OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Muntanya Al·leluia d'Avatar

La Muntanya Al·leluia d'Avatar (en xinès: 阿凡达-哈利路亚山; pinyin: Āfándá hālìlùyà shān) és una muntanya amb forma de columna situada al Parc forestal nacional de Zhangjiajie, a l'àrea de Wulingyu, (Xina).
Composta principalment de gres i quarsita, té una alçada de 1074 metres.
El 25 de gener de 2010 va ser renomeada per l'Assemblea Popular Provincial d'Hunan al seu nom actual, per haver servit d'inspiració per a les "Muntanyes Al·leluia" de la pel·lícula Avatar, així com per mostrar l'estima al missatge social de la mateixa. Anteriorment era coneguda com la "Columna de l'Univers" (xinès: 乾坤柱; pinyin: Qiánkūn zhù) o la "Columna del Cel del Sud" (xinès: 南天一柱; pinyin: Nán tiān yí zhù).

## Referències

* ↑ "Avatar" inspira una província xinesa a reanomenar una muntanya Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. (anglès)
# Kúmskaia Dolina

Kúmskaia Dolina (en rus: Кумская Долина) és un poble (un possiólok) del krai de Stàvropol, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.155 habitants. Pertany al districte rural de Levokúmskoie.

## Referències

* ↑ «Карты Генштаба L-38 (Г) 1:100000. Дагестан, Калмыкия, Астраханская область». Arxivat de l'original el 2016-10-03. [Consulta: 4 juliol 2016].
# Xarxa de guies d'ona en matriu

Les xarxes de guies d'ona en matriu (amb acrònim anglès AWG) s'utilitzen habitualment com a (des)multiplexadors òptics en sistemes multiplexats per divisió de longitud d'ona (WDM). Aquests dispositius són capaços de multiplexar moltes longituds d'ona en una sola fibra òptica, augmentant així considerablement la capacitat de transmissió de les xarxes òptiques.
Els dispositius es basen en un principi fonamental de l'òptica que les ones de llum de diferents longituds d'ona no interfereixen linealment entre si. Això vol dir que, si cada canal d'una xarxa de comunicació òptica fa ús de llum d'una longitud d'ona lleugerament diferent, aleshores la llum de molts d'aquests canals pot ser transportada per una sola fibra òptica amb una diafonia insignificant entre els canals. Els AWG s'utilitzen per multiplexar canals de diverses longituds d'ona en una sola fibra òptica a l'extrem de transmissió i també s'utilitzen com a demultiplexadors per recuperar canals individuals de diferents longituds d'ona a l'extrem receptor d'una xarxa de comunicació òptica.
Els AWG convencionals basats en sílice que es mostren esquemàticament a la figura anterior són circuits d'ones de llum planars fabricats dipositant capes de sílice dopades i no dopades sobre un substrat de silici. Els AWG consisteixen en una sèrie d'acobladors d'entrada (1) / sortida (5), una regió de propagació d'espai lliure (2) i (4) i les guies d'ones de la xarxa (3). La xarxa consta de moltes guies d'ona amb un increment de longitud constant (ΔL). La llum s'acobla al dispositiu mitjançant una fibra òptica (1) connectada al port d'entrada. La llum que es difracta fora de la guia d'ones d'entrada a la interfície acoblador/llosa es propaga per la regió de l'espai lliure (2) i il·lumina la xarxa amb una distribució gaussiana. Cada longitud d'ona de llum acoblada a les guies d'ones de xarxa (3) experimenta un canvi constant de fase atribuït a l'increment de longitud constant de les guies d'ones de xarxa. La llum difractada de cada guia d'ona de la xarxa interfereix constructivament i es torna a enfocar a les guies d'ones de sortida (5), amb la posició espacial, els canals de sortida, depenent de la longitud d'ona del canvi de fase de la matriu.

## Referències

* ↑ «Arrayed Waveguide Grating (AWG) Design | Synopsys» (en anglès). https://www.synopsys.com.+[Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ Paschotta, Dr Rüdiger. «Arrayed Waveguide Gratings» (en anglès). https://www.rp-photonics.com.+[Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ «Serial Arrayed Waveguide Grating | T2 Portal» (en anglès). https://technology.nasa.gov.+[Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ «Arrayed waveguide grating (AWG)» (en anglès). https://optics.ansys.com.+[Consulta: 4 novembre 2022].
# Txadàievka (Rtísxevo)

* Per a altres significats, vegeu «Txadàievka».
Txadàievka (en rus: Чадаевка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 74 habitants. Pertany al districte municipal de Rtísxevo.

## Referències

* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Ртищевского муниципального района Саратовской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Об утверждении реестра административно-территориального деления Саратовской области (с изменениями на 12 апреля 2019 года), Постановление Правительства Саратовской области от 29 октября 2015 года №545-П». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-11-13. [Consulta: 22 novembre 2020].
# Phrynobatrachus acridoides

Phrynobatrachus acridoides és una espècie de granota que viu a Kenya, Malawi, Moçambic, Somàlia, Sud-àfrica, Tanzània, Zimbàbue i, possiblement també, a Eswatini, Uganda i Zàmbia.

## Referències

* Pickersgill, M., Channing, A., Poynton, J.C., Balletto, E., Howell, K. & Lötters, S. 2004. Phrynobatrachus acridoides. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Anacroneuria guaikuru

Anacroneuria guaikuru és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Froehlich, 2007. Zootaxa 1461:19.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):157.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 19 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Portada/efemèride maig 18

Albert Hammond
« 17 de maig · 18 de maig · 19 de maig »
# Corrent Sud Equatorial Índic

En l'oceà Índic, el corrent Equatorial del Sud que flueix cap a l'oest està ben desenvolupat només al sud de l'equador. Directament sobre l'equador, els vents reverteixen dues vegades a l'any a causa dels monsons, i d'aquesta manera el corrent superficial pot ser de direcció est o oest.
El Corrent Sud Equatorial Índic neix dels corrents càlids de les Mars de Timor i Arafura (Percolació Indonèsia) als quals s'hi suma el Corrent de l'Oest d'Austràlia (superficial fred) i es divideix en diversos corrents. La divisió més primerenca és un gir cap al sud, que gira quasi 180°. Aquesta desviació arriba fins al Corrent d'Agulles. Diverses ramificacions giren cap al nord fins a canviar de sentit (180°) i sumar-se al Contra Corrent Equatorial del sud Índic.
L'altra gran bifuració és en arribar a la plataforma continental de Madagascar. La branca nord puja pel nord de l'illa rebent el nom de Corrent del Nord de Madagascar. La branca sud va paral·lela a la costa illenca i arriba a rodejar-la fins a pujar cap al nord en forma de Corrent de l'Est de Madagascar.
El Corrent Sud Equatorial Índic forma part del Gir Oceànic del sud de l'Índic.

## Referències

* ↑ Schott, Friedrich A.; McCreary, Julian P. «The monsoon circulation of the Indian Ocean» (en anglès). Progress in Oceanography, 51, 1, 01-01-2001, pàg. 1–123. DOI: 10.1016/S0079-6611(01)00083-0.
* ↑ Phillips, Helen E.; Tandon, Amit; Furue, Ryo; Hood, Raleigh; Ummenhofer, Caroline C. «Progress in understanding of Indian Ocean circulation, variability, air–sea exchange, and impacts on biogeochemistry» (en anglès). Ocean Science, 17, 6, 26-11-2021, pàg. 1677–1751. DOI: 10.5194/os-17-1677-2021. ISSN: 1812-0792.
* ↑ Hameed, Saji N. The Indian Ocean Dipole (en anglès). 1. Oxford University Press, 2018-02-26. DOI 10.1093/acrefore/9780190228620.013.619.
* ↑ Chen, Zhaohui; Wu, Lixin; Qiu, Bo; Sun, Shantong; Jia, Fan «Seasonal Variation of the South Equatorial Current Bifurcation off Madagascar» (en anglès). Journal of Physical Oceanography, 44, 2, 01-02-2014, pàg. 618–631. DOI: 10.1175/JPO-D-13-0147.1. ISSN: 0022-3670.
* ↑ Ocean circulation. 2a edició. Boston: Butterworth Heinemann, in association with the Open University, 2001. ISBN 978-0-08-053794-8.
# Zopilot negre

El zopilot negre, urubú o zopilot (Coragyps atratus) és una espècie d'ocell de la família dels catàrtids. La seva distribució s'estén des del sud-est dels Estats Units fins a Amèrica del Sud. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Tot i que és una espècie comuna i estesa, té una distribució un xic més limitada que la del seu parent, el zopilot capvermell, que s'estén al nord fins al Canadà i al sud fins a la Terra del Foc. Malgrat la semblança física, aquesta espècie no té relació amb el voltor negre. Aquest últim és un voltor del Vell Món de la família dels accipítrids (que inclou les àguiles, falcons, milans, les arpelles i els esparvers), mentre que l'espècie americana és un voltor del Nou Món. És l'únic membre vivent del gènere Coragyps, dins de la família dels catàrtids. Viu en zones relativament obertes amb boscos i zones arbustives. Amb una envergadura de 150 cm, l'urubú és un ocell gran, però relativament petit per ser un voltor. Té un plomatge negre, un cap i un coll calbs de color negre grisós, i un curt bec ganxut.

## Referències

* ↑ «Zopilot negre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Zopilot negre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 266. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «American Black Vulture. Coragyps atratus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ BirdLife International. «Turkey Vulture. Cathartes aura» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Pere de Barco

Pedro del Barco (El Barco de Ávila, província d'Àvila, ca. 1080 - 1 de novembre de 1155) fou un eremita i eclesiàstic d'Àvila. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Vida i llegenda

Pedro va néixer a El Barco, fill de dos camperols benestants, el pare del mateix poble i la mare de Piedrahíta. Era el seu únic fill i fou educat cristianament, encaminat a la carrera eclesiàstica i, després d'estudiar, potser a Àvila, va ordenar-se prevere. Els seus pares moriren i es retirà a fer vida eremítica a un lloc de la Ribera Barcense, proper a El Barco, anomenat Huerta de San Pedro. Hi vivia fent pregària i penitència, llaurant-ne les terres i ajudant els pobres de la zona, a més d'instruir-los. Als hiverns, tornava a la seva casa pairal, on vivia en la més gran austeritat. La seva fama de virtut va créixer i el bisbe de Segòvia, Pere d'Agen, el cridà i li donà un benefici de la catedral i el feu canonge, poc després del 1120.
Mentrestant, un canonge de Segòvia havia fundat una comunitat de canonges regulars a Párraces (Bercial, Segòvia), sota la Regla de Sant Benet. Pere hi anà per tenir una vida més austera i virtuosa, i hi visqué durant molts anys. Cap al 1149, el visità Pascual de Tormellas, antic companys d'estudis i amic, que venia de recórrer Europa i Terra Santa com a pelegrí.
Els dos eren grans i decidiren de retirar-se plegats als seus pobles a morir-hi: Pascual marxa a Tormellas i Pere a El Barco de Ávila. Per la seva edat, vivia amb un jove que l'ajudava. La tradició diu que el Senyor li va dir que moriria quan l'aigua de la font es convertís en vi. L'octubre de 1155, Pere va tenir set i demanà al jove que li portés aigua de la font; en tastar-la, va veure que era vi, i morí als tres dies.
La llegenda diu que la gent no es posava d'acord sobre on sebollir-lo: van pujar-ne el cos a una mula amb els ulls embenats i van fer que caminés, decidint que allí on s'aturés, enterrarien el cos. La mula va deixar El Barco, va passar Piedrahíta i en arribar a Àvila, anà a l'església de San Vicente: s'hi aturà i donà una guitza, deixant marcada l'empremta de la ferradura i caient morta. El cos de Pere fou sebollit a l'església de San Vicente, i la mula, al tros de muralla més proper, conegut avui com a Cubo de la Mula.

## Veneració

El sant és enterrat a San Vicente. El 1610 s'edificà al lloc on havia nascut El Barco de Ávila, l'Ermita de San Pedro, que fou secularitzada el 1835. Fins llavors, conservava un os del sant, l'húmer, que fou dipositat a la parròquia.

## Bibliografia

* Fuente Arrimadas, Nicolás de la. Fisiografia e historia del Barco de Ávila. Ávila: Senén y Cia., 1925, p. 192-210.
# Ammoni Sacas

Ammoni Sacas (grec antic: Ἀμμώνιος Σακκᾶς, Ammṓnios Sakkás), és a dir, Σακκοφόρος ('transportista de sacs'), perquè la seva feina oficial consistia en el transport dels sacs de gra que arribaven o sortien de la ciutat d'Alexandria, havia nascut de pares cristians.
Porfiri afirma que va apostatar de la religió cristiana, cosa que neguen Eusebi de Cesarea i Jeroni d'Estridó. De tota manera va compaginar l'estudi de la filosofia platònica amb el cristianisme, i els que consideren que va apostatar el fan fundador d'una escola neoplatònica. Entre els seus deixebles hi havia Longí, Herenni, Plotí, Orígenes i Hèracles, que va ser sant.
Se li va atribuir una Vida d'Aristòtil amb uns comentaris sobre les Categories, però probablement era una obra de Joan Filopó. Els deixebles pagans d'Ammoni mantenien una mena de teologia filosòfica, i defensaven que la fe es derivava d'una percepció interior. Déu tenia tres conceptes: l'essència, la intel·ligència (és a dir, el coneixement de si mateix) i el poder (és a dir, l'omnipotència). Els dos darrers eren inferiors a l'essència. Del món en tenien cura uns déus inferiors, i per sota hi havia els δαίμονες, els bons i els dolents. Una vida i una teúrgia ascètiques portaven al coneixement. La filosofia d'Alexandria compartia aquests principis. Si va ser cristià, les seves opinions eren properes a les d'Orígenes. Va morir el 243 dC amb més de 80 anys.

## Referències

* ↑ Ammonius called Saccas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 146-147
# Portada/efemèride maig 22

Charles Aznavour
« 21 de maig · 22 de maig · 23 de maig »
# Katayamalita

La katayamalita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Nobuo Katayama (片 山 信 夫) (Tòquio, 17 de gener de 1910 - 4 de març de 1997), mineralogista i professor a la Universitat Imperial de Tòquio i més tard també a la Universitat de Kyushu.

## Característiques

La katayamalita és un silicat de fórmula química KLi₃Ca₇Ti₂(SiO₃)₁₂(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1982. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la katayamalita pertany a «09.CJ - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 6 [Si₆O$_{18}$]$^{12-}$ (sechser-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: bazzita, beril, indialita, stoppaniïta, cordierita, sekaninaïta, combeïta, imandrita, kazakovita, koashvita, lovozerita, tisinalita, zirsinalita, litvinskita, kapustinita, baratovita, aleksandrovita, dioptasa, kostylevita, petarasita, gerenita-(Y), odintsovita, mathewrogersita i pezzottaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'illa d'Iwagi, a la prefectura d'Ehime (Japó), i també ha estat descrita al massís d'Hodzha-Achkan, a la regió de Batken (Kirguizstan). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Katayamalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r juny 2019].
# Zoque d'Ayapa

El Zoque d'Ayapa o zoque de tabasco, també anomenada ayapanec, és una llengua amenaçada del grup zoque, una llengua de la família de les llengües mixezoque. És parlada a Ayapa, dins el municipi de Jalpa de Méndez, una vila a 10 km a l'est de Comalcalco, a Tabasco, Mèxic. El nou nadiu és Nuumte Oote 'veu veritable'. Era una llengua vibrant, tot i que minoritària, fins a la segona meitat del segle xx, quan patí la introducció de l'educació compulsòria en castellà, la urbanització i l'emigració dels seus parlants. De manera que el 2011 només dues persones parlaven ayapaneca fluentment, Manuel Segovia (nascut cap al 1936) i Isidro Velasquez (nascut cap al 1942).
Daniel Suslak, professor adjunt d'antropologia a la Universitat d'Indiana, és un dels lingüistes que treballen per preparar el primer diccionari de la llengua, però els seus esforços s'han vist obstaculitzats pel fet que els senyors Segòvia i Velázquez no es cauen bé i es neguen a parlar l'un amb l'altre, fins i tot com a part d'una conversa gravada amb fins d'investigació. L'Instituto Nacional de Lenguas Indígenas (INALI) també ha mostrat interès per revitalitzar la llengua.

## Referències

* ↑ Languages dying off around the globe Arxivat 2013-12-24 a Wayback Machine.,
* ↑ UNESCO. «UNESCO Atlas of the World's Languages in Danger - Ayapanec».
* ↑ CONACULTA. «Lenguas indígenas de México - Ayapaneco».
* ↑ INALI. «Indicadores básicos por agrupación lingüística, 2005». Arxivat de l'original el 2017-08-04. [Consulta: 22 desembre 2013].
* 1 2 3 4 Jo Tuckman. «Language at risk of dying out – the last two speakers aren't talking». The Guardian, 13-04-2011. Arxivat de l'original el 26 abril 2011. [Consulta: 14 abril 2011].
* ↑ Suslak, D. F. (2011), Ayapan Echoes: Linguistic Persistence and Loss in Tabasco, Mexico. American Anthropologist, 113: 569–581. doi: 10.1111/j.1548-1433.2011.01370.x
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 22 desembre 2013].
* ↑ «Anthropology Department of the Indiana University», 08-02-2011. Arxivat de l'original el 14 març 2011. [Consulta: 14 abril 2011].

## Enllaços externs

* Indiana University Minority Languages & Cultures of Latin America & the Caribbean Program Arxivat 2011-08-11 a Wayback Machine.
* INALI (castellà)
# UK Albums Chart

La UK Albums Chart (en català, La Llista Britànica d'Àlbums) és una llista d'àlbums classificats per vendes físiques i digitals al Regne Unit. És elaborat per The Official UK Charts Company i publicat a la revista Music Week (Top 75) i en el lloc web OCC (Top 100); el Top 200 complet es publica exclusivament en ChartsPlus.
Per ser qualificat per entrar a la llista UK albums chart, l'àlbum ha de tenir la durada i el preu correcte. Ha d'haver-hi com a mínim 3 pistes o 20 minuts de durada i no pot ser un àlbum més barat del compte, és a dir, un àlbum de pressupost baix (budget album en anglès). Un budget album costa entre £0,50 i £4,24. A més a més, les compilacions des del gener del 1989 van en una altra llista de compilacions per separat. Tots els detalls i normes poden ser trobades a la web de l'OCC.

## Vegeu també

* UK Singles Chart

## Referències

* ↑ «Les normes oficials de la UK Chart Company» (PDF). OCC. [Consulta: 5 gener 2008].

## Enllaços externs

* Music Week Top 75 (anglès)
* ChartsPlus Arxivat 2008-10-14 a Wayback Machine. Top 200 (anglès)
* L'oficial Top 75 d'àlbums britànics Arxivat 2012-04-09 a Wayback Machine. (anglès)
# Pere de Boïl i d'Aragó

Pere de Boïl i d'Aragó (? - Esglésies, 1323) fou un noble valencià fill de Guerau de Boïl i Foces i de Sança d'Aragó, fou el primer senyor de Manises. Serví com a majordom i tresorer reial a Jaume el Just de 1302 a 1306, i després com a mestre racional de València. Acudí com a ambaixador a Nàpols el 1308 i el 1318 per a negociar-hi la pau entre el Regne de Sicília i el Regne de Nàpols, i en 1311-12 assistí al Concili de Viena, juntament amb els cancellers Pere de Queralt i d'Anglesola i, Guillem Olomar, hi assistí per defensar els interessos de la corona en l'afer de l'abolició de l'orde del Temple i el traspàs dels seus béns. També fou ambaixador davant la República de Venècia.
Casat amb Altadona Della Scala, filla del senyor de Verona, hi va tenir nou fills: Maria de Boïl, Felip de Boïl i de la Scala, Damiata de Boïl, Joan de Boïl, Berenguer de Boïl, Venècia de Boïl, Sibil·la de Boïl, Ramon I de Boïl i Beatriu de Boïl. Va costejar les despeses de la construcció de l'Aula Capitular del Convent de Sant Doménec (València).
Va morir el 1323 en el setge d'Esglésies, durant la campanya de la conquesta aragonesa de Sardenya, a la qual havia anat acompanyat pels seus fills Felip i Ramon. El seu patrimoni es repartí entre els seus fills Felip, que va heretar el senyoriu de Manises; Joan, els senyorius de Mislata i Benilloba; Berenguer, la baronia de Borriol, i Ramon, els senyorius de Boïl i d'Albalat.

## Referències

* 1 2 3 «Pere de Boïl i d'Aragó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Cortés Escrivā, Josepa; Pons Alós, Vicent. Catāleg de l'arxiu dels Boïl de la Scala, senyors de Manises. Universitat de València, 2002, p.22. ISBN 8437040469.
* ↑ Pagès Editors, els Templers catalans, de La rosa a La creu de Josep Maria Sans i Travé, pàg. 456 (ISBN: 84-7935-329-5).
* 1 2 «Altadona Della Scala» (en anglès). GeneAll.
* ↑ Pilo, Gianfelice. «Albero genealogico della famiglia Boyl» (en italià).
# Ammoni (fill d'Hèrmies)

Ammoni (en grec antic: Ἀμμώνιος, en llatí: Ammonius) fou un escriptor i filòsof grec fill d'Hèrmies i d'Edèsia. Va estudiar amb son germà Heliodor a Atenes amb Procle (mort el 484), i fou mestre de Simplici, Asclepi de Tral·les, Joan Filopó, i Damasci.
Va escriure uns comentaris en grec sobre Plató i Claudi Ptolemeu que no es conserven. Sí que es conserven els Comentaris sobre l'Isagogue de Porfiri, o els cinc predicables, De les categories d'Aristòtil, i De la interpretació. Alguns dels seus deixebles van recollir les seves explicacions en quaderns de notes.

## Referències

* ↑ Ammonius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 146
# Museu Charles Aznavour

El Museu Charles Aznavour és un museu i centre cultural a Erevan, Armènia, que es va inaugurar el 2011.
El cantant franco-armeni Charles Aznavour va tallar la cinta d'inauguració del nou museu en la cerimònia d'obertura, a la qual van assistir el president francès, Nicolas Sarkozy, i el president d'Armènia, Serzh Sargsyan. El museu ocupa un edifici de cinc plantes dins del monument de la Cascada, un edifici amb una escala monumental de 118 metres d'altitud. Inclou una sala de concerts a l'aire lliure, així com apartaments i el mateix museu. L'exposició inclou discos, àlbums, llibres, premis de la música, cartells i fotografies d'Aznavour. El projecte del museu es va iniciar el 2007, finançat pel govern d'Armènia. La fundació d'Aznavour ha decorat l'interior del museu.

## Referències

* ↑ Garcia, Anna «L’altra Armènia». Ara Balears, 18-04-2015.
* ↑ «Sarkozy Opens Charles Aznavour Museum in Yerevan | Epress.am» (en anglès). Epress, 07-10-2011. [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ Boy, Ann-Dorit «Der Museumsbau zu Eriwan». Die Zeit, 09-12-2010.
# Popigai

Popigai (en rus: Попигай) és un poble (un possiólok) del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 334 habitants. Pertany al districte de Dudinka.

## Referències

* ↑ «Территории Красноярского края». Arxivat de l'original el 2013-05-04. [Consulta: 25 abril 2013].