OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Oller i Ferrer

Francesc Oller i Ferrer (Sant Vicenç dels Horts, Baix Llobregat, 1757 - San Juan, Puerto Rico, 1831) fou un metge militar, introductor de la vacunació antivariolosa a l'illa de Puerto Rico.
Després d'estudiar medicina a Barcelona, va ser cridat a exercir com a oficial mèdic en l'Imperi Espanyol, a Santo Domingo, després Veneçuela, i finalment a Puerto Rico, on va passar la resta de la seva vida. Les seves habilitats professionals i el seu do de l'organització el va fer assumir les més altes responsabilitats de les autoritats de salut, militars i civils. La seva empatia i dedicació als menys afortunats li van merèixer el qualificatiu de "doctor amor".
Es va distingir en la lluita que va lliurar contra la verola, al principi aplicant el mètode de la variolació, després del descobriment realitzat per Edward Jenner, organitzant a Puerto Rico una campanya de vacunació massiva, abans de l'arribada de la Reial Expedició Filantròpica de la Vacuna, coneguda com a Expedició Balmis, que li va valer dures crítiques i l'enemistat per part de Francisco Javier Balmis i Berenguer, director de l'expedició.

## Referències

* ↑ «Francesc Oller i Ferrer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Susana María Ramírez Martín, La salud del Imperio. La Real Expedición filantrópica de la Vacuna, Madrid, Doce Calles / Fondation Jorge Juan, 2002. Monografia extreta de la tesi doctoral de l'autor, dirigida per José Luis Peset de la Universitat de Madrid, 1998. Obra coronat el 2001 el preu internacional Jorge Juan. Tesi consultable en linea.(castellà)
* Emilio Balaguer Perigüell i Rosa Ballester Añon, En el nombre de los Niños. Real Expedición Filantrópica de la Vacuna 1803-1806, série Monografíes de la AEP, Associació espanyola de pediatria, Madrid 2003.(castellà)

## Enllaços externs

* Article de Francesc Oller del professor Raquel Rosario de la Universitat de Puerto Rico (castellà)
* Galeria Metges de Catalunya, del Col·legi Oficial de Metges de Barcelona.
* Cicle de confèrencies Historia, Medicina y Ciencia en tiempo de los Virreinatos Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., sota la direcció de Carmen Boto Rodríguez, Fundación de Ciencias de la Salud, Ergon, Madrid 2012, pàg.188-191.(castellà)
# Bit Kari

Bit Kari fou una ciutat i districte situat al sud-est de Hamadan (Abdadana a la regió de Bit Abdadani) esmentada vers el 670 aC a les inscripcions assíries. No s'ha de confondre amb Bit Kapsi, al nord o nord-oest d'Abdadana. Alguns grups escites van assetjar Bīt-Kāri però no se sap el final de la lluita.
# Destutt de Tracy

Antoine-Louis-Claude Destutt de Tracy, més conegut com a Destutt de Tracy, (París, 20 de juliol de 1754- París, 9 de març de 1836) va ser un filòsof francès famós per haver encunyat el concepte d'ideologia. Partidari de l'aristocràcia i d'ascendència escocesa, va argumentar tanmateix a favor de la divisió de poders i les llibertats individuals. Va defensar una cosmovisió materialista, propera a les postures d'Étienne Bonnot de Condillac, en què les facultats de la ment sorgeixen a partir dels sentits (per això, rebutjava que existís una disciplina com la psicologia, massa abstracta i amb connotacions idealistes). Va definir també conceptes bàsics per a l'economia, com per exemple l'intercanvi com a motor de creixement, una idea que es troba present en Karl Marx. Per les seves aportacions, va ser escollit membre de l'Académie française i va gaudir d'un càrrec d'honor en diverses societats de pensadors il·lustrats.

## Referències

* ↑ «Destutt de Tracy». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ràtio de Treynor

En finances, la ràtio de Treynor (també anomenada ràtio de recompensa a la volatilitat o mesura de Treynor), que porta el nom de Jack L. Treynor, és una mesura de la rendibilitat obtinguda en excès comparada a la que es podria haver obtingut amb una inversió sense risc diversificable (per exemple, lletres del tresor o una cartera completament diversificada), per cada unitat de risc de mercat assumida.
La ràtio de Treynor relaciona l'excés de rendibilitat sobre la taxa lliure de risc amb el risc addicional assumit; tanmateix, s'utilitza el risc sistemàtic en lloc del risc total. Com més alta sigui la ràtio de Treynor, millor serà el rendiment de la cartera analitzada.

## Fórmula

    $T={\frac {r_{i}-r_{f}}{\beta _{i}}}$
on:
    $T\equiv$ Ràtio de Treynor,
    $r_{i}\equiv$ rendiment de la cartera i,
    $r_{f}\equiv$ taxa d'interés lliure de risc
    $\beta _{i}\equiv$ beta de la cartera i

## Exemple

Prenent l'equació detallada anteriorment, suposem que la rendibilitat esperada de la cartera és del 20%, el tipus lliure de risc és del 5% i la beta de la cartera és d’1,5. En substituir aquests valors, obtenim el següent $T={\frac {0,2-0,05}{1,5}}=0,1$

## Limitacions

De la mateixa manera que la ràtio de Sharpe, la ràtio de Treynor ( T ) no quantifica el valor afegit, si n'hi ha, d'una cartera gestionada de forma activa. És només un criteri de classificació. Un rànquing de carteres basat en la ràtio de Treynor només és útil si les carteres considerades són parts d’una cartera més àmplia i completament diversificada. Si no és així, les carteres amb idèntic risc sistemàtic, però amb un risc total diferent, es classificaran igual. Però la cartera amb un risc total més alt està menys diversificada i, per tant, té un risc no sistemàtic més alt que no queda reflectit al mercat.
Un mètode alternatiu de classificació de la gestió de carteres és l'alfa de Jensen, que quantifica la rendibilitat afegida com l'excés de rendibilitat per sobre de la línia del mercat de valors en el model de valoració d'actius financers. Com que aquests dos mètodes determinen la classificació basada únicament en el risc sistemàtic, classificaran les carteres de manera idèntica.

## Referències

* ↑ Brown, Keith C. «25». A: Analysis of Investments and Management of Portfolios. 9th International. Cengage Learning, 2015, p. 941.
* ↑ «Treynor Ratio». [Consulta: 20 febrer 2010].
# Alonso de Vargas (advocat)

Alonso de Vargas (Madrid) va ser un advocat castellà.
Natural de la vila de Madrid. Segons Juan Pérez de Montalbán, que l'inclou a la seva secció Índice de ingenios madrileños, va ser un destacat advocat que va deixar escrits vint volums d'informacions, i va escriure un extens tractat sobre una gabella imposada pel duc d'Osuna a Messina. Hom l'havia confós amb un altre personatge del mateix nom, militar de professió, amb residència al carrer del Almendro al segle XVII.

## Referències

* ↑ Pérez de Montalván, Juan. Para todos, exemplos morales, humanos y divinos (en castellà). Sevilla: Librería de los Gómez, 1736, p. 502.
* ↑ Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 39.
* ↑ Kesell, John L. (ed.). Remote Beyond Compare. Letters of don Diego de Vargas to His Family from New Spain and New Mexico, 1675-1706 (en anglès). Albuquerque: University of New Mexico, 1989, p. 11, 105. ISBN 0-8263-1112-1.
# Mabel Parsons

Mabel Parsons (Catalunya?, segle XIX - ?, segle XX) fou una tennista catalana, considerada una de les pioneres del tennis femení a Catalunya, Guanyà, entre d'altres, els primers campionats de Catalunya individual (1904 i 1907), organitzats Reial Club de Tennis Barcelona.

## Referències

* ↑ «Mabel Parsons». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cronología». Reial Club de Tennis Barcelona. [Consulta: 14 setembre 2021].
# Glaucó (rapsodista)

Glaucó (en llatí Glaucon, en grec Γλαύκων) va ser un escriptor grec, un gran rapsodista i expositor d'Homer. És mencionat per Plató junt amb Metròdor de Làmpsac i Estesímbrot de Tasos al diàleg Ió. La seva època és desconeguda. Com que Plató no parla del seu origen se'l suposa atenenc. Glaucó, al que Aristòtil considera un especialista en simbologia, va desenvolupar una teoria per resoldre el problema de la disposició dels cinc cercles concèntrics de l'escut d'Aquil·les. No es coneix la solució que hi va donar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 274.
* ↑ Enric Roquet. "Introducció" A: Palèfat. Històries increïbles. Barcelona: Fundació Bernat metge, 1975. P. 13
# Forces Armades de Catalunya

* Aquest article tracta sobre l'exèrcit d'una futura Catalunya independent. Vegeu-ne altres significats a «Història militar de Catalunya».
Les Forces Armades de Catalunya serien el braç militar de la Catalunya independent en cas de consumar-se el procés sobiranista d'aquest país. El model que haurien de seguir aquestes forces armades és objecte de debat. Una possibilitat que s'ha avançat és un model com el danès, el suís o l'israelià. Una altra opció consistiria a militaritzar els Mossos d'Esquadra, encara que aquesta opinió ha estat criticada per diversos experts en l'àmbit militar. Existeix també un debat sobre si Catalunya hauria d'adherir-se a l'OTAN, en part perquè l'electorat català votà en contra de la permanència d'Espanya a l'Aliança Atlàntica en el referèndum celebrat el 1986.

## Referències

* ↑ «DEBAT: Quin model de defensa és l'ideal per Catalunya?». [Consulta: 11 febrer 2022].
* ↑ «SEMINARI: Models de Política de Defensa: ISRAEL - Conferència d'Uzi Rubin». [Consulta: 11 febrer 2022].
* ↑ Segura, C. «El somni militar de Catalunya». El País, 21-05-2015. [Consulta: 25 novembre 2015].
* ↑ dixibit, Xindes. «Política de defensa i Estat propi». [Consulta: 12 març 2022].
* ↑ «Una Catalunya independent necessitarà un exèrcit propi?». El Clauer. Arxivat de l'original el 2 de maig 2013. [Consulta: 25 novembre 2015].
# Batoi

Batoi és un barri d'Alcoi situat al voltant de la CV-795 Alcoi-Banyeres de Mariola. El 1964 es creen a Batoi cinc grups d'habitatges protegits (l'Assumpció, Sant Josep, Santa Margarita, Campanya de Nadal, i de Mestres)., amb un total de 284 habitatges.
Ocupat majoritàriament per població immigrada. Amb el Pla d'Ordenació Urbana de 1957 tant les actuacions públiques com l'anàrquica ocupació privada va fer que en pocs anys un llogaret rural es transformara en sòl urbà consolidat. Amb el Pla General de 1989 es va crear el parc de Batoi.
El barri, per la seua situació es troba aïllat del nucli d'Alcoi, separat del reste pel camp del Collao i el parc de Batoi per la qual cosa és freqüent l'ús del transport públic o privat per a arribar a ell. Este aïllament el va convertir en un centre de moguda dels anys 70-90.
El barri és travessat per la via de tren Xàtiva-Alacant, que mai no va ser utilitzada d'Alcoi a Alacant En aquest moments s'utilitza com a carrer per arribar a les indústries del seu voltant i com punt de partida de la via verda d'Alcoi, en el Pont de les set llunes es pot practicar el pontisme.
Delimita pel NE amb el barri de Santa Rosa, amb el riu Riquer pel Sud i amb el Castellar (870 m) pel Nord. El barri té 1.793 habitants, el 2,82% de la població d'Alcoi.

## El parc de Batoi

El parc de Batoi (1990-1995) fou dissenyat pels arquitectes Casado, Alcacer, Colomer, Ricart, Soriano i Sanz.
Unix el barri, tradicionalment aïllat, amb la resta de la ciutat, utilitzant uns terrenys situats sobre un túnel de la via Xàtiva- Alacant. Consta de dos nivells units per una escalinata. Tres passarel·les unixen el parc amb els carrers del barri.

## Topònims

El nom dels seus carrers fa referència a muntanyes del País Valencià, sobretot de la contornada d'Alcoi i de la província d'Alacant, Serreta, Biscoi, Carrasqueta, Benicadell, Montcabrer, Penyagolosa, Puig Campana, Montgó, etc., el cas més evident és el carrer El Castellar que es troba a les seues faldes.

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Alcoi. Mapa toponímic d'Alcoi Arxivat 2022-03-03 a Wayback Machine.
* Ajuntament d'Alcoi. Plànol d'Alcoi Arxivat 2021-06-23 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* DÁVILA LINARES, Juan Manuel, (2006). "La ciutat actual" en Història d'Alcoi. Alcoi: Ajuntament d'Alcoi, Editorial Marfil, S.A., Centre Alcoià d'estudis Històrics i Arqueològics. (pp. 520-521). ISBN 84-89136-50-5
* GARCÍA PÉREZ, Joel, (2006). "El Pla ARA" en Història d'Alcoi. Alcoi: Ajuntament d'Alcoi, Editorial Marfil, S.A., Centre Alcoià d'estudis Històrics i Arqueològics. (pp. 522-525). ISBN 84-89136-50-5

## Referències

* ↑ Ajuntament d'Alcoi. Les estadístiques s'han elaborat prenent com a font el padró d'habitants d'Alcoi, el 31 d'agost de 2007, segons l'última actualització facilitada pel Registre Civil d'Alcoi.
# Dizzy Reed

Dizzy Reed, nascut com a Darren Arthur Reed (Hinsdale, Illinois, 18 de juny de 1963) és un teclista estatunidenc, membre de Guns N' Roses des de començaments de 1990. Es va incorporar a la banda durant la gravació de Use Your Illusion I i Use Your Illusion II, i s'ha estat al grup fins a l'actualitat.
Dizzy va conèixer Axl Rose als inicis de Guns N' Roses, i el cantant solia dedicar Nightrain a aquest teclista. Explica la història que quan Axl Rose va trucar Dizzy amb la idea d'incorporar teclats, aquest li va dir que si es decidia a contractar-lo, que li digués el mateix dia, perquè estava en fallida i li anaven a desconnectar el telèfon la dia següent per falta de pagament. Axl, sense pensar-s'ho més, el va contractar a l'instant. En l'actualitat, Dizzy és, juntament amb Axl Rose, l'únic supervivent de la banda.

## Discografia
### Guns N' Roses

* Use Your Illusion I
* Use Your Illusion II
* The Spaghetti Incident?
* Live Era: '87-'93
* Greatest Hits
* Chinese Democracy

### Col·laboracions

* Believe In Me (Duff McKagan)
* Pawnshop Guitars (Gilby Clarke)
* It's Five O'Clock Somewhere (Slash's Snakepit)
* Playtime (Michael Zentner)
* Hammered (Motörhead)
* Ready To Go (Bang Tango)
* Village Gorilla Head (Tommy Stinson)
* Strangeland (Court Jester)
* Gilby Clarke (Gilby Clarke)
* Stairway to Heaven (diversos Artistes)
# Roland Riz

Roland Riz (Bozen, 1927) és un polític i jurista sudtirolès. El 1948 es llicencià en dret a la Universitat de Milà i ha ensenyat dret penal a la Universitat de Mòdena i Reggio Emilia i a la Universitat de Pàdua, i dret comparat a la Universitat Pontifícia Lateranenca de Roma. També ha ensenyat a Innsbruck (Tirol).
Simultàniament ha estat membre del Südtiroler Volkspartei (SVP), partit amb el qual ha estat vicealcalde de Bozen el 1957. A les eleccions legislatives italianes de 1958 fou escollit diputat, càrrec que va ocupar fins a les eleccions de 1987, quan fou escollit senador, càrrec que ocupà fins al 1996. També ha estat obmann del SVP el 1991-1992.
| Precedit per: Silvius Magnago | Obmann del SVP 1991 - 1992 | Succeït per: Siegfried Brugger |
# Antoni Rave i Bergnes

Antoni Rave i Bergnes (Barcelona, ca 1820 - Barcelona, 10 d'agost de 1883) fou un catedràtic de física a la Facultat de Ciències de la Universitat de Barcelona, i acadèmic, bibliotecari, meteoròleg i president de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (RACAB).
Fill d'Antoni Rave i de Joana Bergnes de las Casas (1790-1877).Nebot d'Antonio Bergnes de las Casas.
Llicenciat en Ciències i doctor en Farmàcia, fou catedràtic de Física a la Facultat de Ciències de la Universitat de Barcelona. A més, ingressà com a acadèmic el 1847 a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (RACAB), en la qual formà part de diverses comissions científiques, i també fou el seu president durant els períodes de 1858 a 1859, i de 1870 a 1872. Rave va ser el primer director de l'observatori meteorològic de la Universitat, on en va dirigir les observacions fins al 1883, any en què va morir. Cal destacar també el seu vessant com a inventor d'instruments meteorològics: n'és una bona mostra la memòria que va presentar a l'Acadèmia el 19 de gener de 1854, on explicava el funcionament de dos higròmetres dissenyats per ell mateix.

## Referències

* ↑ segons el registre civil mort als 63 anys, solter i natural de Barcelona (Defuncions. Any 1883. Registre núm.5842)
* ↑ «esquela de Doña Juana Bergnes de las Casas». La Imprenta : diario de avisos, noticias y decretos: Año 1877, No. 178 Ed. Tarde, 27-06-1877, pàg. 4519.
* ↑ «Antoni Rave i Bergnes». Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (RACAB). [Consulta: 16 gener 2021].
* ↑ Prohom Duran, Marc; Gázquez Picón, J. Antonio; Puertas Castro, Alfons; Martín Vide, Javier (coord.). «Els precedents històrics. L'observació meteorològica en el si de la RACAB (s XVIII-XIX): Antoni Rave i Bergnes (?-1883)». A: La RACAB i el seu Observatori Fabra, precursors de l'observació meteorològica moderna: les sèries pluviomètriques. Barcelona: RACAB, 2014, pàg. 17. ISBN 978-84-937317-3-1.
* ↑ Rave, A. Memoria en que se describen dos higrómetros de invención del autor. Memòria llegida el 19 de gener de 1854 però mai publicada: Arxiu de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.
# Glucòsid

Els glucòsids són un grup de substàncies orgàniques en què un alcohol o fenol (R-OH) s'uneix a la glucosa mitjançant un enllaç glicosídic. Per tant, és un subgrup dels glucòsids. Els glucòsids es separen la glucosa durant la hidròlisi. Exemples de glucòsids són, p. B. amigdalina i sacarosa. Alguns tensioactius de sucre importants industrialment, com els alquilpoli-glicòsids, són glucòsids.

## Classificació

La classificació dels glucòsids és una qüestió d'una certa complexitat. S'ha proposat un mètode basat en la constitució química de la part no glucosa de les molècules que planteja quatre grups: (I) derivats d'alquil, (2) derivats del benzè, (3) derivats de l'estirolè i (4) derivats de l'antracè. També es pot construir un grup per incloure els glucòsids cianogènics, és a dir, els que contenen àcid prússic. Les classificacions alternatives segueixen una classificació botànica, que té diversos avantatges; en particular, les plantes de gèneres afins contenen compostos similars. En aquest article se seguirà la classificació química, i aquí només es parlaran dels compostos més importants.

## Referències

* ↑ Jen, Jen-Fon; Lina, Tsai-Hung; Huang, Jenn-Wen; Chung, Wen-Chuan Journal of Chromatography A, 912, 2, 2001, pàg. 363–368. DOI: 10.1016/S0021-9673(01)00591-X. PMID: 11330806.
* ↑ Hogan, C. Michael. «Aesculus californica». Globaltwitcher.com. Stromberg. Arxivat de l'original el 22 novembre 2012. [Consulta: 22 octubre 2008].
* ↑ Keenan, George L. Journal of the American Pharmaceutical Association, 37, 11, 1948, pàg. 479. DOI: 10.1002/jps.3030371113.

## Bibliografia

* Brito-Arias, Marco – Synthesis and Characterization of Glycosides editorial Springer 2007
# Yu Aida

Yu Aida (相田 裕, Aida Yu),, és un mangaka i il·lustrador japonès, nascut a la Prefectura de Tochigi el 8 de novembre de 1977 conegut per la seua obra Gunslinger Girl. Actualment resideix en Japó.
Aida va fer el disseny de personatges per la novel·la visual hentai, Bittersweet Fools.

## Treballs

* Gunslinger Girl (2002)
* Bittersweet Fools (disseny de personatges)
* 1518 (2014)

## Referències

* 1 2 3 «AIDA Yû». Manga-news. [Consulta: 13 desembre 2018].
* ↑ «Nouvelle série pour Yû Aida». Manga-news, 06-08-2014 [Consulta: 13 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina Web oficial de Yu Aida (japonès)
* Base de Dades Tècnica de Gunslinger Girl Arxivat 2009-04-16 a Wayback Machine. (japonès)
# Bisbat d'Uijongbu

El bisbat d'Uijeongbu (llatí: Dioecesis Uiiongbuensis) és una diòcesi de l'Església catòlica a Corea del Sud, sufragània de l'arquebisbat de Seül. El 2010 tenia 235.504 batejats sobre una població de 2.644.000 habitants. Actualment està dirigida pel bisbe Peter Lee Ki-heon.

## Territori

La ciutat comprèn les ciutats de Goyang, Guri, Namyangju, Dongducheon, Yangju, Uijeongbu, Paju i el comtat de Yeoncheon, a la província de Gyeonggi, a Corea del Sud.
La seu episcopal es troba a la ciutat d'Uijeongbu, on es troba la catedral del Sagrat Cor de Maria.
El territori està dividit en 66 parròquies.

## Història

La diòcesi va erigir-se el 24 de juny de 2004 mitjançant la butlla Animarum saluti del Papa Joan Pau II, a partir de territori de l'arquebisbat de Seül.

## Cronologia episcopal

* Joseph Lee Han-taek, S.J. (5 de juliol de 2004 – 26 de febrer de 2010 retirat)
* Peter Lee Ki-heon, des del 26 de febrer de 2010

## Estadístiques

A finals del 2020, la diòcesi tenia 315.620 batejats sobre una població de 3.110.370 persones, equivalent al 10,1% del del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diàques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diàques | homes | dones | |
| 2004 | 161.872 | 2.311.858 | 7,0 | 67 | 67 | | 2.416 | | | 60 | 51 |
| 2005 | 156.770 | 2.337.729 | 6,7 | 121 | 121 | | 1.295 | | 1 | 60 | 55 |
| 2010 | 235.504 | 2.644.000 | 8,9 | 155 | 146 | 9 | 1.519 | | 27 | 190 | 66 |
| 2014 | 278.836 | 2.956.276 | 9,4 | 177 | 166 | 11 | 1.575 | | 32 | 220 | 74 |
| 2017 | 297.502 | 3.114.536 | 9,6 | 186 | 170 | 16 | 1.599 | | 34 | 243 | 78 |
| 2020 | 315.620 | 3.110.370 | 10,1 | 202 | 183 | 19 | 1.562 | | 41 | 263 | 81 |

## Enllaços externs

* Anuari pontifici del 2011 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diòcesi d'Uijeongbu (anglès)
* Pàgina oficial de la diòcesi Arxivat 2014-03-25 a Wayback Machine. (coreà)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
* Butlla Animarum saluti (llatí)
# Dilbat

Dilbat fou una ciutat estat de Mesopotàmia que correspon a la moderna Tell ed-Duleim o Tell al-Deylam a l'Iraq. Estava al sud-est de Babilònia a la riba oriental de l'Eufrates, a la governació d'al-Qadisiyyah. El ziggurat dedicat a la deessa Urasg, que esmenta l'èpica de Gilgamesh, era al centre de la ciutat.
Fou fundada al segon període dinàstic vers 2700 aC. Hi ha mencions en temps dels sargònides d'Accàdia, i va passar als babilonis vers el segle xviii aC. La ciutat va continuar existint sota els cassites i perses, i encara existia a l'inici del període musulmà. Fou centre agrícola principalment.
El jaciment arqueològic està format per dos munts, un a l'oest del primer mil·lenni aC fins a l'època islàmica, i un més gran a l'est que va del tercer al primer mil·lenni. Fou excavada breument per Hormuzd Rassam al final del segle xix, que va trobar diverses tauletes principalment del període neobabiloni. El 1989 hi va excavar J. A. Armstrong de l'Oriental Institute of Chicago. Encara que l'excavació està en els seus inicis (aturada per la guerra després de 1990) s'han trobat ja nombroses tauletes i altres han arribat al mercat negre procedents d'excavacions il·legals.

## Referències

* Christine Lilyquist, The Dilbat Hoard, Metropolitan Museum Journal, vol. 29, pp. 5–36, 1994
* S. G. Koshurnikov and N. Yoffee, Old Babylonian Tablets from Dilbat in the Ashmolean Museum, Iraq, vol. 48, pp. 117–130, 1986
* Matthew W. Stolper, Late Achaemenid Texts from Dilbat, Iraq, vol. 54, pp. 119–139, 1992
* Joseph Etienne Gautier, Archives d'une famille de Dilbat au temps de la premiere dynastie de Babylone, Le Caire, 1908
* SG Koshurnikov,A Family Archive from Old Babylonian Dilbat, Vestnik Drevnii Istorii, vol. 168, pp. 123ff, 1984
# Sabea

«Sabea» té aquests significats:
* Llengua sabea, la llengua dels antics sabeus
* Sabea, religió minoritària que subsisteix al Kurdistan Iraquià. Vegeu sabeus (religió)
Vegeu també:
* Sabeus, poble antic
* Regne de Sabà, el suposat estat dels sabeus