi desestabilitzada per la nova que li anuncia Frankie, després encoratjada pel descobriment de la seva història personal, Jennifer busca venjar la mort del seu pare amb l'ajuda del seu fidel protector.

## Repartiment

* Sylvester Stallone: Frankie Delano
* Anthony Quinn: Angelo Allieghieri
* Madeleine Stowe: Jennifer Barrett Allieghieri
* Raoul Bova: Marcello/Johnny Carboni

## Crítica

* "Estranya, de vegades intel·ligent (qui ho diria, estant Stallone) i gairebé sempre solvent comèdia (...) el que fa Madeleine Stowe amb un personatge com el seu, una fatxenda de bufetada, és de lliçó magistral."

## Referències

* 1 2 S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > El protector». [Consulta: 10 juny 2018].
* ↑ Gates, Anita «Anthony Quinn Dies at 86; Played Earthy Tough Guys» (en anglès). The New York Times, 04-06-2001. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Torreiro, M. (en castellà) El País.
# Eleccions presidencials finlandeses de 2000

El 16 de gener de 2000 es van celebrar eleccions presidencials a Finlàndia, amb una segona volta el 6 de febrer.
El resultat va ser la victòria de Tarja Halonen, del Partit Socialdemòcrata, que es va convertir en la primera dona presidenta del país. Durant les eleccions, Halonen era ministra d'Afers exteriors. El llavors president Martti Ahtisaari, del Partit Socialdemòcrata, havia indicat el gener de 1999 que acceptaria presentar-se un altre cop a les eleccions presidencials, però només si no se celebraven primàries. No obstant això, Jacob Söderman va anunciar la seva candidatura a principis d'abril de 1999, i durant l'última setmana d'aquest mes, Ahtisaari va anunciar que renunciava ser el candidat presidencial socialdemòcrata. En les seves memòries, Ahtisaari afirma que Tarja Halonen desitjava ferventment convertir-se en presidenta, afirmació que Halonen ha negat.
En 2000 va haver-hi altres tres candidates presidencials: Riitta Uosukainen, de la Coalició Nacional, Elisabeth Rehn, del Partit Popular Suec, i Heidi Hautala, dels Verds. La popularitat de Halonen va augmentar considerablement durant els últims mesos abans de la primera volta de les eleccions presidencials de 2000, mentre que la de Uosukainen i Rehn va disminuir. L'ex primer ministre Esko Aho, candidat presidencial centrista, es va convertir en el segon candidat més popular. Halonen va rebre vots de dones de tots els partits, i es va veure afavorida en part per l'absència d'un oponent d'esquerres important, i per la seva reputació de persona tolerant i orientada als drets humans. Les eleccions es van decidir per una mica més de 100.000 vots, i la participació va ser molt major que en les eleccions municipals de 1996 o en les parlamentàries de 1999.

## Referències

* ↑ Dieter Nohlen & Philip Stöver (2010) Elections in Europe: A data handbook, p606 ISBN 978-3-8329-5609-7
* 1 2 Tapani Ruokanen, On a Journey: Martti Ahtisaari's Story / Matkalla. Martti Ahtisaaren tarina. Helsinki: Otava Ltd., 2009, pgs. 397-411
* 1 2 Timo Vihavainen, "The Welfare Finland" (Hyvinvointi-Suomi), pg. 903
* 1 2 Hannu Lehtilä, Tarja Halonen: One of Us (Tarja Halonen - Yksi meistä), Helsinki: Otava Ltd., 2005
# Josep Borrell Aloy

Josep Borrell Aloy (Reus, 1916 - República Argentina, ?) va ser un escriptor i empresari català.
De jove es va dedicar al teatre com a actor i va ser col·laborador amb articles de crítica cultural i esportiva a algunes publicacions locals, com ara el Diario de Reus. Va dedicar-se també a la poesia i va participar en certamens i Jocs Florals. En la postguerra va formar part de la "Peña del Laurel", que es reunia al cafè del Teatre Bartrina, desvinculat aleshores del Centre de Lectura, que estava tancat per ordre governativa. D'aquesta penya en formaven part artistes reusencs de diferents disciplines: el músic Tous, els escriptors Bargalló, Amigó, Ardèvol, Arnavat, Martí Queixalós, el pintor Calderó, l'escultor Bofarull i d'altres. Però cap al 1943 s'enrolà a la Falange i arraconà la poesia catalana per substituir-la per la castellana. Va guanyar premis als Jocs Florals celebrats pel Frente de Juventudes a Terrassa, va traduir algunes obres del francès i va ocupar el càrrec de "Delegado de Propaganda del Movimiento". Cap a començaments dels anys cinquanta, després que l'Ajuntament de Reus li concedís la Medalla de la Ciutat, va marxar a Buenos Aires per dedicar-se a l'avicultura, en unes explotacions que tenia allà la granja Banús de Reus. Va morir en data i lloc indeterminats a la República Argentina.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 137.
# David di Donatello 1970

La 15a edició dels premis David di Donatello, concedits per l'Acadèmia del Cinema Italià va tenir lloc l’1 d'agost de 1970 al Teatre grecoromà de Taormina. El premi consistia en una estatueta dissenyada per Bulgari.

## Guanyadors
### Millor pel·lícula

* Indagine su un cittadino al di sopra di ogni sospetto, d'Elio Petri (ex aequo)
* Metello, de Mauro Bolognini (ex aequo)

### Millor director

* Gillo Pontecorvo - Queimada

### Millor actriu

* Sophia Loren - I girasoli

### Millor actor

* Gian Maria Volonté - Indagine su un cittadino al di sopra di ogni sospetto (ex aequo)
* Nino Manfredi - Nell'anno del Signore (ex aequo)

### Millor actriu estrangera

* Liza Minnelli - The Sterile Cuckoo

### Millor actor estranger

* Peter O'Toole - Goodbye Mr. Chips (Goodbye, Mr. Chips) (ex aequo)
* Dustin Hoffman - Cowboy de mitjanit (Midnight Cowboy) (ex aequo)

### Millor productor estranger

* Martin Poll - The Lion in Winter

### Millor director estranger

* John Schlesinger - Cowboy de mitjanit (Midnight Cowboy)

### David especial

* Bruno Vailati, per la direcció d’ Andrea Doria -74
* Massimo Ranieri i Ottavia Piccolo, per llurs interpretacions a Metello
* Goldie Hawn, per la seva interpretació a Flor de cactus
* Marlène Jobert, per les seves interpretacions a El passatger de la pluja i Dernier domicile connu

## Referències

* ↑ premis David di Donatello 1970 a mymovies.it
* ↑ David di Donatello Milestones: From De Sica and Fellini to Sorrentino and Garrone a la revista Variety
* ↑ Gold and malachite 'David di Donatello' trophy, Bulgari, 1956 Arxivat 2021-01-15 a Wayback Machine. al web de Sothebys

## Vegeu també

* Nastri d'argento 1970

## Enllaços externs

* David di Donatello 1970 a Filmaffinity
* Cronologia al web dels David di Donatello
# Enric Pous i Tor

Enric Pous i Tor (Barcelona, 1942 - 19 d'octubre de 2000) va ser un actor de teatre, televisió i cinema català. Va morir als 58 anys, víctima d'un càncer.

## Trajectòria professional
### Teatre

* 1966, setembre. L'apotecari d'Olot de Frederic Soler (Serafí Pitarra), refundició de Xavier Regàs. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1967, gener. L'hereu i la forastera de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1971, abril. No muerdas la manzana del prójimo de Rafael Richart. Estrenada al Martin's cafè-teatre de Barcelona.
* 1971, setembre. Quien mucho embarga, poco aprieta, original de Manuel Rato. Estrenada al Martin's cafè-teatre de Barcelona.
* 1972, febrer. Spain's strip-tease d'Antonio Gala. Estrenada a la Sala Río de Barcelona.
* 1972, juliol. Facem comèdia d'Alexandre Ballester, estrenada al teatre CAPSA de Barcelona.
* 1973, novembre. La pereza de Ricardo Talesnik. Estrenada al teatre Don Juan de Barcelona.
* 1977, The Rocky Horror Show, de Richard O'Brien. Direcció de Ventura Pons. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1983, El cafè de la Marina, de Josep Maria de Sagarra. Direcció Juan Germán Schroeder. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1982, juliol. POUS POUS 82. Monologos varios. Direcció Juan Germán Schroeder. Estrenada al Cafè-Teatre Llantiol de Barcelona.
* 1991, octubre. Timon d'Atenes de William Shakespeare. Direcció d'Ariel García Valdés. Estrenada al teatre Lliure de Barcelona.
* 1992, octubre. La lluna de València de Jaume Salom. Estrenada al teatre Borràs de Barcelona.
* 1993, desembre. La malalta fingida de Carlo Goldoni, estrenada al Sant Andreu Teatre de Sant Andreu.
* 1994, juliol. Catalans salvatges de Manuel Molins, estrenada al teatre Condal de Barcelona.
* 1996, novembre. Portes comunicades d'Alan Ayckbourn. Estrenada al teatre Arnau de Barcelona.
* 1998, gener. El florido pensil, estrenada al teatre Poliorama de Barcelona.
* 1999, març. La venganza de Don Mendo de Pedro Muñoz Seca, estrenada al teatre Arnau de Barcelona.

### Cinema

* 1981. Las aventuras de Zipi y Zape. Director: Enrique Guevara.
* 1996. Escenes d'una orgia a Formetera. Director: Francesc Bellmunt

### Televisió

* 1979. Festa amb Rosa Maria Sardà.
* 1984-1987. Ahí te quiero ver, amb Rosa Maria Sardà, en el personatge d'Honorato.
* 1999. Plats bruts.

## Referències

* ↑ Machío, Christian «Mor l'actor Enric Pous». Teatralnet, 20-10-2000. Arxivat de l'original el 2018-09-08 [Consulta: 7 setembre 2018]. Arxivat 2018-09-08 a Wayback Machine.
* ↑ País, Ediciones El «Fallece en Barcelona el actor Enric Pous» (en castellà). El País [Madrid], 20-10-2000. ISSN: 1134-6582.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Enric Pous al IMDb. (anglès)
# Los Plans (Erau)

Los Plans (en francès Les Plans) és un municipi occità, del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 117 | 123 | 141 | 177 | 246 | 265 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Systur

Systur és un grup de música femení d'Islàndia. Les components són les tres germanes Sigríður, Elísabet i Elín Eyþórsdóttir.
Van créixer a Vesturbær i Grafarvogur, Reykjavík. La seva mare és la cantant Ellen Kristjánsdóttir i el seu pare és Eyþór Gunnarsson, compositor i teclador del grup de música Mezzoforte. Les germanes van començar la seva carrera musical com a part del grup de música Sísý Ey, batejat per la seva àvia. Van treure el primer senzill «Ain't Got Nobody» el 2013 i van cantar al Festival de Glastonbury el 2016. El 2017, sota el nom Tripolia, van publicar el seu primer senzill com a trio, «Bounce from the Bottom».
El 5 de febrer del 2022 es va anunciar que les germanes participarien sota el nom Sigga, Beta & Elín en Söngvakeppnin, la preselecció islandesa pel Festival de la Cançó d'Eurovisió. Van guanyar amb la cançó «Með hækkandi sól» i representaran Islàndia en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2022, que se celebrarà a la ciutat italiana de Torí.

## Referències

* ↑ «Elín Eyþórsdóttir» (en islandès), 20-11-2020. [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ «Three Sisters to Represent Iceland at Eurovision» (en anglès), 14-03-2022. [Consulta: 28 març 2022].
* 1 2 «Þakklát fyrir foreldra mína» (en islandès), 18-06-2013. [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ «House Icons Sísý Ey Gear Up For Round Two» (en anglès), 16-06-2016. [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ «Iceland: ‘Söngvakeppnin' 2022 songs revealed» (en anglès). Eurovision.tv, 05-02-2022. [Consulta: 28 març 2022].
* ↑ «Iceland: Sigga, Beta and Elín win 'Söngvakeppnin', will go to Turin» (en anglès). Eurovision.tv, 12-03-2022. [Consulta: 28 març 2022].
# Saint-Sylvestre-Cappel

Saint-Sylvestre-Cappel (en neerlandès Sint-Silvesterkappel) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 1.095 habitants. Limita al nord ambTerdeghem, a l'oest amb Sainte-Marie-Cappel, a l'est amb Eecke, al sud amb Hondeghem i al sud-est amb Caëstre.

## Demografia

Evolució de la població INSEE i Cassini :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 110 | 1 125 | 1 198 | 1 158 | 1 139 | 1 147 | 1 100 | 1 050 | 1 060 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 042 | 1 010 | 1 035 | 1 076 | 1 100 | 1 092 | 1 112 | 1 040 | 976 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 951 | 971 | 896 | 871 | 764 | 704 | 746 | 781 | 722 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 716 | 724 | 870 | 1 045 | 1 019 | 1 073 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2008 | Claude Serien | |
| 2008- | Marie-Madeleine Campagne | |
# Llista d'estrelles del Burí

Aquesta és una llista d'estrelles notables de la constel·lació del Burí, ordenades per ordre de brillantor.
| Nom | B | HD | HIP | RA | Dec | mag. ap. | mag. abs. | Dist. (al) | Tipus sp. | Notes |
| α Cae | α | 29875 | 21770 | 04$^h$ 40$^m$ 33.82$^s$ | −41° 51′ 48.9″ | 4.44 | 2.92 | 66 | F2V | estrella binària |
| γ¹ Cae | γ¹ | 32831 | 23595 | 05$^h$ 04$^m$ 24.31$^s$ | −35° 28′ 58.3″ | 4.55 | 0.78 | 185 | K2III | estrella binària |
| β Cae | β | 29992 | 21861 | 04$^h$ 42$^m$ 03.45$^s$ | −37° 08′ 41.2″ | 5.04 | 2.83 | 90 | F3V | |
| δ Cae | δ | 28873 | 21060 | 04$^h$ 30$^m$ 50.10$^s$ | −44° 57′ 13.5″ | 5.07 | −1.62 | 710 | B2IV-V | |
| | | 30080 | 21958 | 04$^h$ 43$^m$ 09.31$^s$ | −30° 45′ 55.4″ | 5.66 | −1.14 | 748 | K3III | |
| | | 31093 | 22573 | 04$^h$ 51$^m$ 28.20$^s$ | −34° 54′ 22.4″ | 5.82 | 1.10 | 286 | A2/A3V | estrella binària |
| | | 32515 | 23446 | 05$^h$ 02$^m$ 22.81$^s$ | −31° 46′ 17.5″ | 5.92 | 0.90 | 329 | K2III | |
| | | 32453 | 23377 | 05$^h$ 01$^m$ 34.53$^s$ | −39° 43′ 05.3″ | 6.02 | 0.77 | 366 | G8III | |
| | | 30432 | 22144 | 04$^h$ 45$^m$ 55.50$^s$ | −39° 21′ 23.7″ | 6.04 | 1.12 | 315 | K1III | |
| ν Cae | ν | 30985 | 22488 | 04$^h$ 50$^m$ 16.18$^s$ | −41° 19′ 15.6″ | 6.06 | 2.47 | 171 | F1III-IV | estrella doble |
| | | 28454 | 20781 | 04$^h$ 27$^m$ 05.92$^s$ | −46° 56′ 48.6″ | 6.10 | 3.54 | 106 | F8V | |
| | | 31529 | 22847 | 04$^h$ 54$^m$ 54.82$^s$ | −39° 37′ 43.2″ | 6.11 | −1.35 | 1012 | K3III | |
| | | 28700 | 20934 | 04$^h$ 29$^m$ 20.04$^s$ | −46° 30′ 55.3″ | 6.13 | 0.73 | 392 | K1III | |
| λ Cae | λ | 30202 | 21998 | 04$^h$ 43$^m$ 44.26$^s$ | −41° 03′ 53.3″ | 6.24 | −0.27 | 652 | K3/K4III | |
| | | 32820 | 23555 | 05$^h$ 03$^m$ 53.94$^s$ | −41° 44′ 43.2″ | 6.30 | 3.82 | 102 | F8V | |
| γ² Cae | γ² | 32846 | 23596 | 05$^h$ 04$^m$ 26.14$^s$ | −35° 42′ 18.7″ | 6.32 | 1.27 | 334 | F2IV/V | X Cae; δ Sct variable, V$_{max}$ = +6.28$^m$, V$_{min}$ = +6.39$^m$, P = 0.1352227 d |
| ζ Cae | ζ | 30608 | 22280 | 04$^h$ 47$^m$ 49.56$^s$ | −30° 01′ 14.2″ | 6.35 | 0.36 | 513 | K0III | |
| | | 28246 | 20630 | 04$^h$ 25$^m$ 19.10$^s$ | −44° 09′ 39.8″ | 6.38 | 3.54 | 121 | F6V | |
| | | 29559 | 21525 | 04$^h$ 37$^m$ 19.25$^s$ | −41° 52′ 23.0″ | 6.40 | 1.20 | 358 | A3Vs... | |
| RV Cae | | 28552 | 20856 | 04$^h$ 28$^m$ 09.48$^s$ | −41° 57′ 35.4″ | 6.41 | −1.18 | 1072 | M1III | variable irregular, V$_{max}$ = +6.44$^m$, V$_{min}$ = +6.56$^m$ |

## Vegeu també

* Llista d'estrelles per constel·lació.
* HD 31093.

## Referències

* ESA. «The Hipparcos and Tycho Catalogues», 1997. Arxivat de l'original el 2006-12-07. [Consulta: 26 desembre 2006].
* Kostjuk, N. D. «HD-DM-GC-HR-HIP-Bayer-Flamsteed Cross Index», 2002. Arxivat de l'original el 2006-11-24. [Consulta: 26 desembre 2006].
* Roman, N. G. «Identification of a Constellation from a Position», 1987. Arxivat de l'original el 2006-11-24. [Consulta: 26 desembre 2006].
* «SIMBAD Astronomical Database». Centre de Données astronomiques de Strasbourg. [Consulta: 3 gener 2007].
* Samus, N. N.; Durlevich, O. V.; et al. «Combined General Catalogue of Variable Stars (GCVS4.2)», 2004. Arxivat de l'original el 2005-02-13. [Consulta: 3 gener 2007].
# London General Omnibus Company

London General Omnibus Company (LGOC), fou el principal operador d'autobusos de Londres entre el 1855 i 1933.
El 1912 l'empresa la va comprar Charles Yerkes i la va integrar a Underground Electric Railways Company of London Limited (UERL) que era la propietaria de la majoria d'empreses i línies del metro de Londres. Finalment el 1933 va a passar a mans públiques juntament amb la resta d'UERL i una altra companyia independent del metro per formar una única xarxa en l'empresa pública London Passenger Transport Board.
# London After Midnight

London After Midnight és una pel·lícula muda estatunidenca dirigida per Tod Browning, estrenada el 1927.

## Argument

A "London After Midnight" Chaney interpretava un doble paper com a inspector de Scotland Yard i com un terrorífic vampir, ambdós protagonistes dels misteriosos esdeveniments que tenen lloc en una mansió londinenca.

## Repartiment

* Lon Chaney: Professor Edward C. Burke
* Marceline Day: Lucille Balfour
* Henry B. Walthall: Sir James Hamlin
* Percy Williams: El majordom
* Conrad Nagel: Arthur Hibbs
* Polly Moran: Miss Smithson
* Edna Tichenor: Luna, la dona vampir
* Claude King: Roger Balfour
* Andy MacLennan: L'ajudant de Luna

## Al voltant de la pel·lícula

* Ostenta la trista llegenda de ser (rivalitzant amb la versió de 10 hores de"Greed", d'Erich von Stroheim) la pel·lícula de cinema més important que s'ha perdut a causa del pas del temps. En les mateixes dates en les quals es declarava irremeiablement perduda, després de descobrir els seus últims rastres en passis durant els anys seixanta, van començar a circular rumors que un col·leccionista privat guardava una còpia. Desgraciadament sembla que no era cert, i que aquesta última col·laboració de Lon Chaney (llegendària estrella de "The Phantom of the Opera"-) amb Tod Browning (director de "La parada dels monstres" -Freaks- i "Dracula")... s'ha perdut per sempre.
* Aquesta pel·lícula ha estat tornada a rodar el 2002 amb l'ajuda de fotos i del guió de la pel·lícula d'origen.
* Aquest film està catalogat com a Arqueologia cinematogràfica (Les deu joies més cercades del cinema) El 1980, l'American Film Institute, publicà una llista amb les deu pel·lícules desaparegudes més buscades.

## Referències

* ↑ «London After Midnight». The New York Times.
* ↑ (anglès) Londres després de mitjanit a silentera.com