OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mascarada per un crim

Mascarada per un crim (títol original en anglès: Masquerade) és un thriller estatunidenc dirigit per Bob Swaim, estrenat el 1988. Tres homes maquinen per desviar la fortuna d'una jove hereva. Ha estat doblat al català.

## Argument

Tim Whalan, un jove capità d'un vaixell de plaer, s'enamora d'Olivia, una rica hereva, amb l'objectiu de quedar-se amb el seu patrimoni (tres-cents milions de dòlars). El capità està d'acord amb Tony, el padrastre de la noia, i el policia Doug, també antic promès de la noia. Quan el padrastre incidentalment mor en el curs d'una lluita, els seus plans hauran de canviar.
En la pel·lícula actuen dues actrius, Kim Cattrall i Dana Delany, en auge en els anys 2000, respectivament gràcies als telefilms Sex and the City i Desperate Housewives.

## Repartiment

* Rob Lowe: Tim Whalen
* Meg Tilly: Olivia Lawrence
* Kim Cattrall: Brooke Morrison
* Doug Savant: Mike McGill
* John Glover: Tony Gateworth

## Al voltant de la pel·lícula

Els segons papers de la pel·lícula seran futures estrelles de sèrie de televisió: Kim Cattrall (Sex and the City), Doug Savant (Melrose Place, Desperate Housewives) i John Glover (Smallville).

## Referències

* 1 2 «Mascarada per un crim». esadir.cat.
* ↑ «Masquerade». The New York Times.
# Maruchi León

Maruchi León (Càceres, 1965) és una actriu espanyola.

## Biografia

Dedicada fonamentalment al món del teatre, després d'estudiar en la Reial Escola Superior d'Art Dramàtic, va tenir ocasió d'intervenir en l'estrena en 1986 de l'obra inèdita de Federico García Lorca El Público, representada a Milà i després en Madrid. Posteriorment participa en els muntatges de Alesio, al Teatro María Guerrero de Madrid i Frank V, sota direcció de Mario Gas i dona vida a Donya Inés a Don Juan Tenorio (1989), de José Zorrilla.
Durant la primera etapa de la seva carrera artística, forma també part del repartiment de les pel·lícule La ley del deseo (1987), de Pedro Almodóvar i Soldadito español (1988), d'Antonio Giménez Rico.
En la temporada 1991-1992 interpreta a la ingènua Pili en la popular sèrie de TV Farmacia de guardia, la qual cosa li proporciona una enorme popularitat i és nominada al Premi Unión de Actores a la millor interpretació secundària de televisió.
Després d'abandonar la sèrie, centra la seva carrera definitivament en els escenaris. Després d'interpretar La mirada del hombre oscuro, afronta l'obra Sólo para Paquita, expressament escrita per a ella per Ernesto Caballero.
En anys succesius protagonitza El zoo de cristal (1995), que li suposa el Premi Ercilla a la millor actriu revelació), sota direcció de Mario Gas i al costat d'Amparo Soler Leal, Mirandolina (1995) ambn Ernesto Caballero, La Dama Boba (2002) amb Elena Pimenta, que li va valer el Premi Agora de Teatre 2002 a la Millor Actriu.
Al Teatro Español intervé a Las mocedades del Cid (1997) i a La venganza de Don Mendo (1997), que es manté un any en cartell. També té ocasió de participar al Festival de Teatre Clàssic de Mèrida amb Los siete contra Tebas (1992), d'Esquil i a César y Cleopatra (2001), de George Bernard Shaw.
Més recentment ha actuat a les obres Tierra de por medio (2002), He visto dos veces el cometa Halley (2003), La Orestíada (2004) i A Electra le sienta bien el luto (2005), d'Eugene O'Neill.
Malgrat dedicar-se per complet al teatre, ha aparegut en diverses sèries de televisió com Crónicas Urbanas en 1991, Canguros el 1994, La casa de los líos el 1999, El Comisario en 2004 i Hospital Central en 2008, interpretant petits papers.

## Referències

* ↑ Sobre mí al web de Maruchi León
* ↑ Así está hoy en día Maruchi León, la ayudante de Lourdes en ‘Farmacia de guardia’, Periodista Digital, 17 de febrer de 2019
* ↑ «El Cid de "Las mocedades" llega al Español». Diario ABC, 14-03-1997.
* ↑ Maruchi León pide espacio para los autores jóvenes del país, El Periódico de Extremadura, 24 de juliol de 2005.
* ↑ La actriz cacereña Maruchi León subirá mañana al escenario del Teatro López de Ayala de Badajoz, hoy.es, 28 de febrer de 2007
# Mateo Bandello

Mateo Bandello (c.1480 - 1562) fou un escriptor italià autor de relats i novel·les breus de gran èxit durant l'edat moderna. Les històries, traduïdes a diverses llengües, es basaven majoritàriament en successos escandalosos reals embellits amb passatges provinents de la tradició literària. Aquests relats (més de 200 de publicats) van influir en William Shakespeare o Lope de Vega, entre altres autors de renom, i s'allunyaven dels cànons clàssics fins i tot en la llengua, atès que estaven escrits en piemontès.

## Referències

* ↑ S. Carapezza, Novelle e novellieri. Forme della narrazione breve nel Cinquecento, Milano, Edizioni Universitarie di Lettere Economia Diritto, 2011.
# L'Obac (Amer)

L'Obac és una masia d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'Obac es tracta d'una masia de tres plantes coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a façana que està rematada amb un ràfec prominent de fusta, el qual es troba en un estat pèssim de conservació com així ho demostra el fet que està a punt d'esfondrar-se.
La planta baixa consta d'un portal d'accés quadrangular cobert en la part superior per una llinda rústica de fusta i equipat amb muntants laterals de pedra.
En el primer pis trobem una finestra de pèrmoduls amb les impostes retallades en forma de quart de cercle. Al costat de la finestra s'observa vagament unes dovelles que correspondrien a les restes vivents d'un antic portal d'arc de mig punt adovellat, el qual en un moment històric determinat a causa d'alguna intervenció o reforma va ser tapiat i cegat.
En el segon pis, el qual executava les tasques de golfes tenim una petita finestra de permòduls però a escala molt reduïda.
Als dos extrems de la façana, però sobretot a l'esquerra s'observen els grans blocs de cantoners de pedra regular ben desbastada i treballada, que arranquen de la base i es prolonguen fins a la coberta.
Pel que fa al tema dels materials, prima per sobre de tot un com és la pedra. Una pedra que la trobem present en dues modalitats: per una banda, tenim les pedres fragmentades i els còdols de riu manipulats a cops de martell i lligades amb morter de calç, que compossen les quatre façanes. Mentre que per l'altra trobem la pedra sorrenca localitzada específicament en els blocs cantoners de pedra, en els muntants del portal d'accés i en les llindes i brancals de les tres finestres de permòduls - les dues de la façana principal i la que es troba en la façana lateral que dona al camí-.
Remarcar que la masia presenta una morfologia irregular que es deu al fet d'haver-se d'adaptar i alhora salvar al desnivell físic existent del solar en què està emplaçada. Un desnivell que es tradueix a la pràctica en un marge.
El cos central, en forma de torre quadrangular, es troba flanquejat a banda i banda per una sèrie de construccions de petita escala. Així a la dreta trobem una petita casa d'una sola planta coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a façana. A l'esquerra tenim dues petites construccions d'aspecte molt feble i dèbil.
Immediatament davant del cos central trobem un petit cobert amb teulada plana, la qual està sostentada per tres pilars de maons.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «L'Obac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Titia de vectigalibus

La lex Titia de vectigalibus o també Titia agraria va ser una llei romana proposada pel tribú de la plebs Sext Tici sent cònsols Marc Antoni l'orador i Aule Postumi Albí, el 99 aC. En virtut de les seves disposicions els qüestors havien de recaptar la vectigàlia (taxa, pagament) de forma pública i directament a cada camp.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 156 [Consulta: 21 abril 2022].
# Collada de la Basseta

La Collada de la Basseta és un coll a 1.521,3 m d'altitud del límit dels termes municipals de Tremp, del Pallars Jussà, dins de l'antic municipi ribagorçà d'Espluga de Serra, i del Pont de Suert, dins de l'antic terme de Viu de Llevata, de l'Alta Ribagorça. Així doncs, tot i que aquesta collada pertany geogràficament del tot a la comarca ribagorçana, administrativament separa el Pallars Jussà de l'Alta Ribagorça.
Està situada en el vessant nord-occidental del Turó de la Guàrdia, a l'extrem de llevant de la Serra de Sant Gervàs, a prop i al sud-est de la Collada de Corroncui.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Magnolia (Nova Jersey)

Magnolia és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2006 tenia 4.379 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Magnolia tenia 4.409 habitants, 1.710 habitatges, i 1.162 famílies. La densitat de població era de 1.755 habitants/km².
Dels 1.710 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,4% hi vivien parelles casades, en un 15,1% dones solteres, i en un 32% no eren unitats familiars. En el 25,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 33,2% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.728 $ i la renda mediana per família de 50.791 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.480 $ mentre que les dones 27.172 $. La renda per capita de la població era de 19.032 $. Aproximadament el 5,9% de les famílies i el 7,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Magnolia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Magnolia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sun Xiaofang

Sun Xiaofang és una esportista xinesa que va competir en judo, guanyadora d'una medalla d'or al Campionat Asiàtic de Judo de 1999 en la categoria de –63 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Asiàtic :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1999 | Wenzhou ( R.P. de la Xina) | 1 | –63 kg |

## Referències

* ↑ Sun Xiaofang en Judoinside.com (anglès)
# Eleccions presidencials franceses de 1969

Les eleccions presidencials franceses de 1969 se celebraren l'1 de juny de 1969, i en no obtenir cap dels candidats la majoria absoluta es va celebrar una segona volta el 15 de juny, resultant guanyador Georges Pompidou.

## Primera Volta

| Candidat | Partit | Vots | Percentatge |
| Georges Pompidou | UDR | 10.051.816 | 44,46% |
| Alain Poher | Centre Demòcrata | 5.268.561 | 23,30% |
| Jacques Duclos | PCF | 4.808.285 | 21,27% |
| Gaston Defferre | Socialista | 1.133.222 | 5,01% |
| Michel Rocard | Partit Socialista Unificat (PSU) | 816.471 | 3,61% |
| Louis Ducatel | Independent | 286.447 | 1,26% |
| Alain Krivine | LCR | 239.106 | 1,05% |

## Resultats per departaments
### Segona Volta

| Candidat | Vots | Percentatge |
| Georges Pompidou | 11.064.371 | 58,21% |
| Alain Poher | 7.943.118 | 41,78% |

## Enllaços externs

* Vídeo de l'anunci dels resultats de la primera volta (INA)
* Vídeo de l'anunci dels resultats de la segona volta (INA)
# Eleccions presidencials franceses de 1995

Les eleccións presidencials franceses de 1995 es van celebrar el 23 d'abril de 1995, i com que cap dels candidats va obtenir la majoria absoluta es va dur a terme una segona volta el 7 de maig d'aquest mateix any, resultant vencedor Jacques Chirac.

## Primera volta

| Candidat | Partit | Vots | Percentatge |
| Lionel Jospin | Partit Socialista (PS) | 7.098.191 | 23,3% |
| Jacques Chirac | Reagrupament per la República (RPR) | 6.348.696 | 20,8% |
| Édouard Balladur | Dissident del Reagrupament per la República (RPR) | 5.658.996 | 18,6% |
| Jean-Marie Le Pen | Front National (FN) | 4.571.138 | 15,0% |
| Robert Hue | Partit Comunista Francès (PCF) | 2.638.936 | 8,6% |
| Arlette Laguiller | Lutte Ouvrière | 1.615.653 | 5,3% |
| Philippe de Villiers | Moviment per França (MPF) | 1.443.235 | 4,7% |
| Dominique Voynet | Les Verts | 1.010.738 | 3,3% |
| Jacques Cheminade | Parti Ouvrier Européen | 84.969 | 0,3% |

## Segona Volta

| Candidat | Partit | Vots | Percentatge |
| Jacques Chirac | Reagrupament per la República (RPR) | 15.763.027 | 52,6% |
| Lionel Jospin | Partit Socialista (PS) | 14.180.644 | 45,98% |

## Enllaços externs

* Context i resultats detallats, La Documentation française
* Resultats detallats per France-politique.
# Eleccions presidencials franceses de 1988

Les eleccións presidencials franceses de 1988 es van celebrar el 24 d'abril de 1988, i com que cap dels candidats va obtenir la majoria absoluta es va dur a terme una segona volta el 8 de maig d'aquest mateix any, resultant vencedor François Mittérrand.

## Primera volta

| Candidat | Partit | Vots | Percentatge |
| François Mitterrand | Partit Socialista (França) (PS) | 10.381.332 | 34,11% |
| Jacques Chirac | Reagrupament per la República (RPR) | 6.075.160 | 19,96% |
| Raymond Barre | Unió per a la Democràcia Francesa (UDF) | 5.035.144 | 16,54% |
| Jean-Marie Le Pen | Front National (FN) | 4.376.742 | 14,38% |
| André Lajoinie | Partit Comunista Francès (PCF) | 2.056.261 | 6,76% |
| Antoine Waechter | Les Verts | 1.149.897 | 3,78% |
| Pierre Juquin | Comunista Renovador | 639.133 | 2,10% |
| Arlette Laguiller | Lutte Ouvrière | 606.201 | 1,99% |
| Pierre Boussel | Parti des travailleurs | 116.874 | 0,38% |

## Segona Volta

| Candidat | Vots | Percentatge |
| François Mitterrand | 16.704.279 | 54,02% |
| Jacques Chirac | 14.218.970 | 45,98% |

## Enllaços externs

* Vídeo de l'estimació de la primera volta (ina.fr)
* Vídeo de l'estimació de la segona volta (ina.fr)
# Eleccions presidencials franceses de 1974

Les eleccions presidencials franceses de 1974 es van celebrar el 5 de maig de 1974, i com que cap dels candidats va obtenir la majoria absoluta es va dur a terme una segona volta el 19 de maig d'aquest mateix any, resultant vencedor Valéry Giscard d'Estaing.

## Primera volta

| Candidat | Partit | Vots | Percentatge |
| François Mitterrand | Partit Socialista (França) (PS) | 11.044.373 | 43,24% |
| Valéry Giscard d'Estaing | Républicains Indépendants (RI) | 8.326.774 | 32,60% |
| Jacques Chaban-Delmas | Unió dels Demòcrates per la República (UDR) | 3.857.728 | 15,10% |
| Jean Royer | Conservador | 810.540 | 3,17% |
| Arlette Laguiller | Lutte Ouvrière | 595.247 | 2,33% |
| René Dumont | Ambientalista | 337.800 | 1,32% |
| Jean-Marie Le Pen | Front Nacional (FN) | 190.921 | 0,74% |
| Émile Muller | Independent | 176.279 | 0,69% |
| Alain Krivine | Ligue Communiste Révolutionnaire (LCR) | 93.990 | 0,36% |
| Bertrand Renouvin | Nouvelle Action Royaliste | 43.722 | 0,17% |
| Jean-Claude Sebag | Federalista | 42.007 | 0,16% |
| Guy Héraud | Federalista | 19.255 | 0,07% |

## Segona Volta

| Candidat | Vots | Percentatge |
| Valéry Giscard d'Estaing | 13.396.203 | 50,81% |
| François Mitterrand | 12.971.604 | 49,19% |
# Enric el Gentil

Enric el Gentil o el Cortès, conegut també com a Enric d'Àustria o d'Habsburg (15 de maig de 1299 - 3 de febrer de 1327) fou un dels fills del rei Albert I d'Alemanya i d'Elisabet de Gorízia-Tirol.
El 1305, Enric es va prometre a la seva neboda política, Isabel d'Hongria, el compromís probablement havia estat preparat per Agnès, reina vídua d'Hongria, qui va mostrar un gran afecte per Enric. No obstant això, el matrimoni mai va tenir lloc. En 1314, el duc Enric es va casar amb la comtessa Isabel de Virneburg. El matrimoni no va tenir fills.
Enric va ajudar el seu germà, Frederic I el Bell, en la seva lluita pel tron alemany. Després de la batalla de Mühldorf el 28 de setembre de 1322, Enric, el rei Frederic i 1.300 nobles austríacs altres van ser fets presoners. Enric va passar uns quants anys a la Biirglitz, un castell de Bohèmia, abans de ser alliberat per un rescat de 3.000 ducats i la cessió dels seus drets a Kastell, Znojmo, Laa i Weitra. Esgotat per les dures condicions de reclusió, Enric va morir a l'edat de 28 anys. La seva vídua el va enterrar a l'Abadia de Königsfelden, juntament amb diversos membres de la seva família propera.

## Referències

* Alfons Huber: Heinrich, Herzog von Oesterreich und Steiermark a: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB), Duncker & Humblot, Leipzig 1880.
# Emporium (revista)

Emporium fou una publicació literària quinzenal dirigida per Joan Linares que va comptar amb articles de Carles Rahola, Miquel de Palol i Prudenci Bertrana.

## Referències

* ↑ Pla, Xavier «La gran obra de Bertrana». El Punt Avui, 21-02-2014.

## Enllaços externs

* Emporium - Lloc web oficial
# Emporium (Pennsilvània)

Emporium és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 2.526 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Emporium tenia 2.526 habitants, 1.089 habitatges, i 626 famílies. La densitat de població era de 1.336 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 1.089 habitatges en un 26,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,1% hi vivien parelles casades, en un 12,1% dones solteres, i en un 42,5% no eren unitats familiars. En el 38,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,5% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 21,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.618 $ i la renda mediana per família de 37.610 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.461 $ mentre que les dones 25.087 $. La renda per capita de la població era de 15.239 $. Entorn del 8,2% de les famílies i el 12% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Emporium». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Emporium». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Enric Hernàez i Rovira

Enric Hernàez i Rovira (Barcelona, 20 de maig del 1957) és un compositor i intèrpret de cançó d'autor reconegut artísticament com a Enric Hernàez.

## Trajectòria artística

El 1980 enregistra el seu primer disc amb dos cançons: Carme i T'he sorprès a mitja veu amb producció d'Antoni Parera Fons. No va ser fins al 1984 i en tornar del Brasil quan Hernàez edita el seu primer disc de llarga durada: Una foguera de Sant Joan en ple gener, que va presentar al Festival Grec de Barcelona d'aquell any amb quatre concerts a la plaça del Rei de Barcelona. L'abril del 1985 presenta el disc La tardor a Pekin, amb producció de Joan Bibiloni, a la Sala Zeleste de Barcelona. Més tard publica el 1986 el disc 7PM, i en 1987 Gente, en col·laboració amb Josep Maria Bardagí, el 1988 s'edita Arigató, on torna a adoptar un so de banda. El 1990 treballa amb Jordi Gas en el disc de transició L'últim segon d'un gran somni.
El 1993 inicia una segona etapa musical amb Llunes del passeig de Gràcia, a més edita Cucarachas!, banda sonora original de la pel·lícula homònima dirigida per Toni Mora. Participa en diferents projectes col·lectius, com el disc d'homenatge a Neil Young, Com un huracà (1996), en el que versiona el tema Alabama. Enric Hernàez i el Lotus Blau fou el disc que va presentar el 1997.
Ja el 2002, Hernàez publica Oh poetas salvajes, un CD compost per poemes musicats de Mario Benedetti, Ángel González, Cristina Peri Rossi, Felipe Boso, Bernardo Atxaga i Juan de Loxa, entre d'altres. El 2008 publica No t'oblido ni quan l'aspra nit s'obre, amb poemes de David Castillo Buïls, un text de Bob Dylan i un poema de Núria Martínez-Vernis.
El 2010 publica 360 llunes, un disc on Hernàez ofereix una mirada antològica del seu repertori, enregistrat en directe en concert al Festival BarnaSants l'11 de març del 2010, recull d'una trajectòria artística de 30 anys. Enric Hernàez fou guardonat amb el Premi Barnasants 2011 als millors concerts de la secció oficial del festival, per la presentació en directe de 360 llunes. El 2012 participa en la biennal Catalunya-Uruguai, amb una sèrie de concerts per San José i Montevideo. Enric Hernàez protagonitza l'any següent el concert inaugural de l'edició 2013 del Festival Barnasants de Barcelona, a l'escenari del Cinema-Teatre de Vielha (Vall d'Aran) conjuntament amb la cantant aranesa Alidé Sans el 23 de gener del 2013.
El 2014 va publicar el seu catorzè treball, Cançó per a Helena (Picap).

## Referències

* ↑ «Las 360 lunas de Enric Hernàez» (en castellà). [Consulta: 25 gener 2013].
* ↑ «Raimon, Eduard Iniesta, Joan Isaac y Enric Hernàez, premios BarnaSants 2011» (en castellà). [Consulta: 25 gener 2013].
* ↑ «Enric Hernàez y Alidé Sans» (en castellà). [Consulta: 25 gener 2013].
* ↑ Vidal, Guillem «"Una cançó d'amor tant pot ser d'esquerres com de dretes"». Cultura (El Punt Avui), 27-03-2015, pp. 22-23.

## Enllaços externs

* "Web amb totes les lletres de les cançons de Enric Hernàez"
# Església del Carme de Banyoles

Església del Carme de Banyoles és una església neoclàssica de Banyoles (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de planta rectangular aixecada a la cantonada de dos carrers. L'exterior és poc interessant, amb pedra vista sense arrebossar. Només destaquem el frontó superior de l'entrada de ponent, i el més petit, però trencat, de la porta. La coberta és a dues aigües. A l'interior presenta una sola nau amb capelles laterals. Per marcar la separació entre aquestes darreres s'utilitza pilastres -algunes d'elles daurades de fust estriat i capitells corintis-. En un primer pis, també observable a l'exterior, s'obren un seguit de finestres amb gelosies que permeten a les monges el seguiment de la litúrgia sense ser vistes pel parroquians. La volta és de creueria, amb algunes claus decorades profusament. Si traslladem la nostre atenció a l'absis poden fixar-nos en diverses pintures de motius marians: el centre una àmplia fornícula serveix per acollir la imatge de la Verge i el Nen. En aquesta zona absidial, a més, la volta està pintada de blau -símbol del cel dels justos i dels Sants-. Tot l'edifici és d'una extrema senzillesa compositiva. Potser l'interior presenta elements amb majors pretensions, però aquests als ulls contemporanis no deixen d'ésser "kitsch" i de baixa qualitat.

## Referències

* ↑ «Església del Carme de Banyoles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Ermita de la Pietat

«Ermita de la Pietat» té aquests significats:
* Ermita de la Pietat (Ulldecona), santuari i ermita adossat a les parets de la Mola de Godall o Serra de l'Ermita, al nord-oest d'Ulldecona
* Ermita de la Pietat o la Pietat de Santa Llestra, ermita romànica llombarda del segle XII-XIII al municipi de Santa Llestra i Sant Quilis (la Franja)
* Ermita de la Pietat o la Pietat de Viladrau, ermita gòtica de Viladrau (Osona)