OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batalla d'Àsculum (209 aC)

La batalla d'Àsculum, coneguda també com a batalla de Canúsium, va ser un enfrontament militar entre els exèrcits de la República romana i la República cartaginesa, de tres dies de durada, que va tenir lloc a la regió de l'Apúlia l'estiu del 209 aC, el desè any de la Segona Guerra Púnica.
Va formar part d'una campanya punitiva contra els pobles i tribus que havien abandonat l'aliança amb Roma i s'havien aliat amb els cartaginesos després de la batalla de Cannes, i també per estrènyer el cèrcol al líder cartaginès, Hanníbal Barca, al sud d'Itàlia. D'altra banda, la batalla va suposar un nou enfrontament entre Hanníbal i el general romà Marc Claudi Marcel pel control de la península Itàlica. Com que cap dels dos bàndols no va guanyar decisivament i tots dos van sofrir moltes baixes (més de 14.000), el resultat de la batalla és discutit tant pels historiadors moderns com pels antics. Encara que Marcel va rebre un dur cop a Àsculum, va contribuir sens dubte a limitar els moviments del principal exèrcit púnic, de manera que va contribuir a les posteriors victòries contra els aliats dels cartaginesos en la Magna Grècia i en Lucània.

## Antecedents

D'ençà de la invasió d'Hanníbal pels Alps el 218 aC, Roma va prendre moltes decisions per protegir Itàlia i, després, per recuperar el terreny perdut a mans d'Hanníbal. Això és particularment apreciable en el nombre de tropes allistades per combatre. El nombre de legions va créixer constantment, malgrat les sagnants derrotes al començament de la guerra (com les batalles de Trèbia, del llac Trasimè i de Cannes), i va arribar l'any 210 aC (un any abans d'Àsculum) a la xifra de 21 legions en actiu. N'hi va haver que van lluitar contra els cartaginesos i els seus aliats a Grècia, Sardenya, Hispània i Sicília, però la major part es van distribuir en diferents parts d'Itàlia per controlar l'exèrcit d'Hanníbal, per la qual cosa la península Itàlica continuava sent el principal teatre d'operacions de la Segona Guerra Púnica.

## Referències

* ↑ Titus Livi. «XXVII, 12, 14». A: Ab Urbe Condita. (anglès).
# Duncan (Oklahoma)

Duncan és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 22.505 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Duncan tenia 22.505 habitants, 9.406 habitatges, i 6.424 famílies. La densitat de població era de 224 habitants per km².
Dels 9.406 habitatges en un 28,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,6% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 31,7% no eren unitats familiars. En el 28,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 20,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.373 $ i la renda mediana per família de 37.080 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.173 $ mentre que les dones 19.731 $. La renda per capita de la població era de 17.643 $. Entorn de l'11,7% de les famílies i el 15,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Duncan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Duncan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Said Husejinović

Said Husejinović (nascut el 13 de maig de 1988 en Zvornik) és un futbolista bosnià que actualment juga pel Werder Bremen.
# Temple Coral de Bucarest

El Temple Coral de Bucarest (en romanès: Templul Coral Din București) és una sinagoga situada a Bucarest, Romania és una còpia de la gran sinagoga Leopoldstadt-Tempelgasse de Viena, que es va edificar entre els anys 1855 i 1858. Va ser dissenyada per Enderle & Freiwald, i va ser construïda entre els anys 1857 i 1867. La sinagoga va ser devastada per grups d'extrema dreta, però va ser restaurada després de la Segona Guerra Mundial. Encara s'hi celebren serveis religiosos, i és una de les sinagogues que encara estan actives a la ciutat de Bucarest.

## Referències

* ↑ Carol Herselle Krinsky - Synagogues in Europe, architecture, history, meaning.Courier Dover Publications NYC, 1996
# Julidochromis ornatus

Julidochromis ornatus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: llac Tanganyika.

## Referències

* ↑ Boulenger, G. A. 1898. Report on the fishes recently obtained by Mr. J. E. S. Moore in Lake Tanganyika. Proceedings of the Zoological Society of London. 1898 (pt 3): 494-497.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Julidochromis ornatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Brichard, P. Cichlids and All the Other Fishes of Lake Tanganyika (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866226677.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Smith, M.P. (1998): Lake Tanganyikan Cichlids - a complete pet owners manual. Barron's Educational.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Esclerurins

Els esclerurins (Sclerurinae) són una subfamília d'ocells de la regió neotropical, que tradicionalment han estat considerats dins els furnarinins (Furnariinae) dels quals han estat separats després d'estudis genètics realitzats a primers del present segle.

## Taxonomia

Tradicionalment els Furnariidae i els Dendrocolaptidae han estat comtemplats com famílies separades. Anàlisis d'ADN mt mostraren que els gèneres Sclerurus i Geositta eren basals respecte a aquestes "famílies", però en general es van mantenir dins Furnariidae, creant una família parafilètica. Moyle et al (2009) plantejaren una solució, mantenint la família Dendrocolaptidae però separant Scleruridae i Furnariidae. Arran els treballs d'Irestedt et al. (2006) es considera els esclerurins com una subfamília dins els furnàrids. S'han descrit dos gèneres amb unes 54 espècies:
* Gènere Geositta, amb 11 espècies.
* Gènere Sclerurus, amb 6 espècies.

## Referències

* ↑ Martin Irestedt; Jon Fjeldså; Ulf Sjohansson et Per G.P. Ericson, (2002). "Systematic relationships and biogeography of the tracheophone suboscines (Aves: Passeriformes)". Molecular Phylogenetics and Evolution 23 (3): 499–512. Resum
* ↑ R. G. Moyle, R. T. Chesser, R. T. Brumfield, J. G. Tello, D. J. Marchese, et J. Cracraft (2009). "Phylogeny and phylogenetic classification of the antbirds, ovenbirds, woodcreepers, and allies (Aves: Passeriformes: infraorder Furnariides)". Cladistics 25 (4): 386–405 Resum
* ↑ M. Irestedt, J. FjeldsÅ i P. G. P. Ericson. 2006. Evolution of the ovenbird-woodcreeper assemblage (Aves: Furnariidae) - major shifts in nest architecture and adaptive radiation. J. Avian Biology 37: 260-272.
* ↑ Proposta per la classificació dels Furnariidae del South American Classification Committee Rev.15/11/2013
# Zagyva

El Zagyva és un afluent del Tisza que es troba al centre d'Hongria. Té una llargària de 179 km i una conca de 5.677 km². Els seus afluents principals són el Tarna (105 km) i el Galga (48 km).
Neix prop de Salgótarján, al comtat de Nógrád, molt a prop de la frontera amb Eslovàquia. Al seu recorregut passa per les ciutats de Bátonyterenye, Pásztó, Hatvan i Jászberény, i s'uneix al riu Tisza a l'alçada de Szolnok, on el cabal mitjà és d'uns 9,5 m³/s.
# Ball del ciri (Moià)

El Ball del Ciri és un ball de cerimònia amb música de cobla, típica de Moià, lligat inicialment amb la festa de Sant Antoni per després ballar-se al dia de Sant Sebastià (patró de la vila), el 20 de gener.
La primera referència que es té de les danses data de finals del segle xviii. A principi del segle xx i fins a la postguerra, el ball es va anar celebrant de forma interrompuda. Fou l'any 1956 i a iniciativa d'entitats del municipi com el Grup Excursionista del Moianès i l'esbart dansaire dirigit per Artur Castany –qui també allargà la partitura original i va pautar la coreografia– que el ball es tornà a exhibir amb regularitat. També es van confeccionar els vestits que encara avui s'utilitzen: les noies amb vestit blanc de pubilla, mitges blanques, sabates de mig taló, mantellina de blonda blanca, davantal negre i, tres d'elles, amb un ciri a la mà dreta, els nois, amb vestit negre complet, amb pantaló curt i armilla, sabates amb sivella platejada, mitges blanques, faixa blanca, capa negra, barret de copa i, tres d'ells, almorratxa a la mà esquerra.
És un ball senyorial i elegant, d'una indiscutible bellesa plàstica que originàriament fou creat per solemnitzar el canvi d'administradors de la confraria del sant. El ballen sis parelles, tres de les quals vindrien a ser els administradors sortints i que són les parelles que ballen primer. Les altres tres parelles que estan assegudes la primera part del ball representen els administradors entrants. A mig ball, les noves parelles prenen relleu de les antigues amb el gest simbòlic del traspàs o canvi de mans del ciri i les almorratxes.
Altres variants de balls de ciri s'han trobat a Manlleu, Sant Hilari de Sacalm, Argentona, Castellterçol, Centelles, Osor, Pallerols, Sant Feliu de Torelló, Santa Maria de Corcó, Vic i Viladrau.

## Vegeu també

* Ball del ciri
* Ball del Ciri de Castellterçol

## Referències

* ↑ Clarà, Jaume [et al.]. Moià 1956 : tot un poble en la recuperació d'un ball. Moià: Associació Cultural Modilianum, 2016, p. 4.
* ↑ Rebés, Salvador. Actes del Col·loqui sobre cançó tradicional: Reus [Consulta: 23 abril 2016].
* ↑ Casals i Canalias, Raimon. «Ball del ciri de Moià». Inventari de danses vives de Catalunya. Esbart català de dansaires.
* ↑ Amades, Joan. Danses de la terra : música i dansa tradicional de les comarques de Barcelona : volum 2. Tarragona: El Mèdol, 1998, p. 172-174. ISBN 8489936293.
* ↑ «Festa major d'Hivern — Danses tradicionsals – Moià». Tot Moianès. Arxivat de l'original el 2016-05-07. [Consulta: 23 abril 2016].
* 1 2 Pujol & Amades, 1936, p. 152.

## Bibliografia

* Pujol, Francesc; Amades, Joan. «Ciri, Ball de». A: Cançoner popular de Catalunya. Vol. 1 : Diccionari de la dansa, dels entremesos i dels instruments de música i sonadors. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1936, p. 148-152.

## Enllaços externs

* «Ball del Ciri de Moià 2012» (vídeo). Marc Pedrals Prat, 2012. [Consulta: 13 maig 2020].
* Sèrie de fotos històriques, partitura i altres infos: «Ciri, Ball del (Moià)». Anima de Dansa, s.d. [Consulta: 13 maig 2020].
# Duncan (Arizona)

Duncan és una població dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2007 tenia 733 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Duncan tenia 812 habitants, 294 habitatges, i 206 famílies La densitat de població era de 122,5 habitants/km².
Dels 294 habitatges en un 42,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,3% hi vivien parelles casades, en un 17,7% dones solteres, i en un 29,6% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,2% tenia menys de 18 anys, un 10,6% entre 18 i 24, un 22,2% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.368 $ i la renda mediana per família de 33.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.232 $ mentre que les dones 18.333 $. La renda per capita de la població era de 13.642 $. Aproximadament el 14% de les famílies i el 16,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Duncan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Duncan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Saianski

Saianski (en rus: Саянский) és un poble (un possiólok) del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que el 2017 tenia 4.004 habitants. Pertany al districte de Zaoziorni.

## Referències

* ↑ «Топокарты ГГЦ». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ Список населенных мест Сибирского края. Том II. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1929
# Temple Emanuel

El Temple Emanuel (en anglès: Temple Emanuel) es troba en el carrer Pearl, a Denver, Colorado, en els Estats Units, es tracta d'un edifici que va ser construït entre 1898 i 1899, i fou ampliat en 1924. Va ser inclòs en el Registre Nacional de Llocs Històrics en 1987. El temple es troba en el barri de Capitol Hill, a Denver.

## Referències

* ↑ http://nrhp.focus.nps.gov/natreg/docs/All_Data.html Arxivat 2010-12-04 a Wayback Machine.
# Julidochromis transcriptus

Julidochromis transcriptus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes que es troba a l'Àfrica oriental: llac Tanganyika.
Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 «Julidochromis transcriptus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Yoakum

Yoakum és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 5.731 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Yoakum tenia 5.731 habitants, 2.156 habitatges, i 1.515 famílies. La densitat de població era de 485,3 habitants per km².
Dels 2.156 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,3% hi vivien parelles casades, en un 15,7% dones solteres, i en un 29,7% no eren unitats familiars. En el 26,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 15% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,1% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.680 $ i la renda mediana per família de 30.556 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.226 $ mentre que les dones 15.594 $. La renda per capita de la població era de 14.835 $. Aproximadament el 16% de les famílies i el 20,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Yoakum». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Yoakum». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Bario steindachneri

Bario steindachneri és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ «Bario steindachneri». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ortega, H. i R.P. Vari 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Diclorodifluorometà

El diclorodifluorometà o freó anomenat també freó-12, R12, Arcton 6, Frigen 12, o CFC-12, és un gas incolor, no corrosiu i inflamable de fórmula molecular CCl$_2$F$_{2.}$

## Descobriment

Va ser descobert pel químic Thomas Midgley el 1930 que treballava pels laboratoris d'investigació de General Motors els Estats Units, on se li va demanar que desenvolupés un nou refrigerant que no fos tòxic ni inflamable i presentés una gran estabilitat química. Després de llargues investigacions va descobrir el CFC-12 anomenat en els seus inicis «freó» que complia tots els requisits exigits i era el primer de molts compostos d'aquesta família que després es van anar desenvolupant al llarg del segle xx.

## Preparació

Es pot preparar per reacció del tetraclorur de carboni CCl$_4$ amb fluorur d'hidrogen en presència d'una quantitat catalítica de pentaclorur d'antimoni SbCl$_5$:
${\ce {CCl4 + 2 HF -> CCl2F2 + 2 HCl}}$
Aquesta reacció també pot produir triclorofluorometà (CCl$_3$F), clorotrifluorometà (CClF$_3$ i tetrafluorometà (CF$_4$)

## Aplicacions

Va ser el carbur de clor i fluor més emprat en:
* circuits de refrigeració,
* fabricació d'escumes polimèriques,
* gas propulsor d'esprais.
A partir del compliment amb el Protocol de Montreal, la seva fabricació va ser prohibida als Estats Units, juntament amb molts altres països el 1996, a causa de la destrucció de la capa d'ozó i va ser substituït per un hidrofluorocarbur (HCFC-22), un compost sintètic.

## Referències

* ↑ «diclorodifluorometà». Gran Enciclopèdia Catalana, 01-05-1987. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Dichlorodifluoromethane» (en anglès). PubChem. National Library of Medicine. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Ryan, Lawrie. Advanced Chemistry For You (en anglès). OUP Oxford, 2015, p. 202. ISBN 978-0-19-835597-7.
* ↑ «Dichlorodifluoromethane - Immediately Dangerous to Life or Health Concentrations (IDLH):» (en anglès americà). National Institute for Occupational Safety and Health (NIOSH)., 02-11-2018. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Greenwood, N. N. (Norman Neill). Chemistry of the elements. Oxford [Oxfordshire] ; New York : Pergamon Press, 1984, p. 304. ISBN 978-0-08-022056-7.
* ↑ Koel, Mihkel; Kaljurand, Mihkel. Green Analytical Chemistry 2nd Edition (en anglès). Royal Society of Chemistry, 2019-03-13, p. 5. ISBN 978-1-78801-486-1.
* ↑ Stellman, Jeanne Mager. Encyclopaedia of Occupational Health and Safety (en anglès). International Labour Organization, 1998, p. 104-184. ISBN 978-92-2-109817-1.

## Enllaços externs

* http://www.esrl.noaa.gov/gmd/hats/combined/CFC12.html
* http://www.wou.edu/~avorder/Refrigeration.htm
# Saiantüi

Saiantüi (en rus: Саянтуй) és un poble (un possiólok) de la República de Buriàtia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 138 habitants.

## Referències

* ↑ Карта Джидинского района Бурятии
* ↑ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2017 года Arxivat 2017-07-31 a Wayback Machine. Plantilla:Retrieved
* ↑ Расстояние от Алцака до Петропавловки 73 км
* ↑ Расстояние от Хандагатая до Тарбагатая
# Paramendozavilita

La paramendozavilita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom per la seva estreta relació amb la mendozavilita.

## Característiques

La paramendozavilita és un molibdat de fórmula química NaAl₄Fe₇(PO₄)₅(PMo₁₂O$_{40}$)(OH)$_{16}$·56H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic o triclínic, formant cristalls, en revestiments. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1, sent un mineral molt tou.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la paramendozavilita pertany a «07.GB - Molibdats, wolframats i niobats, amb anions addicionals i/o H₂O» juntament amb els següents minerals: lindgrenita, szenicsita, cuprotungstita, UM1999-38-WO:CrV, fil·lotungstita, rankachita, ferrimolibdita, anthoinita, mpororoïta, obradovicita-KCu, mendozavilita-NaFe i tancaïta-(Ce).

## Formació i jaciments

Es troba a la zona oxidada de bretxa pegmatítica en granodiorita que conté molibdè. Sol trobar-se associada a altres minerals com: mendozavilita, biotita i kaolinita. Va ser descoberta l'any 1986 a Cumobabi, al districte de La Verde, Municipi de Moctezuma (Sonora, Mèxic). També ha estat descrita a la mina Rustler, al districte de Gold Hill (Utah, Estats Units).

## Referències

* ↑ «Paramendozavilite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juliol 2016].
* ↑ «Paramendozavilite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 15 juliol 2016].