OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dolly Jones (trompetista)

Dolly Jones (Chicago, Illinois, 27 de novembre de 1902 - Bronx, Nova York, agost de 1975), també coneguda com a Doli Armenra i Dolly Hutchinson, va ser una trompetista i trombonista de jazz. Va ser la primera trompetista de jazz femenina que es va gravar.
La seva mare Diyaw (de vegades escrita amb Diyah o Dyer) Jones era una trompetista de jazz anterior a Armstrong que també va ensenyar a Valaida Snow ("Reina de la trompeta"). El seu pare tocava el saxo. Tot i que la seva mare li va ensenyar a tocar la trompeta, Jones va ser autodidacta. Ella i la seva mare van adoptar el cognom Armenra (de vegades escrit Armenera o Amenra).
Amb la seva mare i el seu pare, va formar part de la Jones Family Band, que va treballar amb Josephine Baker el 1919. A principis de la dècada de 1920, va formar un trio, The Three Classy Misses, a Kansas City. Jones va fer una gira com a trombonista a les bandes de Ma Rainey al Grand Theatre de Chicago i va ser cornetista de les gravacions d'OKeh d'Al Wynn. Va fer una gira amb Ida Cox el 1928 i amb Harlem Harlicans de Lil Hardin Armstrong a principis dels anys trenta. La banda va actuar al Teatre Lafayette i l'Apollo Theatre de Nova York i al Regal Theatre de Chicago. El 1932 va formar la seva pròpia banda, Twelve Spirits of Rhythm. A la ciutat de Nova York, va formar part d’una banda multiracial de 15 membres, Disciples of Swing. Aquesta banda es va presentar com a "set blancs, set de colori Dolly".
Jones va ser la primera trompetista femenina que va gravar un disc de jazz. Va participar en dues sessions d'enregistrament: el 1926, Gut Bucket Five d'Albert Wynn (inclòs amb Barney Bigard) i el 1941 al Sextet Stuff Smith.
Va fer de trompetista a Miss Watkins, "a little girl from Birmingham", al film musical d'Oscar Michaux del 1936 Swing! Acreditada com a "Doli Armena", no té cap paper parlant a la pel·lícula, però interpreta la trompeta diverses vegades, tocant les cançons "I May Be Wrong (But I Think You're Wonderful)" i "China Boy". També va aparèixer com a extra a la pel·lícula de 1938 de Michaux, God Step Children.
Va continuar tocant als anys setanta amb Eddie Barefield.
Va estar casada breument amb el saxofonista Jimmy "Hook" Hutchinson, durant el qual va començar a utilitzar el seu cognom professionalment.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Scheinman, Ted «Fascinating Women». Smithsonian. Smithsonian Institution, 01-01-2021, p. 20.
* ↑ Tucker, Sherrie. Swing Shift: "All-Girl" Bands of the 1940s. Duke University Press, 6 juny 2000, p. 106. ISBN 0-8223-2817-8.
* ↑ Dahl, Linda. «Stormy Weather: The Music and Lives of a Century of Jazzwomen» p. 28. Hal Leonard Corporation, 1984.
* 1 2 3 4 Tucker, Sherrie «Beyond the Brass Ceiling: Dolly Jones Trumpets Modernity in Oscar Micheaux's Swing!». Jazz Perspectives, 1, 2009.
* 1 2 Handy, D. Antoinette. «Black Women in American Bands and Orchestras» p. 166. Scarecrow Press, 1998.
* ↑ Handy, D. Antoinette. «Black Women in American Bands and Orchestras» p. 43. Scarecrow Press, 1998.
* ↑ «Tom Lord Jazz Discography».
* ↑ Brown, Jayna. «Babylon Girls: Black Women Performers and the Shaping of the Modern» p. 206. Duke University Press, 01-01-2009.
# Parawaous megacephalus

Parawaous megacephalus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Borneo.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Kottelat, M. i A.J. Whitten, 1996. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi: additions and corrections. Periplus Editions, Hong Kong. 8 p.
* ↑ Parenti, L.R. i K.K.P. Lim, 2005. Fishes of the Rajang basin, Sarawak, Malaysia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):175-208.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Kroehnkita

La kroehnkita o kröhnkita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany i dona nom al supergrup de la kröhnkita. Rep el seu nom de B. Kröhnke, la primera persona que la va analitzar. Va ser descoberta l'any 1876 a la mina Chuquicamata, prop de Calama a la província d'Antofagasta (Xile). Pertany al grup roselita de minerals.

## Característiques

La kröhnkita és un sulfat de coure i sodi hidratat, membre del grup roselita en el qual s'enquadren tots els sulfats monoclínics. Cristal·litza en el sistema monoclínic, formant petits cristalls. El seu hàbit també pot ser fibrós o massiu, o en forma d'incrustacions en matriu. La seva duresa es troba entre 2,5 i 3 a l'escala de Mohs. La seva fractura és concoidal i pot formar macles en forma de cor.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kroehnkita pertany a «07.CC: Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: krausita, tamarugita, kalinita, mendozita, lonecreekita, alum-(K), alum-(Na), tschermigita, lanmuchangita, voltaita, zincovoltaita, pertlikita, ammoniomagnesiovoltaita, ferrinatrita, goldichita, löweita, blödita, nickelblödita, changoita, zincblödita, leonita, mereiterita, boussingaultita, cianocroita, mohrita, nickelboussingaultita, picromerita, polihalita, leightonita, amarillita, konyaita i wattevilleita.

## Formació i jaciments

Apareix de forma rara, com un mineral secundari format en les zones d'oxidació hidrotermal en els jaciments de minerals del coure, típicament en climes molt àrids com el del desert d'Atacama. Sol trobar-se associada a altres minerals com: atacamita, blödita, calcantita, antlerita o natrocalcita. Només apareix en les zones dels jaciments on hi ha hagut alteració hidrotermal, pel que és utilitzat com a indicador d'on s'ha produït aquesta, sent molt útil, ja que allà se solen trobar minerals d'importància industrial.

## Referències

* ↑ «Kröhnkite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 setembre 2014].
* ↑ «Kröhnkite» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 12 setembre 2014].
* ↑ «Roselite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 setembre 2014].
# Rinkita-(Y)

La rinkita-(Y) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la rinkita. Rep el nom per la seva relació amb la rinkita-(Ce), amb itri (Y) com a REE dominant.

## Característiques

La rinkita-(Y) és un sorosilicat de fórmula química Na₂Ca₄YTi(Si₂O₇)₂OF₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscú (Rússia), amb el número de registre: 5043/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la glacera Dara-i-Pioz, situada als districtes de la Subordinació Republicana (Tadjikistan). També ha estat descrita al massís alcalí de Dugdu, a Tuva (Rússia), i al complex alcalí de Kipawa, al Quebec (Canadà). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Rinkite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 juny 2021].
# Krupets

Krupets (en rus: Крупец) és un poble de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 186 habitants. Pertany al districte rural de Belovski.

## Referències

* ↑ «История села Бобрава». Сайт bobrava!. Arxivat de l'original el 2018-10-09. [Consulta: 8 octubre 2018].
# Génesis Rodríguez

Génesis Rodríguez Pérez (Miami, 29 de juliol de 1987) és una actriu i model estatunidenca. Va començar la seva carrera interpretant papers principals a les telenovel·les de Telemundo Prisionera (2004), Dame Chocolate (2007) i Doña Bárbara (2008-2009). És coneguda per interpretar a Sloane en la sèrie de Netflix The Umbrella Academy.

## Biografia

Rodríguez va néixer el 29 de juliol de 1987 a Miami, Estats Units. La seva mare, Luisa Carolina Pérez Rodríguez, coneguda com a Carol, és una model cubana. El seu pare, José Luis Rodríguez, és un actor i cantant veneçolà que també és conegut amb el sobrenom de "El Puma".
A Miami va obtenir un paper recurrent a la telenovel·la diürna de la NBC Days of Our Lives entre novembre de 2005 i gener de 2006. També va ser una convidada especial a la sèrie de televisió Bravo Top Chef. A més de la televisió estatunidenca, Rodríguez va fer papers en castellà i va interpretar dos protagonistes com Rosita Amado i Violeta Hurtado a la sèrie de primetime Dame Chocolate, que es va emetre a Telemundo. El 2012, Rodríguez va tenir un paper important com l'interès amorós de Will Ferrell a la pel·lícula de comèdia Casa de Mi Padre, una parodia a l'estil de les telenovel·les mexicanes dels anys setanta. Va seguir aquest paper amb una aparició a la pel·lícula de thriller d'acció The Last Stand el 2013, interpretant l'agent de l'FBI Ellen Richards, a més d'aparèixer a la comèdia Identity Thief com Marisol. El 2014, Rodríguez va prestar la seva veu a Honey Lemon a la pel·lícula d'animació de Disney Big Hero 6.
El 2022 va interpretar a Sloane a la tercera temporada de la sèrie de Netflix The Umbrella Academy.

## Referències

* 1 2 3 «'El inmigrante hace a EE.UU. un país más colorido y único'» (en spanish). La Estrella de Panama, 12-07-2018.
* ↑ Gisela Orozco «Chisme, chisme: Génesis Rodríguez, la nueva latina en Hollywood» (en castellà). , 26-01-2012.
* ↑ «La hija de El Puma da el salto a Hollywood-Gente-El Periódico» (en castellà). El Periódico de Catalunya, 19-01-2012.
* ↑ «Génesis Rodriguez». Telemundo.
# Domingo Aguirre

Domingo Aguirre (segle xvii) fou un jurista català d'origen basc, catedràtic de Dret de la Universitat de Barcelona (1691-1727).
Va deixar escrites diverses obres, destacant el Tratado histórico legal del Real Palacio antiguo de Barcelona, editat a Viena el 1725.

## Referències

* Gran Enciclopedia del Mundo, Bilbao, 1965
# Palau dels Vivero

El palau dels Vivero és un palau que es troba a Valladolid, davant del convent de les Descalces Reials. Aquí hi van signar compromís matrimonial els Reis Catòlics el 1469, i a principis del segle xvi la Corona de Castella va establir en aquest palau la seu de la Reial Audiència i Cancelleria de Valladolid.
És un palau construït a mitjan segle xv, sobre antigues fortificacions desaparegudes, per don Alonso Pérez de Vivero, comptador major de Joan II, assassinat per ordre del valido del rei, Álvaro de Luna y Jarana. En una de les seves estances, l'anomenada Sala Rica, s'hi va signar el 14 octubre 1469 el compromís de matrimoni dels Reis Catòlics, cosa que comportava la unió de les corones de Castella i Aragó.
En el seu moment, el palau dels Vivero va ser un palau fortificat, amb torres, muralla, fossat i torrassa. Aquests elements van ser enderrocats per ordre dels Reis Catòlics el 1475, per evitar que fos emprat en lluites contra la monarquia. Quan la família Vivero va perdre la propietat d'aquest palau, la Corona el va habilitar com a Cancelleria i va dur a terme obres de bastant importància, com el pati central.
El 1562, Felip II ordenà la construcció al costat d'aquest palau d'un edifici que contingués l'arxiu del Suprem Tribunal. El projecte es va encarregar a l'arquitecte Francisco de Salamanca, qui anteriorment havia dissenyat la Plaça Major de Valladolid, que va dissenyar un edifici senzill amb columnes dòriques al voltant d'un pati central. Adossat a aquest últim s'hi va disposar un altre de destinat a presó en estil classicista per a presos en les causes que tramités el Tribunal. La seva façana presenta una manca absoluta de decoració malgrat haver-se acabat a finals del segle xvii.
En l'actualitat alberga la Biblioteca Universitària Reina Sofia, i la Casa de l'Estudiant, propietat de la Universitat de Valladolid.

## Protecció

L'edifici està protegit per la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el patrimoni històric espanyol.
# Rasa de l'Espluga Negra

La Rasa de l'Espluga Negra és un torrent afluent per l'esquerra de la Rasa de Coll de Port, a la Vall de Lord.

## Descripció

Neix a 1.583 m. d'altitud a 200 m. a l'est de la masia de Planers, sota mateix del camí que des d'aquesta masia mena cap a la Coma Pregona. De direcció predominant N-S, passa a tocar de Cal Pere Marquès, punt en el qual travessa la carretera LV-4012 de Tuixent a La Coma, la torna a travessar 75 m més avall i desguassa a la Rasa de Coll de Port a 1.269 metres d'altitud després d'haver deixat a l'est Cal Joan del Batlle.

## Territoris que travessa

Fa tot el seu recorregut pel terme municipal de La Coma i la Pedra

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de l'Espluga Negra està integrada per un total de 3 cursos fluvials dels quals 2 són subsidiaris de 1r nivell.
La totalitat de la xarxa suma una longitud de 2.394 m.

## Referències

* 1 2 3 Mapa de l'ICC
* ↑ Fruitós i Sayol, Jaume. La Vall de Lord i el seu entorn. Sant Llorenç de Morunys: [s.e.], 2004.
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 42° 12′ 17.13″ N, 1° 34′ 30.05″ E﻿ / ﻿42.2047583°N,1.5750139°E﻿ / 42.2047583; 1.5750139
* ↑ Segons el web de la Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya la longitud d'aquest corrent fluvial és 1.154 m.
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 42° 12′ 17.00″ N, 1° 34′ 56.50″ E﻿ / ﻿42.2047222°N,1.5823611°E﻿ / 42.2047222; 1.5823611
* ↑ «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 28 juliol 2009].
* ↑ Emprant l'eina de mesura de longituds del mapa digital de l'ICC a escala 1:5000, hom troba que la longitud d'aquest corrent fluvial és de 734 m.
# Ku (kana)

* «Ku» redirigeix aquí. Vegeu altres significats a «Emperador Ku».
En l'escriptura japonesa, els caràctersく (hiragana) i ク (katakana) són dues mores que ocupen el vuitè lloc en el sistema modern d'ordenació alfabètica gojūon (五十音), entre き i け; i el 28è en el poema iroha, entre お i や. En la taula a la dreta, que segueix l'ordre gojūon (per columnes, i de dreta a esquerra), es troba en la segona columna (か行, "columna KA") i la tercera fila (う段, "fila U"). Una mora és la unitat superior al segment i inferior a la síl·laba.
Tant く com ク provenen del kanji 久.
Poden dur l'accent dakuten: ぐ, グ.

## Romanització

Segons els sistemes de romanització Hepburn modificat, Kunrei-shiki i Nihon-shiki:
* く, ク es romanitzen com a "ku".
* ぐ, グ es romanitzen com a "gu".

## Escriptura

* El caràcter く s'escriu amb un sol traç amb una forma que recorda a una C angulosa, i que comença com a una diagonal cap avall a l'esquerra, forma angle i segueix cap avall a la dreta.
* El caràcter ク s'escriu amb dos traços:
* Traç diagonal cap avall a l'esquerra.
* Traç que comença horitzontal cap a la dreta, forma un pic i baixa fent una corba cap a l'esquerra.
[[|miniatura|Ordre dels traços per escrit de く]]

## Altres representacions

* Sistema Braille:
* Alfabet fonètic: 「クラブのク」 («la ku de kurabu», on kurabu, de l'anglès crab, significa cranc)
* Codi Morse: ・・・－

## Referències

* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
* ↑ Gilhooly, Helen. Beginner's Japanese Script (en anglès). Teach Yourself, 2003. ISBN 978-0-340-86024-3.
* ↑ «mora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Romanization of Japanese Kana – Modified Hepburn System» (pdf) (en anglès) p. 2. Government Digital Service (GDS) – The National Archives (Regne Unit), 01-10-2016.
* ↑ «Japanese Braille» (en anglès). Accessible Japan, 12-10-2015. [Consulta: 4 febrer 2024].

## Bibliografia

* López i Vidal, Lluc. L'escriptura japonesa. Editorial UOC, 2008. ISBN 978-84-9788-772-4.
* Nolla i Cabellos, Albert. L’escriptura en kanji (pdf). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, p. 40.
# Yolanda Flores

Yolanda Flores (Madrid, 1960) és una locutora i presentadora de televisió espanyola.

## Biografia

Després de llicenciar-se en ciències de la informació per la Universitat Complutense de Madrid, va iniciar la seva trajectòria professional a Radio Algeciras i el 1986 va passar a Radio Madrid. En aquesta emissora va conduir els espais Carrusel de verano, Fin de semana i Madrid 7 estrellas.
El seu salt a la televisió es va produir el 1989 quan va ser contractada per Telemadrid per posar-se al capdavant del programa Buenos días, Madrid. Paral·lelament, es va incorporar a Radio Nacional de España, on es va fer càrrec, successivament dels espais Con los cinco sentidos, Ojos de gato i No es un sueño (que li va valer el premi Antena de Plata) i De cine (1997).
El 1997 es va integrar en la plantilla de Telecinco, col·laborant amb María Teresa Campos en el magazín Día a día. És en aquesta cadena on la seva carrera va aconseguir major projecció: el 2005 va substituir durant l'estiu a Emma García en el programa d'entrevistes A tu lado; en la temporada 2006-2007 es fa càrrec del programa TNT després de la sortida de Jordi González i el 2007-2008 va presentar el programa El ventilador. El 2011 va col·laborar durant uns mesos al programa Gente que cuenta, presentat per María Rodríguez Vico, de la cadena La 10.
Des de 2008 presenta i dirigeix el programa De película a Radio Nacional de España. El 2012 va ser guardonada per la seva tasca al capdavant del programa amb un Micròfon d'Or, premis lliurats per la Federació d'Associacions de Ràdio i Televisió. Aquest mateix any de 2012, va començar a conduir el magazín de tarda de RNE, Nunca es tarde, eliminat de la graella després d'un any. La seva audiència era un terç de la del programa anterior, Asuntos propios.

## Referències

* ↑ RNE. «Yolanda Flores dirige y presenta 'Nunca es tarde', el magacín de tarde de Radio Nacional», 30-09-2012. [Consulta: 13 maig 2013].
# Reverse proxy

Reverse proxy (en anglès proxy invers), en ciència de la computació, és un tipus de servidor proxy (o intermediari) que es col·loca davant de servidors web. Contràriament al servidor proxy, que permet a múltiples clients accedir a la xarxa internet, el servidor reverse proxy permet a un client d'accedir a múltiples servidors. Resumint, servidor proxy (múltiples clients --> servidor web), servidor reverse proxy (client --> múltiples servidors).

## Aplicacions del reverse proxy

* Un servidor reverse proxy permet d'amagar l'existència i característiques de servidors interns.
* Funcionalitat de balanç de càrrega o repartiment de les peticions de múltiples clients envers diversos servidors.
* Funcions de seguretat: blocatge d'usuaris o peticions determinats, autenticació d'usuaris, control d'accés a determinades web, monitor d'usuaris i serveis.
* Optimització d'accés tot comprimint dades.
* Acceleració d'accés buscant el camí òptim.
* Traductor d'adreces IP (per exemple una mateixa adreça IP per a accedir a múltiples servidors).

## Referències

* ↑ «What is a Reverse Proxy Server? | NGINX» (en anglès). NGINX, 09-10-2017.
* ↑ «Difference between proxy server and reverse proxy server» (en anglès). https://stackoverflow.com.+[Consulta: 9 octubre 2017].
* ↑ «https://www.incapsula.com/cdn-guide/glossary/reverse-proxy.html» (en anglès). https://www.incapsula.com.+[Consulta: 9 octubre 2017].
# Krupičkaïta

La krupičkaïta és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom pel professor Jiří "George" Krupička (Praga, República Txeca, 5 de maig de 1913; Edmonton, Canadà, 24 d'abril de 2014), professor de geologia a la Universitat d’Alberta, a Edmonton.

## Característiques

La krupičkaïta és un arsenat de fórmula química Cu₆[AsO₃(OH)]₆·8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, sent publicada per primera vegada el 2021. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba relacionada estructuralment i químicament amb la geminita, sent semblant també amb la pushcharovskita i la yvonita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del departament de mineralogia i petrologia del Museu Nacional de Praga, a la República Txeca, amb el número de catàleg: p1p 18/2020.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al filó Geister de la mina Rovnost, situada a Jáchymov, dins el Districte de Karlovy Vary (Regió de Karlovy Vary, República Txeca), on es troba normalment associada a lindackerita. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Krupičkaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 agost 2021].
# Habitatge al carrer del Forn, 7 (Hostalric)

L'edifici situat al Carrer del Forn, 7 d'Hostalric (Selva) és una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa entre mitgeres, situada al nucli urbà, molt a prop del portal de les Hortes. De planta rectangular, consta de planta baixa i dos pisos, i coberta a doble vessant amb teula àrab. Façana arrebossada. Porta d'accés amb brancals i llida de pedra, amb arc carpanell rebaixat. Al primer i segon pis hi ha una finestra, la del primer a la part esquerra de l'edifici, i la del segon a la dreta, totes dues amb brancals, llinda i ampit de pedra. Tanca la façana una cornisa catalana.

## Referències

* 1 2 3 4 «Carrer del Forn, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 novembre 2014].