OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Junta de Cavallers (1705)

La Junta de Cavallers fou una junta de govern, creada temporalment per l'arxiduc Carles III durant el setge de Barcelona de l'any 1705 que, juntament amb la Junta Eclesiàstica, assessorava i assistia al monarca en la governança de Catalunya.
Fou fundada el 18 de setembre de 1705, i en formaven part:
* Josep Terré Marquet i Codina, baró de Canyelles, que la presidia
* Narcís Descatllar i de Sarriera, marquès de Besora
* Miquel de Clariana-Seva i d'Ardena, comte de Múnter
* Josep Galceran de Pinós i de Rocabertí
* Felicià de Cordelles i Ramanyer
* Francesc Saiol i de Quarteroni
* Joan de Gualbes i Copons
* Francesc de Berardo i Espuny
El 28 d'octubre del mateix any 1705, l'Arxiduc creava l'anomenada Junta d'Estat.

## Notes

* ↑ «Durant el setge de Barcelona l'any 1705, Carles III instituí dues Juntes de govern, l'abans esmentada Junta Eclesiàstica i la Junta de Cavallers que esdevingué un sinònim de la d'Estat-Hisenda i altres competències de la Província». Beltran Morales, pàg. 221.
* ↑ «Esta Junta de Caballeros, según nos informa Feliu de la Peña, con cierta vaguedad, tuvo por cometido "el dar providencia a las cosas de estado y hazienda y demás dependencias de la provincia" y se compuso del marqués de Besora, el conde de Munter, don José Galcerán de Pinós, Feliciano Cordellas, Francisco Sayol, Juan Buenaventura de Gualbes, Francisco de Berardo, bajo la presidencia del barón de Cañellas». Pedro Voltes 1959-1960
* ↑ «Crida l'atenció que l'Arxiduc posés en marxa tot aquell batibull de Juntes i Consells quan Catalunya podia brindar-li institucions de govern pròpies amb una llarga experiència més o menys operativa en matèria de govern. Probablement Carles III n'estés poc segur de la fidelitat de les institucions catalanes. De sempre una freda desconfiança presidí les relacions entre el Rei i les autoritats del País. Desconfiança alimentada sens dubte pel príncep alemany, Liechtenstein, persona íntimament lligada a l'Arxiduc.». Beltran Morales, p. 221

## Referències

* 1 2 Brown 1995, pàg. 28
* ↑ Simon Tarrés 2011, p. 299

## Bibliografia

* Beltran Morales, Montserrat. «El desgovern durant el «regnat» de l'Arxiduc: Estudi d'un manuscrit anònim contemporani». A: Primer Congrés d'Història Moderna de Catalunya. Facultat de Geografia i Història. Universitat de Barcelona [Consulta: 12 març 2015].
* Brown, Kenneth; Melchor, Vicent de. Vida i obra de Joan de Gualbes i de Copons. Barcelona: Curial Edicions Catalanes / Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1995, p. 18. ISBN 9788478266814.
* Simon i Tarrés. Del 1640 al 1705. L'autogovern de Catalunya i la classe dirigent catalana en el joc de la política internacional europea. Publicacions Universitat de València / Institut d'Estudis Catalans, 2011. ISBN 9788437084640 [Consulta: 12 març 2015].
* Voltes Bou, Pedro «Las Cortes tenidas en Barcelona por el Archiduque Carlos de Austria en 1705-06». Boletín Real Academia de las Buenas Letras, XXVIII, (1959-1960), pàg. 45 [Consulta: 11 març 2015].
# Contra el tiempo

Contra el tiempo és una pel·lícula documental espanyola del 2012 dirigida per José Manuel Serrano Cueto en la que vol retre homenatge als actors de repartiment. Fou presentada al Festival de Màlaga i al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.

## Sinopsi

El jove actor Antonio Mora (La caja 507, También la lluvia...) coneix a un grup d'actors veterans, poc coneguts pel gran públic, però que no obstant això van tenir la seva època de glòria en els anys 1960 i 1970, especialment durant el “boom” de les produccions i coproduccions de westerns, pel·lícules de terror o títols policíacs que conformaven una gran indústria de l'entreteniment a Espanya, i que avui és objecte de culte per part d'una nova generació. El documental els entrevista i alhora els homenatja enmig d'anècdotes poc conegudes del rodatge de pel·lícules conegudes.

## Repartiment

Entre els entrevistats hi ha Mabel Escaño, Ricardo Palacios, Aldo Sambrell (gran vilà del spaghetti western), Lone Fleming, Antonio Mayans, Fernando García Rimada o Charly Bravo.

## Nominacions

Fou nominada al millor documental a les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2012 i al Goya a la millor pel·lícula documental.

## Referències

* ↑ Serrano Cueto nos habla de los secundarios olvidados del cine español, culturamas.es, 29 d'abril de 2012
* ↑ El documental 'Contra el tiempo' se estrena este mes en salas comerciales, Diario de Cadiz, 7 de novembre de 2012
* ↑ Contra el tiempo a culturamas.es
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2012». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-07-03. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ Contra el tiempo al web dels Goya

## Enllaços externs

* Contra el tiempo a Días de cine
# Petrová

Petrová és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1414.
# Kharalambos Papadópulos

Kharalambos Papadópulos (grec: Πάμπος Παπαδόπουλος) (Xipre, 26 de maig de 1947), més conegut com a Pambul·lís «Pambos» Papadópulos, és un exfutbolista xipriota de la dècada de 1970.
Fou 25 cops internacional amb la selecció xipriota.
Pel que fa a clubs, fou jugador, entre d'altres, de l'Olympiacos.

## Partits internacionals

Xipre :
| Any | Partits | Gols |
| 1965 | 5 | 0 |
| 1966 | 1 | 0 |
| 1967 | 2 | 0 |
| 1968 | 2 | 1 |
| 1969 | 1 | 0 |
| 1970 | 2 | 0 |
| 1971 | 3 | 0 |
| 1972 | 2 | 0 |
| 1973 | 2 | 0 |
| 1974 | 1 | 1 |
| 1975 | 1 | 0 |
| 1978 | 1 | 0 |
| 1979 | 2 | 0 |
| Total | 25 | 2 |

## Referències

* ↑ Kyriacou, Akis «Ρετρό: Παίκτες που έγραψαν ιστορία, Παμπουλλής Παπαδόπουλος» (en greek). , 05-02-2019.
* ↑ «Ο Παναθηναϊκός τίμησε Αγιομαμίτη και Παμπουλλή» (en greek). , 20-10-2016.
* ↑ Kharalambos Papadópulos a National-Football-Teams.com (anglès)
* 1 2 «Pamboullis Papadopoulos».
* ↑ Kharalambos Papadópulos, Fitxa a Soccerway
# Hiperoartis

Els hiperoartis (Hyperoartia) són una classe de peixos sense mandíbules (àgnats) que inclou les llampreses modernes i els seus parents fòssils. Alguns exemples d'hiperoartis del registre fòssil més antics són Endeiolpeis i Euphanerops, peixos que van viure al Devonià superior.

## Taxonomia

Dins els Hyperoartia s'inclouen les llampreses modernes i els seus immediats avantpassats; totes les espècies actuals, unes 40, pertanyen a l'ordre Petromyzontiformes:
* Gèneres basales
      * ?Legendrelepis †
* Ordre Petromyzontiformes
      * ?Hardistiella †
      * Mayomyzon †
      * ?Pipiscius †
      * Priscomyzon †
      * Mesomyzon †
      * Família Geotriidae
         * Geotria
            * Geotria australis (J. E. Gray,1851)
      * Família Mordaciidae
         * Mordacia
            * Mordacia lapicida (J. E. Gray, 1851)
            * Mordacia mordax (J. Richardson, 1846)
            * Mordacia praecox (Potter, 1968)
      * Família Petromyzontidae

## Referències

* ↑ «Petromyzontiformes» (en anglès). World Register of Marine Species. Froese, R. and D. Pauly, 2018. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Collet de Montcald

El Collet de Montcald és una collada de muntanya situada a 1.578,2 m alt en el límit dels termes comunals de Llo i de Sallagosa, tots dos de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord, a la dreta del Rec de Galamany. És en el terç septentrional del límit sud-oest de la comuna, al termenal amb Sallagosa. És al sud-est del Puig de Montcald, bastant allunyat.

## Referències

* ↑ El Collet de Montcald en els ortofotomapes de l'IGN
# Camp d'Elx

El Camp d'Elx és el nom històric i ben arrelat que utilitzen els habitants d'Elx per referir-se al terme municipal, i en especial a l'horta que hi pertany. En usos generals, és equivalent a la zona cultivable del terme, i aleshores exclou el palmerar d'Elx i la ciutat mateixa. Atès que el Camp ocupa, com ho fa el terme, la quasi totalitat de la comarca actual del Baix Vinalopó (en resta fora els termes de Crevillent, a l'interior, i Santa Pola, a la costa), les dues regions són pròximes en significat; de fet, es podria consider que el Camp és una comarca històrica. Hom podria distingir, però, un ús més popular del terme "camp" mentre l'ús del nom de la comarca es reserva més a cercles intel·lectuals.

## Enllaços externs

* Elche ya tiene la marca "Camp d'Elx" para poner en valor los productos y la artesanía (castellà)
* Fireta del Camp d'Elx (castellà)
* Associació Per Al Desenvolupament Rural Del Camp D'Elx (castellà)
# Wn

Wn (també Wnt, la llebre) és un dels 42 nomós de l'antic Egipte. És un dels vint-i-dos nomós de l'Alt Egipte i té el número quinze.

## Vila principal

* Hermòpolis Magna
# Kirran

Kirran (o Saki) és un riu del Panjab (Índia) als districtes de Gurdaspur i Amritsar, originat a les maresmes de Bahrampur a l'oest de Dinanagar; corre paral·lel al Ravi fins a passar Amritsar; després passa Ramdas i Ajnala i desaigua al Ravi a 31° 45′ N, 74° 37′ E﻿ / ﻿31.750°N,74.617°E﻿ / 31.750; 74.617 prop de Mirowal. Ebncara que mai s'arriba a assecar porta poca aigua fora del temps de pluges.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Philautus albopunctatus

Philautus albopunctatus és una espècie de granota que es troba a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Lau, M.W.N. & Ermi, Z. 2004. Philautus albopunctatus. 2006 IUCN Red List of Threatened Species Accedit a data 8 de gener de 2008.
# Ciscar

Ciscar és el nom dels següents personatges:
* Ciprià Císcar Casaban (Picanya, 1946), advocat i polític valencià
* Gregorio Mayans y Ciscar (Oliva, 1699 - València, 1781), erudit, partidari de l'Arxiduc Carles
* José Ciscar Bolufer (Teulada, 1961), advocat i polític valencià
* Josep Lluís Bausset i Císcar (l'Alcúdia, 1910), mestre i activista cultural i polític valencià
# Camilo Vargas

Camilo Andrés Vargas Gil és un futbolista colombià que juga com a porter al Independiente Santa Fe a la categoría Primera A
# Wo (kana)

En l'escriptura japonesa, を en hiragana o ヲ en katakana, és un kana de que representa la mora wo.

## Escriptura

El hiragana を prové del kanji 远 mentre que el katakana ヲ prové del kanji 乎.
| Ordre d'escriptura de を | Ordre d'escriptura deヲ |

## Japonès

En japonès modern la combinació "wo" pràcticament no s'utilitza i aquest kana es fa servir gairebé només en hiragana com a okurigana d'una partícula gramatical generalment pronunciada. La pronúncia clàssica només se sent avui en dia donant èmfasi a clarificar la pronúncia en contextos cultes o de vegades en cançons però no apareix en l'estàndard oral. És per això que quan s'usa amb aquest significat, el sistema de romanització Hepburn permet romanitzar-la "o", malgrat que llavors es pugui confondre amb el kana お/オ.
Com que els okurigana de partícules gramaticals s'escriuen en hiragana, el katakana ヲ ha quedat pràcticament obsolet, usat només amb finalitats estilístiques. De fet, la transcripció al japonès de mots estrangers amb la síl·laba "wo" es fa amb la combinació katakana ウォ com per exemple a ウォークマン (Wōkuman, "Walkman").
| Forma | Rōmaji Hepburn | Rōmaji Kunrei-shiki | Rōmaji Nippon-shiki | Hiragana | Katakana |
| Normal w- (わ行 wa-gyō) | wo/o | wo/o | wo | を | ヲ |

## Altres idiomes

* A la llengua d'Okinawa s'empra el hiragana を per la síl·laba /o~wo/. En l'ortografia de la Universitat de Ryukyu, és /o/, mentre que お és /ʔo/.
* En ainu el katakana ヲ s'empra per la síl·laba /wo/.

## Altres representacions

* Sistema Braille:
| wo を/ヲ | vo ヺ |
* Alfabet fonètic: 「尾張のヲ」 (W)owari no "(W)o", és a dir, «el (w)o de (W)owari»
* Codi Morse: ・－－－

## Referències

* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
* ↑ Gilhooly, Helen. Beginner's Japanese Script (en anglès). Teach Yourself, 2003. ISBN 978-0-340-86024-3.
# Ktenasita

La ktenasita és un mineral de la classe dels sulfats. Anomenada així per P. Kokkoros l'any 1950 en honor de Konstantinos A. Kténas, físic i professor de mineralogia i petrologia grec. És un rar mineral secundari de coure i zinc amb un hàbit pseudo-ortoròmbic típic. També se'n coneixen varietats riques en magnesi, cadmi, zinc i cobalt; totes aquestes varietats encara no tenen un nom reconegut.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ktenasita pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; plans d'octaedres que comparteixen vores» juntament amb els següents minerals: langita, posnjakita, wroewolfeïta, spangolita, torreyita, christelita, campigliaïta, devil·lina, ortoserpierita, serpierita, niedermayrita, edwardsita, carrboydita, glaucocerinita, honessita, hidrohonessita, motukoreaita, mountkeithita, shigaïta, wermlandita, woodwardita, zincaluminita, hidrowoodwardita, zincowoodwardita, natroglaucocerinita, nikischerita, felsőbányaïta, lawsonbauerita, mooreïta, namuwita, bechererita, ramsbeckita, vonbezingita, redgillita, calcoalumita, nickelalumita, kyrgyzstanita, guarinoïta, schulenbergita, theresemagnanita, UM1992-30-SO:CCuHZn i montetrisaïta.

## Característiques

La ktenasita és un sulfat de fórmula química ZnCu₄(SO₄)₂(OH)₆·6H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2 a 2,5.
La ktenasita es podria dividir en dues espècies: una amb coure dominant i l'altre amb zinc, ja que en l'estructura cristal·lina hi ha un lloc específic per al coure, un altre per al zinc, i un altre on s'hi poden trobar quantitats variables de cadascun dels elements.

## Formació i jaciments

La ktenasita ha estat descrita com a mineral d'alteració en antigues escombreres de plom afectades per aigua marina. Es forma com a mineral secundari. S'ha descrit a Austràlia, Àustria, Bèlgica, Canadà, República Txeca, França, Alemanya, Grècia, Itàlia, Japó, Marroc, Noruega, Sud-àfrica, Espanya, Suïssa, Regne Unit i els EUA. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Eureka (La Torre de Cabdella, Pallars Jussà).

## Referències

* ↑ «Ktenasite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Ktenasite from Eureka mine, Castell-estaó, La Torre de Cabdella, La Vall Fosca, El Pallars Jussà, Lleida, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 25 gener 2024].
# Pierre Cardin

Pierre Cardin (San Biagio di Callalta, Itàlia, 2 de juliol de 1922 - París, 29 de desembre de 2020) fou un dissenyador de moda francès nascut a Itàlia.
Va passar la seva infància a la vall del Loira i va començar a treballar com a ajudant de sastre als 20 anys. Quan va acabar la Segona Guerra Mundial es va instal·lar a París on va treballar per a altres dissenyadors fins que es va establir pel seu compte. Entre les firmes per les quals va treballar destaca Dior. El 1957 llença la seva primera col·lecció pròpia de roba per a dona i durant els anys 60 va impulsar la indústria francesa del prêt-à-porter.

## Referències

* ↑ Callarissa, Joan «Adeu a Pierre Cardin, l’últim gran modista i el pioner de tot». Ara, 29-12-2020 [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.92. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 26 novembre 2014].
# Komárno

* No s'ha de confondre amb Komárom.
Komárno és una ciutat d'Eslovàquia. Es troba a la vora dels rius Danubi i Váh, al districte de Komárno, a la regió de Nitra. Està just a la frontera amb Hongria, davant de la ciutat hongaresa de Komárom. Compta amb una població de 100.212 habitants (2022).
L'actual ciutat de Komárno és part d'una vila més antiga, Komárom, que fou dividida i repartida entre Hongria i Txecoslovàquia (ara Eslovàquia) després de la Primera Guerra Mundial, el 1920, a causa del Tractat del Trianon. L'any 1892 les localitat de Komárno i Újszőny havien estat unides mitjançant un pont de ferro i el 1896 s'unificaren sota el nom de Komárom. Després de la divisió, la part que quedà a la zona hongaresa s'anomenà en hongarès Komárom, mentre que l'altra part, a Eslovàquia, amb el nom en eslovac de Komárno. Molt abans, Komárom era un suburbi, conegut amb el nom d'Újszőny, de l'actual Komárno, que aleshores s'anomenava Komárom.
Connectades per dos ponts, les dues ciutats han estat un pas fronterer habitual fins que tots dos països entraren a formar part de l'espai Schengen.
Komárno és el port eslovac principal al Danubi, així com el centre de la comunitat hongaresa d'Eslovàquia, atès que aproximadament representa el 60% de la població.

## Ciutats agermanades

* Blansko, República Txeca
* Terezín, República Txeca
* Kralupy nad Vltavou, República Txeca
* Komárom, Hongria
* Lieto, Finlàndia
* Sebeş, Romania
* Weissenfels, Alemanya

## Referències

* ↑ «Komárno». en.mapy.cz. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». citypopulation.de. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ Janczak, Jaroslaw. Old Borders - New Challenges, New Borders - Old Challenges: De-Bordering and Re-Bordering in Contemporary Europe (en anglès). Logos Verlag Berlin GmbH, 2019-06-26, p. 134. ISBN 978-3-8325-4875-9.
* ↑ Filep, Béla. The Politics of Good Neighbourhood: State, civil society and the enhancement of cultural capital in East Central Europe (en anglès). Taylor & Francis, 2016-10-04, p. 30. ISBN 978-1-317-02044-8.
# Hagécourt

Hagécourt és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 121 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Hagécourt era de 121 persones. Hi havia 41 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 21 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 56 habitatges, 47 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 53 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 47 habitatges principals, 41 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 32 en tenien cinc o més. 32 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 25 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Hagécourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 4 |
| 12 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 12 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 12 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 16 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 20 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 76 persones, 55 eren actives i 21 eren inactives. Les 55 persones actives estaven ocupades(29 homes i 26 dones).. De les 21 persones inactives 9 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Hagécourt hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 324 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Hagécourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Hagécourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cabina de pilotatge de vidre

Una cabina de pilotatge de vidre(de l'anglès: glass cockpit ), és una cabina de pilotatge d'aeronau dotada de pantalles de presentació dels instruments electrònics. Per a les funcions en què una cabina tradicional fa servir nombrosos instruments mecànics per mostrar la informació, una cabina de vidre utilitza diverses pantalles controlades per sistemes de gestió de vol que poden ser configurades per mostrar la informació de vol segons es necessiti. Això simplifica la navegació i l'operació de l'aeronau i permet als pilots centrar-se únicament en la informació més important. El desenvolupament d'aquestes cabines amb informació digitalitzada i senzilla, ha eliminat la necessitat d'un enginyer de vol a la tripulació. En els últims anys aquesta tecnologia ha passat a estar també àmpliament disponible per a les petites aeronaus.

## Història

Les primeres cabines de vidre, en avions McDonnell Douglas MD-80/90, Boeing 737 Classic, 757 i 767-200/-300, i Airbus A300-600 i A310, usaven sistemes electrònics d'instruments de vol (EFIS) per mostrar l'actitud i la informació de navegació només, mantenint instruments mecànics tradicionals per mostrar velocitat aerodinàmica, altitud i velocitat vertical. Les cabines de vidre més recents, en avions Boeing 737NG, 747-400, 767-400, 777, en tots els models Airbus A320 i posteriors, Ilyushin Il-96 i Tupolev 204, han reemplaçat completament els instruments mecànics i els llums d'advertència.

## Vegeu també

* Sistema electrònic d'instruments de vol
* Head-up display (HUD)
* Pantalla multifunció (MFD)
* Sobrecàrrega informativa

## Referències

* ↑ Sam Chui. 380 Austràlia visit November 2005. Samchuiphotos.com [Consulta: 12 agost 2009]. Arxivat 2012-08-15 a Wayback Machine.
* ↑ Termcat. «Fitxa 882». Consulteca. Termcat Centre de Terminologia. Arxivat de l'original el 8 de gener 2018. [Consulta: 8 gener 2018].
* ↑ Jorge García de la Cuesta. Aviation Terminology: Terminología Aeronáutica: English-Spanish, Spanish-English Aeronautical Dictionary = Diccionario Aeronáutico Inglés-Español, Español-Inglés. Ediciones Díaz de Santos, 2003. ISBN 978-84-7978-579-6.
# Wiggins (Colorado)

Wiggins és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 838 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wiggins tenia 838 habitants, 265 habitatges, i 210 famílies. La densitat de població era de 363,5 habitants per km².
Dels 265 habitatges en un 46,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,6% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 20,4% no eren unitats familiars. En el 17% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,52.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 37% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 7,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.438 $ i la renda mediana per família de 34.219 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.296 $ mentre que les dones 20.833 $. La renda per capita de la població era d'11.827 $. Entorn del 15% de les famílies i el 14,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wiggins». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 1r agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wiggins». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 1r agost 2010].