OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Banda llombarda

Les bandes llombardes són un conjunt d'arcades cegues de mig punt disposades horitzontalment entre la part superior d'uns pilars verticals de nom lesenes. Aquestes arcades i les lesenes, fetes de maons o en pedra, són adossats a la part exterior dels murs i sobresurten lleugerament amb funció únicament decorativa. Es troben en l'arquitectura d'estil romànic d'esglèsies i monestirs medievals.
Per a Josep Puig i Cadafalch, arquitecte i historiador de l'art, l'inici de l'estil romànic en l'arquitectura se situa al nord de la península italiana, la Llombardia, a l'edat mitjana, als volts de l'any 1000. Des d'aleshores es va estendre pel que avui és la Provença, Catalunya i l'Aragó on es troben les bandes llombardes com a element decoratiu.
Són un element típic de l'estil romànic originari de la Llombardia. Els pilars i arcs cecs es repeteixen a intervals regulars generalment a l'exterior de la capçalera de les esglésies romàniques. En trobem exemples a Sant Vicenç de Cardona (1040) i Santa Maria de Ripoll (1032). L'antiga arquitectura romana va ser la precursora dels frisos arquejats que es poden trobar a l'arquitectura romana d'Orient. Hi ha exemples a les files d'arcs cecs del mausoleu de Gal·la Placídia a Ravenna (nord d'Itàlia).
* Torre i absis de Sant Martí del Canigó, El Conflent (1010)
* Torre i absis de Sant Climent de Taüll, Alta Ribagorça, Catalunya (1120)
* Torre de l'Abadia de Pomposa, Emilia Romagna, Italia (1060)
* Torre de la Catedral d'Usès, Provença (1100)
* Església de Sant Joan de Busa (Ilesia de San Chuan de Busa), Osca, Aragó (1011)
* El Castillet a Perpinyà
Els frisos d'arc tenien un paper important en l'arquitectura romànica en millorar l'equilibri de la construcció. A Catalunya es van utilitzar per primera vegada després de la tornada de l'abat Oliba del seu viatge al Vaticà (Itàlia) l'any 1011, on va intercedir davant el papa Sergi IV per millorar els monestirs catalans. Eventualment, també se'n troben a l'arquitectura gòtica i, modernament, en l'estil neoromànic i neogòtic.

## Referències

* ↑ Eco (coordinador), Umberto. «Gènesis y desarrollo de los nuevos espacios sacros en la Europa cristiana». A: La Edad Media, Catedrales, caballeros y ciudades. (Traducció de l'original italià) (en castellà). II. Ciutat de Mèxic: Fondo de Cultora Económica, 2018, p. 543. ISBN 978-607-16-5836-4.
* ↑ Lajo, Rosina; Surroca, José. Lèxic d'Art. Madrid: AKAL, 2002, p. 27. ISBN 84-460-0227-2.
* ↑ Diversos autors. Nueva Enciclopèdia Larousse (traducció de l'original francès) (en castellà). VI. 2a. Barcelona: Planeta, 1984, p. 5893. ISBN 84-320-4246-3.
* ↑ «Bandes llombardes | enciclopèdia.cat». [Consulta: 1r maig 2021].
# Servili Vàcia

Els Servili Vàcia (en llatí: Servilii Vatia) foren una branca de la gens Servília que portà el cognom de Vàcia.
Els seus personatges més destacats van ser:
* Publi Servili Vàcia, cònsol l'any 79 aC. El 75 aC va derrotar els isaures i va rebre l'agnomen d'Isàuric.
* Publi Servili Vàcia Isàuric, cònsol l'any 48 aC, heretà l'agnomen de son pare.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1232.
# Quercus prinoides

Quercus prinoides, conegut amb el nom anglès Dwarf Chinkapin (també "chinquapin") Oak, Dwarf Chestnut Oak o Scrub Chestnut Oak, és un tipus de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins de la secció dels roures blancs.

## Distribució

És originari de l'est de l'Amèrica del Nord, des de Massachusetts a Minnesota cap al nord i Carolina del Nord a Oklahoma cap al sud. També es troba a Ontario.

## Descripció

Com suggereix el nom de l'espècie, Dwarf Chinkapin (roure nan chinkapin) s'assembla al roure castanyer (Quercus prinus). Tanmateix, està més estretament relacionat amb Quercus muehlenbergii. De fet, les dues es consideren com la mateixa espècie, en aquest cas el roure més gran és una varietat de Quercus prinoides perquè la forma nana va ser descrita per primera vegada. Els dos poden ser distingits per les diferències en l'hàbit i l'hàbitat (el roure chinkapin es troba típicament en roca calcària, mentre que els llocs del roure nan es troben en sec i sòls sorrencs, sovint àcids).
És un arbust o petit arbre d'una gran difusió, caducifoli, que només creix fins als 4,6 m d'alçada i 6,4 m d'ample. Les fulles de roure nan chinkapin s'assemblen molt a les del roure chinkapin, si bé menor: de 15,5 cm de llarg, en comparació amb 10 a 18 cm de llarg per al roure chinkapin. Les glans tenen 15 a 25 cm de llarg amb la copa al voltant de la meitat de la gla.

## Ecologia i usos

Les glans de Quercus prinoides són de sabor dolç i apreciades pels éssers humans i moltes espècies de vida silvestre. La fusta té poc valor comercial degut a la seva petita grandària.
Les larves de l'arna Acronicta albarufa, s'alimenten d'aquesta planta.

## Referències

* Sternberg, G. 1998. Quercus prinoides. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Downloaded on 23 August 2007.
* ↑ Hightshoe, G.L. (1988). Native Trees, Shrubs, and Vines for Urban and Rural America. New York: Van Nostrand Reinhold.

## Bibliografia

* Fernald, M. 1950. Manual (ed. 8) i-lxiv, 1-1632.
* Flora of North America Editorial Committee, eds. 1997. Magnoliidae and Hamamelidae. Fl. N. Amer. 3: i–xxiii, 1–590.
* Gleason, H. A. & A. Cronquist 1991. Man. Vasc. Pl. N.E. U.S. (ed. 2) i-lxxv, 1-910.
* Great Plains Flora Association 1986. Fl. Great Plains i-vii, 1-1392.
* Radford, A. E., H. E. Ahles & C. R. Bell 1968. Man. Vasc. Fl. Carolinas i-lxi, 1–1183.
* Scoggan, H. J. 1978. Dicotyledoneae (Saururaceae to Violaceae). Fl. Canada 3: 547–1115.
* Small, J. K. 1933. Man. S.E. Fl. i-xxii, 1-1554. View in BotanicusView in Biodiversity Heritage Library
* Voss, E. G. 1985. Michigan Flora. Part II Dicots (Saururaceae-Cornaceae). Bull. Cranbrook Inst. Sci. 59. xix + 724.
# Cantwell

Cantwell és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 222 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cantwell tenia 222 habitants, 102 habitatges, i 59 famílies La densitat de població era de 0,7 habitants/km².
Dels 102 habitatges en un 25,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,1% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 41,2% no eren unitats familiars. En el 33,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,7% tenia menys de 18 anys, un 4,1% entre 18 i 24, un 37,4% entre 25 i 44, un 30,2% de 45 a 60 i un 7,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones hi havia 111,4 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 114,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.750 $ i la renda mediana per família de 39.792 $. Els homes tenien una renda mediana de 55.625 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 22.615 $. Cap de les famílies i el 2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cantwell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 15 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cantwell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 15 juliol 2010].
# Captain Blood (pel·lícula 1924)

Captain Blood és una pel·lícula muda d'aventures històriques produïda l'any 1924 per The Vitagraph Company of America. Basada en la novel·la Captain Blood, His Odyssey, de Rafael Sabatini i dirigida per David Smith, el film fou distribuït a Espanya per la distribuïdora catalana Mundial Film.

## Argument

El metge Peter Blood (Kerrigan) s'involucra amb un grup de rebels que intenten derrocar al rei Jacob II d'Anglaterra i és confinat a l'illa de Barbados com a esclau. Aquest lloc és adquirit pel coronel Bishop (Wilfrid North) gràcies a la intervenció de la seva neboda Arabella (Jean Paige). En mig d'un atac d'una nau espanyola sobre la localitat, Blood escapa amb els seus companys, atrapen el vaixell agressor i es converteixen en pirates. Amb el nou rei Guillem III d'Anglaterra, Blood torna a ser lleial a la monarquia i ajuda a la derrota dels invasors francesos sobre Port Roial. Finalment és anomenat governador de Jamaica i obté el compromís matrimonial amb Arabella.

## Repartiment

* J. Warren Kerrigan - Capità Peter Blood
* Jean Paige - Arabella Bishop
* Charlotte Merriam - Mary Traill
* James Morrison - Jeremy Pitt
* Allen Forrest - Lord Julian Wade
* Bertram Grassby - Don Diego
* Otis Harlan - Corliss
* Jack Curtis - Wolverstone
* Wilfrid North - Coronel Bishop
* Otto Matieson - Lord Jeffreys
* Robert Bolder - Almirall van der Kuylen
* Templar Saxe - Governador Steed
* Henry A. Barrows - Lord Willoughby
* Boyd Irwin - Levasseur
* Henry Hebert - Capità Hobart

## Referències

* ↑ Fernández Alvarez, Ana «Rodrigo Soler i Palau i la Mundial Film». Cinematògraf [Barcelona], 2a època, Num.2: Infraestructures industrials, 1995, pàg. 145-155.
* ↑ Bennett, Carl. «The Progressive Silent Film List» (en anglès). The silent era.. Silent Era Company, 1999-2013. [Consulta: 22 desembre 2013].

## Bibliografia

* Sabatini, Rafael. Captain Blood, His Odyssey (en anglès). Editorial Badaya, 1922.
# Gaztelu (Àlaba)

Gaztelu/Castillo és un poble i concejo pertanyent al municipi de Vitòria. Tenia 59 habitants el 2007. Forma part de la Zona Rural Sud-oest de Vitòria. Es troba a 5,5 km al sud de Vitòria, en els últims contraforts de les Muntanyes de Vitòria. Limita al nord amb Gardelegi, al sud amb Treviño, a l'est amb Gamiz i Monasterioguren i a l'oest amb Eskibel i Berroztegieta.
El seu nom fa esment d'algun castell que va haver-hi antigament, però del que ja no queda més rastre que el nom del poble. El primer esment escrit sobre Gaztelu data de 1025 quan és esmentada com Gaztellu al Cartulari de San Millán de la Cogolla. Pertanyia a la merindad de Malilhaeza. És un dels llogarets vells de Vitòria que van ser cedits a aquesta vila al segle xiii.
La seva església parroquial (San Martín) data del segle xvi.

## Enllaços externs

* Gaztelu/Castillo a Enciclopèdia Auñamendi
# Nigritel·la negra

Nigritel·la negra, Nigritella nigra, és una espècie d'orquídia.

## Descripció

És una planta herbàcia bulbosa de 20 cm d'alçada màxima. Les seves arrelssón fasciolades. La tija és curta simple i erecta. Les fulles basals són escasses i de forma linear. Les fulles caulinars (de la tija) es redueixen progressivament a esquames similars a bràctees. La inflorescència és una breu espiga terminal, les flors són hermafrodites i irregularment zigomorfes. Són de color porpra amb una tonalitat molt fosca (per això rep el nom de negra). El fruit és una càpsula amb nombroses llavors molt petites i planes. Presenta subespècies.
S'associa obligatòriament amb fongs micorrices.

## Hàbitat

Pastures alpines, incloent els Països Catalans (exclusivament als Pirineus), entre els 1500 i els 2500 m d'altitud.

### Sinònims

* Satyrium nigrum L. (1753) (basiònim)
* Gymnadenia nigra (L.) Rchb.f. (1856)
* Habenaria nigra (L.) R.Br. in W.T.Aiton (1813)
* Nigritella angustifolia L.C.M. Richard (1818)
* Orchis nigra (L.) Scop. (1772)
* Sieberia nigra (L.) Spreng. (1817)

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans

## Bibliografia

* T.G. Tutin, V.H. Heywood et Alii, Flora Europea, Cambridge University Press 1976. ISBN 052108489X
* Rossi W. Orchidee d'Italia. Quad. Cons. Natura 15. Min. Ambiente - Ist. Naz. Fauna Selvatica, Bologna, 2002.
* Nicolini, Giacomo. Enciclopedia Botanica Motta. Volume terzo. Milano: Federico Motta Editore, p. 92.
* AA.VV.. Flora Alpina. Volume 2. Bologna: Zanichelli, 2004, p. 1114.
* Eduard Strasburger. Trattato di Botanica. Volume secondo. Roma: Antonio Delfino Editore, 2007, pag. 807. ISBN 8872873444.
* Judd-Campbell-Kellogg-Stevens-Donoghue. Botanica Sistematica - Un approccio filogenetico. Padova: Piccin Nuova Libraria, 2007, pag. 287. ISBN 978-88-299-1824-9.
* della Beffa, Maria Teresa. Fiori di montagna, 2001, p. 33.

## Enllaços externs

* Nigritella nigra G.I.R.O.S. - Gruppo Italiano per la Ricerca sulle Orchidee Spontanee - Database
* Nigritella nigra Catalogazione floristica - Università di Udine
# Balènids

Els balènids (Balaenidae) són una família de cetacis misticets que conté dos gèneres vivents. La majoria d'aquestes són balenes franques, però una de les espècies és la balena de Groenlàndia, que és bastant diferent. Les balenes d'aquest grup viuen a les regions polars o a prop d'elles.

## Referències

* ↑ Entrada «Balaenidae» de la Paleobiology Database (anglès)
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Sobretò

Un sobretò és un component sinusoidal de la forma d'una ona, de major freqüència que la seva freqüència fonamental. Generalment el primer sobretò és el segon harmònic; el segon sobretò, el tercer harmònic, etc.

## Ús del terme

Típicament el terme es refereix a ones acústiques, especialment pel que fa a temes relacionats amb la música. Malgrat l'ús barrejat, un sobretò o és harmònic o és parcial.
El sobretò parcial o inharmònic és un múltiple no sencer d'una freqüència fonamental.,
Un exemple de sobretons harmònics:
| f | 440 Hz | To fonamental | Primer harmònic |
| 2 f | 880 Hz | Primer sobretò | Segon harmònic |
| 3 f | 1320 Hz | Segon sobretò | Tercer harmònic |
No tots els sobretons són harmònics o múltiples sencers de la freqüència fonamental. Alguns instruments musicals produeixen sobretons més aguts o tancats que els harmònics. Aquesta característica és un dels diversos elements que aporten al seu so.; Com a efecte secundari fa que les formes d'ona no siguin completament periòdiques.
Com la sèrie harmònica és una seqüència aritmètica (1 f , 2 f , 3 f , 4 f ..), i l'octava, o sèrie octava, és una seqüència geomètrica ( f , 2 × f , 2 × 2 × f , 2 × 2 × 2 × f , ...), això causa que la sèrie de sobretons divideixi l'octava en parts més petites segons ascendeixi.

### Vegeu també

* Guitarra de tres ponts
* Intermodulació

## Nota

* ↑ Alexander J. Ellis (translating Hermann Helmholtz): On the Sensations of Tone as a Physiological Basis for the Theory of Music, pages 24 and 25. 1885, reprinted by Dover Publications, Inc., New York, 1954.
* ↑ Gouttenoire, Philippe; Guye, Jean-Philippe. Vocabulaire pratique d'analyse musicale. DELATOUR FRANCE, 2006, p. 128 p.. Gouttenoire2006. ISBN 978-2-7521-0020-7.
* ↑ Elena Prestini, The Evolution of Applied Harmonic Analysis: Models of the Real World, ISBN 0-8176-4125-4 (p140)

## Enllaços externs

* Una il·lustració de les ones estacionàries com sobretons en una corda de violí Arxivat 2008-01-16 a Wayback Machine.
* Sobretons, parcials i els harmònics de la freqüència fonamental
# Can Joval

Can Joval és una masia del municipi de Clariana de Cardener, a la comarca catalana del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català. Des del 1980 va ser transformada en casa de colònies.
Es troba a llevant de la urbanització del Pi de Sant Just i s'hi va des del punt quilomètric 77,8 de la carretera C-55 (de Solsona a Manresa), on, en una rotonda, es segueix, girant cap a l'est, la indicació «Granja Escola Can Joval».

## Descripció

Masia de planta rectangular i teulada a dos vessants, orientada nord-sud. La façana principal a la cara sud, amb porta d'arc de mig punt i adovellada. A la cara nord-est, l'eixida del pou. Hi ha una altra eixida a la banda sud, al costat de la porta i al mateix nivell del primer pis. La planta baixa amb sòl de pedra i sostre de bigues. Construcció: parament de carreus irregulars amb morter. Les cantonades i les llindes de pedra picada i tallada.
A la casa es troben les instal·lacions de la Granja escola Can Joval.

## Notícies històriques

De la casa de Joval se'n tenen notícies des del començament del segle xii. L'any 1241, Arnald de Joval i la seva muller Maria, cediren a Sant Esteve d'Olius el dret que tenien sobre el delme de Cuiquespes. Foren castlans d'Olius. L'any 1180, Guillem de Joval, tenia el molí de Picamola que va cedir a Arnald de Puigsec.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 «Can Joval». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2015].
* ↑ Lloc web de la Granja Escola Can Joval
# Gazteleku

Gazteleku (en castellà Castaños) és un barri de Bilbao dins el districte d'Uribarri, al marge dret del Nervión. Està delimitat a l'oest per la Passarel·la Pedro Arrupe (enfront de la Universitat de Deusto), al sud per la Ria de Bilbao (ria del Nervión), al nord pel Carrer Artasamina que el separa del barri de Lorategi-hiri i a l'est pel Carrer de Tívoli. Té una població de 6.246 habitants i una superfície de 0,25 quilòmetres quadrats.
El barri es va desenvolupar al segle xix, en aquella època Bilbao era només el Zazpikaleak (Casco Viejo), i nombroses famílies de la burgesia bilbaïna van decidir establir-se en aquesta zona.
El barri de Gazteleku s'articula entorn del Passeig Campo de Volantín, al llarg de la Ria, on va haver-hi nombrosos palauets que amb el pas dels anys, com va ocórrer també al barri d'Indautxu, van ser derrocats per construir blocs de pisos. Un dels pocs que encara es conserven és el de la família Olabarri (conegut com a Edifici d'Obres del Port), situat al costat de la plaça de la Salve que constitueix des de 1953 l'oficina principal de l'Administració Portuària de Bilbao.

## Edificis d'interès

* Funicular d'Artxanda: construït en 1915, uneix el muntanya Artxanda (Carretera Artxanda-Santo Domingo) a la Plaça del Funicular en el cor del barri.
* Passarel·la Zubizuri o Passarel·la de Calatrava: dissenyada per l'arquitecte Santiago Calatrava, uneix Gazteleku amb l'Eixample bilbaí.
* Pont Prínceps d'Espanya (més conegut com a Pont de la Salve): construït a 23,5 m d'altura per no impedir el pas dels vaixells, aquest pont permet que vehicles i vianants franquegin la ria des de l'Avinguda Maurice Ravel/Túnels d'Artxanda per aconseguir l'Alalameda Rekalde (que continua cap a la Plaça Moyua i l'Alameda Mazarredo, contigua al Museu Guggenheim Bilbao.

## Transport

* Bilbobus: Línies que passen pel barri:
| Línia | Recorregut | Freqüència (minuts) |
| 22 | Sarrikue - Atxuri | 15´ (cada 12´ de 12:30 a 15:00 hores) |
| 26 | Uribarri - Termibús | 14´ |
| 71 | Miribilla - San Inazio | 15´ |
| 72 | Larraskitu - Gazteleku | 12´ |

## Vegeu també

* Ricardo Bastida Bilbao, arquitecte
# Nigüelas

Nigüelas és un municipi de la província de Granada, amb una superfície de 31, 05 km², una població de 1.149 habitants (2006) i una densitat de població de 37,00 hab/km². Pertany a la comarca del Valle de Lecrín.
# Baotita

La baotita és un mineral de la classe dels silicats. Anomenada així per la seva localitat tipus: Pao-t'ou (Baotou en rus), Xina.

## Característiques

La baotita és un silicat de fórmula química Ba₄(Ti,Nb)₈Si₄O$_{28}$Cl. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la baotita pertany a «09.CE - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$^8$- (vierer-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: verplanckita, papagoïta, nagashimalita, taramel·lita, titantaramel·lita, barioortojoaquinita, byelorussita-(Ce), joaquinita-(Ce), ortojoaquinita-(Ce), estronciojoaquinita, estroncioortojoaquinita, ortojoaquinita-(La), labuntsovita-Mn, nenadkevichita, lemmleinita-K, korobitsynita, kuzmenkoïta-Mn, vuoriyarvita-K, tsepinita-Na, karupmøllerita-Ca, labuntsovita-Mg, labuntsovita-Fe, lemmleinita-Ba, gjerdingenita-Fe, neskevaaraïta-Fe, tsepinita-K, paratsepinita-Ba, tsepinita-Ca, alsakharovita-Zn, gjerdingenita-Mn, lepkhenelmita-Zn, tsepinita-Sr, paratsepinita-Na, paralabuntsovita-Mg, gjerdingenita-Ca, gjerdingenita-Na, gutkovaïta-Mn, kuzmenkoïta-Zn, organovaïta-Mn, organovaïta-Zn, parakuzmenkoïta-Fe, burovaïta-Ca, komarovita i natrokomarovita.

## Formació i jaciments

S'ha trobat en vetes de quars tallant quarsites prop de sienites i granits alcalins (Xina) i en vetes de carbonatita tallant gneissos hornblèndics intruïts per sills de diabasa i pegmatites (Montana, EUA). S'ha descrit associada a quars, calcita, egirina, galena, pirita i amfíbols alcalins (mina Baiyun-Obo, Xina); calcita, dolomita, ancilita, aeschynita, monazita i amfíbols sòdics (Montana, USA); benitoïta, bario-orthojoaquinita, fresnoïta, natrolita (Califòrnia, EUA).

## Referències

* ↑ «Baotite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Baotita» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 2 juliol 2018].
# Sol Solà

Sol Solà és sòcia i portaveu de l'organització ecologista Greenpeace, de la qual fou presidenta a Espanya entre el març de 2015 i el juny de 2016. Amb una àmplia trajectòria com a voluntària i consellera, centrada en la comunicació, la formació i la gestió d'equips, Solà està especialment sensibilitzada amb el respecte per la biodiversitat i el vincle entre la defensa del medi ambient i els drets humans davant els conflictes armats pels recursos energètics, l'aigua i els aliments. Amb formació en dret, arqueologia i comerç, la seva carrera professional s'ha desenvolupat en l'àmbit del comerç internacional.

## Referències

* ↑ «Sol Solà». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Reggie September

Reggie September (Ciutat del Cap, 13 de juny de 1923 - 22 de novembre de 2013) va ser un polític i sindicalista sud-africà, que va ser Membre del Parlament i del Comitè Executiu del Congrés Nacional Africà (ANC).
September va néixer a Ciutat del Cap el 1923 en una família de la classe obrera. Es va graduar a l'institut d'educació secundària Trafalgar High School abans de començar a treballar com a aprenent en la indústria de les sabates, on es va convertir en sindicalista. Posteriorment s'uniria a la Lliga Nacional per l'Alliberament, fundada per Cissie Gool, abans de convertir-se en un dels fundadors de l'Organització dels Mestissos Sud-africans el 1953 (més tard conegut com a Congrés dels Mestissos Sud-africans).
El 1960, el govern sud-africà va detenir a September durant cinc mesos sense presentar càrrecs contra ell; en els anys següents seria assetjat i detingut diverses vegades mentre el règim apartheid s'anava ensorrant per culpa de les pressions internes i externes. Finalment, el 1963 va abandonar el país i es va afiliar al Congrés Nacional Africà, representant el partit al Regne Unit i a l'Europa Occidental fins al 1978. Aquell any va passar a ser membre del Consell Revolucionari de l'ANC establert a Lusaka.
Després de la legalització del Congrés Nacional Africà, el 1991, Reggie va tornar a Sud-àfrica, essent elegit Membre del Parlament l'any 1994. Septembre es va jubilar el 2004, i va morir el 2013, a l'edat de 90 anys.

## Referències

* ↑ «Reginald (Reggie) September». South African History Online. [Consulta: 26 novembre 2013].
* ↑ «ANC bids farewell to Reggie September». [Consulta: 6 desembre 2013].
* ↑ «Reginald (Reggie) September (1923–)». The Presidency. Arxivat de l'original el 2013-12-05. [Consulta: 26 novembre 2013].
* ↑ Percy Mabandu. «Obit – Reggie September: A great veteran of the struggle». City Press. Arxivat de l'original el 2013-11-25. [Consulta: 26 novembre 2013].
* ↑ SAPA. «ANC mourns September's death». IOL.co.za. [Consulta: 26 novembre 2013].