OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Livonia (Missouri)

Livonia és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 114 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Livonia tenia 114 habitants, 46 habitatges, i 28 famílies. La densitat de població era de 163 habitants per km².
Dels 46 habitatges en un 30,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,8% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 39,1% no eren unitats familiars. En el 30,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,9% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 11,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.813 $ i la renda mediana per família de 24.063 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.375 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 8.633 $. Entorn del 36,4% de les famílies i el 35,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Livonia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Livonia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Saint-Rémy-aux-Bois

Saint-Rémy-aux-Bois és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 69 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Rémy-aux-Bois era de 69 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 16 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 34 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 33 eren cases i 1 era un apartament. Dels 28 habitatges principals, 25 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia tres cambres, 2 en tenien quatre i 25 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 6 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Rémy-aux-Bois el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 8 |
| 8 | 30 a 34 | 12 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 45 persones, 39 eren actives i 6 eren inactives. De les 39 persones actives 36 estaven ocupades (20 homes i 16 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 6 persones inactives 4 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Saint-Rémy-aux-Bois hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Rémy-aux-Bois a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Rémy-aux-Bois a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bourbriac

Bourbriac (en bretó Boulvriag) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2004 tenia 2.339 habitants. Limita amb els municipis de Coadout, Kerien, Gurunhuel, Plésidy, Pont-Melvez i Saint-Adrien.
A l'inici del curs 2007 el 9,7% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2489 | 2663 | 2458 | 2294 | 2293 | 2299 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Yannick Botrel | PS |

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
# Football Club La Chaux-de-Fonds

El Football Club La Chaux-de-Fonds és un club suís de futbol de la ciutat de La Chaux-de-Fonds.

## Palmarès

* 3 Lliga suïssa de futbol: 1954, 1955, 1964
* 6 Copa suïssa de futbol: 1948, 1951, 1954, 1955, 1957, 1961

## Jugadors destacats

* André Abegglen
* Charles Antenen

## Enllaços externs

* (francès) Web oficial del club
# Didier Reynders

Didier J. L. Reynders (Lieja, 6 d'agost de 1958) és un polític való, que actualment és president del Mouvement Réformateur i que ha estat alguns cops ministre del Govern Federal de Bèlgica.

## Carrera política

És el més petit de tres germans. Estudià dret a la Universitat de Lieja i es llicencià el 1981. En els anys 1980 es va introduir en la política de la mà de Jean Gol; fou director general del departament de poders locals del Ministeri de la Regió Valona (1985-1988) i de 1986 a 1991 fou president de la NMBS/SNCB i el 1988 regidor de Lieja. De 1991 a 1993 fou president de la Societat Nacional de Vies Aèries. També és professor de l'Escola d'Administració de la Universitat de Lieja (HEC-ULg).
Escollit diputat per primer cop a les 1992, fou president del grup parlamentari del PRL el 1995-1999. Després de les eleccions legislatives belgues de 1999 fou ministre de finances de Bèlgica en el primer govern de Guy Verhofstadt. Durant el 2001 fou president de l'Eurogrup (reunió de ministres de finances de la zona euro) i de l'ECOFIN.
L'u d'octubre de 2004 fou elegit president del Mouvement Réformateur, partit del que ja n'era vicepresident des de 1992. Després de les eleccions legislatives belgues de 2007 va formar part dels governs de Guy Verhofstadt (2007), Herman Van Rompuy (2008) i Yves Leterme (2009) com a ministre d'economia. Després de la crisi de Brussel·les-Halle-Vilvoorde d'abril de 2010, Albert II de Bèlgica el nomenà informador de cara a la formació d'un nou govern de coalició després del fracàs de les negociacions amb Jean-Luc Dehaene.
El desembre de 2021, Reynders es va reunir amb membres de SCC malgrat que l'associació unionista no estava registrada oficialment al registre de transparència de la Comissió Europea, provocant una queixa formal dels eurodiputats catalans.

## Obres

* Parlons-en, 2007, éditions Luc Pire.

## Bibliografia

* André Gilain, Didier Reynders: La face cachée de l'iceberg, 2007, éditions Luc Pire.
* Marco Van Hees, L'homme qui parle à l'oreille des riches, 2007, éditions Aden.

## Referències

* ↑ «La Comissió Europea es va reunir amb SCC tot i tenir-ho prohibit». [Consulta: 25 abril 2022].

## Enllaços externs

* Web personal
* Biografia de Didier Reynders Arxivat 2009-03-13 a Wayback Machine.
# Milà-Sanremo 1938

La Milà-Sanremo 1938 fou la 31a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 19 de març de 1938, sent el vencedor final l'italià Giuseppe Olmo, que s'imposà als seus companys d'escapada en l'arribada a Sanremo, aconseguint, d'aquesta manera, la segona victòria en aquesta cursa.
169 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 103 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Giuseppe Olmo | Bianchi | 7h 18' 30" |
| 2 | Pierino Favalli | Legnano | m. t. |
| 3 | Alfredo Bovet | Dei | m. t. |
| 4 | Fabien Galateau | Michard-Wolber | m. t. |
| 5 | Auguste Mallet | Helyett | m. t. |
| 6 | Aldo Bini | Bianchi | + 1' 00" |
| 7 | Gino Bartali | Legnano | m. t. |
| 8 | Osvaldo Bailo | Bianchi | m. t. |
| 9 | Adriano Vignoli | Bianchi | m. t. |
| 10 | Olimpio Bizzi | Frejus | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets a les-sports.info
* Resultats complets a milansanremo.co.uk
# Molinella

Molinella (en dialecte bolonyès: Mulinèla o La Mulinèla) és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Bolonya (antiga província de Bolonya), a la regió italiana d'Emília-Romanya, situat uns 30 km al nord-est de Bolonya.
L'1 de gener de 2018 tenia 15.642 habitants.
Limita amb els municipis de Argenta, Baricella, Budrio i Medicina.
Molinella està situat en una zona rural, a l'antiga carretera de San Donato (que en el passat connectava Bolonya amb Argenta i el seu port al Po di Primaro). El municipi és travessat pel costat nord pel riu Reno i envoltat de diversos pantans i canals.
La ciutat té una estació de tren de la línia Bolonya-Portomaggiore.

## Història

El nom Molinella prové del nom italià molino; ja que durant l'edat mitjana hi havia molts molins d'aigua a la zona.
El poble va ser fundat abans del segle xiv en un turó entre els pantans de Marmorta i Marrara i just al sud del Po di Primaro. El poble era un "lloc duaner" a la frontera entre el territori de Bolonya i el territori de Ferrara fins al segle xviii. També va ser un dels pocs accessos als transbordadors que travessaven el Po di Primaro.
Va romandre durant molt de temps com un dels pobles més aïllats de la província de Bolonya. La construcció del ferrocarril al segle xix va ser el primer pas per al desenvolupament del poble.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 16 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Molinella - Lloc web oficial (italià)
# Les Cases del Senyor

Les Cases del Senyor és un llogaret del terme municipal de Monòver (Vinalopó Mitjà) amb una població de 264 habitants (2006), situat al vessant septentrional de la serra del Coto i al sud del poblet del Xinorlet.
Envoltat per la muntanya del Coto, és remarcable el campanar de la seua parròquia (dedicada a la Mare de Déu del Remei), així com l'aqüeducte medieval que salva la rambla i que travessa el poble; format per sis arcs de mida irregular, està construït en pedra. A les Cases del Senyor pertanyen diversos llogarets i caseries minúscules escampades pels camps dels voltants.

## Enllaços externs

* Web de Cases del Senyor
# Fernando García Mercadal

Fernando García Mercadal (Saragossa, 1896 - Madrid, 1985) fou un arquitecte espanyol.
Va estudiar en l'Escola d'Arquitectura de Madrid, sent el número u de la seva promoció. Va ser becari de l'Acadèmia Espanyola de Roma des de 1923, viatjant també per tot Europa, on coneix als principals arquitectes d'avantguarda de l'època. El 1926, va rebre classes d'urbanisme de Hermann Jansen a Alemanya, i el 1929 va treballar en l'estudi de Zuazo.
A Espanya es dona a conèixer pel seu projecte El Rincon de Goya, a Saragossa, començant des de llavors una decidida aposta pel moviment racionalista.
El 1930 funda amb altres arquitectes (Aizpurúa, Sert, Torres Clavé…) el GATEPAC (Grup d'Arquitectes i Tècnics Espanyols per al Progrés de l'Arquitectura Contemporània). Se'l considera membre de la Generació del 25.

## Bibliografia

* FANTONI Y BENEDÍ, Rafael, «Algunos datos genealógicos sobre el arquitecto y académico zaragozano Fernando García Mercadal (1896-1985)», Boletín del Museo e Instituto Camón Aznar, Nº 70, 1997, pags. 199-204.
* Fernando García Mercadal (1896-1985). Arquitecto y académico, Enrique Castaño coord., Real Academia de Bellas Artes de San Fernando, Madrid, 2018.

## Enllaços externs

* Biografia de Fernando García Mercadal a www.artespana.com
* GIEDION, Sigfried, «La arquitectura contemporánea en España», Cahiers d'Art, 1931, n.º 3, pp. 157-164.
# Bryn Mawr-Skyway

Bryn Mawr-Skyway és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 13.977 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bryn Mawr-Skyway tenia 13.977 habitants, 5.574 habitatges, i 3.578 famílies. La densitat de població era de 1.702,4 habitants per km².
Dels 5.574 habitatges en un 28,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,6% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, i en un 35,8% no eren unitats familiars. En el 27,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 24,4% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.385 $ i la renda mediana per família de 55.927 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.821 $ mentre que les dones 31.443 $. La renda per capita de la població era de 23.294 $. Aproximadament el 6,4% de les famílies i el 7,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bryn Mawr-Skyway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bryn Mawr-Skyway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Francesc Olives

Francesc Olives (Reus, 1502 - Tarragona (?) post 1577) va ser un pintor català.
Era fill d'un pintor homònim, Francesc Olives, originari de Banyoles documentat a Tarragona el 1481 i a Reus el 1486, del qual, la seva obra més famosa n'era el Retaule de la Mare de Déu de la Bovera a Guimerà (l'any 1481), ara al Museu Episcopal de Vic. Es va iniciar en la pintura a Reus el 1517, amb el pintor Jaume Segarra, i després anà a viure a Tarragona, on es va casar el 1539. Cap al 1525 va pintar el retaule de Santa Oròsia per la Catedral de Tarragona, conservada al Museu Diocesà d'aquella ciutat. El 1527, associat amb Jaume Segarra i amb el pintor tarragoní Pere Homdedéu, va pintar el retaule de santa Maria Magdalena i Santa Susanna per la Confraria de Preveres de Reus, del que es conserven dues taules. Cap al 1535 va pintar un retaule de Maria Magdalena per la capella homònima de la Catedral de Tarragona. El 1547 va fer diversos retaules a Reus pel Gremi d'Assaonadors, avui perduts, i el 1553 va pintar uns retaules de Sant Cosme i Sant Damià per l'església de Vallmoll. El 1577 encara pintava a Reus un altre retaule dels mateixos màrtirs Cosme i Damià, i després d'aquell any no se'n coneixen més referències. El seu estil, encara que és goticista, ja presenta trets de les formes italianes coetànies.

## Referències

* ↑ «Francesc Olives». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Manel Güell, Salvador-J. Rovira i Gómez. Biografies de Tarragona. Benicarló: Onada, 2010, p. 142. ISBN 9788496623767.

## Bibliografia

* SUREDA i PONS, Joan (Coord.)ː Pintura III. Darreres manifestacions. Barcelonaː Enciclopèdia Catalana, 2006 [Col. L'art gòtic a Catalunya] ISBN 8441208964 p. 166 i s.
# Districte de West Khandesh

El districte de West Khandesh fou una divisió administrativa de l'Índia Britànica creada el 1906 per divisió del districte de Khandesh. Estava format per set taklukes i un petha i tenia una superfície de 15.402 km² i una població de 469.654 habitants. La capital fou Dhulia (Dhule) i posteriorment el districte va agafar el nom de Dhule o Dhulia que es va dividir altre cop el 1998 en els de Dhule i Nandurbar.

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Molineria

Molineria és un gènere de plantes de la família de les Hypoxidaceae, ordre Asparagales, classe Liliopsida, divisió Magnoliophyta.

## Taxonomia

* M. laevis (Brot.) Hackel
* M. minuta (L.) Parl.
# Llibreria Catalana

La Llibreria Catalana (francès: Librairie Catalane) és una llibreria fundada a Perpinyà (el Rosselló) el 1986 i és l'única de la Catalunya del Nord especialitzada en llibres en català i de temàtica catalana.
Fou fundada per Joan Miquel Touron i Mijo Gómez. Nascut a Vinçà (el Conflent) el 1959, Joan Miquel Touron i Mijo Gómez participaven del Grup Cultural de la Joventut Catalana, del qual sortiren moviments catalans posteriors que donaren lloc, entre d'altres, a la Universitat Catalana d'Estiu, les escoles La Bressola o l'associació Arrels. Aquest grup tenia una petita llibreria mòbil que recorria els pobles de la Catalunya del Nord venent llibres en català; Joan Miquel Touron era el responsable d'aquesta llibreria mòbil. Després d'aquesta experiència, obrí la Llibreria del Grup Cultural primer al Centre Cultural català, 2 carrer Sant Mateu de la qual era responsable Mijo Gómez seguit per l'obertura el 1983, d'un local a un entresol 13, plaça dels Peluts (13, place des poilus), Joan Miquel Touron continuava amb els mercats i fires del país. Els dos van comprar la "Librairie de Catalogne" que anys abans havia estat propietat de Julia Gual i després del poeta Jordi-Pere Cerdà.
El 2011 la llibreria fou traspassada a Joana Serra, nascuda a Perpinyà el 1985, tot i que amb forta vinculació amb Baó, on ha estat de vicepresidenta de l'associació catalanista Aire Nou de Bao. El 2020 va guanyar el VII Premi Martí Gasull i Roig per la seva defensa de la llengua.

## Referències

* 1 2 «La llibreria Catalana de Perpinyà fa vint anys». Vilaweb, 08-06-2006.
* ↑ Renyé, Aleix «La Llibreria Catalana de Perpinyà rejoveneix». El Punt Avui, 26-11-2011.
* ↑ «La Llibreria Catalana de Perpinyà guanya el VII Premi Martí Gasull i Roig per la seva defensa de la llengua». Ara, 17-02-2020 [Consulta: 17 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Llibreria Catalana - Lloc web oficial
* Entrevista a Joana Serra, propietària de la Lliberia Catalana
# Finlàndia Central

Finlàndia Central (finès: Keski-Suomi; suec: Mellersta Finland) és una de les regions de Finlàndia amb capital a la ciutat de Jyväskylä, que també és la ciutat més poblada de la regió.

## Municipis

Aquesta regió compta els 23 municipis següents (en negreta es marquen les ciutats):
| Hankasalmi Joutsa Jyväskylä Jämsä Kannonkoski Karstula Keuruu Kinnula Kivijärvi Konnevesi Kuhmoinen | Kyyjärvi Laukaa Luhanka Multia Muurame Petäjävesi Pihtipudas Saarijärvi Toivakka Uurainen Viitasaari Äänekoski |

## Enllaços externs

* Pàgina web de la regió
# Francisco Valdés

Francisco Valdés és el nom dels següents personatges:
* Francisco de Valdés (Gijón? c. 1511-Piombino, 1580), militar al servei de la monarquia hispànica i escriptor
* Francisco Valdés Casas (Talavera de la Reina, 1899 - ?), polític espanyol, governador civil d'Alacant i Lleó durant la Segona República
* Francisco Valdés Muñoz (1943 - 2009), futbolista xilè membre de l'equip xilè a la Copa del Món de 1966
* Francisco Valdés Ramírez (L'Havana, Cuba, 1838 - ?), compositor i poeta cubà
# Dino Asciolla

Dino Asciolla (Roma, 6 de juny de 1920 - Siena, 9 de setembre de 1994) fou un violinista i violista italià.

## Biografia

Va completar els seus estudis al Conservatori "Santa Cecilia" de Roma. Primer violinista, imposant-se en diversos concursos nacionals i internacionals (Ginebra, 1947), va ocupar el paper de primer violí (espatlla) en diverses orquestres, inclosa l'orquestra Alessandro Scarlatti de Nàpols i el "Mozarteum" de Salzburg. El 1956, a causa d'una sèrie d'accidents, va passar a la viola, un instrument l'encant del qual l'encisà completament, prenent la decisió de dedicar-s'hi completament i definitivament.
Va contribuir fermament a difondre i ampliar el repertori de viola, amb enregistraments i enregistraments de televisió, celebrant concerts a tot el món, gràcies a l'elasticitat innata i al notable eclecticisme que li va permetre anar des del repertori barroc fins al contemporani.
Va participar en moltes estrenes i nombrosos autors contemporanis li van dedicar les seves obres. Va formar part de conjunts instrumentals famosos i prestigiosos, com ara: I Virtuosi di Roma, I Musici, el Quintetto Chigiano i el Quartetto Italiano. Va realitzar enregistraments per a diversos segells: Deutsche Grammophon, Philips, RCA, Fonit, Edipan, etc.
També va tocar la viola en discos de música pop: per recordar sobretot la seva participació al disc Non al soldi non all'amore né al cielo de Fabrizio De André i, el 1972 en representació de tercers de Donatella Moretti; també va tocar en moltes bandes sonores (recordeu, per exemple, el 1965 aquella Italiani good gente d'Armando Trovajoli, dirigida per Giuseppe De Santis).
També va participar en enregistraments de jazz, com The Healthy Food Band de Giovanni Tommaso el 1970, disc en què va tocar amb músics com Gato Barbieri, Al Korvin, Silvano Chimenti, Steve Lacy i Franco D'Andrea.
Es va dedicar amb entusiasme a la docència en diversos conservatoris estatals, per a les càtedres de violí, viola i música de cambra, així com en nombroses classes magistrals practicades incansablement a tot Itàlia i a l'estranger. Durant més de trenta anys va ser propietari i va tocar una viola de Giovanni Paolo Maggini de 1600. Va ser acadèmic de Santa Cecilia.

## Enllaços externs

* https://www.sapere.it/enciclopedia/Asci%C3%B2lla,+Dino.html
# Monestir de Golia

El monestir de Golia (en romanès: Mănăstirea Golia) és un monestir ortodox romanès situat a Iași, Romania. El monestir està inscrit al Registre Nacional de Monuments Històrics. L'any 2012, la conservació del Monestir va ser guardonada amb el Premi de Patrimoni Cultural de la Unió Europea / Premi Europa Nostra.

## Història

Situat al bell mig de l'antiga capital moldava i aixecat sobre els fonaments de l'església erigida, al segle XVI, pel boiar Ioan Golia, el monestir va ser reconstruït a major escala pel príncep Vasile Lupu, entre 1650 i 1653, i acabat pel seu fill Ştefăniţă.
El monestir està envoltat d'alts murs, amb torretes cantoneres i una torre de 30 m d'alçada amb 120 esglaons, un dels símbols de la ciutat, i acull el Museu Ion Creangă (l'escriptor que va ser comissari de l'església) i el Centre Missionari Cultural Doxologia de la Metròpoli de Moldàvia i Bucovina.

## Referències

* ↑ The Romanian Register of Historical Monuments in Iaşi County Arxivat 2010-11-23 a Wayback Machine.
* ↑ «2012 Archives».
* ↑ «Press corner».
* ↑ About Golia Monastery
* ↑ About Doxologia