OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Liselott Linsenhoff

Liselott Linsenhoff (Frankfurt del Main, Alemanya 1927 - Antibes, França 1999) fou una genet alemanya, guanyadora de cinc medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 27 d'agost de 1927 a la ciutat de Frankfurt del Main, població situada a l'actual estat de Hessen, que en aquells moments formava part de la República de Weimar i que avui en dia forma part d'Alemanya. Fou la mare de la tembé gent i medallista olímpica Ann-Kathrin Linsenhoff. Nascuda amb el nom de Liselott Schindling, adoptà entre 1950 i 1975 el congom Linsenhoff en casar-se amb Fritz Linsenhoff, i després de la seva separació dotpà novament el cognom de soltera. El 1981 es casà amb Klaus Rheinberger, paasant a anomenar-se Liselott Rheinberger.
Va morir el 4 d'agost de 1999 a la seva residència d'Antibes, població francesa situada al departament dels Alps Marítims.

## Carrera esportiva

Especialista en doma clàssica va participar, als 28 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Estocolm), si bé les proves eqüestres es realitzaren a Estocolm (Suècia). En aquests Jocs, i en representació de l'Equip Unificat alemany, aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova per equips i la medalla de bronze en la prova individual.
Absent dels Jocs Olímpics d'estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia) i dels Jocs Olímpics d'estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó), participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic), on va aconseguir en representació de l'Alemanya Occidental (RFA) guanyar la medalla d'or en la prva per equips i finalitzà vuitena en la prova individual, guanyant així un diploma olímpic. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 realitzats a Múnic (Alemanya Occidental) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova individual de doma i la medalla de plata en la prova per equips.
Al llarg de la seva carrera guanyà tres medalles en el Campionat del Món de doma clàssica, una d'elles d'or; i quatre medalles en el Campionat d'Europa de l'especialitat, tres d'elles d'or.
# Lisetita

La lisetita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser anomenada en honor de l'indret on va ser descoberta: Liset, a Selje (Sogn og Fjordane, Noruega). De moment no ha estat descrita en d'altre indret.

## Característiques

La lisetita és un tectosilicat de fórmula química Na₂CaAl₄(SiO₄)₄. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva estructura cristal·lina està relacionada amb la dels feldespats.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al museu del departament de ciències de la terra de la Universitat de Pavia, a Itàlia.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lisetita pertany a «09.FA - Tectosilicats sense H₂O zeolítica, sense anions addicionals no tetraèdrics» juntament amb els següents minerals: kaliofilita, kalsilita, nefelina, panunzita, trikalsilita, yoshiokaïta, megakalsilita, malinkoïta, virgilita, lisitsynita, adularia, anortoclasa, buddingtonita, celsiana, hialofana, microclina, ortosa, sanidina, rubiclina, monalbita, albita, andesina, anortita, bytownita, labradorita, oligoclasa, reedmergnerita, paracelsiana, svyatoslavita, kumdykolita, slawsonita, banalsita, stronalsita, danburita, maleevita, pekovita, lingunita i kokchetavita.

## Formació

La lisetita es forma a pressions altes.

## Referències

* ↑ «Lisetite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2019].
# Lisel Mueller

Lisel Mueller, nascuda Lisel Neumann (Hamburg, Alemanya, 8 de febrer de 1924 - Chicago, Illinois, Estats Units, 21 de febrer de 2020) va ser una poeta, traductora i professora universitària nord-americana d'origen alemany.
Amb quinze anys la seva família va haver d'emigrar als Estats Units a causa del règim nazi. Va graduar-se a la Universitat d'Evansville el 1944 i exercim com a professora a la universitat de Chicago, a l'Elmhurst College en Illinois, i al Goddard College. Coneguda per la seva càlida poesia introspectiva, va escriure en anglès i va publicar el seu primer llibre de poemes, Dependencies, quan tenia quaranta-un anys. Entre les seves altres col·leccions, The Private Life va ser la selecció de poesia Lamont del 1975, The Need to Hold Still va rebre el 1981 National Book Award i Alive Together: New & Selected Poems van guanyar el Premi Pulitzer de poesia. Els seus honors també van incloure el premi Carl Sandburg, el premi Ruth Lilly i una beca National Endowment for the Arts. Va viure durant anys a Lake Forest, Illinois.

## Referències

* 1 2 Orihill, Jackie «Lisel Mueller, german-American poet». Encyclopædia Britannica [Consulta: 28 novembre 2020].
* 1 2 «Lisel Mueller». Altazor. Revista electrónica de literatura. Fundación Vicente Huidobro, 01-11-2020. ISSN: 2452-5332 [Consulta: 28 novembre 2020].
* ↑ Cohen, Susan «“The Laughter of Women,” by Lisel Mueller». Women's Voices for Change 2020, 10-05-2020. Arxivat de l'original el 5 de desembre 2020 [Consulta: 28 novembre 2020].
# Lliga de futbol de Saarland

El Saarland fou un territori incorporat a França després de la Primera Guerra Mundial. Després de la Segona Guerra Mundial fou estat independent, abans d'incorporar-se definitivament a Alemanya. Fou membre de la FIFA entre 1947 i 1956 i disputà partits internacionals oficials entre 1950 i 1956. Creà la seva pròpia lliga de futbol (Ehrenliga Saar). La temporada 1951/52, la lliga del Saarland fou incorporada definitivament a l'estructura de la lliga alemanya de futbol.

## Historial

* 1948-49: VfB Neunkirchen
* 1949-50: Sportfreunde Saarbrücken
* 1950-51: 1. FC Saarbrücken II

## Internationaler Saarland Pokal

Degut a la poca competitivitat d'aquesta competició, el seu club més potent, el 1. FC Saarbrücken decidí participar en la lliga francesa de futbol de segona divisió la temporada 1948/49. La següent temporada no se li permeté de participar en el campionat francès i creà la seva pròpia competició, la Internationaler Saarland Pokal, de caràcter amistós. Finalment, la temporada 1951/52 s'incorporà a la lliga alemanya, com la resta de clubs de la regió.
* 1949/50: 1.FC Saarbrücken 4-0 Stade Rennais UC
* 1950/51: torneig abandonat
# José María Aresté Sancho

José María Aresté (Saragossa, 1966) és crític de cinema. A més, és autor de diversos llibres sobre el Setè Art. Els seus escrits han aparegut en diversos mitjans.
José María Aresté Sancho és Enginyer de Telecomunicacions per la Universitat Politècnica de Madrid. Actualment dirigeix el magazine digital decine21.com i és director dels festivals de cinema Educacine i BCN Film Fest Sant Jordi. Ha exercit com a director de les revistes Estrenos, DeVíDeo , Cinerama i OX Cine. Autor de les biofilmografies Francis Ford Coppola i En busca de William Wyler. Va guanyar una de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2006 pel seu llibre Escritores de cine, estudi sobre dotze autors i la seva relació amb el món del cel·luloide.
A més, José María Aresté va ser cofundador de la productora cinematogràfica Narnia Films, creada el 1995. Amb Narnia Films produeix el curtmetratge Hambre mortal, protagonitzat per Paul Naschy.

## Referències

* ↑ Arranca con éxito la quinta edición de Educacine, Festival Internacional de Cine y Educación de Madrid, decine21.com
* ↑ LA PERIODISTA CONXITA CASANOVAS, NOVA DIRECTORA DEL BCN FILM FEST, bcnfilmfest.com, 16 de novembre de 2018
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2006». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-02-26. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ «Volver», de Pedro Almodóvar, arrasa en los premios del Círculo de Escritores, la Nueva España, 21 de gener de 2007
* ↑ José María Aresté, rialp.com

## Enllaços externs

* José María Aresté a nuevarevista.net
# Las razones del corazón

Las razones del corazón és una pel·lícula mexicana i espanyola dirigida pel cineasta Arturo Ripstein i protagonitzada per l'actriu Arcelia Ramírez. El guió de Paz Alicia Garciadiego és una versió lliure de la novel·la Madame Bovary del escriptor francès Gustave Flaubert i va formar part de la selecció oficial a concurs del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2011

## Sinopsi

Emilia és un mestressa de casa frustrada per la mediocritat de la seva vida, els fracassos del seu marit i una maternitat aclaparadora i mal portada, on la seva paciència està a punt d'arribar al límit. En un mateix dia el seu amant l'abandona i li embarguen la targeta de crèdit. Després d'un llarg meditar i davant el seu departament desolat i buit decideix suïcidar-se i davant la seva mort provoca un acostament entre el marit i l'amant.

## Repartiment

* Arcelia Ramírez
* Vladimir Cruz
* Plutarco Haza
* Patricia Reyes Spíndola
* Alejandro Suárez

## Rodatge

Es va dur a terme a la ciutat de Mèxic del 3 al 27 de juliol de 2010.

## Crítiques

| « | «Torna el desesperat poeta de la desolació; aquell que a Así es la vida va saber traslladar a Medea a l'actualitat, com ara ha fet amb Madame Bovary.» | » |
| — Javier Ocaña, El País |||
| « | «Malgrat la convincent actuació de Arcelia Ramírez i les refinades imatges creades per Ripstein, el to escènic i els llargs, solemnes diàlegs llastren la història (...).» Lluís Bonet Mojica, La Vanguardia | » |

## Referències

* ↑ «Pasión por lo prohibido».
* ↑ «'Las razones del corazón' : Entre Flaubert y Buñuel». [Consulta: 20 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Fitxa a IMCINE
* Avenç de la pel·lícula a YouTube
* Entrevista a Arturo Ripstein a YouTube
* Las razones del corazón a YouTube
# Jeanne Sauvé

Jeanne Sauvé (Prud'homme, 26 d'abril de 1922 - Montreal, 26 de gener de 1993) va ser una periodista i política canadenca que va ser Governadora general del Canadà entre 1984 i 1990. Anteriorment havia ocupat diversos càrrecs ministerials al govern canadenc i al Parlament del Canadà.

## Referències

* ↑ «Jeanne Mathilde Sauvé, Canadian journalist and politician». Encyclopaedia Britannica [Consulta: 13 abril 2018].
# Jeanne Tripier

Jeanne Tripier (París, 1869 - 1944) va ser una mèdium francesa creadora de textos, dibuixos i brodats realitzats sota una influència espiritista. Hom la considera part del moviment de l'Art Brut.

## Biografia

Jeanne Tripier va néixer el 1869 a París. Filla d'un comerciant de vins, va passar la seva infantesa al camp amb la seva àvia. Ja de gran va viure al districte de Montmartre, a Paris, treballant com a venedora en uns grans magatzems. Als 58 anys va desenvolupar una passió per les creences espiritistes i per l'endevinació. Aquestes activitats van esdevenir centrals a la seva vida, fins al punt d'empènyer-la a deixar la feina. El 1934 va ser ingressada en un hospital psiquiàtric de París.

## Obra

Cap als cinquanta anys, Jeanne Tripier va començar a produir obra mesclant imatges i text. Les seves creacions sorgien durant els estats de trànsit i emprava materials com ara sucre o tint de cabell. També produïa obres elaborades amb brodats figuratius. Atribuïa la responsabilitat de la producció dels textos, dibuixos i brodats a éssers espirituals.

## Col·leccions i exposicions

L'obra de Jeanne Tripier es conserva principalment a la Col·lecció de l'Art Brut de Lausana, Suïssa. Les seves obres han estat cedides a altres institucions per a diferents mostres, inclosa, el 2015, l'exposició Art Brut in America: The Incursion of Jean Dubuffet a l'American Folk Art Museum.

## Reconeixements

Jean Dubuffet va adquirir l'obra de Tripier per a la seva Col·lecció d'Art Brut.

## Referències

* ↑ Gaze, Delia ed. Dictionary of Women Artists: Artists, J-Z. Routledge, 1997, p. 96. ISBN 0316589063.
* ↑ Wertkin, Gerard C. ed.. Encyclopedia of American Folk Art. Routledge, 2004. ISBN 0-415-92986-5.
* 1 2 Maclagan, David. Outsider Art: From the Margins to the Marketplace. Reaktion Books, 2009, p. 184. ISBN 978-1861895219.
* ↑ «TRIPIER jeanne». Art Brut Collection ABCD. [Consulta: 10 març 2017].
* 1 2 «Tripier, Jeanne». Collection de l'art Brut Lausanne. Arxivat de l'original el 2017-03-07. [Consulta: 8 març 2017].
* ↑ Spiritualist Art. Collection de l'Art Brut Lausanne.
* ↑ Zion, Amy. «Art Brut in America & Unorthodox». Frieze. [Consulta: 10 març 2017].
* ↑ Maclagan, David. Line Let Loose: Scribbling, Doodling and Automatic Drawing. Reaktion Books, 2014, p. 116. ISBN 1780230826.
* ↑ «Art Brut in America: The Incursion of Jean Dubuffet». American Folk Art Museum. [Consulta: 11 març 2017].

## Enllaços externs

* TRIPIER jeanne
# Les Saladelles

Les Saladelles és un indret del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, a l'antic terme d'Orcau, al Pallars Jussà.
El lloc és al sud del poble d'Orcau, a llevant de la carretera LV-5112, al nord-oest i a prop de Figuerola d'Orcau, però en territori d'Orcau. És a la dreta del riu d'Abella i al nord de los Segalassos.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Joan Albella Balaguer

Joan Albella Balaguer (Palma, 15 de juliol de 1912 - Palma, 15 de gener de 1998) fou un futbolista balear de les dècades de 1930 i 1940.
Començà a destacar a l'equip juvenil del Mediterráneo, d'on passà al juvenil de l'Athletic FC de Palma, pujant al primer equip durant la mateixa temporada.
Destacà com a jugador del Reial Mallorca, on jugà durant dues etapes entre 1931-1935 i 1943-1947, jugant a segona divisió de 1944 a 1946. Entre aquestes dues etapes jugà al Balears FC, Espanyol de Barcelona i Athletic FC. En el famós partit contra el Constància de 1945, en què Mallorca i Constància es jugaven la permanència, va fer el segon gol, que va permetre la permanència dels palmesans, gràcies també a l'arbitratge de Cruellas.
Arribà al RCD Espanyol la temporada 1936-37, en la qual jugà el Campionat de Catalunya i la Copa i la lliga Mediterrània. La temporada 1938-39 també va jugar diversos partits amistosos.

## Referències

* 1 2 3 «Fitxa de Albella». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Joan Albella Balaguer a BDFutbol
* ↑ «Desde Palma». Mundo Deportivo, 14-06-1936. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Fútbol». Mundo Deportivo, 23-09-1936. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Valores nuevos del futbol nacional». Mundo Deportivo, 11-05-1940. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Historias de 100 años (30): Hermanos en el Mallorca». futboldesdemallorca.com. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Capellà, Llorenç. L'esport a les Balears (1936-1959). Conselleria de Cultura, Educació i Esport (Govern Balear), 1995, p. 76-79. ISBN 84-86617-27-8.
# Kiana (cantant)

Kiana Jade Blanckert, coneguda monònimament com a Kiana (Perth, 25 de febrer de 2007), és una cantant i ballarina sueca. Va guanyar renom com a subcampiona del programa de televisió Talang 2021 i com a finalista en el Melodifestivalen 2023 amb la cançó «Where Did You Go».

## Vida primerenca

Malgrat néixer a Perth, on havia estat criada la seva mare, a dos anys va mudar-se a Suècia. Actualment, té tant la nacionalitat australiana com la sueca.

## Carrera

El 2021, després que la presentadora televisiva Bianca Ingrosso la descobrís a l'escola on estudiava, va audicionar per a entrar al programa musical Talang. Hi va interpretar «When We Were Young» de l'artista anglesa Adele. Va arribar fins a la semifinal, emesa en directe el 12 de març de 2021, on va convertir-se en finalista. A la final, va acabar empatada en segon lloc.
El 25 de febrer del 2023, va competir a la quarta ronda del Melodifestivalen a Malmö amb el tema «Where Did You Go». Va passar primer a la semifinal i després a la final a Estocolm, on va obtenir el sisè lloc amb 76 punts, per darrere de Theoz i per davant de Paul Rey.

## Discografia
### Senzills

* «Where Did You Go» (2023)

## Referències

* ↑ Tsinivits, Kyriakos. «Australian-born singer Kiana competes in Melodifestivalen 2023» (en anglès). Aussievision, 03-03-2023. [Consulta: 5 març 2023].
* ↑ Anglerfjord, Linn. «Kianas överraskning i Talang: ”Annan sida”» (en suec). Expressen, 12-03-2021. [Consulta: 11 març 2023].
* 1 2 Samppala, Sandra. «Kiana vidare till semifinal i Talang» (en suec). Mitti Se, 02-03-2021. [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ Samppala, Sandra. «Kiana tog sig till toppen i Talang» (en suec). Mitti Se, 29-03-2021. [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ «Här är alla bidrag i Melodifestivalen 2023» (en suec). Sveriges Television, 30-11-2022. [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ Lindström, Hanna. «Fler artister klara för Melodifestivalen 2023» (en suec). Expressen, 21-11-2022. [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ Petersen, Rasmus. «Sweden: Loreen wins Melodifestivalen 2023 with "Tattoo"» (en anglès). Eurovisionworld, 11-03-2023. [Consulta: 11 març 2023].
# Àcid pentatriacontanoic

L'àcid pentatriacontanoic (anomenat també, de forma no sistemàtica, àcid ceroplàstic) és un àcid carboxílic de cadena lineal amb trenta-cinc àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C35H70O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras, i se simbolitza per C35:0.
L'àcid pentatriacontanoic a temperatura ambient és un sòlid que fon a 98,4 °C. És soluble en acetona, en benzè i en cloroform. Fou descrit per primera vegada el 1935 pel japonès R. Koyama. de la cera segregada per l'insecte Ceroplastes rubens, d'on prové el seu nom no sistemàtic, àcid ceroplàstic. També es troba en la cera de les olives.

## Referències

* ↑ Warth, A.H.. The Chemistry and Technology of Waxes (en anglès). Nova York: Reinold Publishing Corporation, 1956, p. 43.
* ↑ Koyama, R. J. Chem. Soc. Japan., 56, 1935, pàg. 365-372.
* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0035)». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 9 març 2018].
* ↑ Kirk, Raymond Eller; Othmer, Donald Frederick. Encyclopedia of Chemical Technology: Explosives (cont'd) to furfural (en anglès). Interscience Encyclopedia, Incorporated, 1951.
# Jordi Rodríguez Stegemeijer

Jordi Rodríguez Stegemeijer (25 d'abril de 2004) és un jugador de bàsquet espanyol que pertany a la plantilla de Club Bàsquet Prat. Amb 1,99 metres d'alçada, juga en la posició d'escorta.

## Trajectòria esportiva

És un jugador format en les categories inferiors del Club Joventut Badalona i internacional en totes les categories inferiors.
En la temporada 2021-22, alternaria participacions en el filial de Lliga EBA i en el CB Prat de Lliga LEB Plata.
En la temporada 2022-23, formaria part del Club Bàsquet Prat de Lliga LEB Plata, club vinculat a la "Penya".
El 20 de novembre de 2022, fa el seu debut en Lliga Endesa amb el Club Joventut Badalona, en la trobada de la jornada 8 enfront del FC Barcelona. També disputaria minuts en la trobada de la jornada 18 enfront del Bilbao Basket

## Selecció nacional

És internacional amb les categories inferiors de la selecció de bàsquet d'Espanya.
El 7 d'agost de 2022 va guanyar l'Europeu Sub-18 celebrat a la ciutat de Izmir (Turquia), guanyant a l'equip turc en la final per 61-68.
El 2 de juliol de 2023 va guanyar l'or en el Mundial Sub-19 celebrat en Debrecen (Hongria).

## Referències

* ↑ «Miguel Allen y Jordi Rodríguez seguirán vinculados en el C.B Prat» (en català). cbprat.cat, 08-08-2022. [Consulta: 9 maig 2023].
* ↑ «El Joventut se lleva el derbi con cinco últimos minutos pletóricos (82-79)» (en castellà). acb.com, 20-11-2022. [Consulta: 9 maig 2023].
* ↑ Spain retain FIBA U18 European Championship crown by beating hosts Turkey www.fiba.basketball, 7 de agosto de 2022
* ↑ ¡Juniors de oro! España se proclama campeón del mundo U19 tras vencer a Francia gigantes.com, 2 de julio de 2023

## Enllaços externs

* Perfil en acb
* Perfil de realgm
# Wuji

El wuji (xinès tradicional: 無極, xinès simplificat: 无极, pinyin: wújí) és, segons la filosofia xinesa, l'estat primigeni de l'univers no diferenciat. Seria anterior al sorgiment del taijí, la "gran polaritat", i de les dues forces Yin i Yang. Literalment, significa "cim del no-res". Segons algunes tradicions es representa com un cercle buit, mentre que unes altres consideren que, en ser equivalent al no-res, no es pot representar.

## Referències

* ↑ Dictionnaire de la Sagesse orientale, Éditions Robert Laffont, p. 661.
# Àscari

Àscari (del suahili askari, 'soldat', mot de provinença àrab i persa, també present, amb variants morfològiques, en turc, amhàric, etc.) era el nom amb què es designava oficialment en llengües europees aquells soldats autòctons que formaven part d'unitats "indígenes" al servei de potències colonials a l'Àfrica (sobretot a la subsahariana) durant la segona meitat del segle xix i la primera meitat del segle xx.
El terme s'usava, sobretot, en referència a les tropes "indígenes" negroafricanes dels exèrcits italià, britànic, portuguès, alemany i belga. Emperò, al si de l'exèrcit espanyol el nom d'àscari s'aplicava sobretot als soldats de certes unitats àrabs o amazics del nord d'Àfrica. El mot no fou usat per l'exèrcit francès.
Durant els anys de domini colonial europeu a Àfrica Oriental, els àscaris foren reclutats en gran nombre; tingueren un paper notable en les conquestes de diverses possessions colonials, i posteriorment exerciren tasques de guarnició local i de seguretat interna. Durant les dues guerres mundials aquestes tropes serviren tant als fronts africans com en d'altres, especialment als d'Europa, com succeí, també, amb tropes asiàtiques ("britàniques" de l'ïndia, "franceses" d'Indoxina, etc.). Era característic que les unitats d'àscaris fossin comandades per oficials europeus; per norma general, els autòctons no podien ascendir més enllà de la sots-oficialitat.
Els àscaris tenien uniforme propi, que podia ser d'estil "moresc", d'un pintoresquisme conscient, o bé basat en el de les unitats europees; en tot cas, la lligadura més característica d'aquestes tropes era el fes.

## Els asker otomans

A l'Imperi Otomà es denominava asker (adaptació turca de l'àrab askari) la casta militar dominant, en oposició als reaya (camperols i ciutadans). Es tractava, efectivament, més d'una casta més que un ofici, rang o càrrec, i incloïa personal militar esclau i les lleves de les tropes feudals (sipahi). Estaven regits per un codi establert pel soldà (kanun i sipahiyan), que els garantia privilegis i exempcions. Per decret un asker podia ser rebaixat a la casta de reaya, igual que un raiyya podia ser elevat a asker. Al segle xvii l'augment dels feus del camperols i l'afiliació de mercaders i artesans als geníssers va estendre tant l'estatus d'asker que va perdre significat real.

## Notes

* ↑ El diccionari normatiu no recull encara aquest mot, però la GEC l'ha catalanitzat funcionalment, la qual cosa permet d'indicar de manera clara la pronúncia esdrúixola etimològicament correcta.
* ↑ En totes aquestes llengües aquest mot continua designant simplement el 'soldat'.

## Referències

* ↑ «Àscari». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Force Publique
# Xevuot

El Xevuot (en hebreu: שבועות) és el sisè tractat (masechet) de l'ordre de Nezikín de la Mixnà, i té 8 capítols. El tractat Xevuot tracta extensivament sobre els juraments judicials i altres juraments, tal com són anomenats a la Torà al llibre de Levític. El Xevuot forma part del Talmud de Babilònia i del Talmud de Jerusalem.

## Referències

* ↑ Marvin J. Heller. The Seventeenth Century Hebrew Book (2 Vols). BRILL, 2010, p. 87–. ISBN 90-04-18638-7.
* ↑ Daniel Judah Elazar. Kinship and Consent: The Jewish Political Tradition and Its Contemporary Uses. University Press of America, 1983, p. 250–. ISBN 978-0-8191-2801-0.
* ↑ «www.sefaria.org» (en anglès).
Nezikín (סדר נזיקין)
Bava Kama
Bava Metzià
Bava Batra
Sanedrí
Makot
Xevuot
Eduyot
Avodah Zarah
Pirkei Avot
Horayot :