OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean-Marie Laclavetine

Jean-Marie Laclavetine (Bordeus, 17 de febrer de 1954) és un editor i escriptor francès que ha traduït obres de l'italià al francès.

## Biografia

Jean-Marie Laclavetine va néixer l'any 1954 a Bordeus. A l'edat de vint-i-sis anys va publicar la seva primera novel·la. Les Emmurés, per la qual va rebre el premi literari Prix Fénéon l'any 1981. Des de 1989, ha estat membre de l'editorial d'Éditions Gallimard Comité de Lecture. A més, va traduir autors italians com Alberto Savinio, Giuseppe Antonio Borgese, Leonardo Sciascia, Vitaliano Brancati o Alberto Moravia al francès. Laclavetine viu a Tours, França.

## Obra

* Les emmurés, Gallimard, 1981 (Premi Fénéon)
* La Maison des absences, Gallimard, 1984
* Donnafugata, Gallimard, 1987 (Premi Valery Larbaud)
* Conciliabule avec la reine, Gallimard, 1989
* En douceur, Gallimard, 1991 (Premi François Mauriac)
* Rabelais, essay, Éditions Christian Pirot, 1992 and 2000
* Gens d'à côté, Éditions Christian Pirot, 1992 (Premi al Millor Llibre de Région Centre)
* Richard Texier, mon cousin de Lascaux, Éditions du Cygne, 1993
* Le Rouge et le Blanc, Gallimard, 1994
* Demain la veille, Gallimard, 1997
* Port-Paradis amb Philippe Chauvet, Gallimard, 1997
* Richard Texier - Les Dieux de la nuit, Le Temps qu'il fait, 1998
* Écriverons et liserons, dialogue en vingt lettres amb Jean Lahougue, Champ Vallon, 1998
* Première ligne, Gallimard, 1999 (Premi Goncourt des Lycéens)
* Brenne secrète, Maison du Parc régional de la Brenne, 2000
* Le pouvoir des fleurs, Gallimard, 2002
* La Loire, Mille kilomètres de bonheur, National Geographic, 2002
* Trains de vie, Gallimard, 2003
* Matins bleus, Gallimard, 2004
* Petite éloge du temps présent, Folio, 2007
* Nous voilà, Gallimard, 2009 (Premi de Novel·la Històrica dels Rendez-vous de l'histoire de Blois)
* La martre et le léopard: carnets d'un voyage en Croatie, Gallimard, 2010
* Je est un autre, Gallimard, 2010
* Descente au paradis, Gallimard, 2011
* Au pays des fainéants sublimes, Gallimard, 2011
* Natures, Gallimard, 2017
* Et j'ai su que ce trésor était pour moi, Gallimard, 2017
* Une amie de la famille, Gallimard, 2019
* La vie des morts, Gallimard, 2021

## Referències

* ↑ «Prix du Roman Historique des Rendez-Vous de l'Histoire». Arxivat de l'original el 2018-03-29. [Consulta: 29 març 2018].

## Enllaços externs

* Biografia i enllaços
* Fragment d'una pel·lícula de Doc Pilo
# Llista de partits polítics de Cap Verd

Aquesta és la llista de partits polítics de Cap Verd. Cap Verd és un sistema bipartidista, la qual cosa vol dir que hi ha dos partits polítics dominants (PAICV i MpD), amb extremes dificultats per a qualsevol polític d'assolir bons resultats electorals sota la bandera de qualsevol altra partit.

## Llista de partits

* Partit Africà per la Independència de Cap Verd (PAICV)
* Unió Capverdiana Independent i Democràtica (UCID)
* Partit de Convergència Democràtica (PCD)
* Partit de Renovació Democràtica (PRD)
* Partit de Treball i Solidaritat (PTS)
* Moviment per la Democràcia (MpD)
* Partit Social Democràtic (PSD)

## Aliances desaparegudes

* Aliança Democràtica pel Canvi (ADM)

## Vegeu també

* Llista de partits polítics
# Pseudanthias flavoguttatus

Pseudanthias flavoguttatus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,2 cm de longitud total i les femelles 8,2.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical i associat als esculls de corall que viu entre 18-63 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Japó fins a Palau.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1871-1876. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Tome VII. Percoides I, Priacanthiformes, Serraniformes, Grammisteiformes, Percaeformes, Datniaeformes. Atlas Ichthyol. v. 7 . 1-126.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Pseudanthias flavoguttatus». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, Japó, pp v-866.
* 1 2 3 «Pseudanthias flavoguttatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Masuda, H. i G.R. Allen, 1993. Meeresfische der Welt - Groß-Indopazifische Region. Tetra Verlag, Herrenteich, Melle. 528 p.

## Bibliografia

* Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Heemstra, P.C. i J.E. Randall, 1999. Serranidae. p. 2442-2547. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). Roma, FAO. 2069-2790 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E. i R.L. Pyle, 2001. Four new serranid fishes of the anthiine genus Pseudanthias from the South Pacific. Raffles Bull. Zool. 49(1):19-34.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dark Rain Thom

Dark Rain Thom és una cap de clan shawnee resident a Bloomington (Indiana), que és casada amb James Alexander Thom, i és una gran activista a favor de la cultura índia. Ha escrit The Shawnee: Kohkumthena's grandchildren (1994) i amb el seu marit el bestseller Warrior Woman (1998).

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2006-01-14 a Wayback Machine.
* Entrevista Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
# Andreu Domingo i Albós

Andreu Domingo i Albós (4 de gener 1942, Foradada, Lleida - 19 d'octubre 1997, Barcelona) fou un metge hematòleg pioner a l'Estat espanyol en el camp dels trasplantaments hematopoètics. El doctor Domingo i Albós i el seu equip van realitzar el primer trasplantament de moll d'os a Espanya l'any 1976, a l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau de Barcelona.
Fill de Josep Domingo Betriu, supervivent republicà de la Guerra Civil Espanyola empresonat al camp de concentració del seminari de Corban (Santander), i Consuelo Albós, Andreu era el segon de tres germans.
Va estudiar Medicina a la Universitat de Barcelona i posteriorment es va especialitzar en Medicina Interna a la Càtedra d'Agustín Pedro i Pons a l'Hospital Clínic i Provincial de Barcelona. Va prendre possessió d'una plaça com a professor de bioquímica a la UB el 1973.
Especialitzat en l'estudi de les malalties hematològiques i trastorns de la coagulació a l'escola Ferreres Valentí, el 1974 va fundar el departament d'Hematologia Clínica a l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau. Va ser ajudant de Josep Carreras en el camp de la Fisiologia especial. Va encapçalar un escrit de 250 metges per demanar una reforma profunda de l'Hospital Clínic de la UB.

## Referències

* ↑ «Els trasplantaments de progenitors hematopoètics a Catalunya: lideratge i innovació». Annals de Medicina, 96, 1, 2013, pàg. 2-4.
* ↑ Escales, Carme. «40 años de trasplante de médula ósea en España» (en castellà). El Periódico, 05-05-2016. [Consulta: 8 juny 2019].
* ↑ Domingo i Betriu, Josep. Sense estudis ni diners qué es pot fer?. Consell Comarcal de la Noguera, 2000.
* 1 2 Corbella i Corbella, Jacint; Bartrons i Bach, Ramon. Josep Carreras i Barnés : semblança biogràfica. Institut d'Estudis Catalans, 2021-06-17, p. 9,14. ISBN 978-84-9965-599-4.
* ↑ «Manual d'Informació sobre Trasplantament de Progenitors Hematopoètics. Servei d'Hematologia Clínica Hospital de la Santa Creu i Sant Pau. Barcelona». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 3 agost 2015].
* ↑ Asenjo, Miguel Á. Una reforma hospitalaria radical y consensuada (en castellà). Edicions Universitat Barcelona, 2017-03-13, p. 94. ISBN 978-84-475-4071-6.
# Ceràmica ciclàdica

Dins de la ceràmica ciclàdica van néixer dues formes característiques molt esteses per tot el mar Egeu.
Una de les formes típicament ciclàdica és el kernos, vas amb una sèrie de petits recipients units amb un peu comú i amb diversos formats. Els kérnoi són interpretats com a atuells rituals per a les libacions.
L'altra forma típica és l'anomenada paella, peça de ceràmica de funció desconeguda, la cara exterior de la qual està decorada amb múltiples temes: espirals enllaçades de tradició neolítica, sols radiats, cercles de línies ondulades i vaixells sense veles i moguts a força de molts rems, amb un extrem elevat i rematat per la figura d'un peix. La funció de les paelles ha estat molt controvertida: uns les consideren insígnies processionals; d'altres, discos solars, per la simbologia dels motius que tenen incisos. Altres interpretacions han acostat aquests objectes a la representació de la matriu femenina i, per tant, a la fertilitat.
Altres formes ceràmiques de les Cíclades són unes ampolles de coll cònic, amb un acabament de tipus metàl·lic, a més de certes peces en forma d'animals, àskoi, entre els quals sobresurt un exemplar procedent de Thera (Santorí), amb un eriçó assegut que sosté un atuell.
La producció inicial d'utensilis de ceràmica estava decorada únicament amb línies incises i un sol pigment. A mesura que va anar evolucionant la producció artística, apareixen els primers dissenys geomètrics, amb predomini de l'espiral.
Té una gran influència de la ceràmica minoica.

## Vegeu també

* Art ciclàdic
* Civilització ciclàdica

## Enllaços externs

* La ceràmica ciclàdica Arxivat 2012-02-20 a Wayback Machine. (castellà)
* Les paelles ciclàdiques Arxivat 2009-09-25 a Wayback Machine. (castellà)
# Duè

Duè (en rus: Дуэ) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2013 tenia 89 habitants. Pertany al districte d'Aleksàndrovsk-Sakhalinski.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19. [Consulta: 21 novembre 2019].
# Joan Ros (occitanista)

* Per a altres significats, vegeu «Joan Ros».
Joan Ros (Rabairac, 28 d'agost de 1930-10 de desembre de 2016) va ser un occitanista de Peiregòrd, fundador de l'Institut d'Estudis Occitans de Dordonya el 1971. També va ser conegut amb el seu nom francès Jean Roux. És autor de diverses traduccions a l'occità, entre elles La rebel·lió dels animals, de George Orwell.

## Obres

* Les troubadours périgourdins présentés par Ensemble Tre Fontane et Jean Roux (1992)
* Les troubadours aquitains présentés par Ensemble Tre Fontane et Jean Roux (1992)
* Vocabulari occitan-francés: 3000 mots e expressions correntas (1999)
* Esteve Ros, Joan Ros. Remembrança sia: les subsistances à Périgueux au temps de la guerre de Cent Ans. Commerce, aumônes publiques, vols et brigandage...
* La Bòria delh bestial (2014), traducció de La rebel·lió dels animals de George Orwell

## Referències

* ↑ «Roux, Jean». A: Catalogue Général (en francès). Bibliotèca nacional de França.
* ↑ Gillibert, Bernard «Avec Jean Roux, l'Occitanie perd une de ses figures» (en francès). Sud Oest, 12-12-2016 [Consulta: 8 setembre 2017].
* ↑ «Jean Roux dédicace La Bòria delh bestial» (en francès). La Montagne, 12-06-2014 [Consulta: 8 setembre 2017].
* ↑ Roux, Jean. Vocabulari occitan-francés: Lemosin 3000 mots e expressions correntas (en occità, francès). S.l.: Novelum, 1999.
* ↑ Ros, Esteve; Ros, Joan. Remembrança sia: les subsistances à Périgueux au temps de la guerre de Cent Ans. Novelum- Institut d'Estudis Occitans, 2011. ISBN 9782917451076.

## Bibliografia

* Labrousse, Pomme «Quand l'occitan était la langue officielle». La Montagne, 03-04-2016.
* Cerezo Moya, Diego. A la recerca de l'occità: tres dialectes del nord (pdf), 2009.

## Enllaços externs

* Entrevista radiofònica amb Joan Ros (2 d'octubre de 2016). France Blue - Les Amoureux de l'Auvergne
# Llista de partits polítics de Guinea Bissau

Aquest article és una llista de partits polítics de Guinea Bissau. Guinea-Bissau té un sistema multipartidista amb nombrosos partits polítics, dels quals sovint cap té l'oportunitat d'obtenir el poder sol energia només, i generalment parts han de treballar els uns amb els altres per formar governs de coalició.

## Partits

* Partit Africà per la Independència de Guinea i Cap Verd (Partido Africano da Independência de Guiné e Cabo Verde)
* Partit de Renovació Social (Partido para a Renovação Social)
* Partit Unit Social Democràtic (Partido Unido Social Democrático)
* Plataforma Unida (Plataforma Unida)
* Lliga Guineana per la Protecció Ecològica (Liga Guineense para Proteccao Ecologica)
* Unió Electoral (União Eleitoral)
* Partit Democràtic Socialista (Partido Democrático Socialista)
* Unió pel Canvi (União para a Mudança)
* Resistència de Guinea Bissau-Moviment Bafatá (Resistência da Guiné-Bissau-Movimento Bafatá)
* Partit d'Unitat Nacional (Partido da Unidade Nacional)
* Aliança Popular Unida (Aliança Popular Unida)
* Unió Nacional per la Democràcia i el Progrés (União Nacional para a Democracia e o Progresso)
* Partit dels Treballadors (Partido dos Trabalhadores)
* Partit del Manifest del Poble (Partido do Manifesto do Povo)
* Partit Socialista de Guinea Bissau (Partido Socialista da Guiné-Bissau)
* Moviment Democràtic Guineà (Movimento Democrático Guineense)
* Fòrum Cívic Guineà-Socialdemocràcia (Fórum Cívico Guineense-Social Democracia)
* Partit Popular Guineà (Partido Popular Guineense)

## Vegeu també

* Política de Guinea Bissau

## Referències

* ↑ Article del 27 de gener de 2014 del portal www.gbissau.com (portuguès)
# Pòssum pigmeu de De Vis

El pòssum pigmeu de De Vis (Acrobates frontalis) és una espècie de marsupial diprotodont de la família dels acrobàtids. És endèmic de l'est d'Austràlia, on viu a altituds d'entre 0 i 700 msnm o més. El seu hàbitat natural són els boscos esclerofil·les oberts. Durant molt de temps fou considerat una subespècie del pòssum pigmeu acròbata (A. pygmaeus), però a la dècada del 2010 en fou separat basant-se en dades genètiques i morfològiques. Tenen una dentadura idèntica. Els mascles de pòssum pigmeu de De Vis són un 10% més grossos que les femelles. Una altra diferència entre els dos sexes és que els mascles segueixen la regla de Bergmann i les femelles no.

## Referències

* 1 2 3 «Acrobates frontalis (De Vis, 1887)» (en anglès). TreatmentBank, 2021. [Consulta: 1 novembre 2023].
* ↑ Fabian et al., 2023, p. 14.
* ↑ Fabian et al., 2023, p. 3.

## Bibliografia

* Fabian, P. R.; Archer, M.; Hand, S. J.; Beck, R. M. D. «First known extinct feathertail possums (Acrobatidae, Marsupialia): palaeobiodiversity, phylogenetics, palaeoecology and palaeogeography» (en anglès). Alcheringa: An Australasian Journal of Palaeontology, 2023. DOI: 10.1080/03115518.2023.2242439.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Andreu Ferrer Ginard

Andreu Ferrer Ginard (Artà, 1887 - Palma, 1975) fou un folklorista i escriptor mallorquí.
Nascut a Artà, va estudiar magisteri. Exercí de mestre en el Migjorn Gran (Menorca), Artà i Palma. Interessat pels estudis sobre la cultura popular, arreplegà un abundant material, publicat sols en part a les revistes, fundades per ell a Artà, "Llevant" (1917-1930) i "Tresor dels avis" (1922-1929). També publicà materials al diari "El Dia", a "La Veu de Mallorca", "Cort", etc. El 1914 inicià la col·lecció “Folklore Balear”, on aparegueren els seus reculls "Rondaies de Menorca" (1914) i "Cançonetes menorquines" (1922) i unes notes sobre aplicació del sistema decimal a la classificació del folklore (1924). El 1965 publicà el llibret "Folklore balear", i a partir del 1959 promogué la Fundació Tresor dels Avis, amb la intenció de formar un arxiu folklòric i bibliogràfic de les Balears, de la qual edità un “Bolletí Informatiu”. Publicà obres de caràcter pedagògic, dedicades a l'ensenyament del català i del castellà com "Nocions d'ortografia mallorquina" (1921). També és autor de "Rondaies populars de diferents autors i països arreglades al mallorquí vulgar".

## Enllaços externs

* "Llevant". Edició digital. Arxivat 2018-05-05 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Tresor dels Avis

## Notes

* ↑ «Andreu Ferrer Ginard». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Rondaies de diferents autors i països arreglades al mallorquí vulgar. Artà: A. Ferrer, (1920?).
# Duzunaritze-Sarasketa

Duzunaritze-Sarasketa (en francès i oficialment Bussunarits-Sarrasquette), és un municipi de la Nafarroa Beherea (Baixa Navarra), un dels set territoris que formen Euskal Herria, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes de Gamarte i Lakarra al nord, Buztintze-Hiriberri al nord-oest, Hozta i Ibarrola a l'est, Donazaharre a l'oest i Ahatsa-Altzieta-Bazkazane i Lekunberri al sud.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 276 | 294 | 275 | 295 | 314 | 294 | 536 | 544 | 528 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 466 | 444 | 424 | 436 | 447 | 458 | 438 | 408 | 388 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 370 | 364 | 364 | 317 | 319 | 303 | 324 | 305 | 291 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 237 | 209 | 205 | 189 | 182 | 179 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
# Lucili

Lucil·li o Lucili és el nom dels següents personatges:
* Sext Lucili, tribú de la plebs el 86 aC.
* Luci Lucili, militar romà de la segona meitat del segle I aC.
* Gai Lucili, poeta romà
* Lucili, militar romà
* Lucil·li, poeta grec.
* Lucil·li de Tarra, escriptor grec.
# Joan Ros

«Joan Ros» té aquests significats:

## persones

* Joan Ros (segle xv - 28 de maig del 1551) jutge del Domini reial a Perpinyà.
* Joan Ros (1930-2016), occitanista també conegut com a Jean Roux
# Llista de partits polítics de Ruanda

Aquesta és una llista de partits polítics de Ruanda. Ruanda és un sistema de partit hegemònic amb el Front Patriòtic Ruandès en el poder. Es permeten els partits d'oposició, però es considera que no tenen possibilitats reals d'assolir el poder.

## Partits

* Partit Social Imberakuri
* Front Patriòtic Ruandès
* Partit Demòcrata Centrista
* Partit Democràtic Ideal
* Partit Socialista Ruandès
* Unió Democràtica del Poble Ruandès
* Partit Socialdemòcrata
* Partit Liberal
* Partit pel Progrés i la Concòrdia
* Partit Verd Democràtic de Ruanda

### Partits antics

* Moviment Republicà Nacional per la Democràcia i el Desenvolupament
* Coalició per la Defensa de la República
* Unió Nacional Ruandesa

### Partits il·legals

* Protocol de Rwanda pel Retorna del Regne (dirigit per Eugenio Nkubito)
* Coalició de les Forces Democràtiques (dirigida per John Kanyamanza)
* Partit per a la Renovació Democràtica (dirigit per l'expresident Pasteur Bizimungu)
* Forces Democràtiques d'Alliberament de Ruanda
* Moviment Democràtic Republicà

## Referències

* ↑ What next for Rwanda’s opposition politics after poor showing in polls?, theeastafrican.co.ke 13 d'agost de 2017
* ↑ Rwanda: Political Parties Commend NEC for Presidential Polls, allafrica, 29 de setembre de 2017
* ↑ Political parties a globalsecurity.org
# Pòssum pigmeu cuallarg

El pòssum pigmeu cuallarg (Cercartetus caudatus) és un marsupial diprotodont que viu a les jungles del nord d'Austràlia, Indonèsia i Nova Guinea. Viu a altituds de més de 1.500 metres, menja insectes i nèctar i en estat salvatge podria alimentar-se de pol·len en lloc d'insectes.

## Referències

* ↑ Aplin, K.; Dickman, C.; Salas, L.; Burnett, S.; Winter, J. Cercartetus caudatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Andreas Stilianú

Andreas Stilianú (grec: Ανδρέας Στυλιανού) (Kathikas, 23 de gener de 1942) és un exfutbolista xipriota de la dècada de 1960.
Fou 37 cops internacional amb la selecció xipriota.
Pel que fa a clubs, fou jugador de l'APOEL, on marcà 148 gols en 314 partits.

## Referències

* ↑ «Cyprus - Record International Players». rssf.com, 06-02-2008. Arxivat de l'original el 16 maig 2008. [Consulta: 15 maig 2008].
* ↑ Perfil a eu-football.info
# Cirera d'Amunt

Cirera d'Amunt és una masia situada al poble de Lladurs, al municipi del mateix nom, al Solsonès.

## Enllaços externs

   * Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia
# Llorer d'Alexandria

El llorer d'Alexandria, Calophyllum inophyllum, (l'espècie Danae racemosa també rep el nom comú de Llorer d'Alexandria) és una espècie de planta de fulla persistent És una planta nativa de l'Àfrica oriental i del litoral sud d'Índia fins Malèsia i Austràlia. No està estretament relacionada amb el llorer (Laurus nobilis).

## Descripció

Calophyllum inophyllum és un arbre de creixement lent amb la capçada de forma irregular. Normalment arriba a fer de 8 a 20 m d'alt. La flor fa 25 mm d'amplada i es presenta en racems o panícules en inflorescències de 4 a 15 flors. Pot florir al llarg de tot l'any. El seu fruit és una drupa esfèrica que fa de 2 a 4 cm de diàmetre i només conté una llavor. Actualment es cultiva en regions tropicals de tot el món com a planta ornamental

## Usos

La seva fusta és dura i forta i s'ha fet servir per a construir barques, especialment la quilla mentre que la barca es feia de la fusta de l'arbre del pa (Artocarpus altilis).
La llavor proporciona un oli (oli de tamanu) medicinal i per greixar els cabells. La primera neoflavona aïllada el 1951, va ser la calophyllolide a partir de llavors de Calophyllum inophyllum.
També la seva pols té localment usos fitopatològics, concretament a Kerala.
La saba és verinosa i a Samoa s'usava per fer verí de sageta. També el fruit madur és verinós.
L'àcid gras metil èster de les llavors de C. inophyllum es fan servir per a biodièsel. El rendiment mitjà és d'11,7 kg d'oli per arbre.
Durant la Segona Guerra Mundial es va usar aquest oli com a combustible per a generar electricitat destinada a les ràdios.

## Referències

* ↑ Mabberley, D.J.. The plant book: A portable dictionary of the vascular plants. Cambridge: Cambridge University Press, 1997.
* ↑ Garazd, M. M.; Garazd, Ya. L.; Khilya, V. P. (en anglès) Chemistry of Natural Compounds, 39, gener 2003.
* ↑ Suresh, K. P. «Indigenous Agricultural Practices among Mavilan Tribe in North Kerala» (en anglès), 2010.

## Bibliografia

* Stevens (1998). Calophyllum inophyllum. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 maig 2006 (en anglès).
* «Prospects and potential of fatty acid methyl esters of some non-traditional seed oils for use as biodiesel in India» (en anglès).