OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Margarita Agulló

Margarita Agulló (Xàtiva, 1536 - València, 9 de desembre de 1600) fou una religiosa i escriptora mística. Als vint anys prengué l'hàbit franciscà terciari, i passà a residir a València, on la seua virtut, els seus estigmes i la dedicació als pobres es feren famoses entre el poble. A iniciativa de l'arquebisbe de València, sant Joan de Ribera, diverses personalitats il·lustres del seu temps, com fra Luis de Granada, el beat Nicolau Factor i sant Lluís Bertran, examinaren les seues experiències místiques i expressaren la seua aprovació. A la seua mort, fou sepultada primer al convent de Caputxins, i el 1605 el patriarca Ribera ordenà que el seu cos incorrupte fos traslladat al Reial Col·legi Seminari del Corpus Christi que acabava de fundar, i on es conserven també alguns retrats de Margarita pintats per Joan Sarinyena i per Francesc Ribalta. El franciscà Jaume Sanchis, que havia estat el seu confessor, rebé l'encàrrec del mateix Ribera d'escriure la vida de l'escriptora i d'editar alguns dels seus escrits.

## Obres

* Combates del demonio (1604)
* Cánticos y alabanzas de Dios Nuestro Señor (1605)
* Preparación que hacía para recibir al S. Sacramento, ofertorio y gracias después de recibido. València, 1607
* Método que guardaba en contemplar la Pasión y Muerte de N. Señor Jesucristo. València, 1607
* Copia de algunas cartas o billetes que la Sierva de Dios Sor Margarita Agulló escribió de su propia mano al Excelentísimo Señor don Juan de la Ribera, Patriarca de Antioquía y Arzobispo de Valencia

## Referències

* ↑ Díaz Díaz, Gonzalo. Hombres y documentos de la filosofía española (en castellà). vol. 1. Madrid: CSIC, 1980, p. 100. ISBN 9788400047252.
* ↑ Pascual y Beltran, V. La venerable setabense sor Margarita Agullona, terciaria franciscana, su vida y sus escritos por el R. P. Sanchis O.M. con un prólogo del Beato Juan de Ribera, 2a ed. ilustrada con apéndices y notas, Xàtiva, 1921.
* ↑ Sanchis, Jaume. Relación breve de la vida, virtudes y milagros de la humilde sierva del Señor y Virgen sor Margarita Agulló, natural de la ciudad de Xátiva, Beata professa de la Orden de San Francisco. València: Juan Crisóstomo Garriz, 1607.
# Marina Lameiro

Marina Lameiro (Pamplona, 1986) és una cineasta navarresa. Young & Beautiful, fou el seu primer llargmetratge, i ha guanyat nombrosos premis.

## Biografia

És llicenciada en Comunicació Audiovisual per la Universitat URJC de Madrid. L'any 2012 va cursar un Màster en Creació Documental a la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona, on va tenir l'oportunitat de treballar amb Victor Kossakovsky i Marcel Lozinsky. L'any següent es va especialitzar en edició, cursant un postgrau a la mateixa universitat.
Entre 2014 i 2015, es va traslladar a Nova York i va residir a l'espai UnionDocs amb altres artistes. Allà va dirigir un breu documental 300 Nassau sobre el tema de la gentrificació.
Juntament amb Garazi Erburu, Ione Atenea i la seva germana, van muntar la productora Hiruki Filmak per produir les seves pel·lícules i ajudar a les dones a fer les seves obres cinematogràfiques.
Young & Beautiful (2018) seria el seu primer llargmetratge, un retrat de diversos joves de la seva generació. Marina Lameiro va estar dos anys amb els protagonistes per fer aquesta pel·lícula, sempre esperant els moments amb la càmera a la mà. Amb la proximitat de la seva càmera, els ajuda en els moments més lleugers i febles de la seva vida quotidiana: ballant, despertant junts, passejant per paisatges estimats, alliberant-se de les llàgrimes i del riure mentre busquen maneres de sobreviure plenament.
Durant el 2019 va gravar Dardara, un documental sobre el grup Berri Txarrak i els seus seguidors. La gira Ikusi Arte de Berri Txarrak és plasmada en un documental amb imatges filmades, que reflecteix com ha estat la banda i la seva música per als seguidors, i com han estat els fans per a la banda i la seva música. El focus principal de la pel·lícula van ser els sentiments dels fans de la banda, les reflexions de la banda i sobretot de Gorka Urbizu, i per descomptat la seva música.

## Filmografia

* Demonstration (2013, treball col·laboratiu)
* 300 Nassau (2016)
* Young & Beautiful (2018)
* Dardara (2021)
* Paradise (2021, amb Maddi Barber)

## Premis

* Premis Feroz. Nominació - Millor documental per Young & Beautiful.
* Punto de vista. Premi del Públic a Jove i Bella. Selecció oficial de Young & Beautiful.
* Atlántida Mallorca Film Fest. Premi a la Creació Jove i Bella
* D'A Film Festival. Premi Col·lectiu Push a Young & Beautiful.
* Festival del Rizoma. Millor pel·lícula per Young & Beautiful.
* Novos Cinemas. Premi Especial Jove i Bella
* Festival Alcances. Menció especial del jurat: Young & Beautiful.
* Festival Márgenes. Premi NUMAX Exhibition per Young & Beautiful.

## Referències

* ↑ «Young & Beautiful». Márgenes. [Consulta: 29 març 2022].
* ↑ Eslava, Ane «Lurrikara beraren errepliken dardara». Berria, 02-03-2021 [Consulta: 29 març 2022].
* ↑ Lameiro, Marina «Trailer YOUNG & BEAUTIFUL». Vimeo, 25-09-2017 [Consulta: 29 març 2022].
* ↑ «Hasi». Dardara. Arxivat de l'original el 12 de juliol 2021. [Consulta: 29 març 2022].
# Marina Kònieva

Marina Kònieva –en ucraïnès, Марина Конєва– (Khàrkiv, 19 d'octubre de 1987) és una esportista ucraïnesa que va competir en taekwondo, guanyadora d'una medalla de bronze al Campionat Europeu de Taekwondo de 2008, en la categoria de +72 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Europeu :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2008 | Roma ( Itàlia) | 3 | +72 kg |

## Referències

* ↑ «Maryna Konieva» Arxivat 2012-12-16 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Maryna Konieva» en Taekwondodata.com (anglès)
# Marvaux-Vieux

Marvaux-Vieux és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 67 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Marvaux-Vieux era de 67 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 35 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família i 6 estaven desocupats. Tots els 35 habitatges eren cases. Dels 29 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris i 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 20 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Marvaux-Vieux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 8 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 33 persones, 28 eren actives i 5 eren inactives. De les 28 persones actives 25 estaven ocupades (17 homes i 8 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 5 persones inactives 3 estaven jubilades i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Marvaux-Vieux hi havia 10 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.330 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Marvaux-Vieux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Marvaux-Vieux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Maria Malibran

María Felicia García Siches, anomenada María Malibrán o «la Malibran» (París, 24 de març de 1808-Manchester, 23 de setembre de 1836), fou una compositora i cantant d'òpera que gaudí d'una fama i renom inaudits en la seva època. Va escriure una extensa sèrie de nocturns, romances i àries.
La seva obra ha estat ignorada pel gran públic fins que Cecilia Bartoli es va dedicar a la investigació i recerca de les seves partitures per interpretar-les posteriorment en recitals per tot el món.

## Biografia

Filla de Manuel García, cèlebre tenor de l'època, i de la soprano Joaquina Siches, va néixer a París perquè en aquell moment el seu pare estava actuant allà. María García Malibrán, "La Malibrán", era germana de Pauline Garcia-Viardot i de Manuel Patricio Rodríguez Sitches, i cosina de la també cantant i compositora Antonia Sitcher de Mendi. El seu pare li imposà un ensenyament severíssim, tant pel seu ritme com per la seva exigència, i la projectà cap a l'escena des de l'edat de sis anys.
Va debutar als setze anys amb El barber de Sevilla. L'any següent va iniciar una gira per Amèrica. María García es va casar amb un francès anomenat Eugène Malibran. El 1827 Hector Berlioz elogiava les seves composicions, que Malibran va publicar l'any següent per recollir diners per als orfes d'una escola de París. Més tard, va anul·lar el casament per contraure matrimoni amb Charles-Auguste de Bériot, amb qui va tenir un fill el 1833, Charles-Wilfrid de Bériot, que esdevingué pianista.
La seva veu la propulsà de dret fins al cim de la celebritat. Va actuar en tots els teatres d'Europa. El seu estil li proporcionà sòlids adversaris, però també el suport de Liszt i de Chopin.
Embarassada de pocs mesos, sofrí una caiguda d'un cavall durant l'estiu de 1836, tot i que intentà encara de complir amb el seu públic sobre l'escena, el setembre morí enmig d'un recital a Manchester, com a conseqüència d'aquell accident. Va ser enterrada al cementiri de Laeken de Brussel·les.

## Estil vocal

La veu de Malibran podia anar de mezzosoprano a soprano. Amb una tessitura excepcionalment extensa, es prestava a un virtuosisme molt en voga a la seva època.
Per la seva sensibilitat encarnà perfectament la jove escola romàntica amb un repertori que comprèn Rossini i Beethoven, però també Bellini i Donizetti, i fins i tot Mozart.

## Discografia

* Maria, disc recopilatori de les obres amb què es consagrà Maria Malibran, gravat per la mezzosoprano italiana Cecilia Bartoli. Intèrprets: Cecilia Bartoli i l'Orquestra La Scintilla, dirigida per Adam Fischer. Decca, 2007.

## Referències

* ↑ Reparaz Madinaveitia, Carmen de. «María Felicia García Siches» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 17 gener 2023].
# Maria Tudor

«Maria Tudor» té aquests significats:
* Maria Tudor o Maria I d'Anglaterra (Greenwich, Anglaterra, 1516 - Londres, 1558), reina d'Anglaterra
* Maria Tudor i de York (1496 - Westhorpe, Suffolk, 1533), princesa anglesa i reina consort de França (1514-1515)
* Maria Tudor (Gomes), òpera en quatre actes composta per Antônio Carlos Gomes sobre un llibret italià d'Emilio Praga
# Marians

«Marians» té aquests significats:
* Marians, nom pel qual són coneguts els membres de l'orde dels Clergues Marians de la Immaculada Concepció
* Marians, llogaret del municipi de Soanyes (Conflent), antic municipi independent
# Mariasun Landa

Mariasun Landa (Errenteria, 5 de juny de 1949) és una escriptora basca. Les seves obres estan majoritàriament destinades a públic infantil i juvenil, i han estat escrites en llengua basca.

## Biografia

Després d'acabar els seus estudis d'assistenta social, es va traslladar a Paris per aprendre francès. Va treballar d'au pair i així que va dominar l'idioma va cursar estudis superiors a la Sorbona, on es va llicenciar en Filosofia (1973). També és llicenciada en Filosofia i Lletres per la Universitat de València.
Va ser al tornar de França que va començar a estudiar eusquera, ja que tot i ser la llengua de la família, la situació política n'hi va dificultar la pràctica en els anys d'infantesa i joventut.
Va exercir de professora d'Educació Primària durant diversos anys a les localitats guipuscoanes de Zarautz i Lasarte-Oria. I va ser precisament la manca de materials en basc per poder exercir la docència el que va impulsar la seva activitat literària. Al final de la seva carrera com a docent el va viure com a professora titular de Didàctica de la Literatura a l'Escola Universitària de Professorat de Donosti.

## Referències

* ↑ «Mariasun Landa Etxebeste» (en castellà). SM. [Consulta: 9 abril 2021].
# Mariona Ribera i Llonc

Mariona Ribera Llonc (Barcelona, 17 de gener de 1977) és una jugadora de waterpolo catalana, ja retirada.
Va formar-se inicialment en natació sincronitzada, formant part del CN Kallipolis. Posteriorment, va practicar waterpolo fitxant pel Club Esportiu Mediterrani amb el qual va guanyar nou Campionats de Catalunya de waterpolo femení, nou Lligues espanyoles i cinc Copes de la Reina. També va participar en competicions europees destacant els dos subcampionats de la LEN Trophy el 2002 i 2003. Internacional amb la selecció espanyola en 130 ocasions, va participar en dos Campionats del Món (1998, 2003) i en cinc Campionats d'Europa (1993, 1997, 1999, 2001, 2003), destacant el quart lloc aconseguit el 1997. Degut a la manca de subvencions econòmiques al waterpolo femení, va retirar-se de la competició al final de la temporada 2003-04. Entre d'altres reconeixements, va rebre la medalla d'argent (1997) i la d'or (1998) de serveis distingits de la Reial Federació Espanyola de Natació, i la medalla del mèrit esportiu de la Federació catalana Natació el 2001.

## Palmarès

* 9 Campionats de Catalunya de waterpolo femení: 1991-92. 1992-93, 1993-94, 1994-95, 1995-96, 1996-97, 1997-98, 1998-99, 1999-00
* 9 Lligues espanyoles de waterpolo femenina: 1991-92, 1992-93, 1993-94, 1994-95, 1995-96, 1996-97, 1997-98, 1998-99, 2002-03
* 5 Copes espanyoles de waterpolo femenina: 1996-97, 1997-98, 1998-99, 1999-00, 2002-03

## Referències

* ↑ «Mariona Ribera i Llonc». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Entrevista a Mariona Ribera». L'Actual, 2018. [Consulta: 4 abril 2020].
* ↑ Serras, Manel «La quinta de las olvidadas» (en castellà). El País, 18-07-2003. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 4 abril 2020].
# Mas d'Alins

El Mas d'Alins és un petit nucli rural situat a la parròquia de Sant Julià de Lòria (Andorra). Té molt a prop la frontera d'Andorra amb el municipi de l'Alt Urgell, Les Valls de Valira. En són propers els nuclis d'Argolell i d'Arduix. Entre aquests dos últims petits pobles hi passa el Camí d'Andorra, per on van fugir moltes persones durant la Guerra Civil Espanyola i entrant a Andorra pel Mas d'Alins. Entre tants altres va fer servir aquest camí sant Josepmaria Escrivà de Balaguer per a poder exercir lliurement el seu ministeri sacerdotal.

## Lloc d'interés: Església de Sant Esteve del Mas d'Alins

En aquest indret, a 1425 metres d'alçada, es troba l'església de Sant Esteve del Mas d'Alins, de construcció senzilla, romànica i típicament rural. Probablement aquesta església data del segle xii. El conjunt no té cap mena d'ornamentació, la qual cosa dificulta la seva datació. La capella servia per al culte dels habitants del casalici de Mas d'Alins, situat prop del quart de Fontaneda.
El temple és de tipus rural, format per una sola nau rectangular acabada en un absis semicircular. La nau té una coberta de fusta, mentre que l'absis té volta de pedra de quart d'esfera. En el mur sud trobem la porta d'accés, formada per un arc de mig punt adovellat i molt rudimentari. A través d'uns esglaons es baixa al nivell del terra de la nau, que és lleugerament inferior al de l'exterior. El mur oest està coronat amb un campanar de cadireta d'un sol ull.

## Referències

* ↑ Piferrer, Jordi. El pas dels Pirineus. Pagès editors, 2012.
* ↑ «Associació d'Amics del camí de Pallerols de Rialb a Andorra». [Consulta: 2015].
* 1 2 «Sant Esteve del Mas d'Alins». Aldeaglobal.net. [Consulta: 29 agost 2020].
* ↑ «Oficina de Turisme de Sant Julià de Lòria». [Consulta: 2015].
* ↑ «ESGLÉSIA DE SANT ESTEVE DEL MAS D'ALINS». visitandora.com. Arxivat de l'original el 2 de març 2021. [Consulta: 29 agost 2020].
# Mas d'Arturo

El Mas d'Arturo, o, popularment, Mas del Turo, com apareix en alguns mapes, és una masia del poble de la Ribereta, de l'antic terme de Sapira, pertanyent actualment al municipi de Tremp. Està situada en el sector nord de la Ribereta, a l'esquerra de la Noguera Ribagorçana i al capdavall -extrem de ponent- del Serrat de Roca Roia. Al costat del Mas d'Arturo hi ha el cementiri de la Ribereta.
Es tracta d'una masia que inclou l'habitatge al qual se li annexen un colomar, diversos coberts, corrals i pallers, repartits al voltant de dos patis. A més trobem la capella, el cementiri i un forn que està derruït. L'habitatge se situa a diferent nivell sobre el terreny i s'aixeca sobre dues plantes i una sobreteulada. Està construït amb pedra del país rejuntada amb fang. El parament es mostra a la vista. Disposa d'un seguit d'obertures acabades amb llinda de fusta que es reparteixen de manera endreçada, entre les diferents plantes i de dues portes d'accés. La coberta cau a tres vessants i està construïda a partir d'embigat de fusta coberta amb teula i ceràmica. La capella presenta parament arrebossat. Disposa d'una porta d'accés rectangular acabada amb arc adovellat de maons de ceràmica (aquest arc s'ha superposat a l'original, que havia d'estar fet amb dovelles de pedra. Damunt de la porta s'obre un ull de bou. La coberta és a doble vessant i acull una espadanya. Davant de la capella es troba el cementiri.

## Referències

* ↑ «Mas del Turó o Mas d'Arturo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mas Seró

El Mas Seró és una masia de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El mas Seró és un edifici de planta quadrada compost de planta baixa i dues plantes pis amb coberta a dues vessants paral·leles a la façana principal, de la que sobresurt una torratxa central de planta quadrada amb mirador i coberta plana accessible. L'immoble consta de tres crugies perpendiculars a la façana principal amb vestíbul i caixa d'escala central d'accés a la planta segona i a la torratxa amb arrencada i primer tram a la imperial. Existeix una escala lateral d'accés a la planta primera.
Les parets de càrrega són de paredat comú i totxo. Els forjats són de biga de fusta i revoltó. Les escales són de volta a la catalana.
Les façanes es componen segons tres eixos verticals amb obertures amb llinda. Consta de sòcol i pilastres de divisió i la cantonera de totxo i pedra. Les obertures de la planta baixa estan emmarcades amb pedra. Les finestres i portals són amb llinda i arc rebaixat. A la planta primera hi ha tres balcons a la façana principal i a la resta balcons i finestres. A la segona planta hi ha un balcó central amb una finestra a cada costat. La barana del terrat presenta quatre gerros ceràmics a la cantonada. La torratxa té una barana perimetral.

## Història

Sobre el portal de l'entrada té gravat l'any de construcció 1854. El seu propietari Antoni Miró i Pasqual conegut com a 'Seró', posseïa també mas Galceran anomenat aleshores "Seró de dalt", aquest, el del barri de la Molí de Vent, era anomenat "masia den Seró d'abaix". El 1868, va caura el mirador de la casa a causa d'unes intenses pluges.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Seró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 novembre 2017].
* ↑ Roig i Estradé, Pau; Carbonell i Virella, Vicenç. Masies del Garraf. 1. Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa, ©1998-2008. ISBN 84-85960-24-6.
# Mascarat

* Per a altres significats, vegeu «el Mascarat».
Els mascarats en la Germania de Mallorca foren els partidaris del rei Carles I i contraris al moviment popular. S'ha suposat que aquest nom podria venir del fet que els portals de llurs cases eren pintats amb mascara pels agermanats. De tota manera, ja l'any 1463 els contraris del rei Joan II i partidaris de la Generalitat ja rebien el nom de mascarats.

## Referències

* ↑ SERRA, Jaume. Pau Casesnoves i les Germanies a Inca. Inca: IES Pau Casesnoves/ Edicions Documenta Balear, 2001.
# Mastacembelus goro

Mastacembelus goro és una espècie de peix pertanyent a la família dels mastacembèlids.

## Descripció

* Fa 37 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 89.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conques dels rius Congo i Ntem.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1902. Additions à la faune ichthyologique de bassin du Congo. Matériaux pour la faune du Congo. Annales du Musee du Congo (Ser. Zoology) v. 2 (fasc. 2): 19-57, Pls. 7-16.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Travers, R.A., G. Eynikel i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1986. Mastacembelidae. P. 415-427. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.). Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Vreven, E.J., 2005. Mastacembelidae (Teleostei; Synbranchiformes) subfamily division and African generic division: an evaluation. J. Nat. Hist. 39(4):351-370.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* ITIS (anglès)
# Maruca

Maruca és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Maruca amboinalis (C. Felder, R. Felder & Rogenhofer, 1875)
* Maruca fuscalis Yamanaka, 1998
* Maruca nigroapicalis de Joannis, 1930
* Maruca vitrata (Fabricius, 1787)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 26 febrer 2019].