OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran bacant

Gran bacant és una escultura (ferro retallat, forjat i reblat) de 49 x 51,7 x 22,8 cm realitzada a París per Pau Gargallo i Catalán l'any 1931, la qual es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Context històric i artístic

L'evolució de Gargallo pel que fa a l'experimentació amb nous materials i noves tècniques adequades a aquests materials el va dur a emprar primer la planxa de coure i després la de ferro. Si en les primeres obres elaborades amb aquests metalls va fer servir planxes molt fines que van limitar les dimensions de les escultures, més endavant va utilitzar metall de més gruix per tal d'aconseguir efectes plàstics més adequats a les seues necessitats expressives.
Fou una donació de Santiago Marco (1935) i el seu número de catàleg al MNAC és el 11653.

## Descripció

Cap al 1930 Gargallo, que havia anat adquirint un domini més gran de la tècnica, va començar a treballar amb planxa de ferro d'un gruix considerable, la qual cosa li va permetre simplificar tant els aspectes tècnics més complexos de les seues obres anteriors com eliminar aquells elements no estrictament imprescindibles. En aquest sentit, Gran bacant, indiscutiblement una de les millors obres de l'artista, representa un canvi radical en la seua producció perquè mostra la depuració formal que li va permetre simplificar el procés creatiu utilitzant un nombre menor de peces, algunes de les quals es limiten a insinuar una part del cos femení. D'aquesta manera les obres de Gargallo, fruit d'un treball de recerca constant, contribuïen a definir el llenguatge de l'escultura en ferro, guanyaven en intensitat i, en definitiva, assolien la síntesi del seu art.

## Referències

* 1 2 Museu Nacional d'Art de Catalunya (català)
* 1 2 3 Mercè Doñate a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 292-293.

## Enllaços externs

* Flickr
* Instagram
* Pinterest
# Gaspar Ángel Tortosa Urrea

Gaspar Ángel Tortosa Urrea (Villena, Alt Vinalopó, 12 de juny de 1966) és un compositor valencià.

## Biografia

Va iniciar els seus estudis de clarinet amb el seu oncle José Urrea. Va ingressar en la Banda Municipal de Villena en 1979, i en va ser membre durant 17 anys en els quals va ser clarinet principal, sotsdirector i director. A més a més, va ser nomenat "músic de l'any" en 1989.
En 1988 obté el títol de professor superior de clarinet en el Real Conservatori Superior de Música de Madrid amb el catedràtic i solista de l'Orquestra Nacional d'Espanya Vicente Peñarrocha. Continua els seus estudis en el Conservatori Superior Oscar Esplà d'Alacant amb el catedràtic Gregorio Jiménez, on obté el premi extraordinari d'harmonia i matrícula d'honor en contrapunt.
De 1991 a 1996 va dirigir la Coral Ambrosio Cotes de Villena. Des de 1988 és professor de clarinet del Conservatori Professional Municipal de Villena i a més és solista de clarinet de l'Orquestra Simfònica del Teatre Chapí.
Una altra de les seves facetes musicals és la composició. Ha escrit nombroses composicions de música de cambra, música coral, música festera, música lleugera, música per a sintetitzador, etc. Ha aconseguit els següents premis:
* Primer Premi de Pasdoble d'Onil (1998) amb motiu del 350 Aniversari del Miracle de la Verge.
* Primer Premi d'Oriola (1999) en l'IV Concurs Nacional de Composició de Marxes Processionals.
* Primer Premi de Callosa d'en Sarrià (2001) en el VII Concurs Nacional de Música Festera modalitat Marxa Mora.

## Composicions
### Marxa mora

* 1991 Ibrahim
* 1992 Desierto
* 1995 Isaías
* 1997 Antonio Martínez "El Gusano"
* 1999 El último mohicano
* 1999 Titánic
* 2000 Celia
* 2001 Leyenda
* 2001 The misión
* 2004 Benimerines de plata
* 2004 Blas Gisbert
* 2004 Letur

### Marxa cristiana

* 1995 Carpe diem
* 1995 Torneo
* 1997 Armas de la luz
* 1998 Conquista el paraíso «1492»
* 1998 Cristiandad
* 1998 Hispania
* 1999 Fortaleza

### Pasdoble

* 1992 Peña la Fusa
* 1993 Alma de fiesta
* 1993 Toni López "El Nabo"
* 1994 Mari Virtu
* 1994 Sueño galaico
* 1997 75 Aniversario des los andaluces
* 1997 Florencio Guerra, pasodoble
* 1997 Onil, 350 aniversario
* 1998 Paco Cortés
* 1999 Cargos festeros Villena 2000
* 1999 José Martínez "el guti"
* 1999 Vergatines de Villena
* 2000 75 Aniversario de la comparsa labradores
* 2000 Juan Carlos y Cristian Serra Micó
* 2001 Paco Urrea
* Letur

### Música Coral

* 2002 Siepre contigo
* 2003 Alma de navidad
* 2003 El bueno de Noé
* 2003 El mundo de Setel

### Altres composicions

* 1990 Quarteto romanza
* 1991 Bodas de oro
* 1991 Al calor de la lumbre
* 1991 Quarteto no. 2 en Re mayor
* 1993 Canto a Biar
* 1995 Saxophon march
* 1996 Aleluya
* 1996 A la virgen de las virtudes
* 1997 Nosotros
* 1997 El reloj
* 1987 Días de verano
* 1998 El Cristo del Calvario, marcha procesional
* 1998 Música para una coronación
* 2010 La Conversión de Villena

## Enllaços externs

* Pàgina del Compositor Gaspar Ángel Tortosa Urrea
# Carilló del mNACTEC

El Carilló del mNACTEC és un carilló que està ubicat al terrat del Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya, a Terrassa. Construït el 1927 a Leipzig (Alemanya) per l'empresa Vortmann-Mabilon, abans havia estat emplaçat al Palau de la Generalitat de Catalunya, a la Torre del Rellotge del pati dels Tarongers. Actualment el museu en fa petits concerts en dies destacats, com per la Diada de Sant Jordi, la festa major, la Diada Nacional de Catalunya o el Dia Internacional dels Museus, entre d'altres.

## Descripció

El carilló consta de 13 campanes de bronze, un teclat elèctric i un mecanisme de rellotgeria característics. Marca cada quart i cada hora. Pesa 1.367 kg.

## Història

Construït a Alemanya el 1927 per B. Vortmann Turmhren Fabrik Recklinghausen I.W. i Mabilon & CO, Trier-Saarburg, es va instal·lar a la part més alta de la Torre del Rellotge del Pati dels Tarongers, a Palau de la Generalitat, estaria en funcionament fins al 1976. Es desmuntà la cap d'un temps i es guardà en un magatzem, fins que el 1993 va ser traslladat al mNACTEC, on l'empresa Petit & Fritzen restauraria les campanes i l'empresa De Mesura Temporis, del Bruc, el rellotge. Amb el temps la Generalitat estrenaria un altre carilló i aquest model es va instal·lar el 5 de juliol de l'any 2000 al terrat del museu de Terrassa, tot esdevenint un element emblemàtic per a la ciutat. Està inventariat al registre del museu amb el número de registre 5092. Actualment forma part d'un programa de visites educatives, on els nens poden conèixer com funciona aquest instrument tan especial.

## Referències

* ↑ «El mNACTEC celebra la Diada amb un concert de carilló». Campaners.com, 2011. [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ «El Carilló del mNACTEC». La Joia del Museu. mNACTEC, 2003. Arxivat de l'original el 16 de setembre 2011. [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ «Inventari de les campanes: Carilló del Palau de la Generalitat». campaners.com. [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ «S'inaugura el carillo de l'entrada del mNACTEC». Vilaweb, 2000. [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ «Fitxa del Carilló». mNACTEC. Arxivat de l'original el 7 de setembre 2011. [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ «Oferta educativa 2010-2011». mNACTEC, 2011. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2012. [Consulta: 1r maig 2011].

## Enllaços externs

* Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya Seu de Terrassa
# Sobreviratge

Sobreviratge és el fenomen de lliscament de l'eix posterior que pot ocórrer en un automòbil quan prova prendre un revolt o quan ja s'està girant. Es diu que el cotxe fa un sobreviratge quan les rodes del darrere no segueixen el mateix recorregut que el de les rodes davanteres, sinó que llisquen cap a l'exterior de la corba. L'excés de sobreviratge pot fer que el vehicle faci una virolla. En altres paraules més simples, el sobreviratge es produeix quan la part del darrere de el vehicle vol anar per davant de la part davantera. L'efecte contrari és el subviratge.
En termes col·loquials també s'anomena " derrapatge " o "virolla" quan acaba un gir de 180°. Actualment, hi ha competicions on es prepara especialment el vehicle perquè vagi en un continu sobreviratge. El terme anglès per a aquest tipus de competicions és " drifting ". "drifting".

## causes

La tendència de l'automòbil a sobrevirar és afectada per diversos factors com la tracció, aerodinàmica, suspensió, adherència i el control del conductor. Pot donar-se amb qualsevol nivell d'acceleració lateral. Generalment, el sobreviratge és la condició on l'angle de lliscament lateral de les rodes del darrere excedeix el de les rodes davanteres, fins i tot quan els dos són petits. El límit de sobreviratge passa quan les rodes del darrere aconsegueixen el seu límit d'adherència lateral durant un viratge, però les rodes davanteres no ho fan, causant així que la part del darrere de el vehicle es desplaci cap a l'exterior de la corba.

## Referències

* ↑ Jesús Calvo Martín. Mecánica del automóvil actual. Reverte, 1997, p. 41 de 250. ISBN 9788492134946.
* ↑ «What’s difference between oversteer and understeer? Drive like a pro» (en anglès). Skoda Motorsport. [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ «¿QUE ES EL DRIFT?». Open Slalom Drift. Arxivat de l'original el 2021-05-18. [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ «Diferencia entre subviraje y sobreviraje: consejos para evitarlo» (en castellà). Auto Bild, 07-09-2017. [Consulta: 16 setembre 2020].

## Vegeu també

* Aparcament en línia
* Doble embragatge
* Volant bimassa
* subviratge

## Enllaços externs

* Le survirage Arxivat 2016-08-06 a Wayback Machine. sur Art Motoren
# Mancomunitat de Municipis de la Vall d'Albaida

La Mancomunitat de Municipis de la Vall d'Albaida és una mancomunitat de municipis de la comarca del mateix nom. Aglomera els 34 municipis que conformen la comarca i té 89.625 habitants (2017), en una extensió de 721,60 km². Des del 2015 la mancomunitat era presidida per Vicent Gomar Moscardó, batlle de la Pobla del Duc.
Té competències en hisenda i promoció econòmica; turisme; educació, joventut i esport, benestar social, promoció de la cultura, medi ambient, infraestructures, transport i comunicacions; Unitat de Prevenció Comunitària en Conductes Addictives; santitat i agricultura.
Organitza entre d'altres l'Aplec de Danses de la Vall d'Albaida i des 1993 quasi cada any el Premi de Literatura Eròtica de la Vall d'Albaida.
Els pobles, membres de la mancomunitat, són tots els pobles de la Vall d'Albaida.

## Referències

* ↑ «Organitzacio». Mancomunitat de Municipis de la Vall d'Albaida. [Consulta: 16 juliol 2019].
* ↑ «El Premi de Literatura Eròtica de la Vall d'Albaida, que compleix 25 edicions, obri el termini de presentació d'obres». Levante - EMV, 02-04-2019.
# Engyprosopon grandisquama

Engyprosopon grandisquama és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 15 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de l'Àfrica oriental fins a Nova Caledònia, Austràlia i el sud del Japó.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Grappler Baki

Grappler Baki (グ ラ ッ プ ラ ー 刃 牙, Gurappurā Baki), o conegut simplement com a Baki, és un manga escrit i il·lustrat per Keisuke Itagaki. Es va publicar originalment a la Weekly Shōnen Champion des de 1991 fins al 1999 en 42 volums de tankōbon. Té dues seqüeles; Baki (バ キ, oficialment romanitzat com a "Nou Grappler Baki: En busca de l'heroi més fort"), que va ser publicat del 1999 a 2005 i recollit en 31 volums, i Baki Hanma (範馬 刃 牙, oficialment romanitzat com a "Baki: Fill de l'orge"), que va ser publicat entre 2005 a 2012 i recollit en 37 volums. Una tercera seqüela, Baki-Do (刃 牙 道, oficialment romanitzat com a "Baki: El camí"), va començar la seva publicació el 20 de març de 2014.
El 18 de desembre de 2018, es va estrenar una adaptació a escala mundial de 26 capítols en format anime produït per Netflix. La segona temporada, que consta de 13 episodis, es va llançar mundialment per Netflix el 4 de juny de 2020. El seu tema principal d'obertura s'interpreta per Granrodeo i el tema final per Ena Fujita.
A AnimeJapan de 2024, Netflix va anunciar un anime crossover amb Kengan Ashura, titulat Baki Hanma vs. Kengan Ashura, que es va estrenar el 6 de juny del mateix any amb subtítols en català.

## Argument

Baki és criat per la seva mare rica i obsessiva, Emi Akezawa, qui també paga el seu entrenament amb l'esperança que pugui ser un gran lluitador com el seu pare. Sobre el començament de la sèrie, Baki supera l'entrenament tradicional d'arts marcials i pretén seguir el camí de la formació del seu pare, trobant-se amb grans adversaris durant el camí. Ocasionalment, Baki es baralla amb el seu pare i és derrotat per aquest sense dilació.
Després de la baralla, Baki viatja al voltant del món per continuar el seu entrenament. 2 anys després, es creua en el seu camí una lliga de lluites clandestines, on baralla contra alguns dels lluitadors més poderosos de tots els estils d'arts marcials. És aquí on realment comença a perfeccionar les seves habilitats d'arts marcials.

## Videojocs

Hi ha hagut diversos videojocs basats en la sèrie. Un joc de lluita desenvolupat per Takara Tomy es va llançar per a PlayStation 2 com a Grappler Baki: Baki Saikyō Retsuden (グ ラ ッ プ ラ ー 刃 牙 バ キ 最強 列 伝, Gurappurā Baki - Baki Saikyō Retsuden) al Japó el 2000 i com a Fighting Fury al Regne Unit durant el 2003.

## Referències

* ↑ «Hanma Baki - Son of Ogre Manga Gets Anime as 3rd Baki Series on Netflix». Anime News Network, 21-09-2020. [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ Hodgkins, Crystalyn. «Baki Hanma vs. Kengan Ashura Crossover Anime Announced, Premieres on Netflix on June 6». Anime News Network, March 22, 2024. Arxivat de l'original el March 23, 2024. [Consulta: March 23, 2024].
* ↑ «Fighting Fury for the PlayStation 2».

## Enllaços externs

* Web oficial japonesa (japonès)
# Neuville-en-Ferrain

Neuville-en-Ferrain és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 9.286 habitants. Limita al sud amb Tourcoing, a l'oest amb Roncq i al nord-oest amb Halluin.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1330 | 1192 | 1364 | 1720 | 2039 | 2065 | 2250 | 2576 | 2644 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2904 | 3421 | 3712 | 3927 | 4324 | 4266 | 4399 | 4303 | 4248 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4274 | 4230 | 4399 | 3963 | 3906 | 4184 | 4309 | 4013 | 4238 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 4271 | 5553 | 8090 | 9040 | 9895 | 9527 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-2000 | Pierre Myter | |
| 2000- | Gérard Codron | UMP |
# Gaspard Fritz

Gaspard Fritz (Ginebra, 18 de febrer de 1716 - Ginebra, 23 de març de 1783) fou un violinista i compositor de Ginebra.
Gaspard Fritz era fill del professor de violí Philippe Fritz de Celle i de Jeanne Guibordanche. El 1737 es casà amb Charlotte Foix, filla de Jacob Foix. Va estudiar amb Giovanni Battista Somis a Torí. Des de 1737 fins a la seva mort, Fritz va treballar com a violinista i professor de música a Ginebra. El 1756 va fer un viatge a París, on va interpretar les seves pròpies sonates i un concert de violí amb el "Concert Spirituel" els dies 1, 9 i 18 d'abril. Gràcies al pas de fills aristocràtics anglesos, va ser especialment valorat a Anglaterra. Fritz va tocar davant de Voltaire el 1759 i davant l'historiador musical Charles Burney el 1770, que va lloar l'arc de Fritz.
Fritz va compondre principalment quatre sonates de moviment per a violí solista o per a dos instruments de corda i baix general d'estil italià barroc tardà. Fritz va tornar després a la simfonia; en les seves simfonies es va mostrar com un representant primerenc de l'estil galant, als moviments ràpids s'hi afegeixen 2 corns i 2 flautes. Aquests treballs mostren paral·lelisme a l'escola Mannheim.

## Obres (selecció)

* Concerto a 5, Violino pricipale, 2 Violini, Viola, Basso (cap al 1740)
* Op. 1: Be Sonata a four Stromenti (Walsh, Londres, 1742; Le Clerc / Boivin, París)
* Op. 2: VI Sonata a Violino o Flauto travessera en solitari amb Basso
* Op. 3: Be Sonata a Violino solo e Basso (Le Clerc / Boivin, París, cap al 1755)
* Op. 4: Be Sonata a due Violini e Basso
* Op. 6: Ser una simfonia un instrument piu (cap al 1770)
* 1 concert per a clavicèmbal (es va perdre), esmentat a la "Feuille d'Avis de Genève" el 1774

## Bibliografia

* J. Horneffer: Gaspard Fritz, a: Revue musicale de la Suisse Romande, 37è any 1984, pàg. 120-131; 39 vol. 1986, pàg. 178-188
* RA Mooser: Devo violonistes genevois. 1968 (amb catàleg raisonné)
* Hans Peter Schanzlin: Fritz, Kaspar. A: Nova biografia alemanya (NDB). Volum 5, Duncker & Humblot, Berlín 1961, ISBN 3-428-00186-9, pàg. 632 (digitalitzat).

## Discografia

* MH CD 90.2: "Compositors suïssos II". Sibylle Tschopp (violí); Mirjam Tschopp (violí); Isabel Tschopp (piano). Publicat per Suïssa Radio Internacional / Musica Helvetica .
* 6 sonates per a flauta i basso continu op. 2, Anna-Katharina Graf, flauta travessera, Susanne Baltensperber, clavicèmbal, Jecklin + Co. AG, Zuric 1992
* Sonates de violí (1756), Plamena Nikitassova (violí), Maya Amrein (violoncel), Jörg-Andreas Bötticher (clavicèmbal), panclàssics 2014
# Carilló de vent

Els carillons de vent o campanetes de vent són una mena d'instrument de percussió construït per uns tubs, varetes, campanes i altres objectes suspesos, generalment fets de fusta o metall. Els tubs i varetes estan suspesos juntament amb alguna sort de pes i un objecte que colpeix les varetes o tubs quan la superfície amb el pes es mou per l'embranzida del vent. En general, es pengen a l'exterior d'edificis o residències com a decoració visual. En general, a l'ésser un pes guiat pel moviment del vent, sol considerar-se un instrument de so de música aleatòria. Això fa possible que mitjançant el moviment de l'aire es puguin crear també melodies simples o acords trencats.

## Història
### Antiga Roma

Els carillons de vent romans es fabricaven amb bronze i es deien «tintinnabulum». Es penjaven enjardins, patis i pòrtics on el vent els permet dringar. Les campanes espantaven els esperits malèvols, la qual cosa es combinava amb un fal·lus per a augmentar la seva eficàcia, el qual era també un símbol de fortuna i un amulet contra el mal d'ull. La imatge mostra un exemple d'un fal·lus amb ales i els peus d'un animal. Aquestes il·lustracions n'augmentaven el poder protector.

## Sons i música

* Carillones de viento
* Grabación de carillones de viento.

## Imatges

* Carilló de vent japonès:Fūrin.
* Carilló de vent petit.
* Carilló de vent en Nagano, el Japó.
* Diversos discos vells usats com a carilló.
* Campaneta.

## Vegeu també

* Mòbil (escultura)
* Tintinàbul
* Furin
* Superstició

## Referències

* ↑ https://questionspuntualsdellengua.blogspot.com/2016/10/el-termcat-i-la-llengua-dus-real.html
* ↑ Catherine Johns. Sex or Symbol?: Erotic Images of Greece and Rome. Taylor & Francis, 1982, p. 66–68.
* ↑ «Bronze phallic wind chime (tintinabulum)». British Museum. Arxivat de l'original el 18 d'octubre de 2015. [Consulta: 12 març 2020].

## Enllaços externs

* Com crear carillons de vent
* Generador de sons de carilló (en línia)
# Sol bemoll major

Sol bemoll major (també Sol♭M en la notació europea i G♭ en la notació americana) és la tonalitat que té l'escala major a partir de la nota sol♭. Així, la seva escala està constituïda per les notes la♭, si♭, do♭, re♭, mi♭, fa i sol. La seva armadura té sis bemolls (sol, la, si, do, re, mi). El seu relatiu menor és la tonalitat de mi bemoll menor, i la tonalitat homònima és sol bemoll menor. El seu equivalent enharmònic és fa sostingut major.
Rarament és escollida com a tonalitat principal de les obres per a orquestra. No és rara com a tonalitat principal d'obres per a piano, i trobem exemples en els impromptus de Franz Schubert i Chopin.
# Malá Poľana

Malá Poľana és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1567.
# Glyphis gangeticus

Glyphis gangeticus és una espècie de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 204 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Bengala Occidental (Índia), prop de Karachi (Pakistan) i Taiwan.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Shen, S.C. (ed.), 1993. Fishes of Taiwan. Department of Zoology, National Taiwan University, Taipei.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Müller, J. & F. G. J. Henle 1838-1841. Systematische Beschreibung der Plagiostomen. Berlin. Plagiostomen: i-xxii + 1-200, 60 pls.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Nijni

Nijni - Нижний (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Kirpili. És a 18 km al sud-oest de Korenovsk i a 43 km al nord-est de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Serguíievskaia.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* Carrer de la vila Arxivat 2014-08-08 a Wayback Machine. a Panoramio
* Carrer de Nijni Arxivat 2014-08-08 a Wayback Machine. a Panoramio
# Capçana

«Capçana» té aquests significats:
* Gorra de cop: cobricap de palla entrellaçada utilitzat per a protegir els infants que comencen a caminar i evitar que es colpegin el cap.
* capçana: tortell o rotllana, rodet o coixinet de roba, de palla o d'altra cosa tova, que es posa damunt el cap o les espatalles per a transportar-hi un fardell feixuc o dur. També els rossellonesos sacpall, sarpall, quiroll. Vegeu-ne un dibuix Arxivat 2018-07-19 a Wayback Machine.
Viccionari
# Sinfonía vasca

Sinfonía vasca és un curtmetratge documental sonor espanyol de Adolf Trotz rodat del 20 de març al 23 d'abril de 1936 al Teatro Trueba de Bilbao per la productora Producciones Hispánicas de José Luis Duro, amb música de Jesús García Leoz on es mostren imatges del paisatge basc. Fou estrenat el 29 de maig de 1936 i té una durada de 16 minuts.

## Argument

Creat a mode de poema simfònic, el curt mostra sense veu sinó amb música imatges d'esglésies, castells, ritus i creences, l'arbre de Guernica, el Santuari de Loiola, baserris, agricultura i pesca, Altos Hornos de Vizcaya (AHV), i esports i danses tradicionals basques, tot preponderant de manera idíl·lica el tradicional i rural sobre el modern. És una de les primeres pel·lícules on se senten algunes paraules en basc.

## Distribució

Sinfonía vasca va ser l'última pel·lícula rodada al País Basc abans de la Guerra Civil Espanyola, fou utilitzada amb finalitats propagandística durant la guerra tant per republicans com nacionals, així com pel Partit Nacionalista Basc. L'única còpia que quedava, propietat d'Altos Hornos de Vizcaya va desaparèixer durant la Transició Espanyola, quan l'empresa la va regalar al lehendakari Carlos Garaikoetxea, i es va considerar durant uns anys com a pel·lícula perduda. El 2013 el professor de la Universitat del País Basc Andoni Elezcano la va trobar a la Filmoteca Espanyola.

## Referències

* ↑ Sinfonía vasca a Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ 'Sinfonía vasca' (1936), un corto con mucha historia, Dedia, 22 de març de 2014
* ↑ Hallan la 'Sinfonía Vasca' perdida, El Mundo, 5 de maig de 2014

## Publicaciones

* Andoni Elezcano Roqueñi, Universidad del País Vasco: "Sinfonía vasca (1936), un documental con historia. De película comercial a instrumento político"; revista de cultura e investigación vasca "Sancho el Sabio", número 36, 2013, Estudios Vascos.