OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1775 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1775 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 14 de setembre de 2007. Després de reafirmar la resolució 1504 (2003) i actuant per recomanació del secretari general Ban Ki-moon, el Consell aprova estendre el mandat de Carla Del Ponte com a fiscal del Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia fins al 31 de desembre de 2007.
En una carta enviada al President del Consell a principis d'aquesta setmana (document S/2007/538), el secretari general va assenyalar que, tot i que la Sra. Del Ponte havia indicat que no volia ser reelegit per un nou mandat, estaria disposada a fer extensiu el seu termini actual al final de l'any, pendent de nomenar un nou fiscal.
A aquest efecte, el secretari general va dir que, a mesura que el Tribunal s'apropava a la finalització del seu mandat, estendre el termini de la Sra. Del Ponte permetria més temps per a les consultes adequades pel que fa al nomenament d'un successor. A més, en interès de la continuïtat, l'estabilitat i l'efectivitat del Tribunal, l'extensió també evitaria dificultats associades a una solució provisional "en un moment crític en les seves operacions". Suggerint que el Consell considerés prendre aquesta mesura, va afegir que, en el seu moment, presentaria el nom del seu candidat per al càrrec del fiscal.
La resolució fou aprovada amb 14 vots a favor i cap en contra, amb l'abstenció de Rússia. El representant de la Federació de Rússia va dir que la seva delegació compartia l'enteniment més ampli del Consell sobre la necessitat de postergar la qüestió de nomenar un nou fiscal del Tribunal. Hi va haver diverses maneres de resoldre aquest problema essencialment tècnic, però el mètode que s'havia introduït per abordar el problema semblava ser el menys reeixit.

## Referències

* ↑ «Security Council extends term of former Yugoslavia tribunal prosecutor for final period until end of 2007». United Nations, 14-09-2007.
* ↑ The UN Security Council has extended the appointment of ICTY Prosecutor, Carla Del Ponte, until the end of 2007, haguejusticeportal.net

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1701 a la 1800 (2007 - 2008)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Rhinecanthus lunula

Rhinecanthus lunula és un peix teleosti de la família dels balístids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 28 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'oceà Pacífic (des de Queensland fins a Pitcairn).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Riu Wei

* Aquest article tracta sobre el riu més llarg que s'origina en Gansu, per veure el riu més petit de la província de Shandong anar a riu Wei (Shandong)
El riu Wei és un riu que discorre pel centre-oest de la Xina, el major afluent del riu Groc. La longitud del riu és de 818 quilòmetres i drena una conca de 135.000 km², major que països com Grècia o Nicaragua.

## Geografia

Els inicis del riu Wei són prop del comtat de Weiyuan (渭源, literalment significa «font del Wei») en la província de Gansu, a menys de 200 quilòmetres del riu Groc en Lanzhou. No obstant això, a causa de la corba tancada cap al nord que emprèn el riu Groc en Lanzhou, el Wei i el Groc no es troben fins després de més de 2000 km de curs del riu Groc. En línia recta, la seua font es troba 700 quilòmetres a l'oest de la ciutat principal al llarg del seu curs, Xi'an, la capital de la província de Shaanxi (3.225.812 hab. en 2001). Altres importants ciutats en el seu curs són, aigües avall, Tianshui (3.450.000 en 2004), Baoji (3.670.000 hab. en 2001), Xianyang (465 800 habitants en 2001) i Weinan (226 600 habitants en 2001).
Al setembre de 2003 les precipitacions van provocar extenses inundacions que causaren més de 30 víctimes mortals, i temporalment foren desplaçades més de 300.000 persones. Els aspectes ecològics del riu Wei han estat examinats pel que fa als cabals en el riu Wei.

## Referències

* ↑ Vegeu Agència France-Presse ((anglès), 2 de setembre de 2003), disponible en: 17,000 Houses Collapse, 200,000 Evacuated in Flood-Hit China Arxivat 2006-02-10 a Wayback Machine..
* ↑ Vegeu: J.X Song, Z.X. Xu, C.M. Liu, H.E. Li, Ecological and environmental instream flow requirements for the Wei River - the largest tributary of the Yellow River (24 de gener de 2007).
# Rojal

Rojal és una varietat d'olivera catalana tradicionalment cultivada a la Torre de l'Espanyol, Ascó i la Palma d'Ebre (a la comarca de la Ribera d'Ebre), a Cabacés, Marçà, el Molar i Gratallops (al Priorat) i a Bovera, on se l'anomena verdal de la Bovera, a les Garrigues. El nom rojal fa referència al color de l'oliva madura, però aquesta denominació és confosa perquè s'empra també genèricament a d'altres varietats amb la mateixa característica.
És una varietat considerada rústega, vigorosa i de port obert així com productiva i alternant. És poc sensible a la sequera i al fred però sí a la mosca de l'oliva. El seu fruit és ric en oli, el qual té gust fruitat verd amb sensació d'amargantor en boca. Els aromes secundaris de l'oli rojal recorden les fulles i les flors dels rosers.

## Referències

* ↑ «Rojal de Tarragona» (en castellà). Viveros Sophie. [Consulta: 9 setembre 2021].
* ↑ «Rojal». Oficina de l'Oli. RuralCat. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ Ninot,, Antònia; Romero, Agustí; Howard «Les varietats catalanes d'olivera». Quaderns Agraris, 46, 01-06-2019, pàg. 7-36.
# Riu Martín

El riu Martín és un riu afluent del riu Ebre pel seu marge dret. Discorre per les províncies de Terol i Saragossa (Aragó, Espanya).
Neix a l'oest de la Serra de San Just, en el terme municipal de Martín del Río (comarca de Cuencas Mineras), en confluir els rius de la Rambla, de Las Parras i Vivel. En el seu primer tram, el Martín banya la depressió de Montalbán, per travessar després la serra que se situa al nord d'aquesta població, formant un profund congost al llarg de més de vint quilòmetres. En aquesta estreta vall s'assenten les localitats de Peñarroyas, Obón i Alcaine. La vall desemboca en l'embassament de Cueva Foradada —construït en el 1926—, que aprofita el congost obert a la serra dels Moros, dintre del terme d'Oliete.
A partir d'aquí, el curs del riu discorre en direcció nord-est fins a la seva confluència amb l'Ebre. La vall s'obre al llarg dels següents quilòmetres, només per a encaixar-se novament en arribar a la Serra d'Arcos, última serra que el riu ha de salvar. El seu últim tram, en els materials terciaris de la Depressió de l'Ebre, coincideixen amb una vall de fons pla emplenat parcialment per dipòsits al·luvials. Finalment desemboca a l'Ebre a Escatrón (Saragossa), després de 98 km de recorregut per la geografia aragonesa.
En el curs mitjà del Martín, entre Montalbán i Albalate del Arzobispo, està emplaçat el Parc Cultural del Riu Martín. Les pintures rupestres constitueixen el principal llaç d'unió, si bé el parc alberga diversos jaciments paleontològics i arqueològics. Creat el 1995, té una extensió aproximada de 160 km². El conjunt rupestre va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1998.

## Referències

* Martín (Gran Enciclopedia Aragonesa) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Riu Cunene

El Cunene (en grafia portuguesa) o Kunene (tal com s'escriu a Namíbia) és un riu de l'Àfrica Austral. Discorre des dels altiplans d'Angola cap al sud amb la frontera amb Namíbia. Després flueix cap a l'oest al llarg de la frontera fins a arribar a l'oceà Atlàntic. Es tracta d'un dels pocs rius perennes de la regió. Fa uns 1.050 km de llargada i la seva conca de drenatge és de 106.560 km². El seu cabal mitjà anual a la desembocadura és de174 m³/s. Les cascades d'Epupa es troben en el riu i la presa d'Olushandja fa un embassament en el riu.
Com atracció turística es practica l'acampada, el ràfting i la navegació amb canoes. .

## Referències

* ↑ Nakayama, Mikiyasu. International Waters in Southern Africa. United Nations University Press, 2003, p. 9. ISBN 92-808-1077-4. ; online at Google Books
* ↑ http://www.kuneneriverlodge.com/

## Bibliografia

* C.Michael Hogan. 2012. Kunene River. eds. P.Saundry & C.Cleveland. Encyclopedia of Earth. National Council for Science and the Environment. Washington DC.
* F.C.de Moor, H.M.Barber-James, A.D.Harrison, C.R.Lugo-Ortiz. 2000. The macroinvertebrates of the Cunene River from the Ruacana Falls to the river mouth and assessment of the conservation status of the river. African Journal of Aquatic Science. Vol.25, no.1
* Mikiyasu Nakayama. 2003. International Waters in Southern Africa. United Nations University Press. ISBN 92-808-1077-4. Google eBook

## Vegeu també

* Cascades Epupa
* Cascades Ruacana
* Llista de peixos del riu Cunene

## Enllaços externs

* Images near Kunene River Arxivat 2007-11-21 a Wayback Machine.
* Map of the Cunene River basin at Water Resources eAtlas Arxivat 2012-08-13 a Wayback Machine.
# Ruandès

El ruandès, kinyaruanda, rwanda o kinyarwanda és la principal llengua parlada a Ruanda, per prop de nou milions de persones. També es parla a les zones pròximes de la República Democràtica del Congo, Burundi, Uganda i Tanzània. Està emparentat amb el rundi, parlat al veí país de Burundi, i el kiha o ha, parlat a l'oest de Tanzània. Per la seva semblança, ja que són llengües mútuament intel·ligibles és possible que entenguin el kinyaruanda uns 20 milions de persones. Està classificada com una llengua bantu, i té diversos dialectes, entre ells l'ikireera, l'aluciga, l'ururashi i l'ikinyanduga, en el qual es basa el kinyaruanda normatiu.
Exemples de traduccions
* Yego = Si
* Oya = No
* Ndabizi = Jo sé
* Simbizi = Jo no sé
* Amazi = Aigua
* Nda shaka amazi = Voldria aigua.

## Bibliografia

* Austin, Peter K.: 1.000 lenguas. Lenguas vivas y extintas de todo el mundo (trad. de l'anglès: Tina Parcero). Cap. Lenguas de África central, oriental y meridional, pàg. 94, Kinyaruanda, Ed. Océano Ámbar, Barcelona, 2009 {{{títol}}}. ISBN 978-84-7556-626-9.

## Referències

* ↑ Nationalencyklopedin "Världens 100 största språk 2007" Les 100 llengües més grans del món el 2007
* ↑ «Ruandès». TERMCAT. [Consulta: 2 març 2015].

## Enllaços externs

* (diccionari en línia anglès-ruandès) (anglès)
* Kinyarwanda.net Diccionari kinyarwanda-anglès i gramàtica (anglès)
* Kinyarwanda phonology case study, Universitat de Texas (anglès)
# Roberto Longhi

Roberto Longhi (Alba, Regne d'Itàlia, 28 de desembre de 1890 - Florència, 3 de juny de 1970) fou un historiador de l'art italià. Nat d'una família de la petita burgesia: el seu pare, Giovanni, ensenyava matèries tècniques a la Règia Scuola Enologica local; el nom de la seva mare era Linda Battaglia. Des de la seva infància va madurar certa curiositat per la cultura visual: va néixer en la pàtria de Macrino d'Alba (al que va dedicar el seu primer escrit) i quotidianament se li presentaven sota els ulls obres com la Madonna de Bernabé da Modena (conservada a l'església parroquial) i el Concertino de Mattia Preti (al municipi ciutadà).
Després dels estudis secundaris sota la guia de Umberto Cosmo, lograt el grau de maturità al Liceu clàssic, s'inscriu a la'Universitat de Torí, on va ser alumne de Pietro Toesca, amb el qual el jove Longhi es va laureà el 1911 discutint una tesi sobre Caravaggio: es va traslladar llavors a Roma, on es va diplomar a la Scuola di Perfezionamento in Storia dell'Art local sota la guia d'Adolfo Venturi, del que es va convertir en deixeble i estret col·laborador a la revista Art, dirigida per ell. Atret per l'art de Gustave Courbet i Pierre-Auguste Renoir, impressionat per les obres d'Eugène Fromentin i Walter Pater (que va observar a la Bienal de Venècia) roman fascinat per la lectura de Charles Baudelaire i Stéphane Mallarmé; aproximant-se a l'estètica crociana, es va destacar aviat rebutjant una certa refractarietat en el no distingir els «camps intuïtius de l'Art». Va iniciar llavors una col·laboració amb La Voce, de Giuseppe Prezzolini, una de les principals revistes culturals italianes de principis del segle xx i es va fer docent d'Història de l'art a alguns liceus romans.

## Obres principals

* Caravaggio, Milà 1952
* Gentileschi padre e figlia, 1916, reeditat a R. Longhi, Opere complete I, Scritti govanili 1912-22, Sansoni, Florència, 1961
* Opere Complete, Florència 1963 Piero de Franceschi, Roma 1923 [reed. i revisat en Opere Complete, III; Florència 1963]
* Officina Ferarrese, Roma 1934 [reed. i revisat en Operi Completi, V; Florència 1963]
* A Espanya, s'ha publicat Breu però autèntica història de la pintura italiana, amb traducció de Zósimo González, 1ª ed., Boadilla del Monte. A.Machado Libros, S. A., 05/1994. Col·lecció: La balsa de la medusa, 69. ISBN 84-7774-569-2

## Vegeu també

* José Milicua Illarramendi

## Enllaços externs

* Biografia de Roberto Longhi en italià
# Roberto Losada Rodríguez

Roberto Losada Rodríguez, també conegut com El Chino (en català, el xinès), és un exfutbolista gallec, nascut a Vigo el 25 d'octubre de 1976, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del Reial Oviedo, tot debutant amb el primer equip a la campanya 95/96. Després de tres anys amb esporàdiques aparicions, la temporada 98/99 és cedit al CD Toledo, amb qui qualla una bona temporada (37 partits i 8 gols). Retorna a l'Oviedo, ara com a titular, tot marcant set gols en 35 partits de la temporada 99/00. A l'any següent, però, només disputa 15 partits.
La 01/02 recala al RCD Mallorca, i a la següent, de nou a Oviedo. L'equip asturià juga ara a la Segona Divisió. La campanya se salda amb 30 partits i 3 gols, i el conjunt asturià descendit de forma administrativa. Losada deixa el club i fitxa pel Reial Valladolid.
Al conjunt castellanolleonès, el davanter roman tres temporades i mitja, tot i que tan sols compta en la primera, en la qual marca 8 gols en 27 partits. La resta de la seua trajectòria val·lisoleta és suplent, i mitjada la temporada 06/07, marxa a la UD Las Palmas. A l'any següent fitxa pel CD Lugo.
Losada ha estat internacional per la selecció gallega de futbol i per les categories inferiors de la selecció espanyola.

## Enllaços externs

* Fitxa de Losada
# Roc dels Seguers

El Roc dels Seguers, en alguns mapes Roc dels Segués, és una formació rocosa acinglerada del terme de Conca de Dalt, dins de l'antic municipi d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en l'àmbit de l'antic poble de Senyús.
Està situat al sector nord-oriental del terme, a la dreta de la llau dels Carants i a l'esquerra de la llau de Pedra Ficada, en el sector occidental de lo Parracó, al nord del Cabanot del Parracó.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Robert Fergusson

Robert Fergusson (Edimburg, 5 de setembre de 1750 - Edimburg, 16 d'octubre de 1774) fou un poeta escocès. Va estudiar a la Universitat de Saint Andrews i va treballar-hi d'oficinista.
La seva obra està escrita tant en anglès com en llengua escocesa, però són més apreciats els poemes elaborats en aquesta última, que van servir d'inspiració per al també poeta escocès Robert Burns. El 1773 publicà un volum de poemes, els quals són un retrat de l'ambient popular d'Edimburg. Aparegueren publicats el 1779 (Poems). Una col·lecció dels seus poemes es va imprimir en Glasgow l'any 1813, en dos volums, precedits per una biografia escrita per David Irving. Va morir en un manicomi.

## Referències

* 1 2 3 «Robert Fergusson». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ruymán Hernández

Ruymán Jesús Hernández Perera (Arucas, Las Palmas, Canàries, 15 d'octubre de 1986), conegut com a Ruymán, és un futbolista espanyol que juga com a lateral esquerre, encara que també ho pot fer com a central. La temporada 2014-15 jugava en la UE Llagostera de la segona divisió espanyola.

## Trajectòria

Ruymán es va formar al planter de la UD Las Palmas. La temporada 2005-2006 va realitzar la pretemporada va ser al Raqui San Isidro en qualitat de cedit. En 2006-2007 va tornar a la Unió Esportiva Las Palmas entrenant amb el primer equip i jugant amb l'equip filial. En 2007-2008 va tornar a ser cedit aquesta vegada la Unió Esportiva Vila de Santa Brígida fins al mes de desembre quan va ser novament rescatat pel seu club per al primer equip. En el 2008 va seguir en el primer equip alternant amb el filial en Segona B, i en la següent temporada, la 2009-2010, va sofrir una altra cessió a un club de segona B, la Unió Esportiva Vecindario.
En la pretemporada de 2010-2011, Ruyman va renovar el seu contracte amb el club per integrar-se definitivament en el primer equip. Després de dues temporades jugant en segona divisió, en acabar aquest contracte no ho renova, deixant el club canari para, el 17 d'agost de 2012, incorporar-se al Real Racing Club de Santander, també en segona. Al mercat hivernal de 2013 abandona el club càntabre per fitxar pel Recreativo de Huelva.

## Referències

* ↑ «Juanpe, Vitolo, Vicente Gómez y Jonathan Viera se incorporan al primer equipo definitivamente». Arxivat de l'original el 2010-06-28. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ «Ruymán, Diego Herner, Laguardia y Portillo causan baja en la UD». Arxivat de l'original el 2013-06-21. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ «Ruymán se incorporará al Racing de Santander». Arxivat de l'original el 2016-09-16. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ Ruymán Hernández apuntala la defensa

## Enllaços externs

* Fitxa a Futbolme.com
* Fitxa a bdfutbol.com
* Fitxa a ceroacero.es
* Fitxa a Transfermarkt
# Rocallaura

Rocallaura és un poble de la part sud-oriental del municipi de Vallbona de les Monges que forma una entitat municipal descentralitzada. Està situat a 649 m d'altitud, dalt d'un turó al peu de la riera de Maldanell, al nord de la serra del Tallat, prop del límit amb la Conca de Barberà. El seu terme es correspon amb el de l'antic municipi, de 10,80 km².
Es comunica amb Vallbona de les Monges a través de la carretera comarcal LP-2335, un trencall de la C-14 Tàrrega-Montblanc entre les poblacions de Belltall i Solivella.
El 2019 tenia 76 habitants, cosa que el fa el segon nucli més habitat del municipi.
L'economia del poble es dedica essencialment a l'agricultura de secà (cereals, oliveres, ametllers). També hi tenen importància les aigües bicarbonatades càlciques litíniques de les fonts properes al poble, del Balneari de Rocallaura. De la seva església, dedicada a Sant Llorenç, en depèn el Santuari del Tallat. De l'antic castell de Rocallaura no en queda cap traça.
Va pertànyer a les abadesses de Santa Maria de Vallbona i estigué incorporat al municipi de Vallbona de les Monges fins al decenni de 1920-30, en què va tenir ajuntament propi fins al 9 de juliol del 1970, quan va tornar a ser annexat a Vallbona. L'entitat municipal descentralitzada es va crear el 20 de febrer del 2003.

## Referències

* ↑ Moix Bergadà, Montserrat et al. Rocallaura, juliol 2008, p. 285. ISBN 9788461252763.
* ↑ «Rocallaura». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Entitat Municipal Descentralitzada de Rocallaura». municat.gencat.cat. [Consulta: 28 agost 2020].
* ↑ «252385 Vallbona de les Monges». Idescat. [Consulta: 28 agost 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'entitat municipal descentralitzada
# Rocafort de Vallbona

Rocafort de Vallbona és un poble agregat a Sant Martí de Riucorb.
Depenia de la baronia del monestir de Vallbona de les Monges. A dalt de tot del poble hi ha l'església parroquial de la Transfiguració, neoclàssica, de finals del segle xviii. Des d'aquesta part es poden observar panoràmiques de l'entorn. El castell, del segle xii, està assentat sobre una immensa roca. És una peça en forma de semicercle. En diferents indrets del terme s'han trobat mostres de la cultura íbera i restes de l'època romana. També es conserva l'edifici del batlle de Vallbona, amb l'antiga farmàcia.
La festa major de Sant Salvador és el primer cap de setmana d'agost.

## Referències

* ↑ PIQUER I JOVER, J. J:. La baronia de Vallbona (notes d'estudi). Lleida: Publicacions de l'Institut d'Estudis Llerdencs, 1981, p. 121.

## Enllaços externs

* Pàgina web de Rocafort de Vallbona Arxivat 2016-01-29 a Wayback Machine.
# Rocaguinarda

«Rocaguinarda» té aquests significats:
* Rocaguinarda (Oristà), masia al terme d'Oristà (Lluçanès)
* Cooperativa Cultural Rocaguinarda, cooperativa cultural creada el 1978 al barri del Guinardó (Barcelona)
* Perot Rocaguinarda (Sant Feliu Sasserra, 1582 - Nàpols?, 1635?), bandoler català
# Rodolfo Fierro

Rodolfo Fierro (Charay, 1880 - 14 d'octubre del 1915) va ser un militar mexicà que va participar en la Revolució Mexicana. Nascut mare indígena i pare mestís, va ser abandonat al cap de poc d'haver nascut. El van adoptar Gumersindo i Venancia Fierro, família d'acollida de la qual va adoptar el cognom. Això li permeté tenir una vida millor diferent d'aquella que normalment hagués tingut amb la seva família consanguínia. La seva infància va transcórrer sense carències, ni econòmiques, ni sentimentals. Més tard, de jove, va allistar-se a l'armada per acabar treballant posteriorment als ferrocarrils, fins que el 1913 es va unir a les files de Francisco-Pancho-Villa per tal de lluitar en la Revolució Mexicana. La violència amb la qual va lluitar en dita revolta, li va valdre el renom d'el "Carnisser de la Revolució".

## Referències

* ↑ http://diario.mx/Local/2014-04-12_19ae4e95/rodolfo-fierro-el-carnicero-brazo-ejecutor-de-pancho-villa/
* ↑ http://www.bullymagnets.com/videos/quien-demonios-fue-rodolfo-fierro/
# Rodolfo Fattoruso

Rodolfo Bernabé Macías Fattoruso (Montevideo, 27 de juliol de 1953) és un crític literari, assagista i editor uruguaià. Ha treballat com a crític literari des de 1976.
Fattoruso escriu al periòdic setmanal Búsqueda de Montevideo i ensenya literatura clàssica i filosofia al seu taller cultural. Es va especialitzar en els aspectes filosòfics de l'obra de Jorge Luis Borges.
També va fundar una editoral coneguda com a Artemisa Editores.

## Obra

Algunes de les seves principals publicacions són:
* Francia-Uruguay. Historia de sus confluencias (1988).
* Los seres queridos (Editorial Fin de Siglo, 1998).
* De William Shakespeare no se puede hablar. Meditaciones sobre el poder (Artemisa Editores, 2008).

## Referències

* ↑ Rodolfo Fattoruso Arxivat 2008-12-01 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* De William Shakespeare no se puede hablar (castellà)
* Los seres queridos (castellà)
* Francia-Uruguay. Historia de sus confluencias Arxivat 2008-05-04 a Wayback Machine. (castellà)
* Artemisa Editores (castellà)
# Ryoko Uno

Ryoko Uno (宇野 涼子, 9 de novembre de 1975) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 1991. Va disputar 6 partits amb la selecció del Japó. Ha disputat Copa del Món de 1995.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 1991 | 1 | 0 |
| 1992 | 0 | 0 |
| 1993 | 4 | 0 |
| 1994 | 0 | 0 |
| 1995 | 0 | 0 |
| 1996 | 1 | 0 |
| Total | 6 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Ryoko Uno, Fitxa a Soccerway
# Peter Bergvall

Peter Bergvall (Fjugesta, c. 1976) és un antic pilot d'enduro suec que va guanyar dos Campionats del món de 250cc 4T amb Yamaha els anys 2002 i 2003. També va obtenir la victòria individual en la mateixa categoria als Sis Dies Internacionals d'Enduro del 2003, celebrats a Fortaleza (Brasil). Actualment, Bergvall fa de cap del departament de curses del fabricant de suspensions WP, una filial de KTM amb seu a Mattighofen (Àustria).

## Referències

* ↑ «MÄSTAREN» (en suec). aftonbladet.se, 10-06-2002. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «Peter Bergvall världsmästare i enduro» (en suec). kristianstadsbladet.se, 10-06-2002. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ Llurba, Lluís. «Los mejores pilotos de enduro de la historia» (en castellà). moto1pro.com, 11-07-2017. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «Peter Bergvall jätti MM-sarjan ja tähyää USA:han» (en finès). xracing.fi. [Consulta: 29 maig 2023].