OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platges d'Amarelle i La Isla

Les platges d'Amarelle i La Isla es troben en el concejo asturià de Cuaña i pertany a la localitat de Medal. La platja de Amarelle té forma de petxina, una longitud d'uns 50 metres i una amplària mitjana d'uns 15-20 metres i les sorres són grises de gra mitjà i té molt poca assistència. El seu entorn és rural i amb un baix grau d'urbanització. L'accés per als vianants és d'uns cinc-cents metres de longitud però molt complicats i difícils de recórrer. La platja no disposa de cap servei i les activitats més recomanades són la pesca esportiva i la submarina.
Per arribar a la platja cal partir des del poble de Medal en direcció a la costa i trobarà una densa arbereda que cal creuar.
Si es va en vehicle, aquest és el punt on ha d'aparcar-se. A continuació han de fer-se uns 500 m per arribar a un camí de traçat molt vertical i que va a mig vessant cap al mar. És molt convenient realitzar aquesta baixada de forma prudent, prenent les precaucions necessàries per no ensopegar i rodar pel vessant. Des d'aquest camí es veu l'illot Illones ple de centenars de gavines. En l'altre extrem de la platja "La Isla", que en realitat és un pedrer; mentrestant, a l'esquerra de l'illot està, molt amagada, la platja d'Amarelle.
També es pot arribar a aquestes platges per un altre accés molt més perillós i difícil pel que no es recomana accedir a través d'ell. Entre les recomanacions més importants està la de no baixar pel camí inclinat si està humit doncs és molt relliscós. La platja no disposa de cap servei i l'activitat més recomanada és la de la pesca recreativa amb canya. Per la part superior de la platja passa la senda costanera E-9 que va des de Viavélez a Ortiguera.

## Referències

* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 36. ISBN 978-84-8459-669-1.
* ↑ SL, EuroWeb Media, «Playa Amarelle | Playas Coaña | Turismo Asturias» (en castellà). Turismo Asturias, 30-10-2017.
# Petita esfinx d'Hatxepsut

La Petita esfinx d'Hatshepsut és una escultura en forma d'esfinx tallada durant l'Imperi Nou d'Egipte, concretament durant la dinastia XVIII d'Egipte. L'obra s'exhibeix de forma permanent al Museu Metropolità d'Art de Nova York, des de l'any 1931, després d'ésser donat pel fons Rogers.

## Història

L'esfinx es creu que va poder estar situada en la part inferior del complex del temple de Hatshepsut a Deir el-Bahari, (en àrab: دير البحري), que literalment significa «El convent del Nord», un complex de temples funeraris i tombes que es troba a la ribera occidental del riu Nil, al IV nomós de l'Alt Egipte, enfront de l'antiga ciutat de Tebes, l'actual Luxor, a Egipte.
L'escultura representa Hatshepsut, reina-faraó de la dinastia XVIII d'Egipte. Cinquena governant de la mencionada dinastia, que va regnar de ca. 1479 aC. a 1458 aC., cronologia segons von Beckerath, Kitchen, Aldred i Málek. Va governar amb el nom de Maatkara Hatshepsut.

## Característiques

Les seves principals característiques són:
* Estil: art egipci.
* Material: granit.
* Restes de policromia groga vermellosa i blava.
* Longitud: 343 cm
* Altura: 164 cm
* Pes: Per sobre de set tones

## Referències

* 1 2 3 «Sphinx of Hatshepsut». MET. [Consulta: 20 gener 2017].
* ↑ «Think Sphinx In theEgyptian Art Galleries» (PDF) (en anglès). The Metropolitan Museum of Art. Arxivat de l'original el 2011-05-01. [Consulta: 29 gener 2017].
# Pojemaiag

Pojemaiag (en rus: Пожемаяг) és un poble (un possiólok) de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 299 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Petite-Forêt

Petite-Forêt és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 5.251 habitants. Limita al nord amb Raismes, a l'est amb Anzin, al sud-est amb Valenciennes, al sud amb La Sentinelle i al sud-oest amb Aubry-du-Hainaut.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.944 | 2.946 | 3.422 | 3.757 | 5.293 | 5.251 | 4,963 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Marc Bury | proper al PCF |
# Pere Niçard

Pere Niçard o Pero Nissart va ser un pintor gòtic actiu a Mallorca a la segona meitat del segle xv. És considerat el primer a difondre la pintura flamenca a l'illa.
Documentat a la ciutat de Mallorca entre 1468 i 1470, se'l suposa artista itinerant i oriünd de Niça i que s'establí al taller de Rafel Mòger amb qui signà un contracte de col·laboració, el 1468, per pintar un retaule de Sant Jordi per a la confraria del mateix nom, que aglutinava bona part de la noblesa insular.
El contracte respon, segurament a la necessitat de resoldre la manca d'un taller en condicions per realitzar una obra de gran format i per ser acceptat per part del gremi de pintors insulars, atesa la seva condició d'estranger. El segon document, de 1470, consisteix en una relació de persones que responen per ell en el cas que abandonés la feina inacabada, bona part dels signants són francesos, cosa que reforça la seva procedència niçarda.
A més d'aquests documents, només ens resta l'obra que li fou encomanada, una peça de gran rellevància per a la història de la pintura a Mallorca, per la seva qualitat tècnica i per representar la badia, el port i la ciutat de Mallorca, malgrat idealitzar-la com si fos una ciutat flamenca, conté elements que fan perfectament identificable la ciutat i el seu entorn, amb una tècnica de veritable paisatgista.

## Obra

* Retaule de sant Jordi, obra encarregada a Pere Niçard i Rafael Mòger el 1468 a Mallorca, ara al Museu d'Art Sacre de Mallorca

## Referències

* «Pere Niçard». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Pere Niçard». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 11. Palma: Promomallorca, p. 365. ISBN 84-8661702-2.
* Llompart, Gabriel. La pintura gòtica a Mallorca. Barcelona: Ajuntament Palma, 1987. ISBN 84-343-0481-3.
# Petrovce

«Petrovce» té aquests significats:
* Petrovce (Banská Bystrica), poble de la regió de Banská Bystrica, a Eslovàquia
* Petrovce (Košice), poble de la regió de Košice, a Eslovàquia
* Petrovce (Prešov), poble de la regió de Prešov, a Eslovàquia
* Petrovce nad Laborcom, poble de la regió de Košice, a Eslovàquia
* Granč-Petrovce, poble de la regió de Prešov, a Eslovàquia
# Plegafulles emmascarat

El plegafulles emmascarat(Automolus melanopezus) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de ribera del sud-est de Colòmbia, est de l'Equador, nord-est i sud-est del Perú, nord de Bolívia i oest amazònic del Brasil.

## Referències

* ↑ «Plegafulles emmascarat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Pi (lletra grega)

* «π» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «nombre π».
Π, π (pi) és la setzena lletra de l'alfabet grec. Té un valor numèric de 80. El seu valor fonètic és /p/. Prové de la lletra semítica Pê (boca). La forma ϖ era històricament la variant cursiva de la lletra i actualment no se sol usar.
El codi Unicode per a la pi majúscula (Π) és U+03A0, i per a la minúscula (π) és U+03C0. En el llenguatge de marques HTML, pi es pot escriure de la següent manera: &Pi; (majúscula) i &pi; (minúscula).
Com a símbol té usos molt diferents:
* Economia: en majúscula és el símbol del benefici econòmic.
* Matemàtiques:
** En majúscules és el símbol de l'operació del producte.
** En minúscules és una constant matemàtica irracional. Vegeu nombre π.
** A teoria de nombres, la funció π(x) és el nombre primer que és menor o igual a x.
* Física de partícules: representa els mesons π$^0$, π$^+$ i π$^-$, també anomenats pions.

## Vegeu també

* Història del nombre π

## Referències

* ↑ «Alfabet grec». Universitat d'Alacant. Arxivat de l'original el 16 de març 2008. [Consulta: 12 gener 2011].
Viccionari
# Plaça dels Alliberadors (Jagüey Grande)

La Plaça dels Alliberadors (en castellà, Plaza de los Libertadores) és una plaça situada entre el carrer 13 i el carrer 60 de Jagüey Grande (Cuba), molt a prop de la Plaça Eleuterio Paz. La plaça ret homenatge als combatents, ja sigui cubans com estrangers, que van actuar a la ciutat durant la Guerra dels Deu Anys (1868-1878) i la Guerra d'Independència cubana (1895-1898). Al centre de la plaça hi ha una tarima on s'erigeix una xemeneia blanca de més de dos metres, que disposa d'una estrella blanca a la seva base. L'escultura està envoltada de detalls de jardineria com ara gespa i palmeres. Darrere, s'hi troba un mur amb l'escut del poble pintat sobre un mosaic de rajoles i, d'altra banda, diverses plaques metàl·liques amb noms de militars. Un exemple seria aquella que recull els noms dels qui van iniciar la revolta a Occident el 10 de febrer de 1869, o una altra que aplega el nom i la procedència de tots els combatents estrangers que lluitaren a Jagüey Grande durant les dues guerres que van precedir la independència de l'illa.

## Combatents internacionalistes a Jagüey Grande

| Guerra dels Deu Anys Gral. José Inclán Gral. Henry Reeve Luciano Galbán Antonio López Francisco Escobar Manuel Ruíz Juan Gallardo José Santeiro Norbeto Pérez Pedro Campo José A. Fernández (Àfrica) Cristóbal Mina (Àfrica) Juan Gangá (Àfrica) Agustín Gangá Vicente Sant Marcont | Guerra d'Independència Gral. Máximo Gómez Gral. José R. Castillo Gral. Avelino Rosas Gral. José Miró Cor. Daniel Tabares Cor. José Fernández Mayato T.Cor. Ruperto Fernández Mayato Antonio Abad de León Cor. José Álvarez T.Cor. Leopoldo H. Fromant Dr. Honore Lainé Tnt. Arturo Lara |
# Plaça dels Cotxes (Vilanova i la Geltrú)

La Plaça dels Cotxes és una plaça pública de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una plaça de planta gairebé quadrada, amb dos únics carrers de circulació rodada que la travessen ortogonalment.
Les cares sud, est i oest presenten immobles de gran qualitat arquitectònica amb les cases Vidal i Mascaró, Junqué i Escofet (que presideix la plaça), Soler i Vidal i Ramona i Maynés. La façana nord definida per una edificació més modesta de planta baixa i dos plantes pis, composta segons eixos verticals, amb portals d'arc rebaixat i de mig punt, finestres i balcons amb llinda i coronament amb cornisa i barana de terrat llisa.
Al centre de la plaça hi ha un fanal de ferro fos que es ramifica en cinc braços. Hi ha xiprers i altres espècies de vegetació.

## Història

A l'any 1784 es beneeix dels caputxins, aleshores s'anomenava plaça dels Caputxins. L'any 1865 es construeix l'edifici d'habitatges a la cantonada del c/ Caputxins i del c/ de Cervantes segons el projecte del mestre d'obres Josep Fabrés i Fontanals.
L'any 1867 la plaça pren la fesomia actual amb la construcció de la casa Junqué i el col·legi de les Puríssimes, segons projecte del mestre d'obres Josep Salvany.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Plaça dels Cotxes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 novembre 2017].
# Poschiavo

Poschiavo és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte Regió de Bernina, i principal poble de la Vall de Poschiavo.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Pleasant Plain (Ohio)

Pleasant Plain és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 156 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pleasant Plain tenia 156 habitants, 55 habitatges, i 40 famílies. La densitat de població era de 547,6 habitants per km².
Dels 55 habitatges en un 45,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,4% hi vivien parelles casades, en un 12,7% dones solteres, i en un 25,5% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,84 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,34.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,4% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 17,9% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.833 $ i la renda mediana per família de 45.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.208 $ mentre que les dones 27.000 $. La renda per capita de la població era de 18.323 $. Aproximadament el 4,2% de les famílies i el 7,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pleasant Plain». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pleasant Plain». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Plutomurus ortobalaganensis

Plutomurus ortobalaganensis és una espècie de col·lèmbol de la família Tomoceridae, endèmica de la cova de Krúbera-Voronya, a Geòrgia. Va ser descobert en l'Expedició CAVEX el 2010.
És l'animal trobat a major profunditat terrestre, descobert a 1.980 m sota la terra. No té ulls, té respiració cutània, les seves antenes funcionen com detectors químics; mostra pigmentació fosca, i s'aprecia l'apèndix del darrere (fúrcula) amb el que s'impulsa per saltar. S'alimenta de fongs que creixen sobre restes vegetals; el tub ventral produeix un líquid enganxós amb funcions digestives i de neteja. Mesura 4 mm i té sis potes.
Enrique Baquero, zoòleg de la Universitat de Navarra i un dels autors de l'estudi descobridor de l'espècie per a la ciència, diu que la presència d'aquestes espècies en un medi tan agrest s'explica per la matèria orgànica: «s'alimenten dels fongs que creixen sobre ella, contribuint a la seva descomposició i participant en la xarxa de les comunitats estables d'artròpodes que hi ha a les cova».

## Referències

* ↑ «CAVEX expedition 2010» (en anglès). Cavex Team.
* ↑ Sendra, A.; Reboleira, A. S. P. S. «The world's deepest subterranean community – Krubera–Voronja Cave (Western Caucasus)» (en anglès). International Journal of Speleology [USA], 42(2), 2012, pàg. 221–230. DOI: 10.5038/1827-806x.41.2.9.
* ↑ Jordana, Rafael; Baquero, Enrique; Reboleira, Sofia; Sendra, Alberto. Reviews of the genera Schaefferia Absolon, 1900, Deuteraphorura Absolon, 1901, Plutomurus Yosii, 1956 and the Anurida Laboulbène, 1865 species group without eyes, with the description of four new species of cave springtails (Collembola) from Krubera-Voronya cave, Arabika Massif, Abkhazia (en anglès). 5 (1). Terrestrial Arthropod Reviews, 2012, p. 35-85(51).
* ↑ «España encuentra vida animal en la cueva más profunda de la Tierra» (en castellà). Público, 22-02-2012.
* ↑ Guerrero, Teresa «El animal terrestre que vive a mayor profundidad» (en castellà). El Mundo, 21-02-2012.
# Pliniusita

La pliniusita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de l'apatita. Rep el nom en honor de Gai Plini Segon (23/24 dC – 79), més conegut com Plini el Vell.

## Característiques

La pliniusita és un vanadat de fórmula química Ca₅(VO₄)₃F. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional el 2020, sent publicada l'any 2021. Cristal·litza en el sistema hexagonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.BN - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ = 0,33:1» juntament amb els següents minerals: aradita, magganasita, fluorpiromorfita, fluorsigaiïta, fluoralforsita, alforsita, belovita-(Ce), clorapatita, mimetita-M, johnbaumita-M, fluorapatita, hedifana, hidroxilapatita, johnbaumita, mimetita, morelandita, piromorfita, fluorstrofita, svabita, turneaureïta, vanadinita, belovita-(La), deloneïta, fluorcafita, kuannersuïta-(Ce), hidroxilapatita-M, fosfohedifana, hidroxilpiromorfita, estronadelfita, fluorfosfohedifana, carlgieseckeïta-(Nd), vanackerita, miyahisaïta, pieczkaïta, hidroxilhedifana, parafiniukita, arctita, krügerita i goryainovita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb els números de registre: 5202/1 i 5202/2.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de les mostres recollides a dos indrets: el camp de fumaroles del sud de la muntanya 1004, al Tolbàtxik (krai de Kamtxatka, Rússia), i el canó Nahal Morag, al Consell Regional de Tamar (Districte del Sud, Israel). També ha estat descrita al comtat de Bytom City, al Voivodat de Silèsia (Polònia), i a Sévérac-d'Aveyron, al municipi de Rodés, a Avairon (Occitània, França). Aquests quatre indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pliniusite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With only large cations, (OH, etc.):RO4 = 0.33:1». Mindat. [Consulta: 25 juny 2024].
* ↑ Stracher, Glenn B. «Geochemical Behavior of Trace Elements in the Upper and Lower Silesian Basin Coal-Fire Gob Piles of Poland». Coal and Peat Fires: A Global Perspective, 2019, pàg. 407–449. DOI: DOI:10.1016/B978-0-12-849885-9.00019-6 [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ Stracher, Glenn B. «Crystallochemical Behavior of Slag Minerals and the Occurrence of Potentially New Mineral Species From Lapanouse-de-Sévérac, France». Coal and Peat Fires: A Global Perspective, 2019, pàg. 243–300. DOI: DOI:10.1016/B978-0-12-849885-9.00013-5 [Consulta: 7 març 2022].
# Can Maimó (el Papiol)

Can Maimó és una obra del Papiol (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat, de planta rectangular, amb tres crugies, pis i golfes. La composició manté una forma simètrica creada a partir dels buits de la façana. La porta d'accés està solucionada en arc de mig punt, i la resta d'obertures són de llinda i ornades amb pedra picada. Trobem imbricacions, cornisa i campanar d'espadanya amb campana. A la façana principal hi ha un rellotge de sol del segle xviii. A l'oest de la masia hi ha la casa dels masovers i d'altres dependències envoltades per una tanca que té l'accés a manera de portal adovellat.

## Referències

* ↑ «Can Maimó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Ballia

Ballia (en bhojpuri: বাল্লিয়া hindi बलिया) és una ciutat i municipi de l'Índia a l'estat d'Uttar Pradesh, capital del districte de Ballia a la riba del Ganges en la seva unió al Ghaghra. La llengua local és el bhojpuri. Està situada a 25° 27′ N, 84° 06′ E﻿ / ﻿25.45°N,84.10°E﻿ / 25.45; 84.10 i segons el cens de 2001 tenia 102.226 habitants. El 1881 la població era de 8.798 habitants i el municipi de 15.320; el 1901 la població total era de 15.278 habitants.

## Història

El nom sembla derivar de la paraula ballua que en llengua local vol dir "arena", per la natura arenosa del seu terreny. Altres el fan derivar del savi i poeta hindú Valmiki. Fou part del regne de Kosala i per un temps va estar sota influència budista. El 1871 fou declarada municipalitat. L'antiga ciutat fou destruïda per l'erosió del Ganges entre 1873 i 1877 i les cases dels oficials i ciutadans foren reconstruïdes en un altre lloc però també se les va emportar el riu; el 1894 es va traslladar a Korantadih. El 1879 fou declarada capital del districte del seu nom (abans ho era de la divisió de Ballia dins del districte de Ghazipur). Fou (i resta) també capital d'un tehsil. El 1942, en el moment de l'anomenat Quit India Movement la ciutat va proclamar la independència dels britànics i va formar un govern provisional de l'Índia dirigit per Chittu Pandey.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Website oficial
# Ballina

Ballina (en gaèlic irlandès Béal an Átha o "boca del gual") és una vila d'Irlanda, al comtat de Mayo, a la província de Connacht. Es troba als marges del riu Mou a la badia de Killala, vora la frontera amb el comtat de Sligo.

## Història

La resta arqueològica més antiga és el dolmen de Four Maols localitzat a Primrose Hill, vora l'actual estació de ferrocarril. Segons l'Enciclopèdia Britànica el primer assentament al territori data del 1375 quan s'hi construí un convent dels agustins. Ballina fou establida oficialment com a ciutat el 1723 per Lord Tyrawley, però el castell de Belleek no fou construït fins al 1831.

## Personatges il·lustres

* Mary Robinson

## Galeria d'imatges

* Gate House al parc Belleek Forest
* El 'SS Creteboom' al riu Moy.
* Vista del Creteboom.
* Folrette al riu Moy
* Vista des de Leigue.
* Vista de la casa Rockwell i la carretera de Killala.
* The Quay, a Crocketstown, Ballina.
* La Font, Teeling street, Ballina.
* El pont de vianants sobre el riu Moy (Ridge Pool) a Ballina.
* Pont de vianants sobre el riu Moy (Ridge Pool) a Ballina.

## Agermanaments

    Craigavon, Irlanda del Nord
    Athis-Mons, Illa de França
    Pittsfield, Massachusetts
    Scranton, Pennsilvània
    Ballina, Nova Gal·les del Sud, Austràlia

## Referències

* ↑ «Sister City Agreement». Arxivat de l'original el 2011-02-06. [Consulta: 9 maig 2013].

## Enllaços externs

* Ballina - Lloc web oficial
# Bacúch

Bacúch és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1274.
# Bacúrov

Bacúrov és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1255.
# Bastille (grup)

Bastille (escrit també BΔSTILLE) és un grup anglès de música indie rock format a Londres l'any 2010. Bastille va començar com un projecte en solitari del cantant i compositor Dan Smith, però després va decidir formar un grup. Avui dia Bastille està compost per quatre membres: Dan Smith, Chris 'Woody' Wood, William Farquarson i Kyle Simmons. El nom del grup deriva del dia de la Presa de la Bastilla, esdeveniment ocorregut durant la Revolució Francesa el dia 14 de juliol, dia també del naixement de Smith.

## Discografia

* Bad Blood (2013)
* Wild World (2016)
* Doom Days (2019)

## Referències

* ↑ "Bastille’s storming success". The Telegraph.

## Enllaços externs

* Bastille - Lloc web oficial