OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cedar Bluff (Alabama)

Cedar Bluff és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 1.467 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cedar Bluff tenia 1.467 habitants, 630 habitatges, i 444 famílies. La densitat de població era de 142,7 habitants/km².
Dels 630 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,4% hi vivien parelles casades, en un 16,5% dones solteres, i en un 29,4% no eren unitats familiars. En el 27,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones hi havia 94 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.211 $ i la renda mediana per família de 33.984 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.750 $ mentre que les dones 20.231 $. La renda per capita de la població era de 16.864 $. Aproximadament el 19,5% de les famílies i el 21,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Capella del Col·legi de la Presentació

La Capella del Col·legi de la Presentació és una obra eclèctica de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És una capella molt simple, amb una nau i coberta amb volta de mig punt. És la part més ben conservada de l'antic convent-col·legi de la Presentació.

## Història

La resta de l'edifici està ocupada per una de la Policia nacional.

## Referències

* 1 2 «Capella del Col·legi de la Presentació». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Teorema de Baglini

A la ciència política Argentina es denomina teorema de Baglini a un concepte que sosté que el grau de responsabilitat de les propostes d'un partit o dirigent polític és directament proporcional a les seues possibilitats d'accedir a el poder. Va ser enunciat el 1986 per Raúl Baglini, llavors diputat de la Unió Cívica Radical.
Existeixen algunes variants del teorema:
* Com més lluny s'està de el poder, més irresponsables són els enunciats polítics; com més a prop, més sensats i raonables es tornen.
* A mesura que un grup s'apropa a el poder, va debilitant les seues posicions crítiques a govern.
* Les conviccions dels polítics són inversament proporcionals a la seua proximitat a el poder.
* Com més a prop del poder s'està, més conservador es torna un grup polític.
* Com més s'acosta un polític a el poder més s'allunya de l'acompliment de les seues promeses de campanya.
L'origen es troba en una hipotesi formulada per Baglini en un debat parlamentari el 7 de març del 1986. Les reflexions de Baglini van ser qualificades de teorema pel periodista Horacio Verbitsky.
S'hi ha vist com a antecedent al teorema la frase de John Galsworthy, “Idealism increases in direct proportion to one’s distance from the problem”.

## Referències

* ↑ Las Cámaras, sólo para los debates Clarín - 20/07/2000
* ↑ El teorema de Baglini en el llamado al diálogo Arxivat 2016-12-21 a Wayback Machine. Parlamentario.com - 12 de agosto de 2009
* ↑ «Jorge Martínez: El (anti)teorema de Baglini». El Líbero, 09-01-2021. [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ revista Parlamentario
* ↑ "Se rompió el teorema de Baglini" La Nación - 8 de junio de 2003
# Italia Lucchini

Italia Lucchini (Marino, 8 de desembre de 1918 - 29 d'abril de 1998) va ser una atleta italiana, especialista en curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa d'atletisme de 1938 en els relleus 4×100 metres. Formà equip amb Maria Alfero, Maria Apollonio i Rosetta Cattaneo. També guanyà els campionats nacionals dels 200 metres llisos de 1939, 1941 i 1943.

## Millors marques

* 100 metres. 12.2" (1939)

## Referències

* ↑ «Staffetta 4x100 Metri Donne» (en italian). albi-giochi.com. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 13 desembre 2012].
* ↑ «"CAMPIONATI "ASSOLUTI" ITALIANE SUL PODIO TRICOLORE – 1923 2012». sportolimpico.it. Arxivat de l'original el 24 desembre 2012. [Consulta: 12 desembre 2012].
* ↑ Italia Lucchini a trackfield.brinkster.net
# National Geographic Channel

National Geographic Channel, abreviat comercialment Nat Geo, és un canal de televisió de pagament que emet programes de no ficció produïts per la National Geographic Society. Està especialitzat en documentals de diverses temàtiques, sobretot naturalesa, ciència, cultura i història.

## Emissions

Al mes de setembre de 1997, comencen les primeres emissions de National Geographic Channel a diversos països europeus i a Austràlia. Al juliol de l'any següent, National Geographic Channel Asia s'emet conjuntment amb STAR TV (abans de ser reemplaçada per NBC Asia Channel). Avui en dia el canal està disponible en 143 països i en 25 llengües, vist en uns 160 milions de llars.
Als Estats Units va ser llançat el gener de 2001, en copropietat entre National Geographic Television & Film i Fox Cable Networks. La primera proveeix de continguts i la segona s'encarrega de la distribució, el màrqueting i el comerç publicitari.
Al Canadà, el canal és propietat de Canwest i de National Geographic Channel USA, metre que les versions europees són operades conjuntament amb la companyia germana de Fox, la British Sky Broadcasting (BSkyB) (venuda a Fox el 2007). Això inclou la versió en anglès per al Regne Unit, Irlanda i Islàndia. A Austràlia, és distribuïda per Foxtel, Optus, Austar, Neighbourhood Cable, TransTV i SelecTV. En aquesta versió hi ha presentadors nadius que realitzen tasques promocionals o d'introducció a certs programes, sèries i especials. A Nova Zelanda, es difon en SKY Network Television i TelstraClear InHomeTV.
A Sud-àfrica, el canal és distribuït per Digital Satellite Television, i la versió en àrab per a Orient mitjà és emesa lliure pel Nilesat com a National Geographic Abu Dhabi. És co-propietat de National Geographic Society/Fox International Channels i Abu Dhabi Media Company.

## Altres canals de National Geographic
### Nat Geo Music

Designat per oferir espais musicals per a segells independents locals.

### Nat Geo Junior

Creat específicament per als infants i adolescents.

### National Geographic Channel

National Geographic Channel HD (NGC HD) és un sumulcast d'Alta Definició 720p de Nat Geo. És disponible en aquells països amb proveïdors de satèl·lit DirecTV i Dish Networks així com a diversos proveïdors de cable.

### National Geographic Wild
## Enllaços externs

* National Geographic Channels International
# Becample de Hose

El becample de Hose (Calyptomena hosii) és una espècie d'ocell de la família dels caliptomènids (Calyptomenidae) que habita irregularment els boscos de les muntanyes del nord de Borneo.
# Itala Film

Itala Film va ser una productora italiana de cinema fundada a principis del segle XX per Carlo Rossi i Guglielmo Remmert.

## Inicis

L'any 1905 els industrials Carlo Rossi i Guglielmo Remmert van fundar Itala Film, establint l'empresa a Torí i contractant cineastes de la productora francesa Pathé. Dos anys més tard, se'ls va unir Giovanni Pastrone, que va reorganitzar la companyia fent que durant la dècada següent, la productora gaudís d'un creixement enorme dins el món del cinema mut.
El gran desenvolupament es va produir amb la producció de pel·lícules èpiques històriques (conegut com a gènere pèplum), la qual cosa va permetre obrir una oficina de Nova York per vendre les pel·lícules al mercat americà.

### Itala Film a Catalunya

Durant els inicis del cinema a Catalunya, perídoe en que aquesta es va anar convertint en un punt de referència per a la cinematografia europea, Itala Film va establir una sucursal a Barcelona que va permerte el desenvolupament del cinema català.

## Crisi

Fins a l'any 1914 la productora va comptar de grans èxits internacionals, però en els anys següents les produccions van caure per l'arribada de la Primera Guerra Mundial.
La guerra continuada va condicionar les activitats de la companyia de Torí que va haver de reduir la seva capacitat de producció. Això va ser degut principalment a l'eliminació d'artistes i treballadors, cridats a les armes, i a l'escassa disponibilitat de matèries primeres per a la producció de pel·lícules.
L'any 1919, Pastrone va abandonar l'activitat cinematogràfica i Itala Film, afectada per la crisi del cinema italià del primer període de postguerra. L'última producció de la casa de Torí va ser l'any 1923 i va suposar un enorme fracàs comercial, determinant el tancament de la productora.

## Rellançament i tancament

A principis dels anys trenta, l'italià Alberto Giacalone va fundar una nova empresa amb el mateix nom a Berlín, produint pel·lícules tant per a cinema alemany com italià.
Itala Film va gaudir durant uns anys la cooperació cinematogràfica alemanya-italiana fins que es va produir l'alçament del nazisme a Alemanya i del règim feixista italià.
Al final del conflicte, Giacalone va traslladar la seu a Roma, però la producció de llargmetratges va experimentar una crisi progressiva. Causada pel renaixement del cinema italià basat en altres dialèctiques, però sobretot per la falta de coordinació interna, la crisi va portar la productora a deixar les seves activitats l'any 1955.

## Referències

* ↑ Sessa, Claudio «Storia del contributo italiano alla viticoltura sudafricana dalle origini alla contemporaneità». Diacronie, N° 30, 2, 29-07-2017. DOI: 10.4000/diacronie.5590. ISSN: 2038-0925.
* ↑ Moliterno, Gino. The A to Z of Italian Cinema. Scarecrow Press, 2009.
* ↑ «Història del cinema a Catalunya | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ Noto, Paolo. 3. Il cinema di genere, Hollywood e «Hollywood». Edizioni Kaplan, p. 64–110. ISBN 978-88-89908-62-4.
* ↑ 4. Kritik als Kunst der Orientierung oder die Entfaltung des Wissens im kritischen Gespräch Kritik und Hermeneutik. Berlin, Boston: DE GRUYTER. ISBN 978-3-11-091827-4.
# Cecília de Foix

Cecília de Foix (? - Foix, Llenguadoc, 1270) fou comtessa consort d'Urgell (1256-1268).

## Biografia

Filla de Roger Bernat II de Foix, es va casar el 1256 amb Àlvar I d'Urgell, el qual havia rebutjat a la seva primera muller Constança de Montcada, neboda de Jaume I el Conqueridor. Va defensar la seva unió matrimonial davant el Papa i els bisbes que van formar el tribunal arbitral. Sota la influència de Ramon de Penyafort, aquest tribunal sentencià en contra seva.
Envaït el comtat d'Urgell per les tropes del comte-rei català, fugí amb el seu marit cap a Foix on morí, dos anys després del seu marit.
Del seu matrimoni en nasqueren tres fills:
* Ermengol X (v 1274-1314), darrer comte d'Urgell de la casa Cabrera.
* Àlvar II, vescomte d'Àger.
* Cecília d'Urgell, casada amb Jofre IV de Rocabertí.
# Can Mai (Riudellots de la Selva)

Can Mai és una obra de Riudellots de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al costat sud de la plaça de l'església, aquesta casa no conserva l'estructura original però ha mantingut les obertures de diferents períodes. És un edifici de vessants a laterals, que actualment es troba adossat a altres edificacions i té diversos cossos afegits integrant-se en el núcli urbà. Les obertures de la planta baixa són totes de factura moderna. Al primer pis presenta en una de les façanes dues obertures emmarcades en pedra i ampit motllurat, una d'elles té relleu d'arc conopial i un petit medalló central en forma de flor. La façana lateral mostra una altra finestra amb relleu d'arc conopial sobre impostes i una altra de dimensions més grans també d'arc conopial molt més treballada que és l'element més rellevant. És tracta d'una finestra gòtica lobulada que porta la data inscrita de MDXL, amb les impostes decorades amb escuts, motius florals, la inscripció IOER i relleus de rostres humans als angles. Possiblement era la finestra principal de l'edifici original.

## Referències

* ↑ «Can Mai». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Théâtre de l'Apollo

L'Apollo o Théâtre de l'Apollo va ser una sala de music-hall de París situada en el número 20 del carrer de Clichy. L'actriu Jane Marnac, el seu marit Keith Trevor i Camille Wyn van dirigir-lo entre 1929 i 1930.
Entre d'altres, algunes creacions com La Veuve joyeuse (Franz Lehár) i Rêve de Valse (Oscar Straus) van ser estrenades en aquest teatre. El cantant de tangos Carlos Gardel va fer el seu debut parisenc en aquesta sala.
# Máire Geoghegan-Quinn

Máire Geoghegan-Quinn (Carna, 5 de setembre de 1950) és una política irlandesa, Comissaria Europea de Recerca, Innovació i Ciència de la Comissió Barroso entre 2010 i 2014. És filla de Johnny Geoghegan, un diputat del Fianna Fáil per la circumscripció de Galway West des del 1954 fins a la seva mort el 1975. Actualment resideix a Luxemburg.

## Biografia

Va ser professora entre 1970 i 1975. A més a més, va ser la primera dona ministra a Irlanda per haver-se fet càrrec del Ministeri del Gaeltacht entre 1979 i 1981. Posteriorment es faria càrrec d'altres llocs com ministra d'Assumptes Europeus (1987-1991), ministra de Turisme, Transport i Comunicació (1992) o ministra de Justicia (1993-1994). Des de 2010 fins a 2014 ha estat comissària europea. Al juliol de 2015 va anunciar que presidiria un grup independent per examinar qüestions d'igualtat de gènere entre el personal d'educació superior irlandès.

## Vegeu també

* Col·legi de Comissaris de la Unió Europea

## Referències

* ↑ «Maire Geoghegan-Quinn nominated as European Commissioner for Research and Innovation» (en anglès). League of European Research Universities (LERU), 01-12-2009. [Consulta: 13 juliol 2020].
* ↑ «Former teacher served in three Cabinet posts» (en anglès). Independent.ie, 28-11-2009. [Consulta: 13 juliol 2020].
* ↑ «Máire Geoghegan-Quinn's. Curriculum Vitae». European Commission, archived on 1.11.14. [Consulta: 13 juliol 2020].
* ↑ «Máire Geoghegan-Quinn's Curriculum Vitae» (en anglès). Comissió europea. [Consulta: 10 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Currículum. Pàgina oficial de la Comissió europea (anglès)
# Georges Charpak

Georges Charpak (Dąbrowica, aleshores Polònia, 1 d'agost de 1924 - 29 de setembre de 2010, París) va ser un físic francès, d'origen polonès, guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1992.

## Biografia

Georges Charpak va néixer l'1 d'agost de 1924 a la ciutat de Dąbrowica, en aquells moments situada a Polònia i que avui dia rep el nom de Dubrovytsia i forma part d'Ucraïna, en una família d'arrels jueves. L'any 1931, la seva família es traslladà a França, i establí la seva residència a París.
Durant la Segona Guerra Mundial, Charpak va allistar-se a la Resistència francesa i fou fet presoner per les autoritats del govern col·laboracionista de Vichy l'any 1943. El 1944, va ser deportat al camp d'extermini nazi de Dachau, on va romandre fins que el camp va ser alliberat l'any 1945. Després de graduar-se al Liceu de Montpeller, va entrar a l'Escola Superior de Mines de París, una de les més prestigioses escoles d'enginyeria a França, i aconseguí la nacionalitat francesa l'any següent.
Es va graduar el 1948 i entre els anys 1947 i 1949 va treballar al Centre National de la Recherche Scientifique, on va rebre el doctorat l'any 1954 en física nuclear. El 1959, va unir-se al projecte europeu del CERN a Ginebra i el 1984 va esdevenir professor a l'Escola d'Estudis Avançats en Física i Química de París.
Des de l'any 1985 és membre de l'Acadèmia Francesa de Ciències.

## Recerca científica

Gran defensor de l'energia nuclear, la seva recerca es concentrà al voltant de la física de partícules, en concret en l'invent i el desenvolupament de detectors de partícules i, especialment, en la creació de la cambra proporcional multifils, de múltiples aplicacions, des de la física pura a les aplicacions en camps tan diversos com l'enginyeria aeronàutica o la biologia.
L'any 1992, fou guardonat amb el Premi Nobel de Física per la invenció i desenvolupament de detectors de partícules.

## Enllaços externs

* (francès) Pàgina de Georges Charpak al web de l'Acadèmia de Ciències de França Arxivat 2010-06-14 a Wayback Machine..
* «Georges Charpak» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# China Eastern Airlines

China Eastern Airlines Corporation Limited (xinès: {{{1}}}, coneguda col·loquialment com a 东航/東航) és una aerolínia xinesa amb seu central al China Eastern Airlines Building, a les instal·lacions de l'Aeroport Internacional de Xangai-Hongqiao. Es tracta d'una de les principals aerolínies de la Xina, amb rutes regionals, nacionals i internacionals. Les seves bases principals són l'Aeroport Internacional de Xangai-Pudong i l'Aeroport Internacional de Xangai-Hongqiao.
China Eastern Airlines és la segona aerolínia de la Xina en nombre de passatgers. China Eastern i la seva filial Shanghai Airlines es convertiren en el 14è membre de SkyTeam el 21 de juny del 2011. L'empresa matriu de China Eastern Airlines Corporation Limited és China Eastern Air Holding Company.

## Referències

* ↑ "Exhibit B." p. 2. "2550 Hongqiao Road Hongqiao International Airport China Eastern Airlines Building" (http://www.airlineinfo.com/Sites/DailyAirline/web-content/ostpdf34/997.pdf Archive Arxivat 2021-06-16 a Wayback Machine.)
* ↑ "China Eastern Airlines Corp. Ltd. (CEA)." Yahoo! Finance. Consulta: 3 octubre 2009.
* ↑ «Directory: World Airlines» (en anglès). Flight International, 03-04-2007, p. 64.
* ↑ Cantle, Katie. «China Eastern becomes 14th SkyTeam member» (en anglès). ATWOnline, 23-06-2011. [Consulta: 17 octubre 2011].
# Carena de Cal Moixí

La Carena de Cal Moixí és una serra situada al municipi de Navès (Solsonès), amb una elevació màxima de 1.301 metres.

## Referències

* ↑ «Carena de Cal Moixí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Isidro Ayora

Isidro Ayora (Loja, Equador, 2 de setembre de 1879 – Los Angeles, Estats Units, 22 de març de 1979) fou un metge i polític equatorià i president de la República de 1926 a 1931.
Ayora es va graduar en cirurgia a la Universitat Central de l'Equador i va estudiar quatre anys becat a Alemanya. Va ensenyar obstetrícia a la Universitat Central i va ser director de la Maternitat. Va crear la primera Casa Bressol i fou va ser degà de la Facultat de Medicina i posteriorment rector de la Universitat Central. Va ser ministre de Previsió Social durant la Segona Junta de Govern Provisional el gener de 1926 i poc després assumí el govern amb el suport dels militars progressistes que l'any anterior havien pres el poder en la Revolució Juliana. El 1928 va ser nomenat president constitucional i governà fins a la seva renúncia el 24 d'agost de 1931.
El desembre de 1928, durant el seu govern provisional, es va formar una Assemblea Constituent que va redactar i aprovar la XIII Constitució de la República i va elegir Ayora com a president. En matèria de garanties constitucionals aquesta constitució va ser una de les més avançades: va consagrar l'habeas corpus, el vot de la dona, la igualtat dels fills il·legítims i la representació de les minories polítiques. Durant el mandat constitucional Ayora va crear les institucions polítiques i econòmiques modernes de l'Equador, com el Banc Central de l'Equador, la Superintendència de Bancs, la Contraloria General i el Banco de Fomento. Va dictar per primera vegada diverses lleis de treball regulant els contractes individuals, la protecció de la maternitat i el desnonament.
# Máire Mullarney

Máire Mullarney (Dublin, 1 de setembre de 1921 – Dublin, 18 d'agost de 2008) va ser una activista ecologista, educadora, feminista i esperantista irlandesa.

## Biografia

Máire McCormick va néixer a Dublin, tot i que quan tenia 9 anys la família es va traslladar a Gibraltar. Allà el seu pare era el cap del servei de correus. La família va tornar a Irlanda el 1942, on Máire va estudiar enfermeria i també va obtenir qualificacions com a teraupeta. Es va casar amb Seán Mullarney i amb ell tindria 11 fills.
Al llarg de la seva vida va ser activista per moltes causes, incloent-hi l'educació, l'ecologisme, el feminisme, els drets humans i la llengua auxiliar internacional esperanto. Pel que fa a l'àmbit de l'educació, va participar en la campanya per acabar amb els càstigs corporals a les escoles. També era partidària de l'educació a casa, tema sobre el que va escriure diversos llibres. Com a ecologista, va ser la fundadora del Partit Verd irlandés, juntament amb el també esperantista Christopher Fettes. De fet, el manifest fundacional del partit es va escriure a la cuina de casa seva. Va ser escollida consellera a les eleccions locals del South Dublin County Council el 1991, on va ser-hi fins al 1999. La seva lluita feminista la va portar a fundar l'associació irlandesa per la planificació familiar, així com a escriure regularment a la secció Women First del diari The Irish Times. Com a periodista va ser membre de la National Union of Journalists. El seu compromís amb els drets humans la va portar a oposar-se a la pena de mort i a criticar durament el règim sudafricà de l'apartheid. Com a esperantista, va formar part de la junta de govern de l'Associació Irlandesa d'Esperanto i va escriure diversos articles i llibres en favor de l'ús d'aquesta llengua. Profundament religiosa, va ser una ferma defensora de l'ecumenisme. A més de l'esperanto i l'anglès, coneixia diverses llengües, com el castellà, l'alemany, l'irlandès, i el llatí i va defensar els drets lingüístics als seus escrits i a les seves conferències.

## Obres

* Parents and Teachers (Christianity in action), 1971
* Anything School Can Do You Can Do Better, 1983
* Esperanto for Hope. A New Way of Learning the Language of Peace, 1989
* Early Reading: A Guide for Parents, 1990
* What About Me? A Woman for Whom One Damn Cause Led to Another (Autobiografia), 1992
* Everyone’s own language, 1999
* Ulrich Matthias. The New Latin for the Church and for Ecumenism (traduït de l'esperanto per Mike Leon i Maire Mullarney), 2002
* Maire Mullarney Argues About Language, 2004

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Gormley pays tribute to late Máire Mullarney» (en anglès). The Irish Times, 19-08-2008. [Consulta: 28 octubre 2016].
* 1 2 «Máire Mullarney». The Encyclopaedia of Ireland, 2003.
# Beverīna

El municipi de Beverīna (en letó: Beverīnas novads ) és un dels 110 municipis de Letònia, que es troba localitzat al nord del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Mūrmuiža. El municipi va ser creat l'any 2009 després de la reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Brenguļu pagasts (zona rural)
* Kauguru pagasts (zona rural)
* Trikātas pagasts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 3.567 persones (2009). La superfície del municipi té uns 301,8 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 11,82 habitants per kilòmetre quadrat.

## Personatges il·lustres

* Jānis Endzelīns (1873-1961): lingüista letó, fundador de la lingüística comparativa a Letònia.

## Referències

* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-02-05. [Consulta: 7 gener 2015].
* ↑ «Administratīvi teritoriālais iedalījums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 7 gener 2015].

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia