OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Komzet

Komzet (rus: Комитет по земельному устройству еврейских трудящихся: КОМЗЕТ) fou el Comitè per a l'Assentament de Jueus que Treballen la Terra de la Unió de Repúbliques Socialistes Soviètiques. L'objectiu principal del Komzet era ajudar la població jueva empobrida i perseguida de la demarcació jueva a adoptar treballs agrícoles. Altres objectius eren aconseguir ajuda financera de la diàspora jueva i proporcionar als jueus soviètics una alternativa al sionisme.

## Funció

El Komzet era un comitè de govern la funció del qual era contribuir i distribuir la terra per a nous kolkhoz. Una societat pública complementària, l'OZET es va constituir per ajudar a traslladar els pobladors a una nova ubicació, la construcció d'habitatges, el reg i la formació, proporcionant-los eines ramaderes i agrícoles, educació, serveis mèdics i culturals. Els fons s'haurien de proporcionar amb donacions privades, organitzacions benèfiques i bons.

## Història

El Komzet es va fundar el 1921 sota la direcció de Piotr Smidovitx. Entre 1924 i 1926, el Komzet va ajudar a crear kolkhoz jueus en diverses regions, sobretot a la regió de Crimea, Ucraïna i Stàvropol.
Més tard, el 1927, la regió de Birobidjan, a l'extrem oriental rus, es va identificar com un territori adequat per a la vida comunitària dels jueus soviètics. La regió es convertí en la Província Autònoma dels Hebreus, però no va atreure el reassentament massiu esperat. El Komzet va ser abolit el 1938, com a part del procés de desmantellament gairebé totes les institucions nacionals centrals.

## Referències

* ↑ «Birobidzhan Stalins Forgotten Zion». [Consulta: 10 març 2020].
* ↑ Terry Martin, The Affirmative Action Empire: Nations and Nationalism in the Soviet Union, 1923–1939 (Cornell University Press, 2001: ISBN 0-8014-8677-7), pp. 411–12.

## Bibliografia

* Robert Weinberg. Stalin's Forgotten Zion. Birobidzhan and the Making of a Soviet Jewish Homeland: An Illustrated History, 1928–1996 (University of California Press, 1998)) ISBN 0-520-20990-7
* Jonathan L. Dekel-Chen. Farming the Red Land: Jewish Agricultural Colonization and Local Soviet Power, 1924–1941 (Yale University Press, 2005) ISBN 0-300-10331-X
# Yoanka González Pérez

Yoanka González Pérez (Província de Villa Clara, 9 de gener de 1976) és una ciclista cubana especialista en la pista. Ha estat Campiona del món en Scratch i medallista olímpica als Jocs Olímpics de Pequín.

## Palmarès en pista

* 2004
** Campiona del món de Scratch
** Campiona en Persecució als Campionats Panamericans
* 2006
** Medalla d'or al Jocs Centreamericans i del Carib, en Puntuació
** Campiona en Puntuació als Campionats Panamericans
* 2007
** Medalla d'or al Jocs Panamericans, en Puntuació
* 2008
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Pequín en Puntuació
** Campiona en Puntuació als Campionats Panamericans
** Campiona en Scratch als Campionats Panamericans
* 2011
** Campiona en Scratch als Campionats Panamericans
** Campiona en Persecució per equips als Campionats Panamericans (amb Yudelmis Domínguez i Marlies Mejías)

### Resultats a la Copa del Món

* 2005-2006
** 1r a Moscou, en Scratch
* 2006-2007
** 1a a la Classificació general i a la prova de Manchester, en Puntuació

## Palmarès en ruta

* 1999
** Campiona de Cuba en ruta
* 2001
** Campiona de Cuba en ruta
** Campiona de Cuba en contrarellotge
* 2003
** Medalla d'or al Jocs Panamericans, en ruta
* 2004
** Campiona en ruta dels Campionats Panamericans
* 2006
** Medalla d'or al Jocs Centreamericans i del Carib, en ruta

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Belvís de la Jara

Belvís de la Jara és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1.808 | 1.751 | 1.715 | 1.688 | 1.700 | 1.692 | 1.681 | 1.733 | 1.744 | 1.735 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Jesús Díaz Sánchez | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Valentín Rodríguez García-Heras | AP/PDP/UL | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | José Luis Sánchez Fernández | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | José Luis Sánchez Fernández | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Pablo Díaz Peño | Independent | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Hermenegildo Fernández Castillo | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | José Luis Sánchez Fernández | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | José Luis Fernández Fernández | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Edetània

Edetània va ser el país dels edetans a la província de la Tarraconense entre l'Ebre (Iberus) i el Xúquer (Sucro) amb les muntanyes a l'oest.
Correspon a la part nord del País Valencià (exclosa la part nord de la província de Castelló) i segons algunes fonts s'hi inclou el sud de Catalunya que la majoria de les fonts consideren dels ilercavons que arribaven fins a la Plana i ocupaven la meitat de la província de Castelló. Sovint s'hi ha afegit el sud de l'Aragó fins a Saragossa, per confusió amb el país dels sedetans (Sedetània). El seu límit sud era el Xúquer perquè Xàtiva ja pertanyia als contestans.
Ja s'esmenten al territori al segle iii aC.
Les ciutats principals eren:
* Edeta (la capital, Llíria)
* Saquntum (Morvedre) al sud-est
* Valentia (València)
* Sucro (Localització incerta: Albalat de la Ribera / Algemesí / Alzira / Cullera / Sueca)
* Saguntum (Sagunt)
* Segobriga (Sogorb)
El riu principal era el Túria.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Edetani». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). Arxivat de l'original el 2022-11-23. [Consulta: 1r agost 2022].
# Parameria

Parameria és un gènere de fanerògames de la família de les Apocynaceae que inclou tres espècies. La seva àrea de distribució original abasta des del sud de la Xina fins a Malàisia. El gènere va ser descrit per George Bentham i publicat a Genera Plantarum 2: 715. 1876.

## Vegeu també

* Característiques de les apocinàcies
* Tagulaway

## Referències

* 1 2 «Parameria». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 3 desembre 2009].
* ↑ Parameria a PlantList
* ↑ «Parameria». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 21 octubre 2013].
# The Fall

The Fall és el quart àlbum d'estudi de la banda britànica Gorillaz, publicat de format totalment gratuïta el 25 de desembre de 2010 en el seu lloc web exclusivament per membres del seu club de fans Sub-Division. L'àlbum es publicà el 16 d'abril de 2011 en format vinil i el 18 d'abril de 2011 en format digital.
El líder del grup, Damon Albarn, va enregistrar les cançons en el seu iPad mentre el grup realitzava la gira Escape to Plastic Beach World Tour a l'octubre de 2010, i fou mesclada per Stephen Sedgwick a Anglaterra. Van comptar amb diverses col·laboracions com Mick Jones i Paul Simonon de The Clash, Bobby Womack o Pharrell Williams, tot i que en el cas de Williams, la cançó que van enregistrar no va formar part de l'àlbum finalment.
Tractant-se d'un àlbum força experimental, comercialment no va rebre gaire atenció com els tres predecessors, mentre que per part de la crítica musical va rebre opinions generalment favorables.

## Posicions en llista

| Llista (2011) | Posició |
| Alemanya | 43 |
| Austràlia | 41 |
| Canadà | 24 |
| Espanya | 57 |
| Estats Units | 24 |
| França | 20 |
| Itàlia | 32 |
| Regne Unit | 12 |

## Crèdits
### Músics

* Gorillaz – actuació, composició
* Bobby Womack – actuació, composició, veu, guitarra (cançó 13)
* Mick Jones – guitarra addicional (cançó 2)
* Jesse Hackett – teclats addicionals (cançó 6)
* Paul Simonon – baix addicional (cançó 12)
* James R Grippo – qanun addicional (cançó 12)

### Tècnic

* Gorillaz – producció
* Stephen Sedgwick – producció, enregistrament, mescles
* Geoff Pesche – masterització
* Zombie Flesh Eaters – artwork, disseny
* Jamie Hewlett – artwork, disseny, fotografia
* Mike Smith – fotografia, enregistrament addicional (cançó 11)
* Seb Monk – fotografia
* Oswald Lee Henderson – fotografia

## Referències

* ↑ «Damon Albarn reveals Gorillaz' free Christmas album details» (en anglès). NME, 16-12-2010. [Consulta: 10 desembre 2011].
* ↑ «Gorillaz releasing 'The Fall' album on vinyl and CD in April». NME, 09-03-2011. [Consulta: 19 març 2011].
* ↑ Michaels, Sean. «Gorillaz to release new album free on Christmas Day» (en anglès). The Guardian, 10-12-2010. [Consulta: 10 desembre 2011].
* ↑ Coleman, Nick. «There are no rules other than don't crank up over ten» (en anglès). The Believer, 01-10-2007. [Consulta: 7 maig 2017].
* ↑ «Damon Albarn enlists NERD's Pharrell Williams for new Gorillaz song» (en anglès). NME, 25-11-2010. [Consulta: 7 maig 2017].
* ↑ Wete, Brad. «The Fall review - Gorillaz» (en anglès). Entertainment Weekly, 27-11-2011. Arxivat de l'original el 2015-11-09. [Consulta: 7 maig 2017].
* ↑ Deusner, Stephen M. «Gorillaz > The Fall» (en anglès). Pitchfork, 06-01-2011. [Consulta: 7 maig 2017].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Gorillaz - The Fall» (en anglès). acharts.co. [Consulta: 11 maig 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial de The Fall Arxivat 2011-01-02 a Wayback Machine.
# Komárom

* No s'ha de confondre amb Komárno.
Komárom - Komárno (eslovac) - és una antiga ciutat d'Hongria situada a totes dues vores del Danubi, a mig camí entre Budapest i Bratislava (a uns 100 km de cada ciutat). Després de la I Guerra Mundial, les regions del Regne històric d'Hongria situades més al nord i poblades principalment per eslaus que avui formen l'estat d'Eslovàquia, es van independitzar i es va unir amb Bohèmia i Moràvia formant Txecoslovàquia. Komárom, llavors, tot i ser aclaparadorament magiar, va quedar dividida entre dos estats; així la part al nord del Danubi, on es troba el centre històric, va passar a dependre de Txecoslovàquia, mentre que els barris més nous, al sud, van romandre a Hongria.
Actualment la part hongaresa es troba a la província de Komárom-Esztergom i té uns 20.000 habitants. La part eslovaca, oficialment Komárno, té gairebé 36.000 habitants distribuïts de la següent manera:
* magiars 60,1%
* eslovacs 34,7%
* gitanos 1,2%
* txecs 1,0%
* Altres 3,0%
A 3 km. hi ha la Fortalesa de Monostor.

## Fills il·lustres

* Gyula Beliczay (1835-1893), enginyer i compositor musical.

## Enllaços externs

* web de la ciutat hongaresa (En hongarès)
* web de la ciutat eslovaca (En eslovac i hongarès)
# Xanca menuda del Perú

La xanca menuda del Perú (Grallaricula peruviana) és una espècie d'ocell de la família dels gral·làrids (Grallariidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc dels Andes del sud-est de l'Equador i nord-oest del Perú.

## Referències

* ↑ «Xanca menuda del Perú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Bell Hill

Bell Hill és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 731 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bell Hill tenia 731 habitants, 325 habitatges, i 259 famílies. La densitat de població era de 101,2 habitants per km².
Dels 325 habitatges en un 17,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,8% hi vivien parelles casades, en un 3,7% dones solteres, i en un 20,3% no eren unitats familiars. En el 16,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,46.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,8% tenia menys de 18 anys, un 3,1% entre 18 i 24, un 13,8% entre 25 i 44, un 36,3% de 45 a 60 i un 33% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 57 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 66.442 $ i la renda mediana per família de 85.595 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.083 $ mentre que les dones 25.250 $. La renda per capita de la població era de 35.568 $. Aproximadament el 5,3% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bell Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bell Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Domingo Amorós

Domingo Amorós Anguera (Alforja 1866 - Reus 1898) va ser un assassí català, el darrer executat públicament a Reus abans de la guerra civil.
Domingo Amorós va matar a la seva mare, Maria Anguera, vídua, l'1 de juliol de 1897, a ganivetades, en un mas de la seva propietat a Alforja, poble del qual els dos n'eren fills. L'assassí tenia fama de dropo i pòtol. En el moment del crim, Amorós tenia 31 anys, i la seva mare 67. Després d'haver comès l'assassinat de la seva mare, es va refugiar a casa d'un amic demanant-li de sopar, i explicant que casa seva estava tancada. L'endemà al matí es va descobrir el crim i el van detindre. Va ser conduït davant del cadàver de la seva mare i es va declarar culpable del parricidi. Va ser traslladat a la presó de Pilats, a Tarragona on el dia 19, es va celebrar el judici, i se'l sentencià a morir a garrot vil. Va actuar d'advocat defensor el republicà federal Julià Nougués, que havia estat director de La Autonomía, periòdic des d'on sempre s'havia sol·licitat el perdó i l'indult davant d'una pena de mort. Recorregut el veredicte, el Tribunal Suprem el va confirmar, tot i les peticions de commutació que van fer l'Ajuntament de Reus i algunes entitats, com el Centre de Lectura o la Societat de Lliurepensadors. Al cap de poc més d'un any el portaren a Reus, i el 16 de desembre de 1898, va ser tret de la capella a les 8 del matí i va ser conduït, dalt d'un carro i acompanyat de dos capellans, en una professó presidida per un sant Crist, fins a l'esplanada del davant de l'Ermita del Roser, on s'executaven els condemnats, i on l'esperava una gran gernació mentre els soldats de la guarnició local muntaven guàrdia. Abans d'aplicar-li el garrot, Amorós demanà perdó en veu alta al públic. Un cop mort, el seu cadàver va ser exposat en el patíbul fins que es va fer fosc. El cost de l'execució va ser de 1.000 pessetes. El van ajusticiar en presència de tota la comarca, i se seguí el ritual de donar una bufetada a les criatures en el moment de tibar-li el ganyot, perquè no ho oblidessin mai més. Una anècdota de l'època explica que en pujar el carro amb el reu pel carrer del Roser, Amorós deia a la gent que corria: "No cal que correu, que no faran res sense mi". El crim va ser famós i va generar literatura popular de canya i cordill. El romanç més conegut, que es reprodueix, va ser editat després de l'execució i imprès a Reus per Joan Grau Gené. La il·lustració que porta sembla que no guarda relació amb l'execució tal com va tenir lloc.

## Referències

* 1 2 Anguera, Pere. Història gràfica del Reus contemporani I: 1803/1939. Reus: l'Ajuntament, 1986, p. 19. ISBN 8439870027.
* ↑ Duarte, Àngel. Possibilistes i federals: política i cultura republicanes a Reus (1874-1899). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1992, p. 212. ISBN 8460418499.

## Bibliografia

* Bofarull i Terrades, Manuel. Crims a les comarques tarragonines (segle xix). Valls: Cossetània, 2004. ISBN 84-9791-043-5. Pàgs. 107 i seg.
# Peter Maag

Peter Maag (Sankt Gallen, Suïssa, 1919 - Verona, Itàlia, 16 d'abril de 2001) fou un director d'orquestra suís.
Va cursar estudis a les universitats de Zúric, Basilea i Ginebra i piano amb Alfred Cortot. La seva carrera musical va començar el 1943, com a mestre repetidor, per a després obtenir el càrrec de director musical del Teatre de Biel-Solothurn. El 1946 es va traslladar a la ciutat alemanya de Düsseldorf, on va substituir com a director Wilhelm Furtwängler i el seu compatriota Ernest Ansermet i on va ser director musical de 1952 a 1955. Aquell mateix any se'n va anar cap a Bonn, on va romandre fins a 1959, any en què va debutar a l'òpera de Covent Garden de Londres amb La flauta màgica, i en el Festival de Glyndebourne amb Les noces de Fígaro, ambdues de Mozart. El 1961 va dirigir per primera vegada la Chicago Lyric Opera. Tres anys més tard va ser nomenat director musical de la Volksoper de Viena, càrrec que va ocupar fins a 1968. Va debutar al Metropolitan de Nova York el 1972 amb l'òpera de Mozart Don Giovanni.
Va ser un director freqüent als escenaris italians: el 1972 dirigeix l'orquestra del Teatro Regio de Parma i, dos anys més tard, la del Teatro Regio de Torí, a més d'aparèixer amb regularitat a La Scala de Milà com a director convidat. Ha dirigit Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya (OBC).
Va ser guardonat amb la Medalla Toscanini de Parma (1969) o la Medalla Verdiana (1973). Especialitzat en el repertori operístic de Mozart, va ser també un gran coneixedor de les òperes del repertori italià, especialment les de Giuseppe Verdi.

## Referències

* 1 2 Stenzl, Jürg. «Maag, Peter». Grove Music Online. (en anglès; cal subscripció).
* 1 2 Blyth, Alan. «Peter Maag Swiss conductor who sought the spirit in the score» (en anglès). The Guardian. [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ «Història». L'Auditori de Barcelona. Consorci de l'Auditori i l'Orquestra. Arxivat de l'original el 2022-10-15. [Consulta: 15 octubre 2022].
# Thymallus thymallus

Thymallus thymallus és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes que habita des d'Anglaterra i França fins als Urals (nord-oest de Rússia), incloent-hi Belarús, Bèlgica, Bòsnia i Hercegovina, Bulgària, Croàcia, Txèquia, Dinamarca, Estònia, Finlàndia, Alemanya, Hongria, Itàlia, Letònia, Lituània, Moldàvia, Països Baixos, Noruega, Polònia, Romania, Sèrbia, Eslovàquia, Eslovènia, Suècia, Suïssa i Ucraïna.> És inofensiu per als humans i molt sensible a la contaminació de l'aigua. Els mascles poden assolir 60 cm de longitud total i 6.700 g de pes. Tenen 57-61 vèrtebres. És un peix de clima temperat (6 °C-18 °C) i bentopelàgic. que menja insectes crisàlides, cucs petits i crustacis. A Finlàndia és depredat pel salmó del Danubi (Hucho hucho).

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Billard, R., 1997.
* ↑ Muus, B.J. i P. Dahlström, 1968. Süßwasserfische. BLV Verlagsgesellschaft, Múnic. 224 p.
* ↑ Liedes, L., 1961 Suurista kaloista. Suomen Kalastuslehti 27:198-201. (en finès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle (Baixa Saxònia): Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Vostradovsky, J., 1973. Freshwater fishes. The Hamlyn Publishing Group Limited, Londres. 252 p.
* ↑ Billard, R., 1997. Les poissons d'eau douce des rivières de France. Identification, inventaire et répartition des 83 espèces. Lausana, Delachaux & Niestlé, 192p.
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Escola Tres Pins

L'Escola Tres Pins és una escola d'educació infantil i primària de Barcelona que s'ocupa de la formació conjunta d'alumnes sords i oïdors amb modalitat bilingüe.
L'Escola Municipal Tres Pins és l'únic centre d'educació infantil i primària de Barcelona i també de Catalunya que forma conjuntament a alumnes sords i oïdors amb modalitat bilingüe. Aquest centre, situat a Montjuïc, i integrat en el Consorci d'Educació de Barcelona, impulsa des de 1984 un model d'aprenentatge bilingüe de la llengua de signes catalana (LSC) i la llengua oral escrita i parlada.
L'Escola Municipal Tres Pins es va fundar oficialment el 1990, després del desdoblament del Centre Municipal Fonoaudiològic, hereu al seu torn de l'antiga Escola Municipal de Sords-Muts. L'Escola Tres Pins és la continuadora directa, tot i les interrupcions històriques, de la primera escola per a persones sordes a Barcelona (1800), que va tenir com a primera seu el Saló de Cent de l'Ajuntament de Barcelona.
Al centre s'ofereixen els mitjans necessaris perquè l'alumne sord es desenvolupi a nivell personal, emocional, intel·lectual, lingüístic i social. Un 10% dels alumnes del centre són sords, i per això a la majoria de les classes és habitual veure dos professionals: la mestra, que es dirigeix als oïdors, i una logopeda del CREDAC Pere Barnils, que, interpreta l'explicació de la mestra i les intervencions dels companys, i posa veu als nens sords. A banda de les classes ordinàries, els alumnes sords fan classes específiques tant en petits grups com també de manera individualitzada. La intervenció educativa cap a l'alumnat sord es fa en modalitat bilingüe: llengua de signes catalana (LSC) i llengua oral escrita i parlada. Durant les classes, la presència d’un logopeda garanteix la presència de la LSC i facilita la comunicació i l'aprenentatge dels alumnes sords. A més, per tal d'afavorir la comunicació entre iguals, els alumnes oïdors també treballen la LSC.
L'any 2015 rep Premi LSC de Foment de la Llengua de Signes Catalana en la categoria d'entitat que ha destacat en el foment de la LSC. Amb aquest premi la Generalitat vol reconèixer la feina que es fa al centre amb l'objectiu d'establir un model d’integració dels infants sords en l'escola ordinària.

## Referències

* 1 2 «Aprenentatge per a sords i oïdors en una mateixa aula Món Barcelona. L'Escola Municipal Tres Pins a Montjuïc aplica un model d'aprenentatge bilingüe de llengua de signes catalana i la llengua oral escrita i parlada». La Vanguardia, 20-11-2014 [Consulta: 25 abril 2021].
* ↑ Loperena, Marina «Barcelona tiene la única escuela para niños sordos y oyentes bilingüe en Cataluña». 20 Minutos, 19-01-2018 [Consulta: 25 abril 2021].
* 1 2 3 «L'ensenyament bilingüe de l'Escola Tres Pins, premiat». Ajuntament de Barcelona, 06-04-2015. Arxivat de l'original el 25 d’abril 2021. [Consulta: 25 abril 2021].
* ↑ «El Departament de Cultura lliura el I Premi LSC de Foment de la Llengua de Signes Catalana». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 03-06-2015 [Consulta: 25 abril 2021].

## Enllaços externs

* Escola Tres Pins