OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grammatobothus pennatus

Grammatobothus pennatus és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 18 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del Pacífic Occidental (est de Queensland, nord-oest d'Austràlia i Papua Nova Guinea).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Un traïdor com els nostres

Un traïdor com els nostres (títol original en anglès, Our Kind of Traitor) és una pel·lícula de thriller d'espionatge britànic del 2016 dirigida per Susanna White i escrita per Hossein Amini, basada en la novel·la homònima de John le Carré del 2010. Protagonitzada per Ewan McGregor, Naomie Harris, Stellan Skarsgård, Damian Lewis i Alicia von Rittberg, la pel·lícula es va estrenar al Regne Unit el 13 de maig de 2016 a càrrec d'StudioCanal. S'ha doblat i subtitulat al català.
El rodatge principal va començar el 26 de març de 2014 i va continuar durant deu setmanes. Les ubicacions van incloure Londres i els seus suburbis, Finlàndia, Berna, París, els Alps francesos i Marràqueix. Le Carré va ser productor executiu i també fa un cameo a la pel·lícula com a acomodador al Museu Einstein.
El novembre de 2015, Lionsgate va adquirir els drets de distribució estatunidencs de la pel·lícula.

## Referències

* ↑ «Un traïdor com els nostres». Goita què fan, ara!. [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ «Damian Lewis And Jeremy Northam Join Cast Of Spy Thriller 'Our Kind of Traitor'». Variety, 25-03-2014.
* ↑ ; Jaafar, Ali «Lionsgate Acquires Liam Neeson Thriller 'The Commuter' And 'Our Kind Of Traitor' As Part Of Deal With StudioCanal – AFM». , 06-11-2015.
# Cisteller frontvermell

El cisteller frontvermell (Asthenes ottonis) és una espècie d'ocell de la família de les Furnariidae.

## Hàbitat i distribució

És una espècie endèmica del Perú. Els seus hàbitats són montans subtropical o tropical humits, i muntanya subtropical o tropical d'alta altitud.

## Referències

* ↑ «Cisteller frontvermell». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Chac Mool

Chac Mool és un tipus d'escultures precolombines mesoamericanes que apareixen al començament del període postclàssic en diversos llocs de la regió. El terme va ser encunyat el 1875 per l'explorador Augustus Le Plongeon, que va observar aquest tipus d'escultures per primera vegada a Yucatán, per això va proposar un nom en maia yucatec. El nom significa 'gran jaguar vermell' i s'ha tornat usual, i es manté per això la seva utilització pels arqueòlegs. No ha de confondre's amb Chaac, déu maia de la pluja.
Aquest tipus d'estàtues va fer la seva aparició a Mesoamèrica a l'inici del postclàssic, i és associada als tolteques. Diversos exemplars s'han trobat a Tula i Chichén Itzá; aquest fet és un dels arguments utilitzats en els debats sobre les relacions entre aquests dos llocs. A més a més, es coneixen altres peces procedents d'Ihuatzio (Michoacán), Quiriguá (Guatemala), Cempoala (Veracruz) i el temple Major de Mèxic-Tenochtitlán, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «El enigma de los Chac Mool» (en castellà). [Consulta: 27 gener 2014].]
* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.103. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 27 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Chac Mool Arxivat 2010-07-22 a Wayback Machine. de Arxivat 2010-07-22 a Wayback Machine.Carlos Fuentes, traduït a l'anglès per Jonah Katz.
# Bixapur

Bixapur (o Bishâpûr) és una antiga ciutat de l'Iran, de la que resten les ruïnes al sud de la moderna Faliyan, a l'antiga ruta entre Persis i Elam. La ruta unia l'antiga capital sassànida Ishtakhr (prop de Persèpolis) amb Ctesifont. Bixapur estava prop de Kazerun a l'encreuament de rius al lloc on hi ha una fortalesa amb dipòsits de roca tallada, i na vall fluvial amb relleus sassànides a la roca. La ciutat hauria estat fundada per Sapor I (241-272) el 266.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Sassanid Archaeological Landscape of Fars Region» (en anglès). [Consulta: 27 maig 2023].
* ↑ Raddato, Carole. «Bishapur, Iran» (en anglès). [Consulta: 27 maig 2023].
* Article "BĪŠĀPŪR" a Encyclopaedia Iranica
* Bixapur fotos de l'Iran a Livius Arxivat 2016-11-10 a Wayback Machine..
# Grammatorcynus bicarinatus

Grammatorcynus bicarinatus és una espècie de peix de la família dels escòmbrids i de l'ordre dels perciformes present a les costes septentrionals d'Austràlia (Austràlia Occidental, Queensland i el nord de Nova Gal·les del Sud), el Golf de Papua (Nova Guinea) i les illes Loyauté. Els mascles poden assolir els 112 cm de longitud total i els 13,5 kg de pes.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Tucanet de Natterer

El tucanet de Natterer (Selenidera nattereri) és una espècie d'ocell de la família dels ramfàstids (Ramphastidae) que habita la selva humida del sud de Veneçuela, Guyana, Guaiana Francesa i nord-oest del Brasil.
# Palawanomys furvus

Palawanomys furvus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de l'illa de Palawan (Filipines), on viu a altituds d'aproximadament 1.370 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos montans. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, furvus, significa 'fosca' en llatí.

## Referències

* ↑ Kennerley, R. Palawanomys furvus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 20 març 2018.
* ↑ Entrada «Palawanomys» d'Animalia (en anglès).
# Cisteller gorjanegre

El cisteller gorjanegre (Asthenes harterti) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae). Ha estat ubicat al gènere Schizoeaca.

## Hàbitat i distribució

Habita sotabosc dens, arbusts i praderies humides dels Andes del nord i centre de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Cisteller gorjanegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Jocs Honoraris

Els Jocs Honoraris (en llatí: Ludi Honorarii) eren uns jocs romans esmentats només per Suetoni, que diu que van durar trenta dies i van ser organitzats per August. L'emperador va declarar que aquells trenta dies serien fasti.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ludi». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 12 desembre 2023].
# Chacana

Chacana és una gran caldera de l'Equador de 32 km de longitud i entre 18 i 24 km d'amplada formada en temps històrics. S'alça fins als 4.643 msnm.
Forma un dels centres de riolita més grans al nord dels Andes, amb grans erupcions fa 240.000, 180.000 i 160.000 anys. Els doms de lava es van formar durant l'Holocè. Es troba a 30 quilòmetres de Quito i el gran volcà Antisana és al sud-est. Les erupcions dels darrers 10.000 anys s'han limitat a petits fluxos de lava originats per fissures. Es té constància de petites erupcions el 1760 i 1773.

## Referències

* 1 2 «Chacana», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution. [Consulta: 9 gener 2012].
* ↑ Volcano Discovery - Chacana
# Breel Embolo

Breel Donald Embolo (Yaoundé, el 14 de febrer de 1997) és un futbolista suís que juga com a davanter per l'AS Monaco FC i la selecció suïssa.
Nascut al Camerun, Embolo es va traslladar amb la seva família a França abans d'establir-se finalment a Suïssa. Després d'entrar en els seus equips júniors, Embolo va debutar professionalment amb l'FC Basel el març de 2014, i va guanyar la Super Lliga Suïssa en les seves tres primeres temporades abans de passar al FC Schalke 04 per una quota de 20 milions d'euros. Poc després de passar a la Bundesliga alemanya, va patir una lesió al turmell que el va descartar durant gairebé un any. Més tard va jugar a Alemanya amb el Borussia Mönchengladbach i a la Ligue 1 francesa amb el Mònaco.
Embolo va fer el seu debut internacional sènior amb Suïssa el 2015. Va representar Suïssa al Campionat d'Europa de la UEFA de 2016 i de 2020, i a la Copa del Món de la FIFA el 2018 i 2022.

## Enllaços externs

* Fitxa de Breel Embolo amb el FC Basel (alemany)
* Fitxa de Breel Embolo a UEFA.com
* Breel Embolo a Topforward
Breel Embolo amb la selecció suïssa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Suïssa – Eurocopa 2016
1 Sommer •
2 Lichtsteiner (c) •
3 Moubandje •
4 Elvedi •
5 Von Bergen •
6 Lang •
7 Embolo •
8 Frei •
9 Seferović •
10 Xhaka •
11 Behrami •
12 Hitz •
13 Rodríguez •
14 Zakaria •
15 Džemaili •
16 Fernandes •
17 Tarashaj •
18 Mehmedi •
19 Derdiyok •
20 Djourou •
21 Bürki •
22 Schär •
23 Shaqiri •
Entrenador: Petković
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de Futbol 2018
1 Sommer •
2 Lichtsteiner  •
3 Moubandje •
4 Elvedi •
5 Akanji •
6 Lang •
7 Embolo •
8 Freuler •
9 Seferović •
10 Xhaka •
11 Behrami •
12 Mvogo •
13 Ricardo Rodríguez •
14 Zuber •
15 Džemaili •
16 Gelson Fernandes •
17 Zakaria •
18 Gavranović •
19 Drmić •
20 Djourou •
21 Bürki •
22 Schär •
23 Shaqiri •
Entrenador: Vladimir Petković
Selecció de futbol de Suïssa – Eurocopa 2020
1 Sommer •
2 Mbabu •
3 Widmer •
4 Elvedi •
5 Akanji •
6 Zakaria •
7 Embolo •
8 Freuler •
9 Seferović •
10 Xhaka (c) •
11 Vargas •
12 Mvogo •
13 Rodríguez •
14 Zuber •
15 Sow •
16 Fassnacht •
17 Benito •
18 Mehmedi •
19 Gavranović •
20 Fernandes •
21 Omlin / Kobel $^a$ •
22 Schär •
23 Shaqiri •
24 Omeragić •
25 Cömert •
26 Lotomba •
Entrenador: Petković
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de Futbol 2022
1 Sommer •
2 Fernandes •
3 Widmer •
4 Elvedi •
5 Akanji •
6 Zakaria •
7 Embolo •
8 Freuler •
9 Seferović •
10 Xhaka  •
11 Steffen •
12 Omlin •
13 Ricardo Rodríguez •
14 Aebischer •
15 Sow •
16 Fassnacht •
17 Vargas •
18 Cömert •
19 Okafor •
20 Frei •
21 Kobel •
22 Schär •
23 Shaqiri •
24 Köhn •
25 Rieder •
26 Jashari •
Entrenador: Yakin
Selecció de futbol de Suïssa – Eurocopa 2024
1 Sommer •
2 Stergiou •
3 Widmer •
4 Elvedi •
5 Akanji •
6 Zakaria •
7 Embolo •
8 Freuler •
9 Okafor •
10 Xhaka (c) •
11 Steffen •
12 Mvogo •
13 Rodríguez •
14 Zuber •
15 Zesiger •
16 Sierro •
17 Vargas •
18 Duah •
19 Ndoye •
20 Aebischer •
21 Kobel •
22 Schär •
23 Shaqiri •
24 Jashari •
25 Amdouni •
26 Rieder •
Entrenador: Yakin :
# Joan Baptista Juan Banasco

Joan Baptista Juan Banasco (Vinaròs, 1872 – 27 de febrer de 1936) fou sacerdot organista de l’arxiprestal vinarossenca entre 1910 i 1917.
Abans de finalitzar els estudis sacerdotals ja va aprovar les oposicions del magisteri de capella de la seu tortosina. Després de residir a Vinaròs com a organista va ser traslladat a Artana i algun temps després va adquirir un benefici a la parròquia. Va residir a l'Havana durant sis anys, tornà a Vinaròs el 9 de juliol de 1917, i al setembre retornà de nou a la capital de Cuba.
Amb els diners guanyats durant els seus anys a l’Havana va sufragar la construcció de l’orgue de l’arxiprestal, el qual es va beneir i inaugurar amb molta solemnitat durant la festa de Sant Sebastià de 1923. L’instrument era obra de Pere Palop de València. «Fon construït l'orgue per D. Pere Palop de València: els tubs de metal – aprofitant el de l’orgue vell – es foneren en la casa Estadella de Barcelona; les membranes del secret tubular eren de la casa Laukuff de Vutemberg (Alemanya); i les cànules, llengüetes i altres accessoris, de la casa Pinett, de París».
Joan Baptista Juan va interpretar a l'orgue, després de la seva benedicció, algunes obres selectes. L’any 1928, encara apareixia com a coadjutor organista de la parròquia, però sembla que per discrepàncies amb l’arxipreste mossèn Bono, va dimitir del càrrec i per aquest motiu va ser substituït el 1930.
Mossèn Juan va ser l’autor de la música de l’himne a Sant Sebastià del “Patria y fe”, que es feu per al III Centenari de la Relíquia de Sant Sebastià a Vinaròs i que es va publicar per primera vegada a la Revista “San Sebastian” de novembre/desembre de 1909, pàg 340.

## Referències

* ↑ Jarque, Jarque, Joan M. Borrás. HIstòria de Vinaròs. Tomo II (en vinarossenc). Primera. Vinaròs: MAS Castelló, 1931, p. 326 - 327.
* ↑ «Vinapedia. Juan Banasco Joan Baptista» (en vinarossenc), 27 - 05 - 2014. [Consulta: 26 - 12 - 2020].
# Guillem d'Alvèrnia

Guillem d'Alvèrnia (1190-1249) fou un filòsof i teòleg, bisbe de París i conseller del rei Lluís IX de França.

## Biografia

Va néixer a Aurillac el 1190, a la regió d'Alvèrnia. Fou fill d'Astorg V, senyor de Conros, i de Marie de Bénavent-Rodez. Guillem fou oncle del trobador Astorg VII d'Aurillac.
Quan morí el bisbe Barthélémy de París, el 1227, Guillem protestà contra l'elecció del seu successor, la qual considerà anti-canònica, i feu una crida a la Santa Seu. El papa Gregori IX anul·là l'elecció, reservant-se el dret de designar ell mateix en nou bisbe de París. El 10 d'abril del 1228 designà Guillem d'Alvèrnia, i ell mateix el consagrà bisbe.
Durant els primers anys del seu episcopat, Guillem hagué d'administrar nombrosos conflictes amb els mestres de la Universitat, amb els canonges, i amb els oficials del rei. Més endavant, en acord amb Lluís IX, governà pietosament la seva diòcesi, essent-li confiada la direcció espiritual del monestir de Port Royal des Champs a Thibault de Marly. Protegí durant tota la seva vida les activitats dels ordes mendicants.

## Obres

* De primio principio - 1228
* De anima - 1230
* De universo - 1230-1236 (Hi ha una edició feta a Nuremberg el 1496 i una altra feta a Orleans el 1674, en 2 vols. (in-fol.)
* De Trinitate, notionibus et praedicamentis in divinis (ed. 1674).
* Tractatus de poenitentia (ed. 1674).
* Tractatus de collatione et singularitate beneficiorum (ed. 1674).
* Sermones (ed. 1674).

## Referències

* 1 2 Bréhier, Émile; Font, Pere, Lluís. Història de la filosofia. Universitat Autònoma de Barcelona, 1998, p. 426-428. ISBN 978-84-490-1176-4. [Consultaː 4 de novembre de 2016]
# Tucanet de Reinwardt

El tucanet de Reinwardt (Selenidera reinwardtii) és una espècie d'ocell de la família dels ramfàstids (Ramphastidae) que habita la selva humida del sud-est de Colòmbia, est de l'Equador, est i nord-est del Perú, nord de Bolívia i oest del Brasil.

## Taxonomia

S'han descrit dues subespècies:
* S. r. reinwardtii (Wagler, 1827). De Colòmbia meridional, Equador oriental i nord-est del Perú.
* S. r. langsdorffii (Wagler, 1827). De Perú oriental, Brasil occidental i nord de Bolívia.
Alguns autors han considerat la segona com una espècie diferent: tucanet de Langsdorff (Selenidera langsdorffii).
# Palazuelos de Eresma

Palazuelos de Eresma és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 1542 | 2499 | 1619 | 2393 | 3499 |
Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Domingo Asenjo Maté | Izquierda Unida | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Domingo Asenjo Maté | IU-LVCYL (Izquierda Unida - LV- Compromiso por Castilla-León) | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament Arxivat 2008-03-16 a Wayback Machine.
* Palazuelos del Eresma a Segovia sur Arxivat 2009-03-06 a Wayback Machine.
* Associació de Palazuelos del Eresma Arxivat 2008-08-20 a Wayback Machine.
# Coca Maria

La coca maria és un pastís tradicional de la Marina Alta (País Valencià). És un bescuit que es fa amb farina, sucre, llevat, llet i oli d'oliva. Es menja tant per a esmorzar com per a berenar, o també de postres després de dinar. Una de les variants populars és la coca maria de taronja. Una altra variant és la coca maria d'ametla. Se sol acompanyar d'un gotet de mistela, cafè o xocolata desfeta. És un tradicional de Valls d'Ebo. En el llibre Els dolços tradicionals de la Marina Alta apareixen propostes «com la coca maria en les seues diferents varietats, els bunyols, les confitures i melmelades de fruites, les mones de Pasqua o els pastissets de moniato».

## Referències

* ↑ «Sant Antoni, que lluita contra el dimoni». VilaWeb, 17-01-2017. [Consulta: 8 desembre 2018].
* ↑ «El País valencià, un país de dolços». VilaWeb, 17-09-2018.
* ↑ «Gastronomia». Ajuntament de Lliber. [Consulta: 8 desembre 2018].
* ↑ «Gastronomia». Turística Oficial de Pedreguer, 21-02-2014. [Consulta: 8 desembre 2018].
* ↑ Miralles, Josep Vicent; Piles, Marisa. «La cuina de la Marina Alta». [Consulta: 8 desembre 2018].
* ↑ Kiko. «Del Rebost al Celler: coca maria d'ametlla», dissabte, 28 novembre 2009. [Consulta: 8 desembre 2018].
* ↑ Pardo, Inma. «Valls d'Ebo y de Laguar» (en castellà), 06-05-2016. [Consulta: 8 desembre 2018].
* ↑ «Toni Roderic recull els dolços tradicionals de la Marina Alta en el seu nou llibre». VilaWeb, 17-12-2006.

## Bibliografia

* Roderic, Antoni. Els dolços tradicionals de La Marina Alta. T. Roderic, 2006, p. 91. ISBN 9788461134472.

## Enllaços externs

* «Coca María» (en castellà). Dènia, city of gastronomy. [Consulta: 7 desembre 2018].
* «Coca Maria», 28 març cel 2010. [Consulta: 7 desembre 2018].
# Casa amb relleus (Cabassers)

La Casa amb relleus és una obra gòtica de Cabassers (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta casa del carrer major com a elements destacables té una arcada gòtica visible que arriba a l'altura del sostre del primer pis, i dos fragments de pedra blanca, esculpits, encastats a la paret de la façana, a 1,9 metres del terra aproximadament.
En el fragment de pedra més gran es representa una creu, de la que només es veu la meitat, dins d'un escut i, al costat, un signe en forma de "T" amb una flor al damunt. En el segon fragment, més petit, es veu mig signe "T" i altre flor. Aquests fragments no estan identificats però alguns erudits locals els relacionen amb el primer temple del poble datat al període visigòtic.

## Referències

* 1 2 «Casa amb relleus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].
# Beaucarnea recurvata

Beaucarnea recurvata, és una espècie de planta suculenta dins la família asparagàcia. Es troba a Mèxic, als estats mexicans de Tamaulipas, Veracruz, i San Luis Potosí.

## Descripció

Beaucarnea recurvata té un càudex molt notable que emmagatzema aigua. Pot arribar a fer uns 10 m d'alt i té l'aspecte d'una palmera però no n'està estretament relacionat. Es cultiva com planta ornamental d'interior i a l'aire lliure. Són plantes de creixement molt lent i toleren la sequera.

## Taxonomia

Beaucarnea recurvata va ser descrita per Charles Antoine Lemaire i publicat a L'illustration horticole 8(Misc.): 59, l'any 1861.

### Sinònims

* Beaucarnea inermis (S.Watson) Rose
* Beaucarnea tuberculata Roezl
* Dasylirion inerme S.Watson
* Dasylirion recurvatum (Lem.) J.F.Macbr.
* Nolina recurvata (Lem.) Hemsl.
* Pincenectitia tuberculata Lem.

## Referències

* ↑ Irish, Gary. Agaves, Yuccas, and Related Plants: A Gardener's Guide. Timber Press, 2000.
* ↑ Beaucarnea recurvata en Trópicos
* ↑ «Beaucarnea recurvata en PlantList». Arxivat de l'original el 2013-09-23. [Consulta: 14 juny 2015].

## Bibliografia

* Bailey, L. H. & E. Z. Bailey. 1976. Hortus Third i–xiv, 1–1290. MacMillan, New York.
* CONABIO. 2009. Catálogo taxonómico de especies de México. 1. In Ca. nat. México. CONABIO, Ciutat de Mèxic.

## Enllaços externs

* Germplasm Resources Information Network: Beaucarnea recurvata Arxivat 2009-02-26 a Wayback Machine.
# Guido Tacchinardi

Guido Tacchinardi (Florència, 1840- 1917) fou un compositor i teòric musical italià.
Va ésser director del Real Instituto Musicale de Florència, distingint-se com a professor i pedagog musical.
En el gènere religiós destaquen entre les seves obres un Rèquiem l'oratori Gesú di Nazareth i tres Misses. Va compondre força música de cambra i les obres per a orquestra Delirium febris i Al cadere del sole, de factura força moderna; entre les seves obres didàctiques cal citar el seu Grammatica Musicale (1912) Metodo d'harmonia; Metodo di contrapunto; Studio sulla interpretazione (1902); Saggi di basso numerato, i Partimenti per lo studio della imitazione.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom. núm 58. pàg. 1464 (ISBN 84-239-4558-8)
# Coca d'anís

La coca d'anís és una coca fina, plana i llarga, de pasta mantegosa i farcida d'anís i sucre. també s'espolsa amb sucre. És típica, entre altres comarques, d'Osona.

## Referències

* ↑ Redacció. «Coca d'anís», 29-04-2013. [Consulta: 18 abril 2021].
* ↑ monica. «La tradicional coca d'anís» (en castellà), 19-10-2019. Arxivat de l'original el 2020-08-12. [Consulta: 18 abril 2021].
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Josep Forment

Josep Forment (Bossòst, 1962 - Barcelona, 9 de juliol de 2014) fou un editor i traductor català d'origen occità.

## Biografia

Nascut a la Vall d'Aran i fill de mare francesa, va estudiar Filosofia i Direcció Cinematogràfica, tot i que va centrar la seva activitat professional en el sector editorial com a comercial i editor (Ediciones B, La Magrana, El Andén), i sobretot a l'editorial Alrevés, en la qual va treballar des del seu inici. Era un especialista en Arthur Rimbaud, de qui havia traduït les seves obres completes i diversos assaigs, Arthur Rimbaud, La belleza del diablo (2009) i Arthur Rimbaud, Poesía al raso (2011). Va col·laborar amb l'emissora Ràdio 4. Com a escriptor va publicar un poemari propi, un llibre de relats i una novel·la. Estava casat i tenia un fill. També va difondre l'obra de Jean-Jacques Lafaye i Víctor del Árbol, així com clàssics com Chrétien de Troyes.

## Referències

* ↑ «obituaris». La Vanguardia, 10-07-2014. [Consulta: 11 novembre 2022].
* 1 2 Álvarez, Guille «Entender a Rimbaud». La Vanguardia, 10-07-2014 [Consulta: 10 juliol 2014].
* ↑ «Mor Josep Forment». Llegir en català, 09-07-2014 [Consulta: 10 juliol 2014].
* ↑ «Fallece el editor y traductor Josep Forment, fundador de Editorial Alrevés». El Confidencial, 09-07-2014 [Consulta: 10 juliol 2014].
* ↑ «Mor l'editor Josep Forment als 52 anys». , 10-07-2014 [Consulta: 10 juliol 2014].

## Enllaços externs

* «Josep Forment». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
# Cayuga (Dakota del Nord)

Cayuga és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 61 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cayuga tenia 61 habitants, 26 habitatges, i 13 famílies. La densitat de població era de 23,8 hab./km².
Dels 26 habitatges en un 23,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,2% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 50% no eren unitats familiars. En el 46,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,62.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,5% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 18% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 115 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.875 $ i la renda mediana per família de 38.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 27.500 $. La renda per capita de la població era d'11.048 $. Cap de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cayuga». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cayuga». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].