OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llebre

* «Lepus» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Lepus (desambiguació)».
Les llebres (Lepus) són un gènere d'animals de l'ordre dels lagomorfs i dins la família dels lepòrids. Conté unes 30 espècies i tenen una distribució gairebé cosmopolita.
La característica morfològica distintiva de les llebres (que les diferencia a ull nu dels conills) és la presència d'unes orelles grosses amb la punta negra, a banda d'un cos més llarg i comprimit lateralment.
Els hàbits de vida dels lepòrids inclouen el fet d'ésser animals vegetarians i més aviat nocturns. No fan llodrigueres o caus sota terra, sinó que les cries neixen en nius superficials entre l'herba i ja molt desenvolupades, amb pèl i amb els ulls oberts al contrari que els conills.
La cria de la llebre rep diversos noms en català com ara llebretó, llebretí o llebrau i, quan és jove, se l'anomena farnaca. El xiscle que emeten, així com el de la rata i el porc, s'anomena güell en català.
Pel que fa a l'espècie més àmpliament distribuïda als Països Catalans, és comuna la llebre europea (Lepus europaeus), tot i que actualment en regressió.

## Classificació

* Gènere Lepus
** Subgènere Macrotolagus
*** Lepus alleni
** Subgènere Poecilolagus
*** Lepus americanus
** Subgènere Lepus
*** Lepus arcticus
*** Lepus othus
*** Lepus timidus
** Subgènere Proeulagus
*** Lepus californicus
*** Lepus callotis
*** Lepus capensis
*** Lepus flavigularis
*** Lepus insularis
*** Lepus saxatilis
*** Lepus tibetanus
*** Lepus tolai
** Subgènere Eulagos
*** Lepus castroviejoi
*** Lepus comus
*** Lepus coreanus
*** Lepus corsicanus
*** Lepus europaeus
*** Lepus granatensis
*** Lepus mandschuricus
*** Lepus oiostolus
*** Lepus starcki
*** Lepus townsendii
** Subgènere Sabanalagus
*** Lepus fagani
*** Lepus microtis
** Subgènere Indolagus
*** Lepus hainanus
*** Lepus nigricollis
*** Lepus peguensis
** Subgènere Sinolagus
*** Lepus sinensis
** Subgènere Tarimolagus
*** Lepus yarkandensis
** Subgènere incertae sedis
*** Lepus brachyurus
*** Lepus habessinicus

## En la cultura popular

En les representacions catòliques de l'edat mitjana, la llebre encarnava el mal per la seva fertilitat. Les tres llebres són un motiu iconogràfic.

## Referències

* ↑ «güell». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Interpretació dels capitells romànics». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 11 de gener 2014. [Consulta: 11 gener 2014].

## Enllaços externs

* The Three Hares Project Arxivat 2010-10-09 a Wayback Machine.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Cynoglossus cynoglossus

Cynoglossus cynoglossus és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu des de les Filipines fins al Pakistan passant per Myanmar, Bangladesh, Malàisia i l'Índia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Acacia calamifolia

Acacia calamifolia és una espècie de planta de la subfamília de les Mimosoideae dins el grup de les Lleguminoses el qual es distribueix pel sud-est d'Austràlia. És un arbust que es troba en zones continentals, a vegades amb matolls, i ocasionalment a boscos oberts i llocs rocosos. És una espècie que s'usa com a planta ornamental.

## Descripció

És un arbre de tipus arbustiu, dens, que pot fer fins a 2-3 metres d'alçada. Les branquetes presenten unes fines costelles grogues. Les fulles són cilíndriques o lleugerament aplanades dún color verd grisós i d'unes mides de 30-130x1mm. Són de consistència rígida i dura i no es trenquen fàcilment. Les fulles joves presenten una densa pubescència però les més madures no presenten pilositat, és a dir són glabres. Presenten estriacions i glàndules basals, són fulles de 4 vetes amb puntes en forma de ganxo. Els caps de les flors són globulars generalment aparellats i en presenta 4 per axil·la. Les beines són linears, canoses, corbades o retorçades amb constriccions entre les llavors.

## Taxonomia

El nom binomial Acacia calamifolia deriva del nom llatí acacĭa, i aquest de la paraula grega άκακία, que significa espina i l'epítet específic calamifolia ve del llatí calămus que significa ploma i folĭa, fulla.

## Referències

* ↑ «Acacia calamifolia» a EOL. Data consulta: 31 de gener de 2014.
* ↑ A Guide to Plants of Inland Australia, Philip Moore, Pub. 2005 ISBN 187633486X
* ↑ rae.es
# Atash

Atash (عطش ʕataš, en hebreu, צימאון Tzimaon), és una pel·lícula israeliano-palestina dirigida per Tawfik Abu Wael estrenada el 2004.

## Sinopsi

Una parella palestina viu en una casa aïllada amb les seves dues filles i el seu fill des que la filla gran va ser violada. Les dones, recluses, fan carbó vegetal que el pare ven a la ciutat, mentre que el fill va a l'escola. Quan el pare recull aigua d'una font veïna per proveir la casa, la violència continguda es desencadena...

## Repartiment

* Hussein Yassin Mahajne: Abu Shukri
* Amal Bweerat: Um Shukri
* Ruba Blal: Jamila
* Jamila Abu Hussein: Halima
* Ahamed Abed Elrani: Shukriest

## Distincions

* 2004 : Premi Ofir a Asaf Sudri a la millor fotografia
* 2004 : Premi FIPRESCI de la Setmana de la Crítica del 57è Festival Internacional de Cinema de Canes
* 2004 : Premi Wolgin a la millor pel·lícula de ficció israeliana al Festival de Cinema de Jerusalem, amb Or de Keren Yedaya
* 2004 : Premi especial del jurat de la Biennal de Cinema Àrab de París
* 2004 : Menció especial a la millor fotografia a la XXV edició de la Mostra de València.

## Referències

* ↑ Atash a israelfilms.co
* ↑ Atash (Thirst/Soif) di Tawfik Abu Wael per Simone Emiliani. A: Cineforum, ISSN 0009-7039, Nº. 436, 2004, págs. 76-76
* ↑ «FIPRESCI Awards 2004». fipresci.org. [Consulta: 25 juny 2017].
* ↑ «Palmarès de la 7e biennale des cinémas arabes à Paris». Arxivat de l'original el 2012-06-25. [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ La película bosnia "Gori Vatra" gana Palmera de Oro de la Mostra Valencia, ABC, 24 de juliol de 2004

## Enllaços externs

* «Article d’Arte TV sur Soif». Arxivat de l'original el 2014-07-28. [Consulta: 24 juny 2024].
# Ernest Kallet Bialy

Ernest Kallet Bialy (1943 ↔ 1944 - Abidjan, 14 de setembre de 2012) fou un futbolista ivorià de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Costa d'Ivori. Pel que fa a clubs, destacà a Africa Sports.

## Referències

* ↑ «Le monde du football en deuil : L'ancienne gloire Kallet Bialy s'en est allé, hier». lenouveaureveil.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ Alain Prioul, Jean-Yves Augel, Laurent Pokou, un destin de foot, Sépia, 2011, p. 52
* ↑ «Décès de l'ancien international Kallet Bialy». Agence France-Presse. Arxivat de l'original el 2014-09-10. [Consulta: 9 abril 2017].
# Tyloperla illiesi

Tyloperla illiesi és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.
El seu nom científic honora la figura del professor Joachim Illies.

## Descripció

* Els adults presenten un taca de color marró fosc al cap, el pronot marró amb rugositats i les ales marró clar amb la nervadura marró.
* Les ales anteriors del mascle fan entre 16 i 17 mm de llargària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Vietnam.

## Referències

* 1 2 3 Stark P.B. & Sivec I., 2005. New species of Tyloperla (Plecoptera: Perlidae) from Vietnam and Thailand. Illiesia, 1(1):1-7.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
# Església de Sant Ildefons

«Església de Sant Ildefons» té aquests significats:
# Lingnan Science Journal

Lingnan Science Journal, (abreujat Lingnan Sci. J.), va ser una revista científica amb il·lustracions i descripcions botàniques que va ser publicada a Canton des de l'any 1927/1928 fins al 1950. Va ser precedida per Lingnaam Agric. Rev..

## Referències

* ↑ A Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# D.L. Hawkins

D.L. Hawkins és un personatge de ficció de la sèrie Herois interpretat per Leonard Roberts. És el marit de Niki Sanders i el pare de Micah Sanders. Té el poder de la intangibilitat.

## Història

Sis mesos abans dels esdeveniments principals de la sèrie, D.L. Hawkins era treballador de la construcció. Ell i la seua esposa Niki tenien problemes financers perquè la construcció no es paga molt bé. Així, quan es troben en un punt crític, decideixen que el pare de Niki, Hal Sanders, entre en les seues vides. Al principi pareixia que Hal podria ser un bon avi per a Micah i que podria ajudar-los a eixir dels números rojos. No obstant això, prompte s'adonaren que Hal no havia canviat i que seguia sent el mateix home impulsiu i abusiu que Niki havia intentat oblidar, de manera que no va deixar que tornés més amb ells.
Aleshores, D.L. entra en una banda de criminals que es distingeixen per portar anells de calavera. Comença a cometre delictes però deixa la banda a temps, abans que aquestos roben dos milions de dòlars i maten a un guàrdia de seguretat, però la policia l'arresta. Frustrat per estar en la presó i per la situació general, D.L. descobreix que té el poder de canviar de fase. Així que decideix escapar-se de la presó per a intentar aclarir tot el succeït, netejar el seu nom i protegir la seua família.

## Poders

D.L. Hawkims té l'habilitat de la intangibilitat, podent travessar objectes i cossos. Quan ell es posa en fase, sembla com si es tornarà com un líquid que li permet travessar les coses. Mentre que molts altres personatges sols poden canviar de fase en cos sencer, D.L. pot canviar de fase qualsevol part del seu cos. A més a més, també pot canviar de fase a altres que estiguen en contacte físic amb ell.
# Acacia anceps

Acacia anceps, és un arbust que pertany al gènere Acàcia i al subgènere Phyllodineae.

## Descripció

És un arbust espès que generalment creix a una alçada d'1 a 3 metres. Floreix de setembre a febrer i produeix flors grogues. Les branques són erectes, rígides, glabres i creixen cap a fora a un diàmetre d'1 a 3 metres. Els pecíols són gruixuts i rígids amb una forma lineal a obovada. Creixen fins a una llargada d'uns 5 centímetres i una amplada de 3,5 cm. Les inflorescències solitàries són axil·lars amb grans flors globulars. Després de la floració es formen beines de llavors que són de color vermell a marró. Les beines són planes a ondulades i d'uns de 5 cm de llarg i 1,2 cm d'ample que contenen llavors que són de color marró fosc o motejades amb forma el·líptica.

## Distribució

És nativa Austràlia i es distribueix al llarg de la costa sud de la regió d'Goldfields-Esperance d'Austràlia Occidental i de les zones costaneres de l'Austràlia Meridional fins a l'est, com la Península Eyre Creix bé en sòls sorrencs calcaris i sòls sorrencs de color marró vermellós poc profund com a part de la vegetació de dunes costaneres o dels ecosistemes de matollar obert.

## Cultiu

La planta s'utilitza com una bardissa ornamental que prospera en llocs costaners i es planta com una barrera contra el vent. Es pot propagar a partir de llavors o d'esqueixos, però necessita sòls ben drenats. Tolera a ple sol o ombra parcial i tolera bé a la sequera.

## Referències

* ↑ «http://www.theplantlist.org/tpl1.1/record/ild-47540]» a The Plant List. Data consulta: 8 d'octubre de 2018.
* 1 2 «Acacia anceps» (en anglès). FloraBase. Departament de Medi Ambient i Conservació, Govern d'Austràlia Occidental.
* 1 2 «Acacia anceps». Plant Selector. Botanical Gardens of South Australia. [Consulta: 17 agost 2018].
* 1 2 3 «Acacia anceps (Leguminosae) Two Edged Wattle». Seeds of South Australia. Government of South Australia. [Consulta: 17 agost 2018].
# Arquebisbat Ortodox d'Okhrida

L'Arquebisbat d'Okhrida, és una diòcesi ortodoxa autònoma a Macedònia del Nord, sota la jurisdicció de l'Església Ortodoxa Sèrbia. Té un conflicte jurisdiccional amb l'Església Ortodoxa Macedònia d'ençà que aquesta va declarar unilateralment la seva autocefàlia el 1967. El primat d'aquesta església rep el títol d'Arquebisbe d'Okhrida i Metropolità de Skopje; actualment ocupa el càrrec Jovan Vraniskovski.

## Enllaços externs

* Web oficial de l'Arquebisbat
# Endoll múltiple

Un endoll múltiple, també conegut com a "base d'endolls", és un dispositiu elèctric usat per a connectar diversos dispositius elèctrics estàndard de corrent altern en un mateix endoll elèctric. Si inclou un interruptor, es denomina lladre o regleta. En els últims models pot ser apagada o encesa amb un comandament a distància. S'utilitza quan hi ha diversos dispositius elèctrics molt propers, especialment els d'àudio/vídeo o els de d'un ordinador.
A Catalunya, se li diu de vegades "lladre", "endoll doble", "endoll triple", etc..

## Endoll lladre

A Catalunya i al País Valencià des de la postguerra, s'anomena "lladre" o també "endoll triple", o simplement "triple", a un senzill connector disposat en angles de 90° que va endollat directament a la base de la paret, i que permet endollar tres aparells a un mateix endoll.

## Adaptador schuko

Amb l'arribada del schuko, se'n van popularitzar amb formes molt diverses, uns de més grossos i d'altres que simplement tenen els forats més grossos, que permeten fer de lladres (o simples adaptadors) dels connectors schuko.

## Vegeu també

* Allargador elèctric
* Endoll
* IEC 60320
* Schuko
# Tractat de Fontainebleau (1679)

* Per a altres significats, vegeu «Tractat de Fontainebleau».
El Tractat de Fontaineblau signat a Fontainebleau el 2 de setembre del 1679 entre el rei de Dinamarca i Noruega Cristià V i Carles XI de Suècia de l'Imperi Suec, sota la pressió de Lluís XIV de França, aliat de Suècia, va terminar la Guerra d'Escània (1675-1679).
El tractat va estipular que s'havia de tornar a Suècia tots els territoris perduts durant la guerra (que es trobaven sobretot al nord Alemanya: entre d'altres Holstein-Gottorp, Rügen i Pomerània), i de retornar a les condicions del Tractat de Copenhagen del 1660. Va ser completat i detallat per la Pau de Lund del 26 de setembre del mateix any. Cap de les dues potències van obtenir el control del mar Bàltic, el que va ser un dels reptes de l'inici de la guerra. Aquesta pau va ser confirmada el 1680 pel casament del rei de Suècia amb Ulrica Elionor de Dinamarca, la germana de Frederic III de Dinamarca.

## Bibliografia

* de Saint-Prest, Jean-Yves. Histoire des traitez de paix et autres négociations du dix-septième siècle: depuis la Paix de Vervins jusqu'à la Paix de Nimègue où l'on donne l'origine des prétentions anciennes & modernes de toutes les Puissances de l'Europe & une analyse exacte de leurs negotiations, tant publiques que particulieres (en francès). vol. I. Amsterdam: J.F. Bernard, 1725, p. 730.

## Referències

* ↑ En certs text nòrdics, una regió protestant que només va adoptar molt més tard la reforma del calendari gregorià del 1582, s'utilitza la data del 23 d'agost
* ↑ de Saint-Prest, 1725, p. 101-103.
* ↑ Text complet del tractat en llatí i alemany: «1679 IX 2 Friedensvertrag von Fontainebleau». A: Reichsarchiv (en llatí, alemany). vol. 10, 1712, p. 193-201. «Friedens-Schluss zwischen Franckreich/Schweden und Dännemarck aufgerichtet zu Fontainebleau Anno 1679 worinn auch dass herzogliche Holstein-Gottorfsche Haus restituiret worden.»
* ↑ Lunde, Hendrik O. A Warrior Dynasty: The Rise and Decline of Sweden as a Military Superpower (en anglès). Havertown (Pennsylvania): Casemate, 9781612002422, p. 210-211. ISBN 9781612002422.
* ↑ de Saint-Prest, 1725, p. 104.
# Església de Sant Iscle i Santa Victòria de Dosrius

Sant Iscle i Santa Victòria de Dosrius és l'església parroquial de Dosrius (Maresme), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. L'església és dedicada a sant Iscle i santa Victòria.

## Arquitectura

És un ampli edifici d'estil gòtic i té un campanar de torre quadrada. La façana principal té la porta d'entrada amb relleus esculpits sobre fines columnetes motllurades; és coronada per una llinda, un arc de mig punt que aixopluga un semicercle en forma de petxina i un ull de bou.
Destaquen els detalls escultòrics dels brancals del portal principal de l'església. D'estil gòtic tardà situat a banda i banda del portal. Hi ha representades cares alades amb expressió de sofriment que envolten un monstre, i les ànimes amb un angelet al centre. Consisteix en una representació de caràcter alliçonador per als no-creients. També són destacables les gàrgoles del campanar de l'església. Situades als angles de les parets de la torre, de la part més vistosa, es fan notar per ser les úniques amb semblant animal o de fera. D'estil gòtic tardà, ja que el temple en conjunt data del 1533, aquestes gàrgoles testimonien el pas del temps, que ha desgastat el granit fins a esborrar-ne detalls del treball escultòric. Estan col·locades com un carreu més dels angles del campanar.

## Història

L'església parroquial de Sant Iscle i de Santa Victòria de Dosrius, d'estil gòtic, és esmentada des del 1304, moment que coincideix amb les primeres visites pastorals. Des del 1348 consta que tenia un altre altar dedicat a santa Maria. El 1512 es va iniciar la reconstrucció de l'església amb la construcció del campanar i la capella que té sota seu, i el 1526 es va refer la resta de l'església, incorporant a l'obra la part edificada a partir del 1512.
El 1936 fou destruïda la imatge de la Verge i el magnífic retaule del 1531, obra de l'escultor renaixentista Martín Díez de Liatzasolo. Algunes pintures del retaule es conserven a l'església parroquial i al Museu de Mataró.

## Referències

* 1 2 3 4 «Església de Sant Iscle i Santa Victòria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].
* ↑ «Identifiquen diverses pintures del retaule renaixentista destruït a Dosrius el 1936». DosriusDiari.cat, 19-12-2013. Arxivat de l'original el 2013-12-20.

## Enllaços externs

* Església parroquial de Sant Iscle i Santa Victòria Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# D-sub

Els connectors D-sub (de l'anglès D-subminiature) s'utilitzen generalment per connectar ordinadors amb diferents perifèrics. Encara que quan es van crear eren realment petits - d'aquí el seu nom - avui estan entre els connectors més grans.

## Descripció i nomenclatura

Un D-sub són dos o més files paral·leles de contactes (pins), generalment envoltats per un escut metàl·lic en forma de «D», que proporciona el suport mecànic i protecció contra les interferències electromagnètiques. La forma de «D» garanteix l'orientació correcta en la connexió. A la part que conté les «patilles» (pins) se l'anomena connector mascle, mentre que a la que conté els orificis se l'anomena connector femella. El connector mascle s'ajusta fermament en el connector femella. Els escuts metàl·lics es connecten als blindatges dels cables (quan s'utilitzen cables d'aquest tipus), creant una barrera elèctrica contínua que cobreix el cable sencer i el sistema de connexió, evitant que els sorolls electromagnètics interfereixin en la comunicació.
El nombre que inclou la nomenclatura dels D-sub fa referència a la quantitat de pins de cada connector.
Els connectors D-subminiatura van ser inventats per ITT Cannon, (una subsidiària de ITT Corporation) el 1952. El sistema de numeració de les peces utilitzat per Cannon fa ús d'un prefix D per a totes les sèries, seguit per una lletra que indica la mida de la «D» (A = 15 pins, B = 25 pins, C = 37 pins, D = 50 pins, E = 9 pins), seguit pel nombre de contactes que porta el connector, seguit pel «sexe» del connector (M = mascle, F = femella). Per exemple, DE15M indica un connector D-sub amb un connector mida 9 pins i 15 contactes mascle (típic connector VGA). Els pins d'aquests connectors tenen una separació aproximada de 0,108 polzades (2,74 mm) amb les files separades 0,112 polzades (2,84 mm).
Cannon també va fabricar D-subs amb contactes més grans per portar corrent d'alta intensitat o senyals coaxials. La variant DB13W3 s'empra per a connexions de vídeo d'alt rendiment; consta de 10 contactes de mida estàndard i tres connectors coaxials per als senyals de vídeo RGB (vermell, verd, blau).

## Vegeu també

* DB-15

## Referències

* 1 2 «D-sub connectors» (en anglès). The Free Dictionary. [Consulta: 18 abril 2010]. «A family of plugs and sockets widely used in communications and computer devices.»
* ↑ Are D Subs from all manufactures compatible? Arxivat 2012-03-09 a Wayback Machine. — resposta en la FAQ del lloc web de Cannon.

## Enllaços externs

* Lloc web de Ishmael Stefanov-Wagner sobre nomenclatura D-Subminiatura Arxivat 2009-01-11 a Wayback Machine. (anglès)
# Agro-Adler Brandenburg

L'equip Agro-Adler Brandenburg (codi UCI: AAB) va ser un equip ciclista alemany, de ciclisme en ruta que va competir professionalment entre 1997 i el setembre de 2001.

## Principals resultats

* Volta a Brandenburg: Christian Lademann (2001)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

Fins al 1998 els equips ciclistes es trobaven classificats dins l'UCI en una única categoria. El 1999 la classificació UCI per equips es dividí entre GSI, GSII i GSIII. D'acord amb aquesta classificació els Grups Esportius I són la primera categoria dels equips ciclistes professionals. La següent classificació estableix la posició de l'equip en finalitzar la temporada.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 1997 | 53è | Stephan Gottschling (355è) |
| 1998 | 46è | Danilo Hondo (242è) |
| 1999 | 29è (GSII) | Andreas Kappes (290è) |
| 2000 | 44è (GSII) | Andreas Kappes (535è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Aqueloos

Aquelou o Aqueloos (grec antic: Ἀχελῷος, llatí: Achelous) pot fer referència a:
* Aqueloos (1), riu que neix al Pindos, a l'Epir, i desemboca a Etòlia, davant Ítaca
* Aqueloos (8), divinitat fluvial associada amb el riu anterior
* Altres cursos d'aigua de l'antiga Grècia de menor importància també s'anomenaven així:
** Aqueloos (2), rierol de la regió dels enians tributari de l'Esperqueu, no lluny de Làmia
** Aqueloos (3), nom alternatiu del Piros o Peiros, a la regió d'Acaia
** Aqueloos (4), rierol d'Arcàdia tributari de l'Alfeu
** Aqueloos (5) o Aqueles, riu de Lídia que neix al Sípil
** Aqueloos (6), rierol de Míconos
** Aqueloos (7), rierol que passava per Larisa de la Tròada

## Notes

Els nombres entre parèntesis fan referència a les entrades del Pauly-Wissowa.
# Església de Sant Antoni de Pàdua (Horta-Guinardó)

L'església de Sant Antoni de Pàdua és una església del barri de la Font d'en Fargues a Barcelona.

## Història

Pel mateix afany de dotar de serveis el barri, els veïns van voler tenir una parròquia més a prop, ja que els feligresos havien d'anar a l'església del Carmel o d'Horta. Montserrat de Casanovas els va cedir un terreny al carrer Verdi i Adolf Florensa es va encarregar també del projecte i la construcció d'una església. Es va inaugurar el 1927. Tenia l'aspecte d'església marinera, segons deien aquells veïns. Els primers dies de la guerra civil espanyola va resultar cremada i quasi totalment destruïda i posteriorment va ser reconstruïda pel mateix Florensa. Mossèn Josep Bundó va ser el primer rector de la parròquia durant molts anys.

## Referències

* ↑ Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó