OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# An-Numan ibn Abd-al-Aziz

An-Numan ibn Abd-al-Aziz (àrab: النعمان بن عبد العزيز, an-Nuʿmān ibn ʿAbd al-ʿAzīz) o, després de convertir-se al cristianisme, Anemàs (Creta, ? - en campanya contra la Rus de Kíev, 972), fou el darrer príncep hereu de l'emirat de Creta, fins a la seva ocupació pels romans d'Orient el 20 de maig del 961.
Era fill d'Abd-al-Aziz ibn Xuayb i el 961 fou fet presoner arran de la conquesta de Càndia i enviat a Constantinoble, on es va convertir al cristianisme i va entrar a la guàrdia imperial.
Va morir el 972 en la guerra contra la Rus de Kíev.

## Referències

* 1 2 Kaldel·lis, 2017, p. 37.
* ↑ Lilie et al., 2013, «Anemas» (#20421).
* ↑ Talbot i Sullivan, 2005, p. 196.

## Bibliografia

* Kaldel·lis, A. Streams of Gold, Rivers of Blood: The Rise and Fall of Byzantium, 955 A.D. to the First Crusade (en anglès). Oxford University Press, 2017. ISBN 978-0190253226.
* Lilie, R.-J.; Ludwig, C.; Pratsch, T.; Zielke, B. Prosopographie der mittelbyzantinischen Zeit Online (en alemany). De Gruyter, 2013. DOI 10.1515/pmbz.
* The History of Leo the Deacon: Byzantine Military Expansion in the Tenth Century. Washington, DC: Dumbarton Oaks, 2005. ISBN 978-0-88402-324-1.
# El Flaquer

El Flaquer és un edifici situat a la carretera B-1413, al quilòmetre 1,8, a 500 metres del municipi de Sant Feliu de Codines, a la comarca del Vallès Oriental, a Catalunya. Aquesta obra arquitectònica està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de composició complexa. Està integrat per diversos cossos que s'agrupen al voltant de dos patis centrals tancats. Les façanes són de pedra. El portal d'entrada és de pedra amb arc de mig punt adovellat. Les cobertes són a dues vessants. Hi ha una sèrie d'edificis separats del conjunt de la casa que han estat construïts recentment amb uralita i ciment. Consten d'una sola planta i la coberta és a una vessant.

## Història

Abans del s. XV no trobem documentació relativa a aquest Mas. El Mas agafa el nom dels seus propietaris. El "Memorial" de 1410 registra el fogatge de "En Flaquer" i se cita a Marc Flaquer, pare de Joan Flaquer, que vivia el 1491 i que apareix en els Fogatges del s. XVI i a l'estadística de 1516: "Primo Juan Flaquer". L'any 1835, data esculturada sobre la llinda de la porta, es van fer reformes notables de l'edifici. En els darrers anys s'han construït unes naus de ciment i uralita apartades del conjunt de la casa que serveixen per allotjar al bestiar.

## Referències

* 1 2 «El Flaquer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# RasMol

RasMol és un programa de visualització molecular per a la representació i exploració de les estructures de les macromolècules biològiques, com ara les que es troben al Protein Data Bank. Va ser desenvolupat originalment per Roger Sayle.
Històricament fou una eina molt important per als biòlegs moleculars, perquè els permetia executar un programa d'aquestes característiques en ordinadors modestos. Abans del RasMol, eren necessàries estacions gràfiques de treball que no eren fàcilment accessibles, especialment per als estudiants.
Des de la versió 2.7, juntament amb programes com el PyMol o el Jmol, és una de les poques aplicacions lliures d'aquest tipus. El programa, com molts d'aquestes característiques, inclou un llenguatge de seqüències per a manipular les molècules i automatitzar certs processos.

## Enllaços externs

* Rasmol i OpenRasmol Arxivat 2005-12-30 a Wayback Machine.
# Toril

Toril és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 179 | 202 | 215 | 222 | 218 | 199 |
# Kutluiúlovo

Kutluiúlovo (en rus: Кутлуюлово) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 277 habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Dudelange

Dudelange (luxemburguès Diddeleng, alemany Düdelingen) és una comuna i vila a l'est de Luxemburg, que forma part del cantó d'Esch-sur-Alzette. Va rebre el títol municipal el 1907 de mans de Guillem IV de Luxemburg i comprèn les viles de Dudelange i Budersberg. Limita a l'oest amb Kayl, al nord amb Bettembourg, a l'est amb Frisange, i al sud i sud-est amb Zoufftgen i Volmerange-les-Mines (França).

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| luxemburguesos | 11.692 | 67,51% |
| Forasters | 5.628 | 32,49% |
| - portuguesos | 2.815 | 16,25% |
| - francesos | 716 | 4,13% |
| - italians | 883 | 5,10% |
| - belgues | 204 | 1,18% |
| - alemanys | 189 | 1,09% |
| - iugoslaus | 427 | 2,47% |
| - altres | 394 | 2,27% |

## Economia

Dudelange és una important centre industrial que va créixer sobre la base de tres pobles i una fàbrica d'acer a princips delsegle xx. De fet, la "D" en el nom del grup siderúrgic Arbed és per la primera lletra de la ciutat. En aquesta ciutat també es troba la Torre de Ràdio de Dudelange, que és una ràdio FM i una emissora de televisió.

## Composició de l'ajuntament

El consell municipal elegit per un peróde de sis anys conté disset membres. A les darreres eleccions del 8 d'octubre de 2017, el Partit Socialista dels Treballadors (LSAP) va obtenir la majoria absoluta amb deu escons. El poder executiu o «collège échevinal» elegit per 2018-2023, és compost del burgmestre Dan Biancalana i quatre échevins, tots del LSAP. A l'oposició hi ha el Partit Popular Social Cristià (CSV) amb 5 escons, els Els Verds «Déi Greng» amb 2, l'esquerra Déi Lenk i el Partit Reformista d'Alternativa Democràtica (ADR) cadascú amb un escó.

## Evolució demogràfica

Evolució demogràfica :
| Any | Població | Année | Població | Any | Població | Any | Població |
| 1851 | 1652 | 1930 | 14657 | 1996 | 16500 | 2001 | 17804 |
| 1882 | 1604 | 1945 | 12110 | 1997 | 16681 | 2002 | 17921 |
| 1890 | 5091 | 1975 | 14654 | 1998 | 16900 | 2003 | 17966 |
| 1900 | 8751 | 1985 | 13791 | 1999 | 17391 | 2004 | 18141 |
| 1910 | 10803 | 1995 | 16255 | 2000 | 17620 | 2005 | 18297 |

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de Dudelange

## Referències

* ↑ «Conseil communal». Ville de Dudelange. Arxivat de l'original el 2020-08-11. [Consulta: 4 juliol 2020].
# Xerraire cellablanc

El xerraire cellablanc (Pterorhinus sannio) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones obertes, terres de conreu, bambú i matolls de les terres baixes i turons al nord-est de l'Índia al nord de les muntanyes Cachar, Manipur i Nagaland, nord-est, centre i est de Myanmar, centre i sud-est de la Xina des del sud-est de Kansu, sud de Shensi, sud-oest de Hupeh, nord-est de Hunan, Kiangsi i Fukien cap al sud fins l'est de Szechwan, Yunnan, Kwangsi, Kwangtung i Hainan, nord de Laos i nord del Vietnam a Tonquín i nord d'Annam.

## Referències

* ↑ «Xerraire cellablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/01/2022(català)
# Anacroneuria kitchensi

Anacroneuria kitchensi és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: l'Equador.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark, 2001. Scopolia 46:21.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):159.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 18 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# El Peric (Mura)

Balma del Perich és una obra de Mura (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La balma obrada del Peric es troba molt propera al nucli urbà de Mura. Es tracta d'una construcció emplaçada dins una gran balma d'uns 7m de profunditat i 30 m de longitud. Part de la masia sobresurt de la balma uns 5m i ocupa una longitud aproximada de 25m, és a dir, quasi tota la balma. Té una superfície construïda de prop de 470m2 repartits en dues plantes. La planta baixa era destinada a magatzem, celler, i estable. Una escala dona accés al primer pis que era destinat a habitatge. Trobem habitacions, menjador i cuina; hi ha una finestra amb llinda i brancals de pedra i una terrassa exterior coberta amb volta.
Les parets estan fetes amb blocs de pedra tallada amb un gruix d'entre 54 i 60cm. A nivell del primer pis la façana és arrebossada. El sostre del primer pis és la cavitat interior de la balma, mentre que la zona que sobresurt de la balma és de volta feta amb pedra tosca. El paviment és de toves a les zones habitades i la resta de pedra natural. Aquesta volta de pedra tosca es repeteix a la planta baixa i al pis, de manera que la façana principal de la casa de la balma presenta dos arcs de volta a la planta baixa, i dos al pis.
Hi ha dependències a part de la balma destinades a feines del camp: una premsa de vi, tres tines circulars, corral, magatzem de carbó, una font natural amb degoteig constant i amb una cisterna per recollir l'aigua.
Una segona construcció més tardana que es va convertir en l'habitatge principal amb el temps. És una casa de planta rectangular, coberta amb teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana que s'obre a l'era que es troba entre les dues cases. Té planta, pis i golfes i aprofita un desnivell del terreny de manera que l'accés a la planta baixa i al pis es fa a peu pla des de dues bandes diferents.

## Història

El document més antic fa referència a una definició feta per Jaume de Peric de la sagrera de Sant Martí de Muredine el 1326 al sagristà de Sant Llorenç del Munt, per la compra d'una terra a les Comes (spèculo de Sant Llorenç). Tot i que aquest document ja confirma que a la sagrera de Mura hi havia la casa dels Peric, probablement la casa de la balma fou anterior si tenim en compte la seva estructura. El 1597 la vídua d'Antoni Peric va vendre unes cases a la sagrera de Sant Martí a Pere del Bes. Altre document de 1617 fa esment de vendes de terres que feia Joan Peric hereu del mas Peric del terme de Mura a Joan Vila, sabater de la mateixa vila i parròquia. La terra estava en alou de Jaume Cordellés senyor del castell de Mura.
Tot i que la casa és d'origen medieval, molts elements s'han anat afegint en diferents èpoques, ja que ha estat habitada amb continuïtat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «El Perich». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2018].
# Ras Bou Tria

Ras Bou Tria (àrab: رأس بُطْرِيَّة, Raʾs Buṭriyya, o رأس بُوتْرِيَّة, Raʾs Būtriyya) és un cap de la costa oriental de Tunísia que marca la punta nord de la governació de Sfax. A la vora hi ha el jaciment arqueològic de l'antiga Acholla, amb cases romanes, amfiteatre i banys, i les ciutats de Louata i Louza.
# Tord cacau

El tord cacau (Turdus fumigatus) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de ribera, sabanes i boscos oberts a les Antilles Menors, a Saint Vincent i Grenada i a Sud-amèrica, des de l'est de Colòmbia, oest, nord i est de Veneçuela, Trinitat i la Guaiana cap al sud fins l'est de Bolívia i Amazònia i est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Tord cacau». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Koksu

El Koksu (en kazakh: Көксу; су vol dir "riu", per tant es podria traduir com riu Kok) és un riu del Kazakhstan. Flueix dins de la Província d'Almati, a la regió històrica de Jetissú. Neix a l'oest de la serralada de Jungària.
És el riu més gran del Districte de Köksu, que pren el nom d'aquest riu.
Al llarg del riu hi ha diverses centrals d'energia hidroelèctrica i està previst que se'n construeixin més en el futur.

## Referències

* 1 2 About Koksu District Arxivat 2013-02-18 at Archive.is
# El Perer (la Vall de Bianya)

El Perer és un mas al veïnat de Sant Andreu de Socarrats al terme de la Vall de Bianya (la Garrotxa) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El mas ve citat des de més antic que l'actual edifici, dels segles XVIII-XIX. És de planta rectangular i teulat a quatre aigües. Disposa de planta baixa, pis i damunt la teulada, una llanterna o torratxa amb teulat a quatre aigües i una finestra a cada costat. A la façana nord hi ha conc arcades a la planta baixa que es corresponen amb les cinc finestretes del pis. Envolten el mas altres edificacions, com una pallissa de dos pisos i tres badius horitzontals a cada un. És de planta rectangular i teulat a quatre aigües, sostingut per bigues de fusta, llates i les teules col·locades a salt de garsa. L'era conserva els cairons originals.

## Història

El nom primitiu és "Perer", que en el segle xvi es converteix en "Parer". Era emfiteuta de Santa Maria de Besalú. El mes de novembre de 1216, Arnau de Perer firma una permuta de terres entre Berenguer de Socarrats i la seva esposa Ermessenda i Joan de Font i la seva esposa Maria. En Llorenç Parer figura com a hereu del mas des de l'any 1515. El 30 de març de 1518 compra la "batllia del sac" del priorat de Sant Joan les Fonts, a la parròquia de Socarrats, a Joan Socarrats i Soveyes, senyor útil del mas Socarrats. L'any 1626 era senyor útil d'aquesta casa Benet Parer, qui ven a Joan Pau socarrats mitja quartera de terra anomenada "La coromina", salvant el domini directe pel cambrer de Sant Pere de Camprodon.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Perer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Consell General del Losera

El Consell General del Losera és l'assemblea deliberant executiva del departament francès de la Losera, a la regió d'Occitània.
La seu es troba a un antic palau episcopal situat a la rue de la Rovere de Mende i des de 2004 el president és Jean-Paul Pourquier (UMP).

## Antics presidents

* 1998 - 2004: Jean-Paul Pottier (UDF-DL, després UMP)
* 1994 - 1998: François Brager
* ? - 1994: Janine Bardou
* 1881 - ? : Théophile Roussel
* vers 1835: Louis Bertrand Pierre Brun de Villeret

## Consellers generals

El Consell General del Losera és format per 25 consellers generals corresponents als 25 cantons del Losera.
| Grup | Nombre de consellers generals | President del Grup | Estatut |
| Grup de la Majoria (UMP, NC i divers droite) | 15 | Jean-Paul Pourquier | Majoria |
| Grup Lozère Gauche Radicale (PS, PRG, Modem i PCF) | 10 | | Oposició |

## Vicepresidents

* Jean de Lescure (DVD) 1r vicepresident, encarregat d'infraestructures
* Jean-Noël Brugeron (UMP) 2n vicepresident, encarregat de cultura i patrimoni
* Henri Blanc (UMP) 3r vicepresident, encarregat de les intervencions econòmiques i pols turístics
* Charles Denicourt (UMP) 4t vicepresident, encarregat del medi ambient
* Hubert Libourel (DVD) 5è vicepresident, encarregat de finances i planificació
* Jean-Paul Bonhomme (UMP) 6è vicepresident, encarregat d'acció social i solidaritat
* Pierre Hugon (UMP) 7è vicepresident, encarregat d'agricultura i d'afers europeus

## Composició política

| Partit | Sigla | Electes |
| Oposició |||
| Partit Comunista | PC | 1 |
| Partit Socialista | PS | 4 |
| Partit Radical d'Esquerra | PRG | 1 |
| Divers Gauche | DVG | 2 |
| Moviment Demòcrata | MD | 2 |
| Majoria |||
| Nou Centre | NC | 1 |
| Unió pel Moviment Popular | UMP | 11 |
| Divers Droite | DVD | 3 |
| President del Consell General |||
| Jean-Paul Pourquier (UMP) |||

## Vegeu també

* Consell Regional del Llenguadoc-Rosselló
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell General del Losera Arxivat 2005-01-19 a Wayback Machine.
# Xoxa

El riu Xoxa (en rus: Шоша) és un riu de Rússia, que rega les províncies de Tver i de Moscou. La Xoxa és un afluent de la riba dreta del Volga, al que s'uneix a l'altura de l'embassament d'Ivankovo. El Xoxa fa 163 km de llargada i la seva conca s'estén sobre 3.080 km². El riu es glaça de novembre o començament de gener fins a la fi de març o començament d'abril.
# Androció

Androció és el nom dels següents personatges:
* Androció (orador), orador atenès
* Androció (historiador), historiador atenès
# Rasa de Sociats

La Rasa de Sociats, dita també Rasa de Sossiats, és un torrent afluent per l'esquerra del Cardener que s'inicia a la confluència de la Rasa de Pujols i la Rasa de Ventolra i que fa tot el seu curs pel terme municipal d'Olius.
La rasa pròpiament dita té una longitud de 2.534 metre però des de la seva confluència amb el Cardener fins al naixement de la Rasa de Ventolra hi ha un total d'11.513 metres.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de Sociats està integrada per 45 cursos fluvials (6 de primer nivell de subsidiarietat, 33 de 2n nivell i 5 de 3r nivell) que sumen una longitud total de 36.099 m.
El vessant dret de la conca consta de 13 cursos fluvials que sumen una longitud de 10.225 m. mentre que el vessant esquerre inclou 31 cursos fluvials que sumen una longitud de 23.340 m.

### Distribució per termes municipals

Distribució municipal de la xarxa :
| Municipi | Longitud que hi transcorre |
| Navès | 25.953 m. |
| Olius | 11.284 m. |

### Afluents destacables
#### Per l'esquerra

   * La Rasa de Cal Poc

## Mapa del seu curs

* Mapa de l'ICC

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al mapa digital de l'ICC a escala 1:50.000 i a la Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya
# Torrent del Casalot

El torrent del Casalot és un torrent del terme municipal de Granera, al Moianès.
Està situat a la zona sud-oriental del terme, al sud-est de la masia de Salvatges i a ponent del lloc on hi ha les restes del Casalot de Coll d'Ases. És afluent per la dreta de la capçalera del torrent de Coll d'Ases, amb el qual forma el torrent de Salvatges quan s'uneixen. Es forma a prop i al sud-oest de les restes del Casalot de Coll d'Ases, des d'on davalla cap a l'oest, amb una lleugera desviació cap al nord. Al cap d'uns 500 metres s'uneix amb el torrent de Coll d'Ases per formar el torrent de Salvatges just a llevant de la Baga del Salamó.
# El Perill Català

El Perill Catalá (sic per El perill català) és un assaig literari escrit en 1931 pel poeta valencià Josep Maria Bayarri, amb pròleg de Rafael Raga.
El llibre, tot i ser considerat un pamflet anticatalanista, o un testimoni d'un regionalisme valencià conservador predecessor del blaverisme, està escrit des de l'estima al poble català, i deu el seu cridaner títol a un rebuig de l'autor vers el pancatalanisme que propugnaven alguns sectors de la societat catalana.
Al llibre es realitza una advertència al poble valencià que la puixança de Catalunya en diferents terrenys podria acabar absorbint-los, tesi que posteriorment seria feta pròpia i propagada pel blaverisme a partir de final dels anys 1970.
Segons conta Bayarri en la seua autobiografia de 1966, personalitats com Ignasi Villalonga arribarien a dissuadir-lo de manera amistosa per tal de no publicar l'obra. Així mateix, la publicació del llibre no fou cap impediment perquè Bayarri continuara col·laborant amb els diferents sectors del moviment valencianista, fins i tot aquells més propers al catalanisme.

## Referències

* ↑ El fabrisme al País Valencià article de David Paloma en Núvol.com de l'11 de desembre de 2012
* ↑ La deriva estandarditzadora valenciana. Del secessionisme rupturista a l'aïllacionisme particularista, de Miquel Àngel Pradilla "[..] la tradició anticatalana d'un determinat sentiment particularista ultraconservador present a l'obra de J. M. Bayarri El perill català del 1931[...]"
* ↑ Flor i Moreno, Vicent. L'anticatalanisme al País Valencià. Identitat i reproducció social del discurs del "Blaverisme". Universitat de València.
* ↑ Francesc, Viadel. No mos fareu catalans. Història inacabada del blaverisme. Universitat de València, 2009, p. 49-52.
* ↑ Viadel, Francesc. No mos fareu catalans. Barcelona: L'esfera dels llibres, 2006. ISBN 84-9734-402-2. pg. 42
* ↑ Viadel, Francesc. No mos fareu catalans. Barcelona: L'esfera dels llibres, 2006. ISBN 84-9734-402-2. pg. 43
* ↑ El Partit Socialista Valencià, més que un partit de Benito Sanz Díaz y Miquel Nadal Tárrega. pg. 27 i 28
* ↑ El futur de tot açò, article de Miquel Nadal i Tàrrega a El Valencianisme que ve, Editorial Saó, ISBN 84-88513-16-X (pg. 113)

## Enllaços externs

* El Perill Català Arxivat 2014-03-05 a Wayback Machine. en la web País Valencià, Segle XXI.
# Consell General del Nièvre

El Consell General del Nièvre és l'assemblea deliberant executiva del departament francès del Nièvre a la regió de Borgonya - Franc Comtat. La seva seu es troba a Nevers. Des de 2011, el president és Patrice Joly (PS)

## Antics presidents del Consell

* 2001-2011 Marcel Charmant (PS)
* 1981-2001 Bernard Bardin (PS)
* 1964-1981 François Mitterrand (PS)

## Composició

El març de 2011 el Consell General del Nièvre era constituït per 32 elegits pels 32 cantons del Nièvre.
| Partit | Sigles | Electes |
| Majoria (23 escons) |||
| Partit Socialista | PS | 20 |
| Partit Comunista Francès | PCF | 1 |
| Divers gauche | DVG | 1 |
| Sense etiqueta | SE | 1 |
| Oposició (9 escons) |||
| Unió pel Moviment Popular | UMP | 5 |
| Divers droite | DVD | 4 |
| President del Consell General |||
| Patrice Joly (PS) |||

## Vegeu també

* Consell Regional de Borgonya
* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* (francès) Consell General del Nièvre Arxivat 1998-11-11 a Wayback Machine.
# Anastasi Horta Lleopart

Anastasi Horta Lleopart (Barcelona, 1800 - 12 de febrer de 1843) fou un compositor i organista català.
Va estudiar piano i orgue amb José Maseras i composició amb Francesc Andreví i Francesc Queralt. Des de molt jove ja va mostrar gran facilitat a l'hora de tocar l'orgue. Fou organista a les esglésies de Sant Just i Pastor, Sant Felip Neri i Sant Sever, totes elles a Barcelona.
Tenia gran facilitat per improvisar i una ràpida execució, es va distingir per les seves melodies elegants i acompanyades d'una harmonia robusta. Segons Saldoni era brillant. No acostumava a tocar obres de compositors clàssics, com ja s'ha comentat, preferia improvisar. Entre els seus deixebles en va destacar Miguel Vilá Domenech.

## Obres

Va compondre algunes obres per a orgue únicament i d'altres amb veus també.

## Referències

* ↑ «Registre de defuncions. Llibre 1. Registre núm.559. (pdf. pàg.80)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 12-02-1843. [Consulta: 21 gener 2023].

## Bibliografia

* Sobrino, Ramón. Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Sociedad General de Autores y Editores, 1999. ISBN 84-8048-303-2