OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dentina

La dentina és un teixit intermedi, més tou que l'esmalt. És el segon teixit més dur del cos. És groguenc, i el seu alt grau d'elasticitat protegeix l'esmalt suprajacent contra les fractures. Està estretament vinculada a la polpa dentària, les cèl·lules especialitzades de la qual, els odontoblasts, l'elaboren deixant a la seva estructura les seves prolongacions citoplasmàtiques o prolongacions odontoblàstiques. A més dels components citoplasmàtics, la dentina està constituïda per una matriu col·làgena calcificada, composta principalment per col·lagen tipus I i proteïnes dsp (5% a 8%) i dpp (50%), travessada per canalicles o túbuls dentaris des del límit polpar fins a l'esmalt en corona i cement en arrel.

## Característiques

La dentina és ràdio-opaca per la seva relativament alta impregnació de sals minerals. El seu color és groc, i l'elasticitat és una capacitat de la que gaudeix aquest teixit i que depèn de l'estructura orgànica i contingut en aigua. Es compon en un 65% de matèria inorgànica (hidroxiapatita de calci), en un 25% de materials orgànics i en un 10% de plasma aquós. La substància orgànica és en gran part col·làgena I acompanyada de proteoglicans i glicoproteïnes.
La dentina és produïda pels odontoblasts, que s'ubiquen entre la dentina i la polpa dentària, i que conserven la seva relació amb la dentina durant tota la vida de la dent, que es pot autoreparar. La dentina presenta els canalicles dentaris, que contenen les prolongacions citoplasmàtiques dels processos odontoblàstics.
La dentina també es forma en segments de 4 a 8 mm, per la qual cosa es presenten al microscopi línies, anomenades línies d'Owen, anàlogues a les línies de Retzius.
Viccionari
# Dentilia

Dentilia (també Dantiliya) és una regió de Guinea situada al sud del riu Tankisso. La capital tradicional era Gondoho a poc més d'un kilòmetre del riu, però avui dia la carretera nacional 30 passa a uns 10 km al nord i la població tendeix a establir-se prop d'aquesta carretera. Altres poblacions eren Saba, Sambaya i Bili.
Va formar part dels dominis d'al-Hadjdj Umar i després del regne de Dinguiray nominalment dependent del "amir" de Ségou. El 1879 la part sud va passar a Samori. El 1886 la resta es va aliar a Samori Turé. El 1888 el tinent Vittu de Kerraoul va acabar de reconèixer el Falémé i el camí entre l'alt Gàmbia i l'alt Senegal per Tombé, Satadougou, Médina i Gondoho, (capital del Dentilia) des d'on va arribar a Kénieba i Tombokané. En endavant la presència francesa ja fou una constant; els francesos van reintegrar la regió al regne de Dinguiray que era un protectorat francès nominal i el 1891 va esdevenir un protectorat amb quasi tot el poder pel resident francès.

## Referències

* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899) pel Tinent Gatelet
# Daouiteri

El daouiteri (Daouitherium rebouli, 'bèstia de Daoui de Reboul') és un gènere extint de proboscidis primerencs que visqueren a principis de l'Eocè (Ipresià) a Àfrica, fa aproximadament 55 milions d'anys.
Les restes d'aquest animal (fragments de mandíbules i dents) han estat descobertes a la conca Ouled Abdoun del Marroc. Amb la mida d'un tapir i un pes de 300 kg, es tracta del mamífer gran africà més antic conegut i un dels proboscidis més primitius coneguts.

## Referències

* Gheerbrant, E.; Sudre, J.; Cappetta, H.; Iarochène, M.; Amaghzaz, M.; Bouya, B. 2002. A new large mammal from the Ypresian of Morocco: Evidence of surprising diversity of early proboscideans. Acta Palaeontologica Polonica 47 (3): 493–506.
Gèneres de proboscidis :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Mammalia
Superordre: Afrotheria
Clade: Tethytheria :
# Deunoro Sardui Enbeita

Deunoro Sardui Enbeita, conegut pel nom artístic d'«Alper» (en català: "gandul"), (Muxika, 1 de gener de 1934) és un escriptor i bertsolari basc.

## Biografia

La seva mare fou la filla gran del famós bertsolari Kepa Enbeita. Durant la Guerra del 36 fugí dos anys a Cantàbria. El seu pare i diversos dels seus oncles i germanes seus foren empresonats per la seva ideologia nacionalista basca.
Participà en les revistes Karmel, Olerti, Sirimiri Zornozano, Brisas Guerniquesas, Zeruko Argia o Anaitasuna, així com en el butlletí de Bizkaia Kutxa. Són dignes d'especial menció els poemes Maiteak iges i Illargia.

## Obra

* Aurresku

## Referències

* ↑ Aulestia, Gorka. Improvisational poetry from the Basque country (en anglès). University of Nevada Press,, 1995, p. 45. ISBN 0874172012.
* ↑ «Deunoro Sardui Enbeita» (en basc). Ahotsak.eus. [Consulta: 4 juny 2018].
* ↑ «Deunoro Sardui literaturaren zubitegian» (en basc). Zubitegia.Armiama.com. [Consulta: 4 juny 2018].
# Deus absconditus

El Déu amagat (llatí: Deus absconditus) es refereix a la idea cristiana de la impossibilitat fonamental de conèixer l'essència de Déu. El nom ve de la Bíblia, concretament del llibre d'Isaïes a l'Antic Testament: "Realment ets un Déu que s'amaga, Déu d'Israel, salvador." (45:15). Aquest concepte fou particularment important en el pensament de Nicolau de Cusa, Blaise Pascal, Jean Cauvin i Martí Luter.
Luter desenvolupà els seus punts de vista sobre el Deus absconditus a la seva obra en llatí De servo arbitrio el 1525. Però ja havia apuntat aquesta idea a les seves exposicions sobre els Salms i la seva exposició sobre la Carta als Romans deu anys abans. El contrari de Deus absconditus en la teologia luterana és el Deus revelatus (el Déu revelat).

## Referències

* ↑ Llibre d'Isaïes. Associació Bíblica de Catalunya [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ Jüngel, Eberhard «The Doctrine of the Trinity: God's Being is in Becoming. 19» (en anglès). Monograph Supplements to the Scottish Journal of Theology. Scottish Academic Press, 1976 [Consulta: 14 agost 2019].

## Bibliografia

* Volker Leppin: Deus absconditus und Deus revelatus. Transformationen mittelalterlicher Theologie in der Gotteslehre von "De servo arbitrio"; in: Berliner Theologische Zeitschrift 22 (2005), S. 55–69; ISSN 0724-6137
* Martin Luther: Vom unfreien Willen: dass der freie Wille nichts sei. Antwort D. Martin Luthers an Erasmus von Rotterdam; deutsche Übersetzung von De servo arbitrio, übersetzt von Bruno Jordahn, hrsg. v. Georg Merz; München 1983
* Horst Beintker: Luthers Gotteserfahrung und Gottesanschauung; in: Leben und Werk Martin Luthers von 1526 bis 1546 – Festgabe zu seinem 500. Geburtstag, Band 1; Berlin 1985²; S. 39–62
# São João (Santa Maria)

São João és un barri de la ciutat brasilera de Santa Maria, Rio Grande do Sul. El barri està situat al districte de Sede.

## Villas

El barri amb les següents villas: São João, Vila São João, Vila Schimidt.

## Galeria de fotos

| Juscelino Kubitschek Pinheiro Machado | Juscelino Kubitschek | Juscelino Kubitschek |
| Pinheiro Machado | | Juscelino Kubitschek Renascença |
| Pinheiro Machado Boi Morto Renascença | Renascença | Renascença |

## Referències

* ↑ (pt) Llei municipal 72/2009 que estableix la llei per a l'ús i ocupació del sòl, subdivisió, sistema urbà camí perimetral i el municipi de Santa Maria. Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine.
# Tartigny

Tartigny és un municipi francès, situat al departament de l'Oise i a la regió dels Alts de França. L'any 1999 tenia 229 habitants.

## Situació

Tartigny es troba molt a prop del departament del Somme. També està a prop de la important carretera D930, que uneix Montdidier i Breteuil. El poble es troba al cim d'un petit turó.

## Administració

Esclainvillers forma part del cantó de Breteuil, que al seu torn forma part de l'arrondissement de Clermont. L'alcalde de la ciutat és Paul Thoma (2001-2008).

## Història

Ja es té constància de l'existència de la població l'any 766, en què s'anomenava Tertiniagum. Entre 1825 i 1833, va dependre de la comuna de Rouvroy-les-Merles.
Durant la sequera que hi hagué l'any 1976, s'hi va descobrir una necròpoli gal·la que va ser excavada el 1983. La zona excavada es pot dividir en quatre parts quadrades: una primera gran fossa de 18,7 metres que tancava una sepultura volcada per un pillatge anterior, amb una desena de vasos i un petit objecte de platina de bronze. Una segona fossa, lleugerament trapezoïdal, es troba enganxada al costat occidental de la primera.
Al centre hi havia una sepultura pels incinerats, dins una fossa quadrada de 2,8 per 2,95 metres. A la banda septentrional hi havia quatres vasos d'ofrenes i una pinça de depilació. No gaire lluny de les dues primeres, hi havia dues petites fosses quadrades de 6,2 metres de costat i sense sepultura.

## Llocs d'interès

* L'església de Sant Martí, amb un cor i un transsepte renaixentistes. El portal, la nau i el campanar, en canvi, són del segle xix.

## Vegeu també

* Llistat de municipis de l'Oise

## Enllaços externs

* Tartigny al lloc web de l'INSEE Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
# Dipòsit d'aigua (Olesa de Montserrat)

El Dipòsit d'aigua és una obra d'Olesa de Montserrat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Dipòsit d'aigua per a l'abastament a la població construït l'any 1902. Consta d'una torre d'estil modernista feta amb totxo i pedra. El dipòsit resta semisoterrat a l'interior. És una obra sostinguda amb pilars, arcs escarsers i volta de rajola. La torre és de planta rectangular, amb coberta a quatre vessants feta amb maó, amb elements decoratius de ceràmica vidridada. Els murs són arrebossats i pintats de blanc. El que dona al carrer està decorat amb diferents arcs escarsers d'inspiració modernista i té una inscripció on es llegeix: "Sociedad Minera Olesana. 1902". La torre està situada en un terreny amb desnivell i adossada a un mur de contenció, dins d'un recinte enjardinat on hi ha altres instal·lacions.
(Text procedent de la declaració de BCIL)

## Història

A l'actual plaça de les Fonts, anteriorment anomenada plaça de la Constitució, hi havia una font pública que subministrava aigua potable, tot i que algunes cases particulars, sobretot les situades a la part alta del municipi, disposaven de pous als seus patis. A finals del segle xvi es va iniciar una gran obra: es va fer una construcció subterrània per tal d'augmentar el cabal d'aigua que brollava de la plaça de la constitució, aprofitant l'aigua sobrant dels pous de les cases dels carrers de Santa Oliva i de la Creu Reial, obra que no va finalitzar fins al 1855. L'any 1868 es va construir la primera societat privada amb l'objectiu d'explotar el subministrament d'aigües: la Sociedad Minera Olesana. Cap a finals del segle xix novament la iniciativa privada es va fer càrrec de canalitzar les aigües d'alguns torrents cap a la vila. Segons la inscripció que figura en la torre d'aquest dipòsit va ser construït per la Sociedad Minera Olesana el 1902. La construcció del dipòsit i la mina que hi porta l'aigua van ser de vital importància per a la vila, ja que d'aquesta manera s'aprofitava el ric aqüífer del subsol olesà per a l'abastament del consum domèstic agrícola i industrial.
(Text procedent de la declaració de BCIL)

## Referències

* 1 2 3 4 «Dipòsit d'aigua». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 juliol 2018].
# Tapadora

Una tapa, tapadora o cobertora és una part d'un contenidor, com un recipient o una ampolla que serveix per a tancar o segellar i evitar que el contingut del recipient es vessi o s'esbravi. És dit sobrecopa (o sobrecop) quan és la tapadora d'una copa o d'un got.
S'han trobat tapes fetes de ceràmica que es remunten al 3100 a. C.

## Vegeu també

* Tap
# Despatx Camps Germans

El Despatx Camps Germans és una obra noucentista de Sabadell (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Despatx cantoner de planta baixa. La façana està composta d'un sòcol de pedra, una banda on se situen les finestres, que estan acabades en arc i ornades amb una orla i un ampli cornisament coronat amb gerros de pedra. Els materials emprats són l'estuc, la pedra i l'esgrafiat. Cal destacar el treball de forja de les reixes i els esgrafiats de tipus floral.

## Referències

* ↑ «Despatx Camps Germans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Degh

Degh és un riu de Caixmir i Pakistan (Panjab) format per la unió de dos rierols a Parmandal a Caixmir. Entra a la província del Panjab prop del poble de Lehri-Kalan i segueix curs cap al sud fins a trobar el Ravi al que desaigua.
El riu s'alimenta principalment de les pluges però a la seva part superior no s'asseca. A Tapiala el riu es divideix en dues branques, una occidental que només corre en temps de pluja i una oriental, que s'ajunten altre cop prop de Dhenga. A la part final del seu recorregut està sec generalment fora del temps de pluges. Està creuat per diversos ponts, entre ells dos (a Pindi Das i Hodial) que foren construïts sota l'emperador Jahangir.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Degollació de Sant Cugat

Degollació de Sant Cugat és un quadre d'Aine Bru dipositat al Museu Nacional d'Art de Catalunya (Barcelona), el qual fou pintat entre els anys 1504 i 1507.

## Context històric i artístic

En la primera meitat del segle XVI van arribar pintors estrangers o catalans formats a Itàlia, portadors del missatge de la nova pintura renaixentista. En contrast amb les formes trencades i la indumentària preciosa del món gòtic, amb el Renaixement arribava el plaer senzill de les sensacions físiques directes. Degollació de Sant Cugat (una de les dues que queden del que va ésser Retaule major de Sant Cugat del Vallès) és la primera de les obres pintades a Catalunya que pot ésser qualificada de renaixentista. El seu autor, que l'any 1501 va signar a Girona amb el nom d'Aine Bru un testament en què es declarava nascut al ducat de Brabant (avui a Bèlgica), sabem que va viure a Barcelona si més no del 1502 al 1509.

## Descripció

La procedència nòrdica d'Aine Bru explica que el seu realisme narratiu sigui el propi dels pintors alemanys i flamencs d'aquell temps. Es tracta d'un realisme d'una cruesa impressionant que fa veure amb tot detall la diferència entre la decapitació (amb destral o amb espasa) i la degollació amb ganivet. El tall obert a la gorja, de la qual surt un riu de sang, i el ganivet ocupen gairebé exactament el centre del quadre. El botxí contreu les seues faccions a causa de l'esforç i empra la tècnica d'estirar enrere els cabells de la víctima per a obrir la ferida amb l'habilitat d'un carnisser. La seua professionalitat és subratllada pel cabàs on porta les eines de l'ofici: una corda i diversos ganivets. Mentre els tres assistents a l'escena mostren una solemne i freda indiferència, el gos de Sant Cugat, que adverteix l'absència de l'amo, flaira tristament la seua túnica.
Al paisatge del fons destaca la façana del Monestir de Sant Cugat amb l'aspecte que tenia aleshores, amb el campanar encara inacabat. Evidentment, Aine Bru va utilitzar apunts presos del natural per a oferir un document arquitectònic tan exacte.

## Referències

* 1 2 3 4 Barral, Xavier i Vicens, Francesc, 2002. 100 Obres de Pintura Catalana. Editorial Pòrtic, Barcelona. ISBN 8473067908. Pàgs. 122-123.

## Enllaços externs

* Sant Cugat V: El quadre d'Aine Bru sobre el martiri de Sant Cugat (català)
* 1907: Venda d'un important retaule d'Aine Bru (català)
# Synodontis clarias

Synodontis clarias és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes. Els mascles poden assolir els 36 cm de llargària total. Es troba a Àfrica: rius Níger, Senegal, Volta, Gàmbia i Nil.

## Referències

* 1 2 «Synodontis clarias» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Dissolució saturada

S'anomena dissolució saturada a la dissolució que està en equilibri amb un excés de solut. La concentració d'una dissolució saturada respecte al solut expressa la seva solubilitat d'aquest en aquell dissolvent i per a una determinada temperatura. Una dissolució saturada no admet cap augment de solut.

## Referències

* ↑ Babor, J.A.; Ibarz, J. Química General Moderna (en castellà). 8a ed.. Barcelona: Marín, 1979. ISBN 84-7102-997-9.
# Diari Oficial de la República Francesa

El Diari Oficial de la República francesa, abreviat JORF o simplement JO, és la publicació oficial de l'França, en el qual es publiquen tots els esdeveniment legislatius (lleis), reglamentaris (ordres ministerials, decrets), declaracions oficials i publicacions legals. Inclou els títols «lleis i decrets» (Lois et décrets) o «Edició de documents administratius» (Édition des documents administratifs) segons els textos que conté.

## Característiques

L'edita la direcció d'informació legal i administrativa, un servei que depèn del Primer ministre.
El JORF es publica cada dia de dimarts a diumenge excepte els dies posteriors als festius, el dia de Nadal i el dia de la Festa del Treball.
La data d'aparició del JORF condiciona en general la data en què el text produït dels efectes jurídics, ja que cal que un text sigui conegut per tal que sigui aplicable, excepte si el text mateix indica un retard en l'aplicació. Si un text publicat au JORF no concreta la data d'efecte, el text entrarà en vigor l'endemà del dia de la publicació. Els articles de lleis que fan referència a decrets d'aplicació no poden entrar en vigor perquè els decrets no es publiquen al JORF.

## Vegeu també

* D'Andorra, el Butlletí Oficial del Principat d'Andorra, BOPA
* De l'Estat espanyol, el Butlletí Oficial de l'Estat, BOE

## Enllaços externs

* Pàgina web del Diari oficial de la República francesa.
# Demadiana

Demadiana és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels àrquids (Arkyidae). Fou descrit per primer cop l'any 1929 per Strand.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog, l'any 2017 Demadiana tenia assignades 6 espècies, totes d'Austràlia:
* Demadiana carrai Framenau, Scharff & Harvey, 2010
* Demadiana cerula (Simon, 1908)
* Demadiana complicata Framenau, Scharff & Harvey, 2010
* Demadiana diabolus Framenau, Scharff & Harvey, 2010
* Demadiana milledgei Framenau, Scharff & Harvey, 2010
* Demadiana simplex (Karsch, 1878)

## Referències

* ↑ Strand, 1929: Zoological and palaeontological nomenclatorical notes. Acta Universitatis Latviensis, vol.20, p.1-29.
* ↑ «Gen. Demadiana». Natural History Museum Bern. [Consulta: 17 maig 2018].

## Enllaços externs

* (anglès) World Spider Catalog: Demadiana Strand, 1929 en la família Arkyidae +base de dades
# Talízino

Talízino (en rus: Талызино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 137 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Taló

* Aquest article tracta sobre la part posterior del peu. Si cerqueu la part del calçat, vegeu «Taló (calçat)».
El taló és la part posterior del peu, a l'extrem inferior de la cama sota del panxell. El taló més famós en literatura és el d'Aquil·les, per a qui era l'únic punt feble: Aquil·les va morir en ser ferit en aquest punt per una fletxa disparada per Paris de Troia.

## Referències

* ↑ «taló d’Aquil·les | enciclopèdia.cat». [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ La guerra de Troia Mites
Viccionari
# Telema

Telema és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels telèmids (Telemidae). Fou descrit per primera vegada per Eugène Simon l'any 1882.
La seva distribució és per l'est i sud-est d'Àsia, amb una espècie a Guatemala i una al sud d'Europa, a Espanya i França.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog amb data de 14 de gener de 2019, hi ha descrites 36 espècies:
* Telema acicularis Wang & Li, 2010 - Tailàndia
* Telema adunca Wang & Li, 2010 - Xina
* Telema anguina Wang & Li, 2010 - Tailàndia
* Telema auricoma Lin & Li, 2010 - Xina
* Telema bella Tong & Li, 2008 - Xina
* Telema bifida Lin & Li, 2010 - Xina
* Telema biyunensis Wang & Li, 2010 - Xina
* Telema breviseta Tong & Li, 2008 - Xina
* Telema circularis Tong & Li, 2008 - Xina
* Telema claviformis Tong & Li, 2008 - Xina
* Telema conglobare Lin & Li, 2010 - Xina
* Telema cordata Wang & Li, 2010 - Xina
* Telema cucphongensis Lin, Pham & Li, 2009 - Vietnam
* Telema cucurbitina Wang & Li, 2010 - Xina
* Telema dengi Tong & Li, 2008 - Xina
* Telema dongbei Wang & va Córrer, 1998 - Xina
* Telema exiloculata Lin, Pham & Li, 2009 - Vietnam
* Telema fabata Wang & Li, 2010 - Singapur
* Telema feilong Chen & Zhu, 2009 - Xina
* Telema grandidens Tong & Li, 2008 - Xina
* Telema guihua Lin & Li, 2010 - Xina
* Telema liangxi Zhu & Chen, 2002 - Xina
* Telema malaysiaensis Wang & Li, 2010 - Borneo
* Telema mayana Gertsch, 1973 - Guatemala
* Telema mikrosphaira Wang & Li, 2010 - Xina
* Telema nipponica Yaginuma, 1972 - Japó
* Telema oculata Tong & Li, 2008 - Xina
* Telema pedati Lin & Li, 2010 - Xina
* Telema renalis Wang & Li, 2010 - Xina
* Telema spina Tong & Li, 2008 - Xina
* Telema spinafemora Lin & Li, 2010 - Xina
* Telema spirae Lin & Li, 2010 - Xina
* Telema strentarsi Lin & Li, 2010 - Xina
* Telema tenella Simon, 1882 - Espanya, França
* Telema tortutheca Lin & Li, 2010 - Xina
* Telema vesiculata Lin & Li, 2010 - Xina
* Telema wunderlichi Cançó & Zhu, 1994 - Xina
* Telema yashanensis Wang & Li, 2010 - Xina
* Telema zhewang Chen & Zhu, 2009 - Xina
* Telema zonaria Wang & Li, 2010 - Xina

## Referències

* 1 2 3 (anglès) World Spider Catalog: Telema Simon, 1882 en la família Telemidae +base de dades
* ↑ Simon, E. (1882c). Etudes Arachnologiques. 13e Mémoire. XX. Descriptions d'espèces et de genres nouveaux de la famille des Dysderidae. Annales de la Société Entomologique de France (6) 2: 201-240.
# Teredo (gènere)

Teredo és un gènere de mol·luscs bivalves marins coneguts col·lectivament com a corcs marins, ja que com els corcs de la fusta terrestres, foraden les estructures de fusta submergides dins del mar per alimentar-se de la seva cel·lulosa en zones d'aigües de temperades a tropicals.
Fins a 1733 no van ser identificats com a mol·luscs per part de Gotfried Sellius. Les femelles són molt més abundants que no pas els mascles. Inclou unes vint espècies. Tenen un cós llarg, que no cap en les dues conquilles petites, que serveixen per perforar la fusta. Es protegeix per la galeria que excava i cobreix d'una capa de calç.
Les formes fòssils d'organismes emparentats o propers han sigut estudiades des del segle xix per Gérard Paul Deshayes. Poden ser fàcilment confosos amb altres organismes vermiformes.

## Control

En construccions marines de fusta, junts amb almenys tres espècies de crustacis isòpodes són considerats com una plaga. Es poden protegir-se amb antiincrustants que contenen biocides contra invertebrats, com l'òxid de coure i altres substàncies. També s'han aprofitat algunes fustes tropicals que contenen substàncies tòxiques per a la fauna aquàtica xilòfaga.

## Algunes espècies

* Teredo navalis - broma o corc marí
* Teredo bartschi
* Nototeredo norvagica
* Psiloteredo megotora
* Lyrodus pedicellatus
* Bankia carinata

## Referències

* Coe, Wesley R «Development of the primary gonads and differentiation of sexuality in Teredo navalis and other pelicypod mollusks» (en anglès). Biological Bulletin, 1943, pàg. 178-186.
* Didžiulis, Viktoras «Invasive Alien Species Fact Sheet: Teredo navalis» (pdf) (en anglès). Online Database of the European Network on Invasive Alien Species - Nobanis. Coastal Research and Planning Institute, Klaipeda University, 17 maig 2011 (2011-05-17), pàg. 9. Arxivat de l'original el 2015-02-09 [Consulta: 23 novembre 2011].