OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hug de Pinós

Hug de Pinós va ser un noble català de la família Pinós, fill de Galceran I, Baró de Pinós (1067- 1117) i de la seva esposa Adelaida. Alguns l'identifiquen amb Hugues de Payns, que fou el primer mestre i fundador de l'Orde del Temple i un dels primers nou cavallers. Aquesta teoria, però, no té gran pes històric i es basa en fonts tardanes.
La teoria per assimilar aquest personatge amb Hug de Payns s'origina en un manuscrit de 1662 trobat a la Biblioteca Nacional de Madrid, en el qual un erudit català, Esteve Corbera, escriu un redactat al comte de Guimerà amb el títol «Declaració de la inscripció grega de la creu de Sant Esteve de Bagà, cap de les baronies de Pinós, guió de l'armada que va prendre Terra Santa, any de 1110. Hug de Bagà, primer Mestre del Temple». El document descriu la campanya a Terra Santa i trasllada al noble Hug de Pinós al lloc d'Hug de Payns i que un cop convertit en primer mestre del Temple, va ser conegut com a Hug de Bagà, llatinitzat com Baganus, quelcom que hauria portat a confusió amb Paganus. No obstant això, la gran quantitat de proves de l'origen francès d'Hugues de Payns, encara que a voltes costa d'identificar-ne l'origen concret, revelen la impossibilitat d'aquesta teoria.
Galceran Mir, Galceran I Baró de Pinós (1067-1117) i la seva dona Adelaida varen tenir tres fills: Galceran Galceran, Futur Galceran II (Baró de Pinós entre 1117 i 1143); Raimon Galceran i Hug Galceran. Tenint en compte que el matrimoni de Galceran Mir i Adelaida va tenir lloc l'any 1092, i que Hug Galceran va ser el tercer fill del matrimoni, és impossible que aquest fos a la Primera Croada i que es convertís en Primer Mestre del Temple donada la seva curta edat en 1096 - 1099, data en la qual té lloc la Primera Croada. Sí que és possible que Galceran II i el seu germà Hug anessin a Terra Santa en una data posterior a la Primera Croada, malgrat que aquest fet no ha quedat recollit enlloc.

## Referències

* ↑ Musquera, 2007, p. 247.
* ↑ Musquera, 2007, p. 251.
* ↑ Ralls, 2003, p. 36.

## Bibliografia

* Isamat, A.J. i De Herrera, J.J., La Estematoteca, 1974.
* Leroy, Thierry. Hugues de Payns La naissance des Templiers. The BookEdition, Paris, 2011. ISBN 978-2-7466-3049-9
* Musquera, Xavier. Un viaje por la historia de los templarios en España (en castellà). Madrid: Ediciones Nowtilus, 2007.
* Ralls, Karen. The Templars and the Grail (en anglès). Illinois: Quest Books, 2003.
* Serra i Vilaró, Joan. Baronies de Pinós i Mataplana. Centre d'Estudis Baganesos, Bagà, 1989. ISBN 84-87200-00-1
# Icelus ochotensis

Icelus ochotensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids. És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 10 i 210 m de fondària. Es troba al mar del Japó i el mar d'Okhotsk. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1845. Ichthyologiske Bidrag. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (N. S.) v. 1. 213-282.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Schmidt, P. J., 1927. A revision of the genus Icelus Kröyer (Pisces: Cottidae) with the description of a new species from the Okhotsk Sea. Ezegodnik Zoologiceskogo Muzeja = Annuaire du Musée Zoologique / Akademija Nauk Sojuza Sovetskich Socialisticeskich Respublik. v. 28: 1-8
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fedorov, V.V., I.A. Chereshnev, M.V. Nazarkin, A.V. Shestakov i V.V. Volobuev, 2003. Catalog of marine and freswater fishes of the northern part of the Sea of Okhotsk. Vladivostok: Dalnauka, 2003. 204 p.
* ↑ Masuda, H., K. Amaoka, C. Araga, T. Uyeno i T. Yoshino, 1984. The fishes of the Japanese Archipelago. Vol. 1. Tokai University Press, Tòquio, Japó, 437 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan, 1999

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hucho ishikawae

Hucho ishikawae és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 50 cm de longitud total.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces temperades.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Corea.

## Referències

* ↑ «Hucho ishikawae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Chyung, M.-K., 1977. The fishes of Korea. Il Ji Sa Publishing Co. Seül, Corea del Sud. 727 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kim, I.-S., 1997. Illustrated encyclopedia of fauna and flora of Korea. Vol. 37. Freshwater fishes. Ministry of Education.:1-629.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.

## Bibliografia

* Allendorf, F.W. i G.H. Thorgaard, 1984. Tetraploidy and the evolution of Salmonid fishes. p. 1-53. A B.J. Turner (ed.) Evolutionary genetics of fishes. Plenum Publishing Corporation, Nova York, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* BioLib (anglès)
# Hucho bleekeri

Hucho bleekeri és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 64 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja insectes i peixos.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces subtropicals.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ «Hucho bleekeri». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Wu, Y. i C. Wu, 1992. The fishes of the Qinghai-Xizang Plateau. Sichuan Publishing House of Science & Technology, Chengdu, Xina. 599 p.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allendorf, F.W. i G.H. Thorgaard, 1984. Tetraploidy and the evolution of Salmonid fishes. p. 1-53. A B.J. Turner (ed.) Evolutionary genetics of fishes. Plenum Publishing Corporation, Nova York, Estats Units.
* Chen, Y., Y. Chen i D. He, 2002. Biodiversity in the Yangtze river fauna and distribution of fishes. J. Ichthyol. 42(2):161-171.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.
* Walker, K.F. i H.Z. Yang, 1999. Fish and fisheries in western China. FAO Fish. Tech. Pap. 385:237-278.
* Wang, S. (ed.), 1998. China red data book of endangered animals. Pisces. National Environmental Protection Agency. Endangered Species Scientific Commision. Science Press, Beijing, Xina. 247p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
* Zhang, W., 1998. China's biodiversity: a country study. China Environmental Science Press, Beijing. 476 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Illa del Segre

L'illa del Segre és una illa fluvial a Vallfogona de Balaguer (la Noguera). A la partida agrícola coneguda com a Segona Marrada, el riu Segre dibuixa un meandre -o marrada, segons el parlar local- on l’acumulació de sediments ha originat una petita illa fluvial. Aquest sector del Segre, d'interès geomorfològic, està inclòs dins la zona humida anomenada "Illa del Segre a la segona marrada", que té una superfície total de 13,31 hectàrees.
L'illa ha quedat en part ja unida al marge esquerre, però pot tornar a separar-se del marge en èpoques de fort cabal. De fet, la morfologia de tota la zona es transforma d'un any a un altre, seguint la dinàmica hidrològica. La vegetació de ribera de l’illa i els marges del Segre està formada per salzedes i alberedes. Hi apareixen espècies com el salze blanc (Salix alba), el saulic (Salix purpurea), el tamariu (Tamarix canariensis), l'àlber (Populus alba), el pollancre (Populus nigra), el vern (Alnus glutinosa), el freixe (Fraxinus angustifolia), etc. Entre els hàbitats destaquen també els codolars, amb alguns salzes, que es formen a tocar de la llera del riu, així com els herbassars anuals i les gespes vivaces, de caràcter nitròfil, que colonitzen els sediments fluvials. Pel que fa als ocells, el corriol petit (Charadriusdubius) hi és un nidificant possible. L'espai acull també limícoles durant els passos de migració i a l'hivern.
Els principals factors que afecten negativament l'espai són les activitats d'extracció d'àrids i les plantes de tractament associades que es desenvolupen a les terrasses fluvials, així com l'expansió dels conreus, que eliminen el bosc de ribera. També es detecten abocaments de runes i residus diversos, en alguns punts.

## Referències

* 1 2 3 «Illa del Segre a la Segona Marrada». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 7 de desembre 2014. [Consulta: 4 desembre 2014].
# Illa del Riu

L'Illa del Riu és una illa fluvial de la Tordera al seu pas per la població homònima pràcticament la seva meitat oest i el tram associat del braç esquerre està catalogat dins del conjunt EIN Estanys de Tordera amb la denominació de braç esquerre de l'illa de la Tordera és una zona humida formada per un braç habitualment inactiu del riu Tordera, situat al seu marge esquerre, i per una llacuna artificial creada a l'illa fluvial situada entre el braç i la llera principal del riu. El braç es va originar en una avinguda de l'any 1907. Actualment és funcional només en èpoques de fortes pluges. Generalment presenta aigua que aflora del freàtic i s'asseca del tot només als períodes més secs.
Pel que fa a la vegetació, s'hi fa un bosc de ribera força estret, amb pollancres (Populus nigra), oms (Ulmus minor), freixes (Fraxinus angustifolia) i gatells (Salix cinerea), així com jonqueres, herbassars humits, i herbassars submergits, quan hi ha làmina d'aigua. La llacuna artificial rep les aigües que hi arriben bombejades des de les basses de tractament terciari de l'EDAR de Tordera. Es tracta d'una llacuna d'infiltració d'aigües depurades i de recàrrega d'aqüífers, recuperada com a aiguamoll mitjançant el projecte Life-Aqüífer Tordera realitzat per l'Agència Catalana de l'Aigua i l'Ajuntament de Tordera. En condicions de màxima inundació, la llacuna té una superfície de 14.000 m² i una fondària mitjana d'uns 3 metres. A la zona, anomenada també "Aiguamolls de l'Illa del Riu", s'hi ha realitzat una plantació amb diverses espècies forestals.
S'hi està desenvolupant un cinyell de boga força extens i hi apareixen nombroses espècies d'interès (salzes, potamogetons, diversos macròfits submergits, etc.). A la zona hi ha vores llotoses colonitzades per herbassars nitròfils del Chenopodion rubri (p.p.) i del Bidention (p.p.), gespes nitròfiles del Paspalo-Agrostidion orlades d'àlbers i salzes; alberedes, salzedes i altres boscos de ribera; així com jonqueres i herbassars graminoides humits, mediterranis, del Molinio-Holoschoenion, o estanys naturals eutròfics amb vegetació natant (Hydrocharition) o poblaments submersos d'espigues d'aigua (Potamion). Pel que fa a la fauna, la llacuna allotja sovint diverses anàtids i limícoles.
Els aiguamolls de l'illa del riu són força freqüentats com a espai de lleure i educació ambiental pels habitants de la vila de Tordera. S'hi ha instal·lat una tanca de fusta perimetral i hi ha algun itinerari condicionat, sense senyalitzar. La proximitat a un polígon industrial i una planta de tractament d'àrids limita el potencial ecològic d'aquest espai. Aquest també està malmès per l'expansió de conreus i per uns usos poc respectuosos (abocaments de deixalles, sobre-freqüentació, circulació de camions, etc.).

## Referències

* 1 2 3 4 «Braç esquerre de l'illa del Tordera» ( PDF). Zones humides. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 febrer 2015].
# Hymenia

Hymenia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Hymenia lophoceralis (Hampson, 1912)
* Hymenia nigerrimalis (Hampson, 1900)
* Hymenia perspectalis (Hübner, 1796)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 25 desembre 2018].
# Ilinka (Kémerovo)

* Per a altres significats, vegeu «Ilinka».
Ilinka (en rus: Ильинка) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Kémerovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 45 habitants, pertany al districte de Mejdurétxensk.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»».
# Isoperla muir

Isoperla muir és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Descripció

* La larva mascle fa entre 9 i 13 mm de llargària corporal.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Oregon (els Estats Units).

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Szczytko & Stewart, 2004. Trans.Amer.Ent.Soc. 130(2-3):234.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Sandberg, John B., 2011. The Isoperla of California (Plecoptera: Perlodidae); larval descriptions and a key to 17 western Nearctic species. Illiesia, 7(22):202-258. «PDF».
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Szczytko, S. i K.W. Stewart, 2004. Isoperla muir, a new species of western Nearctic Isoperla and a new larval description of Isoperla tilasqua Szczytko and Stewart, (Plecoptera: Isoperlinae). Transactions of the American Entomological Society 130(2): 233-243.
* ↑ NatureServe (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)
* ↑ Perlodidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Sandberg, J.B. & Stewart K.W., 2006. Continued Studies of Vibrational Communication (Drumming) Of North American Plecoptera. Illiesia, 2(1):1-14. «PDF».

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
# Interochromis loocki

Interochromis loocki és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical (3°S-9°S).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: és una espècie de peix endèmica del Llac Tanganyika.

## Referències

* ↑ «Interochromis loocki». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 «Interochromis loocki» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Simochromis. p. 454-457. A J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Konings, A., 1988. Tanganyika cichlids. Verduijn Cichlids & Lake Fish Movies, Zevenhuizen, Països Baixos. 272 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Ideodelphys microscopicus

Ideodelphys microscopicus és una espècie extinta de marsupials microbioteris de la família Microbiotheriidae. Les úniques troballes d'aquest primitiu marsupial procedeixen de l'Argentina i daten de l'Eocè superior. El nom genèric Ideodelphys és un anagrama d'Eodidelphys.

## Referències

* ↑ Palmer, 1904, p. 349.

## Bibliografia

* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
# Iúrievka

«Iúrievka» té aquests significats:
* Iúrievka (Kémerovo), localitat de l'óblast de Kémerovo, a Rússia
* Iúrievka (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Iúrievka (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Iuhina galtabruna

La iuhina galtabruna (Staphida castaniceps) és una espècie d'ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae) que habita el sotabosc del nord-est de l'Índia, sud de la Xina, Myanmar, nord-oest de Tailàndia. Segons la classificació del Handbook of the Birds of the World està inclòs al gènere Yuhina.

## Referències

* ↑ «Iuhina galtabruna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
# Ivànkino

Ivànkino (en rus: Иванкино) és un poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que el 2015 tenia 102 habitants.

## Referències

* ↑ Список населенных мест Сибирского края. Том 2. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1928
# Isabel Cornell i de Luna

Isabel Cornell i de Luna (segle XIV - segle XIV) va ser una aristòcrata valenciana, filla de Lluís Cornell i de Cardona.
Va casar-se amb Pere Maça i de Liçana, senyor de Moixent, del qual enviudà vers el 1396. Posteriorment tingué diverses peticions de matrimoni, una de quals d'un cosí germà seu que demanà una dispensa al papa Gregori XI.
Va tenir una germana anomenada Brianda Cornell i de Luna.

## Referències

* ↑ «Isabel Cornell i de Luna». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# James Collins

James Collins (* Newport, Gal·les, 23 d'agost de 1983) és un futbolista gal·lès que juga de Defensa al West Ham United FC.

## Trajectòria de Clubs
### Cardiff City

Collins es va unir al Cardiff City FC com a aprenent l'agost de 2000, després de jugar a futbol local a la seva ciutat natal, Newport. Va debutar per Cardiff en un partit de la FA Cup contra els Bristol Rovers el novembre de 2000, on Cardiff guanyà 5–1, i va fer 86 aparicions en totes les competicions del Cardiff, marcant-hi sis gols. Va guanyar el premi Welsh Young Player of the Year el 2005.

## Internacional

Ha estat internacional amb la Selecció de futbol de Gal·les, ha jugat 34 partits internacionals i ha marcat 2 gols.

## Palmarès

| Club | País | Any |
| Cardiff City | Gal·les | 2000-2005 |
| West Ham United FC | Anglaterra | 2005-2009 |
| Aston Villa | Anglaterra | 2009-2012 |
| West Ham United FC | Anglaterra | 2012-2015 |

## Referències

* 1 2 Soccerbase:James Collins Arxivat 2007-11-27 a Wayback Machine., Racing Post. Consultat 19 juny 2007.
* ↑ "Gabbidon voted top Welsh player", BBC Sport, 4 octubre 2005. Consultat 19 juny 2007.

## Enllaços externs

* Dades estadístiques sobre James Collins a soccerbase.com
* James Collins profile Arxivat 2009-02-08 a Wayback Machine. at bbc.co.uk
* Wales profile
# Jaciment arqueològic del Puig de les Forques

El jaciment arqueològic del Puig de les Forques o Serral de les Forques se situa en una cronologia del Paleolític mitjà, des del 90.000 b.p. al 33.000 b.p. Es troba en els municipis de Sant Quintí de Mediona i Sant Pere de Riudebitlles, a la comarca de l'Alt Penedès.
El jaciment es troba al vessant Nord - Nord Est del Puig de les Forques, actualment camps de vinya i ametllers. Als anys 80 Antoni Freixes, hi va realitzar unes prospeccions, concentrant-se en el vessant Nord - Nord Est. Hi va trobar ascles de gran mida, nòduls de sílex desbastats, nuclis i elements retocats de tipus escaliforme.
Tot i la inexistència d'estudis, se'l pot relacionar amb jaciments propers com La Passada i la Noguera. Ha estat catalogat com un lloc o centre de producció i explotació taller de sílex.

## Vegeu també

* Llista de jaciments arqueològics de l'Alt Penedès
* Prehistòria a Catalunya

## Referències

* ↑ «Inventari de Patrimoni Cultural i Immoble». [Consulta: 15 maig 2013].
* ↑ VIRELLA, A «Sant Pere de Riudebitlles i el seu rec». Gran Penedès 41, p.23-32.
# Jaciment arqueològic de Cabezo Lucero

El jaciment arqueològic de Cabezo Lucero, l'època del qual correspon al període orientalitzant, ibèric antic i ple (segles VI-III aC), està situat entre Guardamar del Segura i Rojals (Baix Segura, País Valencià), a 2,5 km. de Rojals, al marge dret del Segura.
El poblat està situat al marge del que en l'antiguitat era una albufera o llacuna. A l'altra riba se situaven els poblats de l'Oral, La Escuera i la Necròpoli del Molar.

## Característiques

El jaciment arqueològic consta de dues parts, el poblat i la necròpoli. Les restes arquitectòniques són escasses, molt arrasades. Poden identificar-se restes d'una torrassa quadrangular, posada de manifest en les excavacions dels anys 80. Uns 200 metres al sud es localitza la necròpoli, amb una extensió superior als 2500 m². Sobre la superfície, amb una miqueta d'imaginació, és possible observar restes dels túmuls. Cap a l'oest, destaca un cabeç arredonit, el Cabezo Soler, amb restes superficials de ceràmica ibèrica.
La necròpoli se situa a més altura que el poblat, en un cabeç, des d'on es poden apreciar vistes sobre l'antiga llacuna. Les excavacions han proporcionat abundants materials, com ceràmiques d'importació (principalment del segle IV aC), orientalitzants (s. VI-V aC), ibèriques, orfebreria, armes com falcates, punyals i restes d'escultures ibèriques, que inclouen caps d'animals. Són abundants les copes àtiques de peu baix. A partir del 350-330 a. C ., comença la decadència de les importacions.
Una de les troballes més rellevants la constitueix la denominada Dama de Guardamar, reconstruïda a partir de nombrosos fragments i que presenta similituds amb la Dama d'Elx.

## Referències

* 1 2 Aranegui, Carmen & Jodin A., Llobregat, E. & Rouillard, P. & Uroz J. La nécropole ibérique de Cabezo Lucero. Guardamar del Segura, Alicante. Madrid-Alicante, 1993.
* 1 2 Llobregat Conesa EA. Contestania Ibérica. Instituto de Estudios Alicantinos, Alicante, 1972.
* 1 2 Llobregat, E. «Cabezo Lucero». A: Arqueología en Alicante 1976-86. Instituto de Estudio Juan Gil Albert, 1986.
* ↑ «MARQ - LA DAMA DE GUARDAMAR Y LA NECRÓPOLIS DE CABEZO LUCERO». [Consulta: 20 juny 2020].