OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Valle de Mena

Valle de Mena és un municipi de la província de Burgos, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita amb Valle de Losa, Junta de Traslaloma i Merindad de Montija; al nord con la comarca biscaïna d'Encartaciones; a l'est amb Aiara (Àlaba) i a l'oest amb Valle de Soba (Cantàbria).

## Corporació municipal

Eleccions Municipals 2007
| Alcalde | Armando Robredo Cerro | PSCyL-PSOE |
| Regidor | Miguel Fernández de la Fuente | PSCyL-PSOE |
| Regidora | Herminia Díaz Zorrilla | PSCyL-PSOE |
| Regidor | Andrés Gil García | PSCyL-PSOE |
| Regidora | Maria Luisa Axpe Eguileor | PSCyL-PSOE |
| Regidor | Javier Mardones Gómez-Marañón | PSCyL-PSOE |
| Regidor Portaveu | Adolfo García Ortega | PP |
| Regidora | Fátima Tamayo de Santiago | PP |
| Regidora | María Teresa Ruíz Abasolo | PP |
| Regidor Portaveu | Pablo Jesús Gutiérrez Alonso | AVM |

## Situació administrativa

Està format per 43 entitats locals menors:
| Angulo Anzo Arceo Artieta Ayega Barrasa Bortedo Burceña Cadagua Campillo de Mena Caniego | Carrasquedo Concejero Covides Entrambasaguas Gijano Hornes Irús Leciñana de Mena Lezana de Mena Maltrana Maltranilla | Medianas Menamayor Nava de Ordunte Partearroyo La Presilla Ribota de Mena Santa Cruz de Mena Santa María del Llano de Tudela Santecilla Santiago de Tudela | Siones Sopeñano Taranco Ungo Vallejo de Mena Vallejuelo Viérgol El Vigo Villanueva de Mena Villasuso Vivanco |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1842 | 1857 | 1860 | 1877 | 1887 | 1897 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2007 |
| 2610 | 7110 | 7228 | 6405 | 6310 | 6145 | 6132 | 5972 | 5720 | 5877 | 5502 | 5531 | 5417 | 4502 | 5038 | 4087 | 3229 | 3704 |
# Valle de Tobalina

Valle de Tobalina és un municipi de la província de Burgos, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al sud amb La Bureba, a l'oest amb la Merindad Cuesta Urria i a l'est amb Miranda de Ebro.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1088 | 1096 | 1048 | 1069 |

## Situació administrativa

Està format per les entitats locals menors de:
| Barcina del Barco Bascuñuelos Cuezva Gabanes Garoña Herrán Leciñana | Lomana Lozares de Tobalina Mijaralengua Montejo de Cebas Montejo de San Miguel Orbañanos La Orden | Pangusión Pedrosa de Tobalina La Prada Quintana María Quintana Martín Galíndez Promediano Ranedo La Revilla de Herrán | Rufrancos San Martín de Don Santa María de Garoña Santocildes Valujera Las Viadas Villaescusa |
# Universitat d'Arkansas

La Universitat d'Arkansas (University of Arkansas en anglès), també coneguda com a UARK o UA, és una universitat pública coeducacional localitzada en Fayetteville, Arkansas, EUA. Fundada en 1871 com Universitat Industrial d'Arkansas (Arkansas Industrial University), UA és la institució puntera del University of Arkansas System. La universitat és la més gran en termes d'inscripció de les universitats d'investigació importants de l'estat.
La Universitat d'Arkansas ofereix més que 200 programes d'estudi en 10 divisions acadèmiques que duen a arribar a les graduacions de Bachelor's, Màster, doctorat i Juris Doctor.
En la tardor del 2017, Arkansas tenia una inscripció de 27.558 estudiants i el seu canceller és Joseph Steinmetz.

## Referències

* ↑ «Academics». University of Arkansas. Arxivat de l'original el 23 maig 2010. [Consulta: 18 juny 2019].
* ↑ «The Office of the Chancellor». University of Arkansas. [Consulta: 18 juny 2019].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Unió Valencianista Regional

Unió Valencianista Regional (UVR) fou un partit regionalista valencià fundat pel banquer Ignasi Villalonga i Villalba el 1918. Era un antic militant de la Joventut Valencianista que el 1917 amb Eduard Martínez i Ferrando i Salvador Ferrandis i Luna s'havia entrevistat amb Francesc Cambó. Aviat aconseguí el suport d'un sector de la burgesia financera valenciana i un sector de Lo Rat Penat, i el 1918 va recollir els seus principis ideològics en la Declaració Valencianista, subscrita conjuntament amb la Joventut Valencianista. El seu òrgan era La Correspondencia de Valencia, dirigit per Maximilià Thous i Orts
El partit fou inaugurat al Teatre Principal de València amb un discurs d'Ignasi Villalonga en valencià, i aconseguí que el 1919 es discutís a la diputació una ponència sobre regionalisme. Mostrava una important influència de la Lliga Regionalista i de l'Assemblea de Parlamentaris, acceptava la unitat nacional dels territoris de parla catalana, i hi propugnà un estat valencià amb capacitat de mancomunar-se amb altres en una Federació espanyola o ibèrica. Fou el bressol dels més destacat intel·lectuals valencianistes de la primera meitat del segle XX: Pasqual Asins i Bayarri, Francesc Caballero i Muñoz, Enric Navarro i Borràs, Carles Salvador, Francesc Almela i Vives, Adolf Pizcueta i Joaquim Reig i Rodríguez.
Tot i no obtenir èxit a les eleccions generals de 1919 ni a les municipals, va assolir una certa presència arreu del País Valencià. Quan es proclamà la dictadura de Miguel Primo de Rivera el 1923 una part del partit la va acceptar, de la mateixa manera que ho va fer la Lliga Regionalista, però un sector no acceptà i s'escindí per fundar el setmanari Pàtria Nova, que també donà nom al seu grup.
Quan es proclamà la Segona República Espanyola tornà a reprendre les activitats, dirigida ara per Joaquim Reig i Rodríguez. A les eleccions municipals del 1931 va aconseguir un regidor a l'ajuntament de València, en la llista de les dretes, però va formar un grup municipal valencianista amb dos regidors de l'Agrupació Valencianista Republicana, elegits a la llista de les esquerres. Unió Valencianista participà també en les campanyes a favor de l'Estatut del País Valencià, però es va dissoldre el 1933, ja que el seu ideari havia estat adoptat per altres grups valencianistes.
La Unió Valencianista Regional va suposar la primera formació política formalment valencianista de la història contemporània valenciana. Tot i el seu fracàs electoral, de la UVR van sorgir diferents quadres que nodririen el valencianisme de les dos dècades posteriors, i que s'adscriurien com a minories a formacions que anirien des de la Dreta Regional Valenciana o a l'Agrupació Valencianista Republicana, gèrmen del Partit Valencianista d'Esquerra.

## Referències

* 1 2 3 Franch 1988, p. 49
* ↑ Francesc Soto a Memòria Valencianista
* ↑ Franch 1988, p. 50
* Ignasi Villalonga, fundador d'UVR
* Francesc Pérez Moragón El valencianisme i el fet dels Països Catalans (1930-1936)

## Bibliografia

* Franch, Vicent. Document 88. València: Edicions 3i4, 1988. ISBN 84-7502-227-8.
# Unió Tecno

La Unió Tecno en l'univers fictici de la Guerra de les Galàxies va ser un gremi comercial format per diverses empreses tecnològiques de la galàxia. Va tenir un paper significatiu en la Crisi Separatista, ja que el president de la mateixa (Wat Tambor) la va aliar amb el Comte Dooku i la Confederació de Sistemes Independents. Malgrat tenir un seient al Consell Separatista i cedir el seu exèrcit droide als militars de la confederació durant les Guerres Clon, la Unió Tecno va mantenir la seva neutralitat durant el conflicte; amb moltes de les seves fàbriques produint naus i armes per a la República Galàctica. No obstant, després que acabés la guerra, les restes d'Unió Tecno serien absorbides pel successor de la República; l'Imperi Galàctic.

## Referències

* ↑ James Luceno. Catalyst: A Rogue One Novel (en anglès). Del Rey, 15 de novembre de 2016. ISBN 9780345511492.
* ↑ Christine Crabb i Jacob Atienza. Rise of the Separatists (en anglès). Fantasy Flight Games, 9 de maig de 2019. ISBN 9781633443433.

## Bibliografia

* Raynolds, David West. Star Wars: Attack of the Clones The Visual Dictionary. DK Publishing, 2002. ISBN 0789485885.
* Fry, Jason. Star Wars: The Clone Wars: Visual Guide Ultimate Battles. DK Publishing, 2009.
# Van Rhijn (cràter)

Van Rhijn és un antic cràter d'impacte lunar que es troba en l'hemisferi nord de la cara oculta de la Lluna, al sud del cràter més gran Störmer, i al nord-est de De Moraes.
La vora exterior d'aquest cràter ha estat profundament desgastada i erosionada pels impactes rebuts, amb cràters més petits que envaeixen les parts nord-est, nord-oest i sud-est de la vora. El perfil del brocal s'ha suavitzat i arrodonit, quedant el cràter convertit en poc més que una depressió sobre la superfície. El sòl interior és relativament pla i sense trets distintius, freturós d'impactes significatius.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Van Rhijn.
| Cràters satèl·lit | van Rhijn Coordenades Diàmetre T 52° 12′ N, 140° 00′ E﻿ / ﻿52.2°N,140.0°E﻿ / 52.2; 140.0﻿ (van Rhijn T) 35 km |

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Van Rhijn (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 15 novembre 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 15 novembre 2018].
# Tàlames

Talames (en grec antic Θαλάμη) va ser una ciutat de Lacònia que en diversos períodes històrics va pertànyer a Messènia.
Segons la tradició, va ser fundada per Pèlops, que després que la seva germana Níobe es casés amb Amfíon va portar colons des de Beòcia a aquelles terres. En temps d'Estrabó la ciutat s'anomenava Talames beòcia, com si hagués acollit una colònia d'aquell país.
Pausànias la situa entre les ciutats que en temps d'August van passar a formar part de l'Eleutero-Lacònia i la situa a 80 estadis d'Etilos i a 20 de Pefnos. A la via que portava cap a aquella ciutat, hi havia un temple i un oracle d'Ino que revelava el futur als que dormien al temple. Fins i tot els reis d'Esparta dormien allí algunes vegades per saber què els esperava, segons diuen Plutarc i Ciceró. Vora el temple hi havia unes estàtues de bronze de Pasífae i d'Hèlios. Els talamites creien que Pasífae era una representació de Selene.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «2. Thalamae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 22 desembre 2020].
# Tàlem

El tàlem és un nucli gris de la base del cervell, situat per fora del tercer ventricle, davant i fora dels tubercles quadrigeminats, darrere i per dins del nucli caudat en el trajecte dels peduncles cerebrals.
És constituït fonamentalment per substància grisa, però en les seves cares superior i externa queda recobert, respectivament, per l'estrat zonal i la làmina medul·lar externa, formacions de substància blanca.
És dividit en diversos compartiments grans per una altra estructura blanca, la làmina medul·lar interna, disposada en forma de Y vertical: regió anterior o rostral, regió interna i regions externes. Les regions externes se subdivideixen en compartiments dorsoextern i ventrointern.
Cadascuna de les regions talàmiques contenen diversos grups nuclears principals:
* Grup anterior (rostral), situat a la regió talàmica anterior.
* Grup intern, que s'estén des de la làmina medul·lar interna fins a gairebé el tercer ventricle.
* Grup extern o meitat dorsoexterna de la regió talàmica externa.
* Grup ventral o meitat ventroexterna de la regió talàmica externa.
* Grup intralaminar, encastat en la làmina medul·lar interna.
* Nuclis de la línia mediana, entremesclats amb fibres periventriculars, i nuclis talàmics reticulars, que formen una làmina prima que separa la làmina medul·lar externa del braç posterior de la càpsula interna.
El tàlem es connecta, per mitjà de fascicles axònics amb el tronc cerebral, la medul·la espinal, el cerebel, l'hipotàlem i el cos estriat i, recíprocament, amb diverses àrees corticals. Les radiacions talàmiques recíproques són anomenades peduncles talàmics.
El grup nuclear talàmic anterior conté tres nuclis, anomenats anterodorsal, anterointern i anteroventral.
El grup intern inclou el gran nucli intern dorsal i els petits nuclis parafasciculars, subintern (nucleus sumedius), paracentral i central extern; el nucli intern dorsal conté una part magnocel·lular, anterior (rostral), i una part parvocel·lular, posteroexterna, i representa una formació integrant de les estructures límbiques associades.
El grup nuclear talàmic ventral conté els nuclis ventral anterior, ventral intermedi o extern i ventral posterior; aquest darrer se subdivideix en dos nuclis: ventral posteroextern i ventral posterointern.
El grup nuclear talàmic extern presenta els nuclis extern dorsal, extern posterior i, més caudalment, el pulvinar.

## Referències

* Diccionari Enciclopèdic de Medicina.
# Unterhaltungssoftware Selbstkontrolle

Unterhaltungssoftware Selbstkontrolle, de sigles USK, és un sistema de classificació de videojocs alemany.

## Classificació

Freigegeben ohne Altersbeschränkung gemäß § 14 JuSchG (Totes les edats)
Freigegeben ab 6 Jahren gemäß § 14 JuSchG (Restringit als menors de 6 anys)
Freigegeben ab 12 Jahren gemäß § 14 JuSchG (Restringit als menors de 12 anys)
Freigegeben ab 16 Jahren gemäß § 14 JuSchG (Restringit als menors de 16 anys)
Freigegeben ab 18 Jahren gemäß § 14 JuSchG o Jugendfreigabe gemäß § 14 JuSchG (Restringit als menors de 18 anys)

## Referències

* ↑ Web oficial de l'USK (anglès)
* ↑ The five ratings and what they mean a Unterhaltungssoftware Selbstkontrolle (USK)

## Vegeu també

* Pan European Game Information, sistema de qualificació del contingut dels videojocs
# Unterbäch

Unterbäch és un municipi del cantó suís del Valais, situat al Semidistricte de Raron Occidental.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Untereggen

Untereggen és un municipi del cantó de Sankt Gallen (Suïssa), situat al districte de Rorschach.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Tàngara gorjaverda

La tàngara gorjaverda (Stilpnia argyrofenges) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial dels Andes a l'est del Perú i centre de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Tàngara gorjaverda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Velike Sadóve

Velike Sadóve (en (ucraïnès): Велике Садове) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 397 habitants. Pertany al districte de Bakhtxissarai. Fins al 1948 la vila es deia Taix-Bastí.

## Població

Segons les dades del 2001 la composició de la població de la vila de Bolxoie Sadóvoie d'acord amb la llengua que empren és la següent:

## Referències

* ↑ «Учь азиз дюрбеси (Айвовое / Эфендикой, АР Крым)». IMUSLIM. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 3 octubre 2014].
* ↑ Встречается также написание Коджа-Сала
* ↑ «Розподіл населення за рідною мовою, Автономна Республіка Крим». Державна служба статистики України. Arxivat de l'original el 2013-06-26. [Consulta: 26 octubre 2014].
# Valencia de Alcántara

Valencia de Alcántara és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).
# Vasodilatador

Un vasodilatador és un fàrmac, o altres substàncies, que produeixen vasodilatació
Fàrmacs comercialitzats al mercat espanyol:
* Coronaris:
** Mononitrat d'isosorbida (EFG, Cardiovas, Coronur, Uniket)
** Dinitrat d'isosorbida (Iso-Lacer).
* Antihipertensius
** Hidralazina (Hydrapres).
** Labetalol (Trandate).
* Inhibidors de la fosfodiesterasa tipus 5
** Sildenafil (EFG, Viagra).
** Tadalafil (Cialis)
** Vardenafil (Levitra).
Altres substàncies amb capacitat vasodilatadora són l'etanol o alcohol etílic, els poppers o el regadenoson.

## Referències

* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2016.
# Via Tiberina

Via Tiberina és una via romana que sortia de les portes de Roma probablement deixant la Via Flamínia a Saxa Rubra, i seguia la riba dreta del Tíber fins a trobar altre cop la via Flamínia a Acqua Viva i Borghetto.
En queden unes restes i es menciona una Via Tiberina a la Notitia Dignitatum sense donar la seva situació. Per això s'ha donat aquest nom a les restes trobades que són les úniques a les que es podria aplicar el nom de Tiberina.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Via Tiberina». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 12 juliol 2022].

## Vegeu també

* Llista de vies romanes
# Vicalvi

Vicalvi (localment Ucalue) és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, a la vall de Comino, situat a uns 100 km a l'est de Roma i a uns 30 km a l'est de Frosinone.
Vicalvi limita amb els municipis d'Alvito, Casalvieri, Fontechiari i Posta Fibreno.
A 1 de gener de 2019 tenia 755 habitants.

## Llocs d'interès
### Arquitectura civil

* Ajuntament (Palazzo comunale): situat a la part baixa del poble medieval, a la plaça Giovanni Paolo II.
* Biblioteca municipal: (antic ajuntament) situada al centre històric del poble medieval, a la plaça de l'ajuntament.

### Arquitectura religiosa

* Església dels Sants Joan Baptista i Evangelista (Giovanni Battista ed Evangelista).
* Convent de Sant Francesc (San Francesco), fundat per Francesc d'Assís el 1222.

### Arquitectura militar

* Castell llombard, construït al segle xi.
* Restes de murs ciclopencs construïts pels antics samnites.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Vicari General de l'Estat de la Ciutat del Vaticà

El vicari general per l'Estat de la Ciutat del Vaticà o, més formalment, vicari general de Sa Santedat per a l'Estat de la ciutat del Vaticà és una atribució de l'Església catòlica, conferida pel Papa, a un vicariat amb abast exclusiu a la Ciutat del Vaticà, mentre que el Cardenal vicari és el mateix càrrec per la resta de la diòcesi de Roma.
El Vicariat de la Ciutat del Vaticà és un estat instituït després del naixement de l'Estat de la Ciutat del Vaticà, amb la signatura dels Pactes del Laterà de l'11 de febrer de 1929 per mitjà de la butlla Ex Lateranensi pacto del 30 de maig de 1929. El Papa Pius XI establí que aquest càrrec fos assignat al "Sagristà de Sa Santedat", càrrec confiat a un religiós de l'orde de Sant Agustí, consagrat bisbe amb el títol de Porfireone. El Papa Joan Pau II, el 1991, abolí l'ofici de sagristà i assignà el càrrec de Vicari de la Ciutat del Vaticà a l'arxiprest "pro tempore" de la Basílica de Sant Pere.
Si el vicari general és nomenat per gestionar l'administració d'una diòcesi, el vicari general per l'Estat de la Ciutat del Vaticà és nomenat per gestionar l'administració de les esglésies i capelles existents al territori de l aCiutat del Vaticà. El prelat nomenat pel càrrec és responsable per a les necessitats espirituals de la Ciutat del Vaticà i les seves competències són semblants a les del vicari general per a la diòcesi de Roma qui s'ocupa, dia a dia, de l'administració de la diòcesi de Roma. Roma, però, és una ciutat amb un notable nombre de residents, mentre que el Vaticà només té un nombre molt limitat de residents permanent: per aquest motiu, el Vicari General és el principal responsable de les necessitats espirituals dels pelegrins que visiten el Vaticà.

## Vicaris generals

* Agostino Zampini, O.S.A. † (30 de maig de 1929 - 7 de juny de 1937 mort)
* Alfonso Camillo De Romanis, O.S.A. † (20 d'agost de 1937 - 18 de gener de 1950 mort)
* Petrus Canisius van Lierde, O.S.A. † (13 de gener de 1951 - 14 de gener de 1991 jubilat)
* Aurelio Sabattani † (14 de gener de 1991 - 1 de juliol de 1991 jubilat)
* Virgilio Noè † (1 de juliol de 1991 - 24 d'abril de 2002 jubilat)
* Francesco Marchisano † (24 d'abril de 2002 - 5 de febrer de 2005 nomenat president de l'Oficina del Treball de la Seu Apostòlica)
* Angelo Comastri, des del 5 de febrer de 2005- 20 de febrer de 2021 jubilat)
* Mauro Gambetti, O.F.M.Conv., des del 20 de febrer de 2021

## Notes

* ↑ Acta Apostolicae Sedis, 21 (1929), pp. 309-311.
* ↑ Chirografo Per la cura spirituale nella città del Vaticano. (italià)
# Vicente Mundina Balaguer

Vicente Mundina Balaguer, conegut popularment com el padre Mundina (Vila-real, 9 de setembre de 1932), és un prevere i botànic valencià. Pertany a la congregació Fills de la Sagrada Família. És cofundador de la Escuela Española de Arte Floral i director dels Viveros Nazaret de Madrid. És també autor de nombrosos llibres sobre jardineria i col·laborador habitual de programes de ràdio i televisió.

## Referències

* ↑ Reig, Ramon. «Mis macetas: ¡que venga el padre Mundina!» (en castellà). El Correo de Andalucía, 29-06-2021. [Consulta: 18 novembre 2021].
* ↑ Los laureles fueron las estrellas de la Fiesta de Arte (en castellà). El Diario, 2/7/2013.
* ↑ Fin de curso en el Instituto Técnico «Nazaret» (en castellà). ABC, 25/6/1967.
* ↑ Guía de plantas y jardines
* ↑ Mi vida, mi gente, mis plantas
* ↑ El Padre Mundina vuelve a la radio con 'Jungla de Asfalto' (en castellà). Es Radio, 5/4/2012.
# Vicente Miró

Vicente Miró (Les Alqueries, Plana Baixa, 25 de juliol de 1919 - Les Alqueries, Plana Baixa, 1 de desembre de 1960) fou un ciclista valencià, professional entre 1941 i 1947.
Obtingué com a major èxit una victòria a la Volta a Espanya, i un 2n i 3r lloc a la Volta a Catalunya de 1943 i 44 respectivament.

## Palmarès

* 1944
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Llevant
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Ajuntament de Bilbao
** Vencedor del Gran Premi Cifesa Madrid-Valencia
* 1945
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
** 1r de la Vuelta a los Puertos

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1942. 12è de la classificació general.
* 1945. 20è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1946. 18è de la classificació general.

## Enllaços externs

* Palmarès de Vicente Miró a museociclismo.it
* Palmarès de Vicente Miró a cyclebase.nl
* Palmarès de Vicente Miró a sitiodeciclismo.net