OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Joaquim Serra

Can Joaquim Serra és una obra neoclàssica de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici aïllat de planta baixa i pis. La façana principal simètrica segueix uns eixos de composició vertical on se situen les obertures. A la planta baixa, aixecada respecte l'era d'entrada, se situa el portal d'accés amb arc de mig punt sobre el qual hi ha una figura femenina a manera de cariatide de terracotta amb elements florals que suporta el balcó del pis superior. L'arc de mig punt es repeteix a l'obertura central del primer pis. L'edifici acaba amb un fris de terracotta, un acroteri amb balustres amb florons i un medalló amb garlandes on hi ha un rellotge de sol. La resta de façanes segueixen la composició de la façana principal mantenint cegues algunes obertures.

## Referències

* ↑ «Can Joaquim Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Can Jover

«Can Jover» té aquests significats:
* Can Jover (Sant Hilari Sacalm), masia a Sant Hilari
* Can Jover (Vilassar de Mar),
* Cal Jover (Súria),
* Cal Jover (Tàrrega),
# Fundació Getúlio Vargas

La Fundació Getulio Vargas (en portuguès i oficialment, Fundação Getúlio Vargas o FGV) és una institució brasilera privada d'ensenyament superior, fundada el 20 de desembre de 1944. Té la seu central a Rio de Janeiro i filials a Brasília i São Paulo; i està especialitzada en estudis d'administració, ciències socials, matemàtiques i relacions internacionals. L'any 2020 va situar-se en la tercera posició en el rànquing de think tanks elaborat per la Universitat de Pennsilvània.
A més de la xarxa de centres i biblioteques, la FGV té una editorial pròpia (FGV Editora), responsable de la publicació de la revista Estudos Históricos i la Mosaico. Ambdues són coordinades pel Centre d'Investigació i Documentació d'Història Contemporània del Brasil (Centro de Pesquisa e Documentação de História Contemporânea do Brasil, CPDOC), organisme subordinat a la Fundació. El CPDOC té disponibles per a consulta, a la seva pàgina web, el Dicionário Histórico-Biográfico Brasileiro i el Dicionário Histórico-Biográfico da Primeira República.

## Referències

* ↑ Fischer, Tânia «Administração pública como área de conhecimento e ensino: a trajetória brasileira» (en portuguès). Revista de Administração de Empresas, 24, 01-12-1984, pàg. 278–288. Arxivat de l'original el 2024-02-28. DOI: 10.1590/S0034-75901984000400038. ISSN: 0034-7590 [Consulta: 28 febrer 2024].
* ↑ Nicolletti, Mariana Xavier; Camolesi Guimarães, Thais; Vendramini Felsberg, Annelise; Ramos, Ligia; Casagrande Rocha, Fernanda; Monzoni Neto, Mario «Adaptation to climate change and integration of disaster risk management in business education: a case study in Fundação Getulio Vargas, Brazil». AD-minister, 28, 2016, pàg. 92. Arxivat de l'original el 2024-02-28. DOI: 10.17230/ad-minister.28.5 [Consulta: 28 febrer 2024].
* ↑ Jardim, Lauro. «FGV: no top 3 do ranking global de think tanks» (en portuguès brasiler). O Globo, 30-01-2021. Arxivat de l'original el 2024-02-28. [Consulta: 28 febrer 2024].
* ↑ Gregol Araujo, Hellen; Lopes, Alice Casimiro «Redes políticas de currículo: a atuação da Fundação Getulio Vargas». Práxis Educativa, 16, 2021, pàg. 19. Arxivat de l'original el 2024-02-28. ISSN: 1809-4031 [Consulta: 28 febrer 2024].
* ↑ «Sobre o FGV CPDOC» (en portuguès brasiler). MMurad, 15-08-2023. Arxivat de l'original el 2024-02-28. [Consulta: 28 febrer 2024].
* ↑ Berdugo Gómez de la Torre, Ignacio «La Educación Superior en Brasil. 1. Desde la Independencia al Golpe Militar de 1964» (en castellà). Revista de Estudios Brasileños. Universitat de Salamanca, 1, 1, 23-07-2014, pàg. 113–130. Arxivat de l'original el 2024-02-28. DOI: 10.14201/reb201411113130. ISSN: 2386-4540 [Consulta: 28 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Consulta dels Diccionaris Històric-Biogràfics al web del FGV CPDOC (portuguès)
# Musaranya àrtica

La musaranya àrtica (Sorex arcticus) és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes que es troba al Canadà i al nord dels Estats Units.

## Bibliografia

* Fordham et al. (2006). Musaranya àrtica. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 13 desembre 2007 (en anglès).
# Ashford (Washington)

Ashford és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 267 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ashford tenia 267 habitants, 122 habitatges, i 56 famílies. La densitat de població era de 49,6 habitants per km².
Dels 122 habitatges en un 27% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,7% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 53,3% no eren unitats familiars. En el 38,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 28,1% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.917 $ i la renda mediana per família de 25.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.406 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era de 19.996 $. Aproximadament el 21,7% de les famílies i el 20,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ashford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ashford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Pushing Tin

Pushing Tin és una comèdia dramàtica estatunidenco-alemanya dirigida per Mike Newell el 1999.
Le Monde va escriure en la seva crítica de la pel·lícula «Hi ha a Pushing Tine un embrió de pel·lícula que hauria pogut ser interessant sobre el microcosmos dels controladors aeris. Aquesta part documental s'espatlla per candides intrigues amoroses. ».

## Argument

Nick Falzone treballa en el centre de control de trànsit aeri de la terminal de l'aeroport de Nova York. TRACON és la caòtica instal·lació de tràfic aeri de Long Island, que dirigeix els més de 7.000 vols al dia que arriben o surten del limitat espai aeri que queda sobre els aeroports Kennedy, LaGuardia i Newark. Nick treballa en les pantalles de radar de Newark, el més congestionat dels tres, i és el millor dels millors. Si no t'ho creus, n'hi ha prou amb preguntar-li. Així és, fins que Russell Bell (Billy Bob Thornton) arriba a la ciutat. Després de passar per Albuquerque, Phoenix i Denver, Russell - un encreuament entre un cowboy motorista i un mestre Zen - ha arribat a Nova York buscant més tràfic.
És el mateix tipus que una vegada es va mantenir dempeus en arrencar el motor d'un 747 només per veure què se sentia amb la turbulència. Si li dius boig s'ho prendrà com un compliment.

## Repartiment

* Billy Bob Thornton
* John Cusack
* Jake Weber
* Jake Weber
* Angelina Jolie
* Cate Blanchett

## Referències

* ↑ crítica a Le Monde

## Enllaços externs

* Pushing Tin - Lloc web oficial
# Can Joan del Carro

Can Joan del Carro és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres plantes i coberta de doble vessant a façana situada en una cantonada al principi del carrer Àngel Guimerà. Està arrebossada i pintada de color ocre clar, a excepció del marc del balcó del primer pis.
La primera planta està formada per una porta de garatge i dues portes d'accés als pisos superiors, totes tres d'obra de rajola i ciment, al voltant d'un sòcol d'arrebossat pintat de color gris.
El primer pis consta de dues finestres i un balcó emmarcat de pedra sorrenca. Aquest balcó, datat del segle xix, conté als 2 blocs de la part baixa dels brancals les paraules JOAN i PRATS. Això indica que aquestes pedres han estat reaprofitades de llindes de la mateixa o alguna altra casa i s'han reconvertit en balcó. Generalment les finestres que es convertien en balcons, al llarg del segle xix, necessitaven més pedres per ampliar l'obertura per baix. La barana és de ferro de forja i la base, monolítica.
Al segon pis hi ha dues finestres amb ampit de placat de pedra. Els ràfecs són d'una filera de teula i canalera metàl·lica.

## Història

Casa originaria del segle xviii i amb reformes durant els segles XIX i XX.
Del 1985 al 2006 els canvis han estat els següents: la teulada ja no és de doble vessant a laterals, sinó de doble vessant a façana. El portal emmarcat de pedra amb llinda monolítica ara és una porta de garatge. I la finestra emmarcada de pedra del segon pis ara ja no hi és.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Joan del Carro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Can Jovany

Can Jovany és una masia de Montseny (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici petit de planta rectangular. Consta de planta baixa i un sol pis, no hi ha golfes. La coberta és a dues vessants, una és més llarga que l'altra. La façana i l'interior ha sofert transformacions però conserva la forma i l'estil que tenia. El portal d'entrada és un arc de mig punt amb pedra i les finestres són petites i de pedra.

## Història

Aquesta masia és la típica d'aquestes altures, ja que es troba sota mateix del cim de la muntanya. És destacable per la seva arquitectura, conservada encara que el 1942 s'hi fessin transformacions i es renovés en general. Es troba al costat mateix de la capella de Santa Anastàsia.

## Referències

* 1 2 3 «Can Jovany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 juliol 2018].
# Galbarros

Galbarros és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de La Bureba. Limita al nord amb Rublacedo de Abajo i Rojas, a l'est amb Salinillas de Bureba, Briviesca i Reinoso, al sud amb Monasterio de Rodilla, Santa Olalla de Bureba, Quintanavides i Castil de Peones, i a l'oest amb Monasterio de Rodilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 |
| 34 | 32 | 32 | 31 | 33 | 32 | 33 | 32 | 28 | 27 | 30 | 30 | 29 | 28 | 29 | 31 | 30 | 29 | 29 | 30 | 30 | 29 | 29 |
# Musaranya siberiana

La musaranya siberiana (Crocidura sibirica) és una espècie de mamífer eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae) que viu a Rússia, la Xina, el Kazakhstan, Kirguizstan i Mongòlia. És considerada com una mena de plaga i, per tant, perseguida.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Stubbe, M., Samiya, R., Ariunbold, J., Buuveibaatar, V., Dorjderem, S., Monkhzul, Ts., Otgonbaatar, M.; Tsogbadrakh, M. (2016). "Crocidura sibirica (errata version published in 2017)." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 4 abril 2023]

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Asteropeia

Asteropeia és un gènere de plantes amb flors. Conté 7 espècies d'arbusts i arbrets perennifolis, tots són plantes natives de Madagascar. És l'únic gènere de la família Asteropeiaceae.
Elsmembres d'aquesta família es van separar de la família Theaceae pel APG system, de 1998, i es van assignar a l'ordre Caryophyllales dins el clade core eudicots.
Segons AP-Website forma un clade junt amb la família Physenaceae (també de Madagascar).

## Referències

* ↑ Angiosperm Phylogeny Group (2009), "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III", Botanical Journal of the Linnean Society 161 (2): 105–121, doi:10.1111/j.1095-8339.2009.00996.x, <http://www3.interscience.wiley.com/journal/122630309/abstract>. Consulta: 10 desembre 2010 Arxivat 2017-05-25 at Archive-It

## Enllaços externs

* Asteropeiaceae Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards).
* The families of flowering plants Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine. descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Version: 30 May 2006.
* links at CSDL Arxivat 2008-10-12 a Wayback Machine.
* NCBI Taxonomy Browser
* photographs of Asteropeia (Missouri Botanic Garden)
# Svetlana Khorkina

Svetlana Khorkina (en rus: Светлана Хоркина) (Bélgorod, Unió Soviètica 1979) és una gimnasta artística russa, ja retirada, guanyadora de set medalles olímpiques i una de les més destacades de finals de la dècada del 1990 i principis de la del 2000. Actualment és diputada a la Duma Estatal russa.

## Biografia

Va néixer el 19 de gener de 1979 a la ciutat de Bélgorod, població situada a la província del mateix nom, que en aquells moments formava part de la República Socialista Federada Soviètica de Rússia (Unió Soviètica) i que avui dia forma part de la Federació Russa.

## Carrera esportiva

Amb una alçada inhabitual en aquest esport (1.65 m), va participar als 17 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de barres asimètriques i la medalla de plata en la prova per equips, així com finalitzà quinzena en la prova individual.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) aconseguí revalidar la medalla d'or en la prova de barres asimètriques i la medalla de plata en la prova per equips, a més d'afegir una nova medalla de plata en l'exercici de terra. En aquests mateixos Jocs finalitzà desena en la prova individual.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova individual i la medalla de bronze en la prova per equips, a més de finalitzar vuitena en la prova de barres asimètriques, aconseguint així un diploma olímpic.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat vuint medalles en el Campionat del Món de gimnàstica artística, entre elles nou medalles d'or, i divuit medalles en el Campionat d'Europa de la modalitat.
Des de desembre de 2004 és vicepresidenta de la Federació Russa de Gimnàstica artística.

## Carrera política

L'any 2003 va esdevenir membre del partit Rússia Unida, i fou escollida diputada a la Duma Estatal en les eleccions de 2007.
# Smirnov

Smirnov - Смирнов (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2021 tenia 26 habitants. Pertany al districte (raion) de Rakítnoie.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования муниципального района "Ракитянский район" Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Aleksandrovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 9 gener 2022].
# Pushcharovskita

La pushcharovskita és un mineral de la classe dels fosfats. Fou anomenada així per professor Dimitri Iurievitx Puixtxarovski, cristal·lògrad de la Universitat Estatal de Moscou. És un polimorf de la germinita.

## Característiques

La pushcharovskita és un fosfat de fórmula química K$_{0.6}$Cu$_{18}$(AsO₄)(HAsO₄)$_{10}$(H₂AsO₄)₄(OH)$_{9.6}$·18.6H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pushcharovskita pertany a «08.C - Fosfats sense anions addicionals, amb H2O, amb cations de mida petita i mitjana» juntament amb els següents minerals: fransoletita, parafransoletita, ehrleïta, faheyita, gainesita, mccril·lisita, selwynita, pahasapaïta, arsenohopeïta, warikahnita, fosfofil·lita, parascholzita, scholzita, keyita, hopeïta, prosperita, gengenbachita i parahopeïta.

## Formació i jaciments

Es forma com a mineral secundari molt rar en les zones d'oxidació de dipòsits hidrotermals polimetàl·lics (localitat tipus). Sol trobar-se associat a tennantita, covel·lita, geminita, lindackerita, yvonita, mahnertita, arsenopirita, bismut natiu, calcopirita i quars. Només se n'han trobat exemplars a França i a la República Txeca.

## Referències

* ↑ «Pushcharovskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2019].
* 1 2 «Pushcharovskita» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2012-05-26. [Consulta: 28 desembre 2019].
* 1 2 «Pushcharovskite Mineral Data» (en anglès). Web Mineral. [Consulta: 28 desembre 2019].
# Cantó de Ginebra

El cantó de Ginebra (francès i oficialment République et Canton de Genève, alemany Genf, romanx Genevra, italià Ginevra, arpità Geneva) és un cantó de Suïssa.
És el més occidental dels cantons de Suïssa. Està situat a l'extrem oest del llac Léman. Limita amb França en més del 90% de la seva frontera, la resta limita amb el cantó del Vaud i amb el llac mateix.
La ciutat més poblada n'és Ginebra, que també n'és la capital. Amb una superfície de 282 km² és un dels cantons més petits de la Confederació Helvètica; això no obstant, té una població de mig milió d'habitants (dades del 2020), cosa que li dona una alta densitat de població (1.555 hab/km²). Més del 40% dels seus habitants viuen a la capital.
Gràcies a la ciutat de Ginebra, és una de les regions més cosmopolites de Suïssa, amb un 38,7% de població estrangera, més que cap altre cantó. En part, això és degut al fet que Ginebra és la seu de moltes organitzacions internacionals.
Les fronteres actuals del cantó daten del 1815, any en què es va unir a la Confederació Suïssa.
L'himne del cantó és la cançó en arpità "Cé qu'è lainô" (Aquell qui és allà dalt) que descriu la història de l'Escalade (la victòria de la república protestant de Ginebra sobre les tropes del duc de Savoia Carles Manuel I el desembre de 1602).

## Vegeu també

* Municipis del Cantó de Ginebra

## Referències

* ↑ «Cantó de Ginebra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (francès)
* Estadístiques de població Arxivat 2002-01-29 a Wayback Machine. (francès)
# Caraș

El Caraș és un riu de Romania i Sèrbia, té 110 km de llargària i és un afluent del Danubi.

## Romania

El Caraș neix a les muntanyes Aninei, al nord-oest de la ciutat d'Anina. Travessa 50 km de Romania en direcció nord. A l'altura de la ciutat de Carașova gira al sud-oest i rep tot de petits afluents, entre els quals el més important és el Lisava. Passa per algunes ciutats com Giurgiova, Ticvaniu Mare, Cacova, Vărădia, Mercina i Vrani abans d'entrar a Sèrbia per la Província Autònoma de Voivodina.

## Sèrbia

Just després de la frontera, el Caraș rep dos afluents grans, el Borugu, per la dreta; i l'Ilidia, per l'esquerra. Passa per les ciutats de Kuštilj, Vojvodinci, Dobričevo, Straža i Jasenovo. Arriba als turons de Zagajica, i a partir d'aquí és canalitzat i incorporat al Canal Danubi-Tisza-Danubi. Finalment desemboca al Danubi a l'altura de Stara Palanka.

## Referències

* ↑ Ashley, Richard; Garvin, Stephen; Pasche, Erik; Vassilopoulos, Andreas; Zevenbergen, Chris. Advances in Urban Flood Management (en anglès). CRC Press, 2007-02-01. ISBN 978-0-203-94598-8.
# National Gallery of Victoria

La National Gallery of Victoria és un museu i galeria d'art de Melbourne, Austràlia. Fundada el 1861, és la galeria d'art més antiga i la més gran oberta al públic a Austràlia. La galeria principal està situada a Saint Kilda, un barri de Melbourne, amb una sucursal a la Plaça de la Federació, també a Melbourne.
Quan la galeria va començar a funcionar, Victoria era una colònia independent de tan sols deu anys, però en el camí de la febre de l'or, la colònia es va convertir ràpidament en la part més rica d'Austràlia. Amb les generoses donacions dels ciutadans rics, destacant principalment l'industrial Alfred Felton, es va fer possible que la National Gallery comprés una gran col·lecció d'obres de tot el món de mestres antics i contemporanis.

## Obres destacades

La galeria té prop de 63.000 obres d'art, entre les quals són dignes d'esment: Verge amb el Nen de Giovanni Toscani, Sagrada Família de Perino del Vaga, Retrat de Lluís XIII de França de Rubens, La confessió del Giaour (infidel) de Delacroix, Ulisses i les sirenes de John William Waterhouse o Dona nua llegint de Robert Delaunay.
També hi ha exemples de Claudio de Lorena, Mattia Preti, Johann Zoffany, Thomas Gainsborough, Gustave Vaig daurar, Alfred Sisley, Claude Monet, Giambattista Pittoni, Cézanne, David Hockney…

## Referències

* ↑ «artehistoria.jcyl.es».
# Suoh

Suoh és una caldera que es troba al sud de Sumatra, Indonèsia. Forma una depressió de 8 per 16 quilòmetres que conté una sèrie de calderes superposades. Les vores de la depressió estan marcades per una sèrie de maars i doms de lava silícica històricament actius. L'última erupció coneguda va tenir lloc del 10 de juliol al 5 d'agost de 1933 quan potents erupcions freàtiques van coincidir amb un important terratrèmol.

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Suoh» (en anglès). [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ Noor, Rasuane. «Mengungkap Misteri Danau Suoh, Lampung Barat». [Consulta: 10 març 2024].
# Canas de Senhorim

Canas de Senhorim és una freguesia portuguesa del concelho de Nelas, amb 25,45 km² de superfície i 3.509 habitants (2011).

## Enllaços externs

* Canas de Senhorim en freguesiasdeportugal.com (en portugués)
* Gobierno civil e información administrativa del Distrito de Viseu (en portugués)

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estatística (INE), Census 2011 results according to the 2013 administrative division of Portugal
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-11-05. [Consulta: 3 març 2021].
# Can Quita

Can Quita és una obra de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A la porta principal es conserva la llinda més bonica de la Vall de Bianya. Gràcies a ella se sap la data de les obres de remodelació, el nom de qui les va fer, l'antic nom del mas i un bon consell: "REEDIFICADA LO ANY 1764 PER PERE RIBA", "QUI EXORTA ALS QUI NO VULLAN TENIR PAU QUE VAJAN FORA DE CAN GRAU".

## Història

Can Quita o Can Grau estava ubicada al costat de la via romana que des de Lloc-alou s'enfilava al Capsacosta per menar vers les terres del Ripollès. Aquesta via va ser molt utilitzada fins a finals de la passada centúria. El mas no conserva res de la seva antigor, ni de les reformes del segle xviii llevat de la llinda. Les obertures són modernes. La façana es troba emblanquinada.

## Referències

* 1 2 «Can Quita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].