OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ialonus Contrebis

A la mitologia celta, Ialonus Contrebis, Ialonus o Gontrebis era un déu (o potser dos déus relacionats) adorat on actualment és Lancashire i la Provença.

## Inscripcions

Ialonus Contrebis és conegut a través de tres inscripcions dedicatòries:
* Una primera inscripció, a Lancaster, es va dedicar (en datiu) al Deo Ialono Contre Sanctissimo («al déu més sant Ialonus Contre» [bis]);
* Una segona inscripció, a Overborough, Kirkby Lonsdale, és consagrada al Deo San Gontrebi («al déu Gontrebis»);
* La tercera inscripció, trobada a Nimes (a la Provença), Ialonus va ser invocat conjuntament amb la deessa Fortuna.

## Etimologia

La paraula «Contrebis» pot contenir una arrel protocelta relacionada amb «casa». La paraula «Ialonus» es pot relacionar amb l'arrel protocelta jalo- («clariana»).

## Referències

* ↑ RIB 600 i 610, a www.Roman-Britain.org.
* ↑ L'Arbre Celtique. Ialonus
* ↑ Proto-Celtic—English lexicon PDF. Centre for Advanced Welsh and Celtic Studies de la Universitat de Gal·les.

## Bibliografia

* Green, Miranda. Dictionary of Celtic Myth and Legend (en anglès). Londres: Thames and Hudson Ltd, 1997. ISBN 978-0500279755.
Temes de la mitologia celta :
Part de {{Mitologies europees}} :
Temes generals :
Mitologia irlandesa :
Mitologia escocesa :
Mitologia gal·lesa :
Mitologia bretona :
Vegeu també: Mitologia de les illes Hèbrides, {{Mitologia gal·lo-britònica}}, {{Mitologia gallega}}, {{Mitologia irlandesa (Ulster)}} i {{Llegenda del Rei Artús}} :
# Hexathele hochstetteri

Hexathele hochstetteri, coneguda com a banded tunnelweb spider, és una aranya de la família dels hexatèlids (Hexathelidae), que és endèmica de Nova Zelanda. És comú en l'Illa del Nord, i no s'ha trobat a l'Illa del Sud. Dos gèneres d'hexatèlids es troben a Nova Zelanda: Hexathele i Porrhothele.
No és una aranya perillosa per als éssers humans, tot i que la seva picada pot ser dolorosa; el seu verí no afecta persones i només causa dolor i inflamació. Tot i que és de mida gran, és una aranya extremadament "tímida", i tan sols se sol veure quan vaga en l'època d'aparellament.

## Descripció

Hexathele hochstetteri és de les aranyes més grans de Nova Zelanda, ja que el cos arriba als 20 mm de llarg. Tu un característic dibuix en V en el seu abdomen, de color groguenc, mentre que la resta de l'abdomen és un color marró més fosc. El cefalotòrax és d'una tonalitat taronja-marró. Té sis fileres a l'abdomen que distingeixen Hexathele hochstetteri d'altre gèneres d'hexatèlids, com Porrhothele que només en té quatre. Els ulls de la femella són força més grans que els del mascle.

## Taxonomia

Hexethele hochstetteri fou descrita el 1871 per l'aracnòleg austríac Anton Ausserer, amb un nou gènere, Hexethele. L'epítet específic hochstetteri prové de Ferdinand von Hochstetter, que va portar un exemplar a Àustria com a resultat de l'expedició del SMS Novara el 1850.

## Referències

* 1 2 «Taxon details Hexathele hochstetteri Ausserer, 1871». World Spider Catalog. Natural History Museum Bern. [Consulta: 10 abril 2016].
* ↑ «Tunnelweb spider (Banded) Hexathele hochstetteri». [Consulta: 3 maig 2016].
* 1 2 3 Fairweather, B.. Spiders in New Zealand. North Shore, New Zealand: Penguin Books, 2008. ISBN 978-0-14-300944-3.
* 1 2 Forster, R.R.; Forster, L.M.. Spiders of New Zealand: And Their Worldwide Kin. Dunedin, New Zealand: University of Otago Press, 1999. ISBN 978-1-877372-13-1.
* ↑ Crowe, A.. Which New Zealand Spider?. North Shore, New Zealand: Penguin Books, 2007. ISBN 978-0-14-300643-5.
* ↑ Forster, R.R; Wilton, C.L. «The Spiders of New Zealand: Part II». Otago Museum Bulletin No.2, 1968, pàg. 1–180.
* ↑ Ausserer, A. «Beiträge zur Kenntniss der Arachniden-Familie der Territelariae Thorell (Mygalidae Autor)» (en alemany). Verhandlungen der Kaiserlich-Königlichen Zoologisch-Botanischen Gesellschaft in Wien, 21, 1871, pàg. 117–224.
# Illa Soledad

L'Illa Soledad (en anglès: East Falkland) és la més grossa de les illes Malvines (Falkland Islands) a l'Atlàntic sud. Ocupa una superfície de 6.605 km² amb una costa de 1668,7 km. La majoria de la població de les illes Malvines viu a l'illa Soledad on hi ha la capital, Port Stanley. La part sud de l'illa es coneix com a Lafonia.
La part nord és travessada per la serralada Wickham Heights que arriba a uns 600 m d'altitud, el punt més alt de l'illa és el Mont Usborne de 705 m d'altitud. La resta de l'illa consta de superfícies baixes ondulades; el sòl és sorrenc pobre i àcid. Hi ha pastures bruguerars i torberes. L'illa està gairebé partida per dos profunds fiords. Un istme de 2,5 km connecta la part nord i la part sud de l'illa, aquesta darrera coneguda com a península de Lafonia.

## Economia

Les principals activitats econòmiques de l'illa són la pesca, la ramderia d'ovelles, el treball públic (incloent el servei a la base militar) i el turisme. Com que l'illa és molt humida i àcida hi ha poca agricultura (pràcticament només civada) i el terreny es fa servir per pasturar.

## Fauna

Ja Charles Darwin en el viatge del Beagle, va notar el declivi de la guineu warrah (Canis antarcticus) que és l'únic quadrúpede originari de les Malvines. També es van accidentalment introduir rates i guanacos que encara persisteixen a l'illa Staats.

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* Southby-Tailyour, Ewen: Falkland Island Shores.
* ↑ «Microsoft Encarta - Dead link». Arxivat de l'original el 2009-10-28. [Consulta: 10 setembre 2010].
* 1 2 «Inventory of European data sources relevant for coastal erosion assessment in Europe (page 122)». European Commission, 2002. [Consulta: 5 març 2010].

## Enllaços externs

* Pictures of East Falkland
# Hylomyscus stanleyi

Hylomyscus stanleyi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic del sud-oest de Tanzània, on viu a altituds superiors a 2.200 msnm. El seu hàbitat natural són les selves nebuloses montanes. Té una llargada de cap a gropa de 102 mm, la cua un 43% més llarga que el cos i un pes de 27,5 g (valors mitjans). Fou anomenat en honor del mastòleg estatunidenc William T. Stanley.

## Referències

* ↑ Kerbis Peterhans, J. C.; Hutterer, R.; Doty, J. B.; Malekani, J. M.; Moyer, D. C.; Krásová, J.; Bryja, J.; Banasiak, R. A.; Demos, T. C. «Four new species of the Hylomyscus anselli group (Mammalia: Rodentia: Muridae) from the Democratic Republic of Congo and Tanzania» (en anglès). Bonn Zoological Bulletin, 69, 1, 2020, pàg. 55-83. DOI: 10.20363/BZB-2020.69.1.055.
# Hylomyscus vulcanorum

Hylomyscus vulcanorum és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 1.670 i 3.100 msnm al sud-oest d'Uganda, Ruanda, Burundi i l'est de la República Democràtica del Congo. Pertany al grup H. denniae juntament amb H. endorobae i H. denniae. Fins al 2006 se'l considerava una subespècie d'aquesta última. El seu nom específic, vulcanorum, significa 'dels volcans' en llatí.

## Referències

* ↑ Carleton, M. D.; Kerbis Peterhans, J. C.; Stanley, W. T. «Review of the Hylomyscus denniae group (Rodentia: Muridae) in eastern Africa, with comments on the generic allocation of Epimys endorobae Heller» (en anglès). Proceedings of the Biological Society of Washington, 119, 2, 2006, pàg. 293-325.
# Illes de Sotavent (Hawaii)

Les illes de Sotavent de Hawaii (en anglès: Northwestern Hawaiian Islands o Leeward Islands) són les illes, atols, esculls i bancs de sorra de l'arxipèlag de Hawaii situades al nord-oest de les illes Kauai i Niihau. Les illes són deshabitades i administrades per l'estat nord-americà de Hawaii, excepte l'atol Midway, que és administrat per l'US Fish and Wildlife Service, una oficina del Departament d'Interior nord-americà.

## Geografia

Les illes de Sotavent de Hawaii, d'est a oest i el nom hawaià entre parèntesis, són les següents:
* Kaula (Kaʻula)
* Nihoa (Moku Manu)
* Necker (Mokumanamana)
* French Frigate Shoals (Mokupāpapa)
* Gardner Pinnacles (Pūhāhonu)
* Escull Maro (Nalukakala)
* Laysan (Kauō)
* Lisianski (Papaʻāpoho)
* Pearl i Hermes (Holoikauaua)
* Midway (Pihemanu)
* Kure (Kānemilohaʻi)
Les illes de Sotavent es van formar sobre el mateix punt calent volcànic que ha format les illes de Sobrevent o illes majors de Hawaii. En desplaçar-se la placa del Pacífic cap al nord i nord-oest sobre el punt calent de l'escorça terrestre, les erupcions volcàniques van anar formant les illes. Les terres aïllades es van anar erosionant i enfonsant gradualment, convertint-se en illots, atols, esculls o bancs de sorra.

## Història

En les illes més properes a les illes majors de sobrevent, a Necker i Nihoa, hi ha alguns signes de presència polinèsia, però es creu que en cap de les illes va existir una població permanent. Els noms tradicionals hawaians en són Mokuakamohoaliʻi, Hanakaieie, Hanakeaumoe i Ununui, però no s'ha identificat a quines illes corresponen els noms. Els altres noms hawaians són moderns.
A pesar del seu aïllament, la presència humana ha tingut un gran impacte. Als primes anys del segle xx, es van matar centenars de milers d'ocells per abastar el mercat de barrets de plomes; a Laysan es van explotar els dipòsits de guano, i Midway va ser ocupat per milers de militars que van mantenir unes batalles decisives en la II Guerra mundial.
El 1909, el president Theodore Roosevelt va declarar la majoria d'illes com a reserva natural per protegir-ne els ocells. El 2000, el president Bill Clinton va crear la reserva de la Northwestern Hawaiian Islands Coral Reef Ecosystem Reserve per preservar els esculls de corall. En aquest moments, hi ha una proposta per a estendre-ho com a reserva marina.
Actualment, hi ha unes bases permanents d'investigadors científics a Midway, French Frigate Shoals i Laysan. No està permesa la visita de les illes, excepte per treballs científics i de conservació. La protecció de les illes recau en tres oficines: el U.S. Fish and Wildlife Service, del Departament d'Interior; la National Oceanic and Atmospheric Administration, del Departament de Comerç; i el Department of Land and Natural Resources, de l'estat de Hawaii.

## Vegeu també

* Illes Hawaii.
* Illes de Sotavent.

## Enllaços externs

* (anglès) Mapa per a descarregar del Bishop Museum Arxivat 2005-11-26 a Wayback Machine. (1,2 M).
# Ink

«Ink» és una cançó de la banda britànica Coldplay llançada el 13 d'octubre de 2014 com a cinquè senzill del seu sisè àlbum d'estudi, Ghost Stories.
Per promocionar el senzill van llançar un videoclip molt especial, ja que era interactiu, l'espectador pot escollir entre diverses possibilitats en les quals la història es va desenvolupant d'una forma o una altra. Com un conte infantil on el protagonista pot escollir un camí o un altre, el personatge principal del videoclip d'animació es troba en aquesta tessitura, i és l'espectador que decideix quin camí prendre. La història interactiva permet el trajecte d'un viatger perdut fins a la fi del món amb l'esperança de trobar el seu amor perdut. L'equip de disseny fou l'agència Blind de Los Angeles, que es van encarregar d'escriure, dirigir i animar amb la col·laboració de l'empresa Interlude per construir 300 escenaris diferents.
Van afegir la cançó a la gira Ghost Stories Tour breument i també la van interpretar en dates seleccionades de la gira A Head Full of Dreams Tour.

## Llista de cançons
### CD senzill

* «Ink» − 3:48
* «Ink» (instrumental) − 3:48

### Descàrrega digital senzill

* «Ink» (directe a Le Casino de Paris, París) − 3:48

## Referències

* ↑ Kreps, Daniel. «Choose Your Own Coldplay Adventure With 'Ink' Video» (en anglès). Rolling Stone, 26-11-2014. [Consulta: 24 gener 2015].
* ↑ «Coldplay Ink - An Interactive Journey» (en anglès). Blind.com. [Consulta: 24 gener 2015].
* ↑ «Coldplay Magazine - Ink Single» (en anglès). [Consulta: 24 gener 2015].
* ↑ «Coldplay > Ink» (en anglès). Arxivat de l'original el 2015-01-28. [Consulta: 24 gener 2015].

## Enllaços externs

* Ink Arxivat 2015-01-20 a Wayback Machine. a WikiColdplay (anglès)
# Injū Gakuen La Blue Girl

Injū Gakuen La Blue Girl (淫獣学園 La☆Blue Girl), també conegut com La Blue Girl, és un manga i anime hentai del subgènere del sexe tentacular amb comèdia. L'anime fou distribuït per Central Park Media. El manga fou guionitzat i il·lustrat per Toshio Maeda. Tingué una adaptació live-action. És considerat un clàssic del hentai.
Té influències del kamishiba, una manera de contar històries japonesa.
La història que transcorre a l'obra consisteix en el despertar sexual i amb ell el despertar d'un poder de la protagonista Miko Mido, descendent d'una nissaga matrilineal de kunoichi que ha pactat amb dimonis. Hi ha personatges amb característiques intersexuals, combats amb càrrega sexual contra dimonis i guerrers ninja.
Mostra exemples d'autoreferències a l'anime amb l'escena on el personatge Nin-nin mostra una gravació que consisteix en imatges ja vistes en episodis anteriors.
El 1996 la British Board of Film Classification denegà la distribució de l'anime al Regne Unit per la violència sexual que es mostra.

## Referències

* ↑ Macdonald, Christopher. «Top selling Manga» (en anglès). Anime News Network, 29-10-2001. [Consulta: 26 setembre 2024].
* ↑ «Anime distributor directory». icv2.
* ↑ Fargo, Matthew Thomas. Makino Shinichi, Sakaguchi Ango, and Oda Sakunosuke: Modern Japanese Literature as a Joke (Tesi), 2011, p. 66.
* ↑ Beveridge, Chris. «Anime Expo - Central Park Media Panel» (en anglès), 03-07-2000. Arxivat de l'original el 11 febrer 2013. [Consulta: 26 setembre 2024].
* ↑ O’Mara, Sean; Schley, Matt. «Interview: "Tentacle Master" Toshio Maeda» (en anglès). Otaku USA Magazine, 28-09-2015. [Consulta: 26 setembre 2024].
* 1 2 3 Newitz, Annalee «La Blue Girl — Live Action Tentacle Sex». The Wired, 13-02-2007 [Consulta: 20 gener 2017].
* ↑ Gibbs, C. R. S.. Breaking Binaries: Transgressing Sexualities in Japanese Animation (Tesi), 2012, p. 22.
* ↑ Endresak, 2006, p. 31.
* ↑ Endresak, 2006, p. 120.
* ↑ Endresak, 2006, p. 39.
* ↑ Ortega-Brena, 2009, p. 19.
* ↑ Ortega-Brena, 2009, p. 25.
* ↑ Taylor, Catherine «The BBFC Talks Hentai». UK Anime, 19-12-2008 [Consulta: 20 gener 2017].

## Bibliografia

* Ortega-Brena, Mariana «Peek-a-boo, I See You: Watching Japanese Hard-core Animation». Sexuality & Culture, 13, 1, 2009, pàg. 17–31. DOI: 10.1007/s12119-008-9039-5.
* Endresak, David. Girl Power: Feminine Motifs in Japanese Popular Culture (Tesi), 2006.
# Indecision Records

Indecision Records és un segell discogràfic estatunidenc de hardcore punk que va ser fundat pel fotògraf punk i editor de fanzins Dave Mandel el 1992 com una branca del seu fanzín Indecision. Té la seu a Garden Grove però fins al 2001 es trobava a Huntington Beach.
A més de publicar reedicions d'àlbums descatalogats, ha produït grups de hardcore i metalcore com Death by Stereo, que després va signar amb Epitaph Records, Bleeding Through, que es va traslladar a Trustkill Records, i Ensign, que va ser contractat per Nitro Records de Dexter Holland.

## Referències

* ↑ «Interview: Indecision Records Founder Dave Mandel on His Career As An MMA Photographer» (en anglès), 07-11-2018. [Consulta: 22 abril 2022].
# Interior de music-hall

Interior de music-hall és un dibuix (pastel i carbonet sobre paper) de 54 × 44,5 cm realitzat per Ricard Canals i Llambí cap a 1897-1899, el qual es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Context històric i artístic

Format a l'Escola de la Llotja, Canals inicià el seu itinerari artístic a Barcelona al costat d'Isidre Nonell, amb qui va formar part del grup d'artistes conegut amb el nom de la Colla del Safrà. Seguint el model dels seus predecessors modernistes, el 1897 Nonell i Canals van decidir traslladar-se a París, on van exposar diverses vegades. Des d'un punt de vista temàtic, l'obra d'aquest primer període d'activitat parisenca, i més concretament Interior de music-hall, acusa el conreu de nous motius hedonistes, alegres, centrats en l'interès per copsar l'atmosfera de la bohèmia parisenca, de les tipologies populars que habiten els cafès de la ciutat, sense derivar, però, cap a aspectes descriptius o anecdòtics. De fet, la representació d'aquests escenaris (la projecció d'una imatge estereotipada d'una ciutat ociosa) forma part de l'imaginari col·lectiu de tots els artistes que viuen i treballen en el context del París de la fi del segle xix.

## Descripció

És una composició que sap transmetre, de manera convincent, els sentiments i les sensacions viscuts pel seu autor alhora que palesa un resultat plàstic brillant. D'idèntica manera, són també destacables els efectes aconseguits de vivacitat i ritme visual que transmeten els dos protagonistes principals de la composició: un músic situat en primer terme i una ballarina que ocupa el centre de l'escenari, les formes dels quals són del tot imprecises i esvaïdes, de factura esbossada.

## Referències

* ↑ Museu Nacional d'Art de Catalunya (català)
* 1 2 3 Francesc M. Quílez i Corella a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 326-327.

## Enllaços externs

* Alamy (anglès)
* Europeana Foundation (anglès)
# Húnor i Màgor

Húnor i Màgor és una llegenda tradicional hongaresa registrada al començament del segle xiii i posteriorment ja el segle XIV que narra l'origen entre els hongaresos i els huns.

## La llegenda

Segons la llegenda, després de la mort del pare, els dos germans Húnor i Màgor anaren a caçar fora dels seus dominis amb cent homes a cavall. Durant la llarga cacera, un majestuós cérvol saltà davant seu. Era el Cérvol Meravellós o Prodigiós (en hongarès: csodaszarvas), un ésser mític que és descrit de forma diferent segons les diverses versions. En algunes versions es representa sempre cobert per una aura de llum, i en d'altres, senzillament com un cérvol blanc. A l'assentament de Bulcsu, Hongria, se'l recorda per tenir el sol entre les seves mil banyes, que tenen una espelma a la punta.
Els dos germans perseguiren dia i nit el cérvol i no aconseguiren caçar-lo. Després de seguir-lo durant molt de temps, finalment van perdre'n el rastre i tornaren a casa. Decidiren establir un campament en un bosc de la vora, per poder descansar i planejar què farien, quan enmig del silenci de la nit Húnor i Màgor començaren a escoltar una música meravellosa. Quan anaren a veure d'on venia, arribaren a una clariana al bosc, on tot de fades ballaven. Les dues donzelles del mig eren filles del Príncep dels Alans, Dul, les quals s'espantaren davant l'arribada dels dos germans i sortiren corrents. Després de perseguir-les, les segrestaren i s'hi casaren, així com els seus homes agafaren totes les altres cent donzelles restants.
Després de tenir descendència, els fills d'Húnor esdevingueren els huns, i els fills de Màgor els magiars. Quan no hi hagué prou espai per a totes dues nacions, es va decidir que els descendents d'Húnor viatjarien cap a orient i els de Màgor a occident. Segons la llegenda, els huns decidiren que per trobar la direcció exigida pel Déu, un home cec havia de girar set cops l'espasa de Déu i llançar-la, però un vent va agafar-la i així totes dues nacions van marxar cap a occident. D'aquesta manera Àtila va trobar l'espasa de Déu llançada al riu Tisza, i per això s'assentaren a la regió de l'actual Hongria.

## Fonts de la llegenda

L'escrit més antic que narra la llegenda data del segle xiii, la Gesta Hungarorum, escrita per un autor anònim sota el regnat de Béla III. Posteriorment aquesta llegenda és mencionada també a la Crònica il·lustrada hongaresa, elaborada per Márk Kátli durant el regnat de Lluís I d'Hongria al voltant del 1360 (segle XIV). També al segle xix l'escriptor i poeta hongarès János Arany inclogué entre les seves obres un poema titulat La tradició sobre el Cérvol Meravellós, on es narra la llegenda d'Húnor i Màgor de forma poètica.

## Bibliografia

* Szász, E. (2005). Magyarország Képes Történelmi Atlasza. Budapest, Hongria: Liliput Kiadó.
* Tóth, D. (2000). A Magyarság Története. Debrecen, Hongria: Aquila Könyvkiadó.
# Høylandet

Høylandet és un municipi situat al comtat de Trøndelag, Noruega. Té 1,270 habitants i té una superfície de 754.39 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Høylandet.
El municipi es troba al sud del riu Søråa a la part sud de Høylandet, al nord-oest de la ruta europea E06. Hi ha diversos llacs a Høylandet, sent els més grans l'Almåsgrønningen, l'Eidsvatnet, el Grungstadvatnet, l'Øyvatnet i el Storgrønningen. La part més interna del fiord de Folda es troba al nord de Høylandet. La carretera comtal noruega 17 passa pel municipi de sud a nord per la vall central.

## Referències

* ↑ «Personnemningar til stadnamn i Noreg» (en noruec). Språkrådet.
# Ignasi Jordá

Ignasi Jordá (Alcoi) és clavecinista i organista.
La seva formació començà als vuit anys, a València. Posteriorment marxà a estudiar en el Conservatori de Toulouse amb Willem Jansen. Posteriorment es traslladà a París on estudià amb Pierre Hantaï. També posseeix el Diploma d'Estudis Avançats per la Universitat de València. Ha participat en diferents festivals de música antiga com el Festival de Música Sacra de València, el Festival de Música Antigua de Santiago de Compostela o el Festival de Música Religiosa de Fes. També ha col·laborat amb diferents grups musicals com el “Collegium Instrumentale” o la Capella de Ministers. També ha treballat amb músics i cantants amb una gran trajectòria com Montserrat Caballé. Ha enregistrat uns trenta CD. També ha impartit cursos i conferències en diferents institucions com a l'Escola Superior d'Art Dramàtic de València i ha participat com a professor en alguns esdeveniments com en el curs d'estiu “Camino de Santiago: Cánticos, Cantigas y Cantos”. Actualment està en el Conservatori Superior Salvador Seguir de Castelló a la càtedra de clavecí.

## Referències

* ↑ «Ignasi Jordá – Affecti Armonici». Arxivat de l'original el 2021-05-19. [Consulta: 28 desembre 2020].
# Irene Muzás Calpe

Irene Muzás Calpe (Barcelona, 1974) és una filòloga, traductora i rabina catalana. Llicenciada en filologia anglesa per la Universitat Autònoma de Barcelona, ha treballat força en el camp de la docència i la traducció. Així mateix, es llicencià en teologia per la Universitat Zacharias Frankel, centre adscrit a la Universitat de Potsdam, on posteriorment estudià un màster d'especialització en teologia jueva. Feu la tesina sobre la figura de Lilit.
El 23 d'octubre de 2022 fou ordenada rabina a la sinagoga Centrum Judaicum de Berlín. D'aquesta manera, esdevingué la primera dona de l'Estat espanyol a obtenir el grau de doctora en llei jueva i la tercera persona als Països Catalans.
Muzás pertany a la branca jueva masortí, una de les comunitats més nombroses en l'àmbit català. D'ençà del novembre de 2022, Muzás fou designada per a dirigir la sinagoga Atid de Barcelona, ciutat a la qual retornà després de la finalització dels seus estudis.

## Referències

* ↑ Planes, Joan. «La barcelonesa Irene Muzás Calpe será la primera mujer rabina en España» (en castellà). La Razón, 22-10-2022. [Consulta: 23 octubre 2022].
* 1 2 3 Rourera, Mireia. «Ordenen a Berlín la primera rabí catalana». El Punt Avui, 22-10-2022. [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ «Lilith: la primera Eva, con Irene Muzas Calpe» (en castellà). Radio Sefarad. [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ López, María-Paz. «Irene Muzás Calpe, la primera rabina de España» (en castellà). La Vanguardia, 22-10-2022. [Consulta: 23 octubre 2022].
# Idea (desambiguació)

«Idea» té aquests significats:
* Idea (pensament), entès com al producte d'una reflexió o pensament
* Idea (mare de Teucre), nimfa
* Idea (filla de Dàrdan), filla de Dàrdan, fundador de Dardània (Mísia) besneta de la Idea mare de Teucre
* Institut Internacional per a Democràcia i l'Assistència Electoral (IDEA), institució internacional amb seu a Estocolm
Viccionari