OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Distribució de Davis

En estadística, les distribucions de Davis són una família de distribucions de probabilitat contínues. Duen el nom Harold T. Davis (1892–1974), qui l'any 1941 va proposar aquesta distribució per modelitzar els guanys (The Theory of Econometrics and Analysis of Economic Time Series). És una generalització de la llei de Planck de la física estadística.

## Definició

La funció de densitat de probabilitat de la distribució de Davis ve donada per:
    $f(x;\mu ,b,n)={\frac {b^{n}{(x-\mu )}^{-1-n}}{\left(e^{\frac {b}{x-\mu }}-1\right)\Gamma (n)\zeta (n)}}$
on $\Gamma (n)$ és la funció Gamma i $\zeta (n)$ és la funció zeta de Riemann. Aquí μ, b, i n són paràmetres de la distribució i n ha de ser un nombre enter.

## Rerefons

En un intent de derivar una expressió que pogués representar no únicament l'extrem superior de la distribució dels ingressos, Davis va necessitar un model amb les següents propietats:
* $f(\mu )=0\,$ per algun valor de $\mu >0\,$
* L'existència d'ingressos modals.
* Que per valors grans de x, la densitat es comporti com una distribució de Pareto:
       $f(x)\sim A{(x-\mu )}^{-\alpha -1}\,.$

## Distribucions relacionades

* Si $X\sim \mathrm {Davis} (b=1,n=4,\mu =0)\,$ llavors ${\tfrac {1}{X}}\sim \mathrm {Planck}$ (llei de Planck)

## Referències

* ↑ Kleiber 2003

## Bibliografia

* Kleiber, Christian. Statistical Size Distributions in Economics and Actuarial Sciences. Wiley Series in Probability and Statistics, 2003. ISBN 978-0-471-15064-0.
* Davis, H. T. (1941). The Analysis of Economic Time Series. The Principia Press, Bloomington, Indiana Download book
* VICTORIA-FESER, Maria-Pia. (1993) Robust methods for personal income distribution models. Thèse de doctorat : Univ. Genève, 1993, no. SES 384 (p. 178)
# Dinaromys bogdanovi

Dinaromys bogdanovi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a Bòsnia i Hercegovina, Croàcia, Macedònia, Montenegro i Sèrbia. S'alimenta d'herbes. El seu hàbitat natural són les zones rocoses de calcària càrstica. Possiblement està amenaçat per la competència de Chionomys nivalis.
Es desconeix la identitat exacta del Bogdànov en honor del qual fou anomenada l'espècie.

## Referències

* ↑ Kryštufek, B. Dinaromys bogdanovi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 9 juny 2016.
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 2009, p. 48. ISBN 978-0801893049.
# Districte de Bundi

El districte de Bundi és una divisió administrativa de l'estat del Rajasthan a l'Índia, amb capital a Bundi (ciutat). El riu principal és el Chambal que forma el límit sud i est.
La superfície és de 5.5650 km² i la població de 9.610.269 habitants (2001).
Està dividit en dues subdivisions (Bundi i Nainwa) i quatre tehsils:
* Hindoli
* Nainwa
* Bundi
* Keshavraipatan
# Darugha

Darugha, derivat del mongol daru (pressió, segellar), era el nom d'un cap de la jerarquia feudal mongola.
El primer darugha testimoniat apareix a Almaliq on hi havia un darugha al costat del kan local. Era encarregat del cens, reclutament, comunicacions postals i recaptació d'impostos, lliurant el tribut a la cort. El càrrec amb aquestes funcions va subsistir sota els il-kànides i timúrides.
Sota els safàvides fou un governador de ciutat i també un cap de policia, funcions tanmateix que exercien els darugha a Geòrgia i Armènia; també es deia darugha un funcionari encarregat de recaptar els impostos en algunes tribus.
El càrrec va existir també a l'Imperi Mogol com a encarregat dels estables reials i es va arrossegar a l'Índia Britànica primer com un funcionari de segon orde i després com a cap policial local.

## Bibliografia

* A. K. S. Lambton, The evolutionbs of the office of Daragha, Teheran 1959-1960
# Darukka

Darukka era una ciutat del nord de l'Imperi Hitita que estava en mans dels kashka al segle xiv aC.
El rei Subiluliuma I, des de la ciutat de Washaya a la terra de la muntanya Illuriya, va fer una campanya contra les tribus rebels dels kashka, i en una zona propera va incendiar una ciutat el nom de la qual és fragmentari a les fonts (Zina...) i després va continuar i va incendiar Ga...kilusa i aquesta ciutat de Darukka, cap als anys 1330 aC. Subiluliuma va seguir al territori destruint les ciutats ocupades pels kashka.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 72. ISBN 8446022532.
# Desembocadura del Riu Gaià

La Desembocadura del Riu Gaià és una zona humida, inclosa al Pla d'Espais d'Interès Natural, amb una superfície protegida de 3,90 ha situada al nord-est del Terme Municipal de Tarragona, entre el Castell de Tamarit i Altafulla, més enllà del turó de Tamarit consistent en una petita plana litoral amb la ribera i llera del riu Gaià, entre la línia de ferrocarril fins a arribar al Mediterrani.
L'espai, perjudicat per la manca d'aportacions superficials a causa del pantà del Catllar presenta zones embassades i una desembocadura oberta en una platja sorrenca. El fet de ser una de les poques zones humides costaneres, permet el refugi de molta fauna a més a més d'un possible punt de descans per a les aus migratòries, fets que van motivar la seva inclusió al PEIN.

## Referències

* 1 2 Pla Especial de Protecció del medi natural i del paisatge de la Desembocadura del Riu Gaià
* ↑ «Desembocadura del Riu Gaià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Zones humides, societat i medi ambient: Les zones humides de Catalunya. Univ. Autònoma de Barcelona, 2000, p. 83. ISBN 8449018560.
* ↑ «Desembocadura del riu Gaià». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 25 febrer 2014].
# Diòcesi de Hieràpolis

La diòcesi de Hieràpolis de Frígia va ser un bisbat cristià a Hieràpolis de Frígia, un indret dins l'actual Turquia.
A través de la influència de l'apòstol cristià Pau de Tars, s'hi fundà una església mentre ell estava a Efes. L'apòstol cristià Felip va viure-hi els últims anys de la seva vida.
La ciutat Martyrium es va construir sobre l'indret on Felip fou crucificat l'any 80 dC. Les seves filles també es diu que van actuar com a profetesses de la regió.
Durant el segle iv, el cristianisme hi havia esdevingut la religió dominant mentre els altres creences desaparegueren. Al principi vista com la Regió de Frígia, l'emperador romà d'Orient Justinià I va ascendir el bisbe de Hieràpolis a la posició de metropolità durant el 531. Els banys Romans van ser transformats en una basílica cristiana. Durant el període romà d'Orient, la ciutat prosperà i es convertí en un centre important del Cristianisme. Tiberiòpolis era una ciutat subsidiària.

## Galeria

* Teatre
* Paisatge
* Columnata

## Bisbes

* Pàpies de Hieràpolis
* Claudius Apollinaris
* Aberci de Hieràpolis (fl177)
* Alexander de Hierapolis (Phrygia) fl 253
* Apol·linar de Hieràpolis
* Alexander de Hierapolis (Síria) fl 431
* Antoni d'Alexandria, O.F.M. † (31 juliol 1346 - 25 maig 1349, Arquebisbe de Durrës (Durazzo))
* Johann Ludwig von Windsheim, O.S.A. † (3 agost 1468 - 19 Nov 1480)
* Goswin Haex von Loenhout, O. Carm. † (15 maig 1469 - 31 Mar 1475)
* Guillaume Thurin, O.P. † (31 agost 1478 -)
* Johann Schlecht, O.S.A. † (10 setembre 1481 - 31 juliol 1500)
* Vincenzo Scevola, O.P. † (21 maig 1528 -)
* Andrés de Oviedo, S.J. † (23 gener 1555 - 22 desembre 1562 Tingut èxit, Patriarca d'Etiòpia)
* João da Rocha, S.J. † (6 març 1623 -)
* Meletiy Smotrytskyi † (5 juny 1631 - 6 Jan 1634 Mort)
* Antonio Tasca † (26 desembre 1726 ordenat bisbe - 22 desembre 1736)
* Carlo Maria Lomellino † (18 abril 1742 -)
* Daniel Murray † (30 juny 1809 - 11 maig 1823 Tingut èxit, Arquebisbe de Dublín)
* Ramón Montero † (13 març 1826 - 15 març 1830 Confirmat, Bisbe de Coria)
* Paul François Marie Goethals, S.J. † (5 febrer 1878t - 25 novembre 1886, Arquebisbe de Calcutta)
* Concetto Focaccetti † (23 maig 1887 - 26 setembre 1889)
* Carolus Aslanian † (23 setembre 1890 - juny 1897)
* Julien-François-Pierre Carmené † (24 març 1898 - 23 agost 1908)
* Louis-François Sueur † (1 desembre 1908 - 7 octubre 1914)
* Celso Benigno Luigi Costantini (22 juliol 1921 - 9 setembre 1922, Titular Arquebisbe de Theodosiopolis en Arcadia)
* Louis Couppé, M.S.C. † (18 desembre 1925 - 20 juliol 1926)
* Alban Goodier, S.J. † (1 octubre 1926- 13 març 1939)
* Lorenzo Maria Balconi, P.Jo.M.E. † (3 agost 1939 - 10 abril 1969)

## Referències

* ↑ Carta als Colossencs 4:13.
* ↑ Papias.
* ↑ Eusebius Church History 3.31.4
* ↑ Eusebius Church History 3.39.9
* ↑ Ramsay, Cities and Bishoprics of Phrygia (Universitat d'Oxford, 1895–1897)
* ↑ Martirologi romà.
* ↑ «Archbishop Antonio de Alexandria, O.F.M.». catholic-hierarchy.org. catholic-hierarchy. [Consulta: 13 juliol 2015].
# Diòcesi de Macri

La diòcesi de Macri (en llatí: Dioecesis Macrensis in Mauretania) és una seu suprimida i actualment seu titular de l'Església catòlica.

## Història

Macri, identificabile amb Henchir-Remada a l'actual Algèria, era una antiga seu episcopal de la província romana de la Mauritània Sitifense.
Només hi han documentats dos bisbes de Macri: el donatista Màxim, que va prendre part al concili de Cartagena del 411, que va reunir als bisbes donatistes i catòlics d'Àfrica i catòliques; i Emèrit, que va participar en el sínode es va reunir a Cartago del rei vàndal Huneric en 484 i es va exiliar després.
Macri sobreviu avui com seu bisbal titular; l'actual arquebisbe, títol personal, és Pablo Puente Buces antic nunci a Gran Bretanya.

## Cronologia de bisbes

* Màxim † (mencionat el 411) (bisbe donatista)
* Emèrit † (mencionat el 484)

## Cronologia de bisbes titulars

* Matthieu Petit-Didier, O.S.B. † (2 de desembre de 1726 - 17 de juny de 1728)
* Michał Remigiusz Łaszewski † (2 d'octubre de 1730 - 2 d'octubre de 1746)
* Petrus de Glory † (14 de juliol 1820 - 21 d'agost 1821)
* Hermann von Vicari † (24 de febrer de 1832 - 30 de gener de 1843 nomenat arquebisne de Friburg de Brisgoòvia)
* José Domingo Sanchez † (30 gennaio 1843 - ?)
* John Healy † (27 de juny de 1884 - 2 d'agost de 1896 nomenat bisbe de Clonfert)
* Owen Patrick Bernard Corrigan † (29 de setembre de 1908 - 9 d'abril de 1929)
* Frédéric-Joseph-Marie Provost, M.E.P. † (20 de maig de 1929 - 27 de setembre de 1952)
* Joseph Streidt † (3 d'agost d e 1956 - 28 de gener de 1961)
* Miguel d'Aversa, S.D.B. † (21 de maig de 1962 - 26 de maig de 1978 dimesso)
* Pablo Puente Buces, des del 18 marzo 1980

## Notes

* ↑ Encara present a l'Anuari Pontifici del 1868; absent en els anys succesius.

## Fonts

* (anglès) La seu titular a www.catholic-hierarchy.org
* (anglès) La seu titular a www.gcatholic.org
* (llatí) Pius Bonifacius Gams, Series episcoporum Ecclesiae Catholicae, Leipzig 1931, p. 466
* (llatí) Stefano Antonio Morcelli, Africa christiana, Volume I, Brescia 1816, pp. 207–208
* Gaetano Moroni, Dizionario di erudizione storico-ecclesiastica, vol. 41, p. 97
* (francès) H. Jaubert, Anciens évêchés et ruines chrétiennes de la Numidie et de la Sitifienne, a Recueil des Notices et Mémoires de la Société archéologique de Constantine, vol. 46, 1913, p. 122
# Plinio (sèrie de televisió)

Plinio va ser una sèrie de televisió, emesa per TVE el 1972, basada en les novel·les de Francisco García Pavón. Va ser rodada en color, la qual cosa suposava una autèntica novetat en la televisió espanyola de l'època.

## Argument

Manuel González Rodrigo, àlies Plinio és un vell policia municipal de Tomelloso, un petit poble de l'Espanya rural. Setmana rere setmana, amb l'ajuda de Don Lotario s'enfronta a la resolució d'un crim o delicte que sempre acaba solucionant pels seus "pressentiments" i els seus profunds coneixements de la zona.

## Repartiment

* Antonio Casal (Plinio).
* Alfonso del Real (Don Lotario).
* María Isbert (La Rocío).
* Antonio Gamero (Cabo Maleza).
* José Franco.
* Manuel Alexandre.
* Francisco Vidal.
* Manuel Andrés.

## Referències

* Informació i vídeo sobre la sèrie Arxivat 2010-04-20 a Wayback Machine.
* Entrevista a Francisco García Pavón al Diari ABC de 16 de març de 1972.
* Crítica al Diari ABC de 19 de març de 1972
* Article d'opinió sobre el personatge per Herme Cerezo
# Perdiu boscana bec-roja

La perdiu boscana bec-roja (Arborophila rubrirostris) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita al sotabosc de la selva humida de les muntanyes de Sumatra.
# Ismaïl I (nassarita)

Abu-l-Walíd Ismaïl o Ismaïl I fou un rei musulmà de la dinastia nassarita de Granada que va governar de 1314 a 1325. Era fill de Fàraj ibn Muhàmmad, governador de Màlaga, i va enderrocar al seu cosí Nasr ibn Muhàmmad que per raons desconegudes s'havia fet impopular.
Nasr va invocar la seva condició de vassall del rei de Castella (1315) per ser restaurat per aquest regne en el tron. La primavera del 1316 un important contingent castellà va sortir cap a Guadix, residència de Nasr i va interceptar a tropes marínides manades per Uthman ibn Abi l-Ula; la batalla es va lliurar a Alicún, al uadi Fortuna; les fonts no estan d'acord en qui va guanyar però es creu que els cristians van aconseguir un lleuger avantatge, ja que van poder ocupar Cambil i Alhabar (o Alharan), en direcció a Granada; un contraatac granadí contra Gibraltar fou rebutjar per l'infante castellà Don Pedro que els va perseguir fins que es va ajustar una treva (juliol del 1316 i tenia vigència fins al març de 1317. Després els combats es van reprendre i els castellans van saquejar Iznalloz, Pinar i Montexicar, no lluny de Granada. El 1318 van ocupar Belmez. Els granadins van demanar ajut als marínides però amb el control pels castellans de Tarifa i Gibraltar i el port de Ceuta en mans del governant Banu l-Azaf rebel Yahya ibn Abi-Tàlib Abd Al·lah, això era difícil.
Quan els castellans van ocupar Tiscar (llogaret al costat de Quesada, 26 de maig de 1319) i van llençar l'atac a la vega de Granada, els infantes Don Pedro i Don Juan el de Tarifa (regents en nom d'Alfons XI de Castella) van poder arribar fins als murs de la ciutat i es va iniciar un setge; llavors es va lliurar la batalla de la Vega de Granada (25 de juny) en què els castellans foren derrotats i van morir els dos infantes. Sembla que el senyor azàfida de Ceuta s'havia sotmès l'abril de 1319 i hauria permès l'enviament de forces que van salvar el regne. El 18 de juny de 1320 es va acordar una treva de 8 anys. El 1322 va morir Nasr eliminant així el perill d'aquest rival.
Les conquestes de Galera i Benamejí es van produir vers 1323. El 1324 va recuperar Baza (24 de juliol, batalla en què es va utilitzar per primer cop la pólvora) i el 1225 Orce, Huéscar, Galera i Martos.
Fou assassinat el 6 de juliol de 1325 en una baralla amb el seu cosí Muhammad ibn Ismail, governador d'Algesires. El va succeir el seu fill Muhammad IV ben Ismail.

## Bibliografia

* José Antonio Conde.Historia de la dominacion de los Arabes en España: Sacada de varios manuscritos y memorias arabigas
# Leptobrachium

Leptobracium és un gènere d'amfibis anurs de la família dels megòfrids, i es troba al sud de la Xina, Índia i a les illes de Sunda Shelf.

## Taxonomia

* Leptobrachium abbotti (Cochran, 1926).
* Leptobrachium banae Lathrop, Murphy, Orlov & Ho, 1998.
* Leptobrachium buchardi Ohler, Teynié & David, 2004.
* Leptobrachium chapaense (Bourret, 1937).
* Leptobrachium gunungense Malkmus, 1996.
* Leptobrachium hainanense Ye & Fei In Ye, Fei & Hu, 1993.
* Leptobrachium hasseltii Tschudi, 1838.
* Leptobrachium hendricksoni Taylor, 1962.
* Leptobrachium leucops
* Leptobrachium montanum Fischer, 1885.
* Leptobrachium mouhoti Stuart, Sok & Neang, 2006.
* Leptobrachium nigrops Berry & Hendrickson, 1963.
* Leptobrachium pullum (Smith, 1921).
* Leptobrachium smithi Matsui, Nabhitabhata & Panha, 1999.
* Leptobrachium xanthospilum Lathrop, Murphy, Orlov & Ho, 1998.
# Haplochromis velifer

Haplochromis velifer és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Nabugabo (Àfrica).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Paret de Bloch

Les parets de Bloch són un volum estret de transició entre dos dominis magnètics. En aquesta transició, els dipols giren des de l'orientació inicial en un domini fins a l'orientació del domini situat l'altre costat de la paret (paret no entesa com a simple "separació", sinó com a zona de transició dels dipols magnètics) o fins a l'orientació imposada per un camp extern, si escau.
Es diuen així en honor del físic Felix Bloch.

## Vegeu també

* Domini magnètic
* Magnetisme
# Parambassis ranga

Parambassis ranga és una espècie de peix pertanyent a la família dels ambàssids present al Pakistan, l'Índia, Bangladesh, Myanmar, Tailàndia, Malàisia i el Nepal. Mesura 8 cm de llargària màxima. És un peix d'aigua dolça i salabrosa, demersal, potamòdrom i de clima tropical (20 °C-30 °C; 38°N-1°N). Menja invertebrats, cucs i crustacis. La reproducció ocorre durant l'estació humida i fa un niu per protegir les cries. A l'Índia és depredat per Channa punctata. Les seues úniques amenaces són la destrucció de l'hàbitat i el comerç de peixos d'aquari. És rar als mercats però freqüent al comerç de peixos d'aquari. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 «Parambassis ranga» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Rahman, A.K.A., 1989. Freshwater fishes of Bangladesh. Zoological Society of Bangladesh. Department of Zoology, University of Dhaka. 364 p.
* ↑ Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, 265 p.
* ↑ Mills, D. i G. Vevers, 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey, Estats Units. 208 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 941 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Reddy, P.B., 1980. Food and feeding habits of Channa punctata (Bloch) from Guntur. Indian J. Fish. 27(5):123-129.
* ↑ Vidthayanon, C. (2012). "Parambassis ranga." 2012 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2012. [Consulta: 3 abril 2023]
* ↑ Rainboth, W.J., 1996.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pedal d'home mort

El pedal d'home mort és un sistema de seguretat que s'instal·la en locomotores o camions de grans dimensions, com a mitjà per a assegurar que el conductor està en condicions de conduir el vehicle mentre aquest es troba en marxa.
Consisteix en un pedal situat sota el pupitre de conducció, que s'acciona mitjançant el peu. Segons el model de vehicle, també hi pot haver un parell de botons a banda i banda de la cabina, que es poden accionar amb la mà i que funcionen de la mateixa manera.
El sistema s'activa en el moment en què se selecciona la direcció de la marxa amb l'inversor (cap endavant o enrere), i s'ha alliberat el fre. A partir d'aquest moment, s'ha de començar a trepitjar el pedal cada cert temps, a intervals regulars o irregulars. L'avís d'un senyal acústic indicarà al maquinista que no n'està complint els cicles, i el maquinista haurà d'aixecar el peu.
En el moment que el sistema detecta que s'ha deixat d'accionar el pedal o que l'acció sobre el pedal és contínua, s'encén un indicador lluminós al seu panell i seguidament sona un xiulet força desagradable. Si no es prem o es deixa de prémer el pedal en aquest moment, al cap de cinc segons actua el fre d'emergència. Una vegada que el fre d'emergència s'ha accionat, no es pot tornar a engegar el tren, fins que no s'aturi completament i es posi l'inversor a la posició 0 (rearmat).
La frenada d'emergència és la frenada més potent de què disposa el tren. Com el seu nom indica, només s'utilitza per a urgències i provoca l'aturada del tren.
Els temps màxims per als cicles de trepitjar el pedal, mantenir-lo trepitjat, deixar de trepitjar-lo i mantenir-lo sense trepitjar, depenen de la sèrie de locomotora o del tipus del vehicle. Normalment, a un vehicle o locomotora amb major velocitat, se li redueixen els temps. Es podria dir que, si no s'està prement el pedal, al cap de cinc segons comença a sonar el xiulet; i si es manté premut sense deixar-lo anar, al cap de trenta segons sona el xiulet.
Alguns trens de metro tenen aquest sistema de seguretat per a evitar una urgència i protegir els sistemes motrius, i pot ser en un gallet sota la palanca d'acceleració o en un botó independent que dona temps al conductor per a engegar-lo.

## Referències

* ↑ V. Daniel Hunt. Industrial robotics handbook. Industrial Press Inc., 1983, p. 146–. ISBN 9780831111489.
# Pedaler

El pedaler també conegut com a pedalier del francès és el teclat, normalment de l'orgue (encara que al llarg de la història també han posseït pedaler altres instruments de teclat), especialment conegut per ser tocat amb els peus. És un dels elements essencials de l'orgue, i es troba també en molts models d'orgues electrònics, com el cas de l'orgue Hammond. Hi ha fins i tot pedaler autònoms, com els pedals-a Moog Taurus, dels 70, que ocasionalment es fan servir al rock progressiu i la música de fusió. A partir del segle xxi s'usen pedaliers controladors MIDI aplicats a sintetitzadors, orgues electrònics Hammond, i orgues digitals de tubs. Es poden trobar també en pianos-pedaler, així com en claves i clavicordis. El pedaler s'usa comunament per tocar la línia de sota d'una peça de música. Això permet a l'organista tocar més veus còmodament amb les mans. El pedaler a la vista sembla una versió gran i curta d'un teclat manual, i utilitza el mateix patró de notes. L'entrenament en la tècnica de tocar els pedals en un orgue de tubs forma part de la pedagogia estàndard de l'orgue, tant en música eclesiàstica com simplement artística.

## Història

La primera idea de pedaler nasqué de la necessitat dels organistes de mantenir les notes del baix sobre el qual sostenir una polifonia determinada. Al principi consistia simplement d'algunes clavilles a l'alçada dels peus que permetien accionar les notes més greus del teclat manual per mitjà d'un mecanisme d'estirar (probablement una simple cordeta lligada de la clavilla a la base del teclat). El naixement d'aquest mecanisme se situa al voltant del segle xiii.