OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tokugawa Ieshige

    En aquest nom japonès, el cognom és Tokugawa.
Tokugawa Ieshige (徳川 家重, 28 de gener del 1712 – 13 de juliol del 1761) va ser el novè shōgun del shogunat Tokugawa del Japó. Va regnar entre els anys 1745 i 1760.
Va ser el primer fill de Tokugawa Yoshimune i la seva mare era filla de Okubo Tadanao. El seu nom de nen era Nagatomi-maru. El 1725 va realiyza la seva cerimònia de genpuku (majoria d'edat). La seva primera esposa, Nami-no-miya, era filla del Príncipe Fushimi-no-miya Kuninaga. La seva segona esposa, Okō, era la filla d'un cortesà; ella va ser la mare de Ieharu, successor de Ieshige.
Ieshige va patir malalties cròniques i tenia problemes a la parla. L'elecció de Yoshimune sobre Ieshige com a hereu, va causar disputes amb els seus altres germans Tokugawa Munetake i Tokugawa Munetada, els quals eren candidats més capacitats per governar.
Va estar desinteressat en els assumptes governamentals i va decidir assignar aquestes decisions a Ooka Tadamitsu (1709 – 1760). Ieshige es va retirar el 1760 i va agafar el títol de Ōgosho, posteriorment va assignar al seu primer fill Tokugawa Ieharu com al seu successor.
El regnat d'Ieshige estava ple de corrupció, els desastres naturals, la fam i l'emergència de la classe mercantil, i el seu desinterès en solucionar els problemes van causar una declinació del poder del clan Tokugawa.
Va morir un any després de retirar-se com a shogun el 1761.

## Referències

* ↑ Screech, T. Secret Memoirs of the Shoguns: Isaac Titsingh and Japan, 1779-1822, p. 130.
* Screech, Timon. (2006). Secret Memoirs of the Shoguns: Isaac Titsingh and Japan, 1779-1822. Londres: RoutledgeCurzon. ISBN 0-7007-1720-X
* Titsingh, Isaac. (1822). Illustrations of Japan. Londres: Ackerman.
* Titsingh, Isaac, ed. (1834). [Siyun-sai Rin-siyo/Hayashi Gahō, 1652], Nipon o daï itsi ran; ou, Annales des empereurs du Japon, tr. par M. Isaac Titsingh avec l'aide de plusieurs interprètes attachés au comptoir hollandais de Nangasaki; ouvrage re., complété et cor. sur l'original japonais-chinois, accompagné de notes et précédé d'un Aperçu d'histoire mythologique du Japon, par M. J. Klaproth . París: Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland.— Dues copies d'aquest llibre estan disponibles en línia: (1) a la biblioteca de la Universitat de Michigan, digitalitzat el 30 de gener de 2007; i (2) a la biblioteca de la Universitat Stanford, digitalitzat el 23 de juny de 2006. Text original en francès.
* Totman, Conrad. (1967). Politics in the Tokugawa bakufu, 1600-1843. Cambridge: Harvard University Press.
# Tractat del Sarre

El Tractat del Sarre o Tractat de Luxemburg (en alemany: Saarvertrag o Vertrag von Luxemburg) va ser un acord efectuat entre la República Federal d'Alemanya (RFA) i França, el qual va reconèixer la recuperació del territori del Sarre per part del primer.

## Context

Després de la derrota del Reich en la Segona Guerra Mundial, les potències vencedores van consensuar la divisió d'Alemanya en quatre regions d'ocupació i la cessió de diversos territoris sobre els quals el Reich gaudia de sobirania efectiva. Entre els territoris cedits, el Sarre n'era l'excepció perquè va ser fundat el 1947 com un protectorat francès autònom. Encara mantenia forts vincles amb l'economia i política francesa, aquest territori no mantenia cap adhesió amb el seu sistema jurídic; cosa que va permetre la creació d'una autoritat governamental, una moneda de curs legal pròpia i l'emissió de documents d'identitat i passaports.
Aquest tractat va ser signat el 27 d'octubre de 1956 a la ciutat de Luxemburg pels ministres de Relacions Exteriors Heinrich von Brenton i Christian Pineau, representant a la RFA i França, respectivament. Aquest acord va ser assolit després d'un plebiscit realitzat el 23 d'octubre de l'any anterior sobre la ratificació de l'Estatut del Sarre, el qual va ser rebutjat.
El Landtag —parlament estatal— del Sarre va declarar l'annexió d'aquest estat federat a la RFA el 14 desembre de 1956, encara que el procés va concloure l'1 de gener de 1957. Des de 1957-1959 hi va haver una transició econòmica en l'estat del Sarre, en el qual s'empraven dues monedes de curs legal, el franc del Sarre -vigent des 1948- i el marc alemany.

## Referències

* 1 2 «Vertrag zwischen der Bundesrepublik Deutschland und die Französischen Republik zur Regelung der Saarfrage» (en alemany). Arxivat de l'original el 2014-04-09. [Consulta: 1r gener 2010].
* ↑ Hudemann, Rainer; Poidevin, Raymond; Maas, Annette. (en alemany i francès) (1995). Die Saar 1945-1955: ein Problem der europäischen Geschichte. Editorial Oldenbourg Wissenschaftsverlag ISBN 3486561421 p.50, 93, 169, 401
* ↑ «Ausweis aus dem Saarland 1945-59» (en alemany). saar-nostalgie.de. [Consulta: 20 febrer 2010].
* ↑ «Beitrittserklärung des Saarlandes nach dem Grundgesetz der Bundesrepublik Deutschland» (en alemany). Amtsblatt des Saarlandes, 29-12-1956. [Consulta: 1r gener 2010].
* ↑ «Der Tag X (6. Juli 1959)» (en alemany). [Consulta: 1r gener 2010].
# Tractat dels Dardanels

El Tractat del Dardanels (també conegut com el Tractat de Pau, Comerç i Aliança Secreta, el Tractat de Çanak o turc: Kale-i Sultaniye Antlaşması) va ser conclòs entre l'Imperi Otomà i el Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda el 5 de gener de 1809 a Çanak, Imperi Otomà. El tractat va acabar amb la Guerra Anglo-turca. La Sublim Porta va restaurar els privilegis en el comerç per als britànics a l'Imperi. El Regne Unit va prometre protegir la integritat de l'Imperi Otomà contra l'amenaça francesa en el context de les Guerres Napoleòniques, amb la seva pròpia flota i amb el subministrament d'armes a Istanbul. El tractat va afirmar el principi que cap vaixell de guerra de qualsevol poder hauria d'entrar als Estrets dels Dardanels i del Bòsfor. El tractat es va anticipar a la Convenció dels Estrets de Londres de 1841, que tindria els mateixos principis.

## Referències

* ↑ «Treaty of Çanak». A: Encyclopaedia Britannica (en anglès), 1989/2019.
* ↑ «1807-1809» (en anglès). The Encyclopedia of World History, 2001. Arxivat de l'original el 2004-10-15. [Consulta: 24 gener 2018].
# Trepadella saxàtil

La trepadella saxàtil (Onobrychis saxatilis), és una trepadella silvestre, que és espontània a l'est de la península Ibèrica, la costa del Mediterrani francès i una franja de l'interior del Marroc.
Es diferencia d'altres trepadelles per ser una planta perenne, tenir els fruits sense agullons, la corol·la groguenca amb estries vermelloses i no tenir pràcticament tija. Els folíols són oblongo-linears, aguts i mucronats. Fa de 10 a 40 cm d'alt i floreix d'abril a juliol. Viu fins als 1.500 metres d'altitud al País Valencià i Catalunya, manca a les illes Balears.
El seu hàbitat és la brolla calcària, especialment en les contrades mediterrànies continentals.

## Referències

* ↑ O. Bolòs i J. Vigo Flora dels Països catalans Barcelona 1980

## Enllaços externs

* «Onobrychis saxatilis». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.
# Turalei

Turalei és una població del Sudan del Sud situada al comtat de Twic, a l'estat de Warrap.
Va ser saquejada i convertida en ruïnes durant el genocidi del Sudan, que va causar la fugida de molta gent. Des de llavors, diverses organitzacions han participat en la reconstrucció del poble. Entre les persones implicades en aquesta reconstrucció hi havia l'exjugador de bàsquet de l'NBA Manute Bol -nascut i enterrat allà- impulsor d'una escola i altres projectes.
Disposa d'un hospital i una pista d'aterratge i està situada en una zona propensa a les inundacions.

## Enllaços externs

* Mapes del Sudan del Sud Arxivat 2011-08-10 a Wayback Machine. United Nations Sudan Information Gateway
* Imatges aèries de Turalei Youtube

## Referències

* ↑ UN OCHA Sudan. Turalei Satellite Map [mapa], 1:3000. [Consulta: 4 febrer 2011].
* ↑ UN OCHA Sudan. Abyei And Surrounding Areas - Humanitarian Hubs & Access [mapa]. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ UN OCHA Sudan. Mapa de l'estat de Warrap [mapa].
* ↑ «Basketball star Bol buried in south Sudan» (en anglès). Reuters, 04-07-2010 [Consulta: 4 febrer 2011]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-06-25. [Consulta: 4 febrer 2011].
* ↑ «Manute Bol: Basketball player who used his fame to help peace efforts in his native Sudan» (en anglès). The Independent, 03-07-2010.
* ↑ «Bol pushes for education in native Sudan» (en anglès). USAToday, 31-07-2008.
* 1 2 «Document sobre la zona d'Abyei de l'OCHA». United Nations Office for the Coordination of Humanitarian Affairs. Arxivat de l'original el 2008-10-06. [Consulta: 4 febrer 2011].
* ↑ UN Joint Logistics Centre. Flood Map - Northern Bahr El Ghazal and Warrab States (August 2008) [mapa].
# Turan (ciutat de Tuva)

Turan —Тура́н (rus)— és una ciutat a la república russa de Tuvà, a 70 km al nord-oest de Kizil, la capital de la República. Segons el cens rus de 2002, tenia 5.598 habitants. El nom Turan prové d'una paraula turquesa que significa 'país salí'. Va ser fundada el 1885 per colons russos de Sibèria i va aconseguir l'estatus de ciutat el 1945. El motor econòmic de la ciutat és la indústria fustera.

## Referències

* ↑ «Tuva Open Cup 2021» (en anglès). Airtribune. [Consulta: 16 maig 2021].
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Том 1 [2010 All-Russian Population Census, vol. 1]». Russian Federal State Statistics Service, 2011. Arxivat de l'original el 2013-03-15. [Consulta: 16 maig 2021].
* ↑ EWING, THOMAS E. «THE FORGOTTEN FRONTIER: SOUTH SIBERIA (TUVA) IN CHINESE AND RUSSIAN HISTORY, 1600-1920». Central Asiatic Journal, 25, 3/4, 1981, pàg. 174–212. ISSN: 0008-9192.
* ↑ Великий Хурал (парламент) Республики Тыва. Закон №268 ВХ-1 от 24 декабря 2010 г. «О статусе муниципальных образований Республики Тыва», в ред. Закона №837 ВХ-1 от 10 октября 2011 г. «О внесении изменений в Закон Республики Тыва "О статусе муниципальных образований Республики Тыва"». Вступил в силу со дня официального опубликования. Опубликован: "Тувинская правда", №178 (без приложений), 31 декабря 2010 г. (Great Khural (Parliament) of the Tyva Republic. Law #268 VKh-1 of December 24, 2010 On the Status of the Municipal Formations of the Tyva Republic, as amended by the Law #837 VKh-1 of October 10, 2011 On Amending the Law of the Tyva Republic "On the Status of the Municipal Formations of the Tyva Republic". Effective as of the official publication date.)
* ↑ The Columbia gazetteer of the world. 2a edició. New York: Columbia University Press, 2008, p. 3972. ISBN 978-0-231-14554-1.
# Tres estrelles doji baixistes

Les Tres estrelles doji baixistes (en anglès: Bearish Tristar) és un patró d'espelmes japoneses format per tres espelmes que indica un canvi de tendència alcista; rep aquesta denominació perquè els tres doji representarien la forma de tres estrelles dalt del cel.

## Criteri de reconeixement

* La tendència prèvia és alcista.
* Es forma un primer doji.
* L'endemà els preus obren amb gap alcista i es forma un segon doji
* El tercer dia els preus obren a la baixa i es forma un trecer doji

## Explicació

En un context de tendència alcista, l'aparició del primer doji és un senyal d'advertiment de la pèrdua de força dels bulls. El segon doji evidencia que els bulls ja no tenen força per continuar pujant, i el tercer confirma el canvi de tendència.

## Factors importants

Els tres doji seguits evidencien una gran indecisió en el mercat. Es recomana esperar a la confirmació al quart dia següent en forma gap baixita, un trencament de tendència, o sinó en forma d'espelma negra amb tancament inferior.

## Bibliografia

* «Bearish Tristar». Candlesticker. [Consulta: 8 maig 2011].
# Torres de Berrellén

Torres de Berrellén és un municipi de la província de Saragossa, situat a la comarca de la Ribera Alta de l'Ebre.

## Referències

* ↑ «Provincia de Zaragoza (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 30 maig 2021].
# Torres de Jusseu

Torres de Jusseu (en castellà Torres de Juseu) és un antic municipi de la Ribagorça, de parla catalana, nascut el 1969 (Decret 1162/69, de 29 de maig) de la fusió entre les localitats de Torres del Bisbe (que n'era la capital) i Jusseu. La Tosquilla era part del terme. El municipi s'incorporà a Graus el 1974 (Decret 3375/74, de 28 de novembre).

## Referències

* ↑ «Torres de Jusseu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Torres de Jusseu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Torres de Jusseu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Torres de Jusseu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Twice

Twice (hangul: 트와이스) és un grup de K-Pop sud-coreà de l'agència JYP Entertainment. El seu nom en anglès significa "dos cops" perquè t'enamoraran través dels ulls i de les orelles.

## Història

El grup va ser format a partir d'un concurs musical anomenat 16 (SIXTEEN), que es va transmetre durant l'any 2015. Al principi s'havia pensat que només debutarien set noies, però al final Momo (que havia estat eliminada) i Tzuyu van ser afegides.

## Membres

* Nayeon (나연)
* Jeongyeon (정연)
* Momo (모모)
* Sana (사나)
* Jihyo (지효)
* Mina (미나)
* Dahyun (다현)
* Chaeyoung (채영)
* Tzuyu (쯔위)

## Àlbums

* The Story Begins (2015)
* Page 2 (2016)
* Twicecoaster: Lane 1 (2016)
* Merry & Happy (2017)
* Twicecoaster: Lane 2 (2017)
* Twicetagram (2017)
* Signal (2017)
* Summer Nights (2018)
* BDZ (2018)
* Yes or Yes (2018)
* What Is Love? (2018)
* &Twice (2019)
* Feel Special (2019)
* Fancy You (2019)
* &Twice Repackage (2020)
* More & More (2020)
* Eyes wide open (2020)
* Formula of love: O+T=<3 (2021)
* Doughnut (2021)
* Twice4, the best album (2022)
* BETWEEN 1&2 (2022)
* Ready to be (2023)
* With You-th (2024)

## Fans

Els fans de Twice es diuen "Once" (원스), que significa "un cop" en anglès, també tenen una cançó dedicada al seu fandom (One in a million) que pertany a l'àlbum TWICECOASTER: Lane 1.

## Referències

* ↑ «TWICE Surpassed 1 Million Album Sales». Yonhap News, 23-05-2017 [Consulta: 23 maig 2017].
* ↑ «Girl Group TWICE Sells Over 1 Million Albums». Chosunilbo & Chosun.com, 25-05-2017 [Consulta: 25 maig 2017].
# Torrice

Torrice és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 80 km al sud-est de Roma i a uns 4 km a l'est de Frosinone.
Torrice limita amb els municipis d'Arnara, Boville Ernica, Frosinone, Ripi i Veroli.
A 1 de gener de 2019 tenia 4.814 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Tour de Màrmara

El Tour de Màrmara va ser una competició ciclista per etapes que es disputava a la regió de la Màrmara, a Turquia. La cursa va formar part de l'UCI Europa Tour, amb una categoria 2.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2010 | Kemal Küçükbay | Mert Mutlu | Adil Kurkut |
| 2011 | Ali Rıza Tanrıverdi | Omar Hasanin | Nazim Bakırcı |

## Referències

* ↑ «Tour of Marmara (Tur) - Cat.2.2». [Consulta: 28 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cqranking.com
# Tour de Mersin

El Tour de Mersin (en turc Mersin Turu) és una competició ciclista per etapes que es disputa a la província de Mersin a Turquia. La cursa forma part de l'UCI Europa Tour, amb una categoria 2.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2015 | Oleksandr Polivoda | Vitali Buts | Mikhailo Kononenko |
| 2016 | Nazım Bakırcı | Ike Groen | Stefan Koychev Hristov |
| 2017 | Stanislau Bajkou | Eduard Vorgànov | Galim Akhmetov |
| 2018 | Eduard Vorgànov | Stanamir Cholakov | Nicolás Tivani Pérez |
| 2019 | Peter Koning | Branislau Samòilau | Halil İbrahim Doğan |
| 2024 | Marcin Budziński | Oliver Mattheis | Dawit Yemane |

## Referències

* ↑ «Tour of Mersin (Tur) - Cat.2.2». [Consulta: 30 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cqranking.com
# Ateisme i religió

L'ateisme és, en un sentit ampli, la no creença en deïtats o altres éssers sobrenaturals. El grau en què una persona pot ser considerada atea i al mateix temps seguidora d'una secta religiosa monoteista, politeista, o no teista és objecte de debat teològic. Algunes persones espiritualistes se solen considerar atees, mentre que altres consideren aquesta posició una contradicció en els termes.

## Ateisme jueu

L'ateisme jueu es refereix a les persones que sent ètnicament i culturalment jueves, han abandonat la seva creença en Déu sense abandonar la seva identitat jueva ni desvincular-se del poble judeu.
El terme no és contradictori, ja que la judeitat té components ètnics i culturals a més de religiosos. Les autoritats rabíniques (ortodoxos jueus) defineixen tradicionalment la pertinença al poble jueu biològicament a través de la descendència matrilinear, sense tenir en compte els actes ni les creences; fins i tot les institucions reformistes, reconstruccionistas i laiques consideren jueu a qualsevol la mare sigui jueva.

## Ateisme cristià

L'ateisme cristià és la creença que rebutja al déu del cristianisme però segueix els ensenyaments de Jesús. Thomas Jefferson, per exemple, va publicar un llibre titulat Vida i moral de Jesús de Natzaret, on elimina qualsevol referència a la divinitat.

## Ateisme musulmà

Els ateus musulmans són grups de persones a títol individual agnòstiques, atees o que no segueixen les observacions religioses però s'identifiquen amb la cultura musulmana causa de l'entorn familiar, experiències personals o por a càstig per apostasia.

## Bibliografia

* Altizer, Thomas J.J.. The Gospel of Christian Atheism. London: Collins, 1967 [Consulta: 27 octubre 2006].
* Amoss, George. «The Making of a Quaker Atheist», 1999. Arxivat de l'original el 2006-10-21. [Consulta: 27 octubre 2006].
* Rachmani, Rav Hillel. «Introduction to the Thought of Rav Kook, Lecture #16: "Kefira" in our Day», 2002a. Arxivat de l'original el 2006-02-09. [Consulta: 5 març 2006].
* Rachmani, Rav Hillel. «Introduction to the Thought of Rav Kook, Lecture #17: Heresy V», 2002b. Arxivat de l'original el 2006-02-19. [Consulta: 5 març 2006].
* Horgan, Lara. «The Religious Atheist – Why Atheism is on its way to becoming like any other religion.», 2009. Arxivat de l'original el 2010-07-17. [Consulta: 12 desembre 2009].

## Referències

* ↑ Algunas formas de debates entre Teología vs Ateísmo
* ↑ Nicholas de Lange, An Introduction to Judaism, Cambridge University Press, 2000, págs.79-81.
# Església Episcopal

L'església episcopal es refereix al grup d'esglésies membres de la comunió anglicana de l'Església d'Anglaterra. Aquestes esglésies inclouen:
* Església Episcopal dels Estats Units
* Església Episcopal Escocesa
* Església Episcopal a Jerusalem i l'Orient Mitjà
* Església Episcopal de Cuba
* Església Episcopal del Sudan
* Església Espanyola Reformada Episcopal
* Església Episcopal de Mèxic
La paraula episcopal es deriva del grec επισκοπος (epískopos) que literalment significa "supervisor"; aquesta paraula va evolucionar a la paraula catalana "bisbe". Per això, estrictament, qualsevol església que sigui dirigida per bisbes (com ho són els catòlics, metodistes i ortodoxos) és una església episcopal. No obstant això, com a denominació cristiana aquest adjectiu és utilitzat només per a referir-se a les esglésies que són membres de la comunió anglicana i que comparteixen de la seva doctrina.
El 1998 l'església acceptà els homosexuals com a membres de ple dret de l'església però exigint el celibat, i el 2 de novembre de 2003 l'Església Episcopal ordena el primer bisbe que es reconeix homosexual.

## Referències

* ↑ Hein, David; Shattuck, Jr., Gardiner H. The Episcopalians. Church Publishing, Inc., 2005, p.146-147. ISBN 0898694973.
# Ernst Zahn

Ernst Zahn (Zúric, 1867 — Meggen, Lucerna, 1952) va ser un escriptor suís. Destaca per una narrativa molt popular amb vocació de descriure el paisatge i les formes de vida del seu temps a Suïssa.

## Obres
### Novel·les

* Albin Indergand (1901)
* Frau Sixta (1926)
* Mütter (‘Mares', 1946)
* Welt im Spiegel (‘Món al mirall', 1951)

### Reculls de narracions

* Helden des Alltags (‘Herois de cada dia’, 1906)
* Einsamkeit (‘Solitud', 1910)
* Ernte des Lebens (‘Herència de la vida’, 1950)

## Referències

* ↑ «Ernst Zahn». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Ernst Zahn al Projecte Gutenberg
# Esteve Prat

Esteve Prat (?) fou mestre de capella de Santa Maria de Castelló d’Empúries entre 1730 i 1760.
Prat succeí a Ramon Carreres, el primer mestre de capella de Santa Maria l’any 1730. Ell hagué de renunciar al benefici de Sant Francesc de Torroella de Montgrí que posseïa des del 1717, per renuncia de l'organista de Figueres, Pau Ribes.
Prat finà la tardor de 1760 i Pau Soldevila el rellevà en el càrrec.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Salgado Cobo, Elena. «Els Mestres de Capella». A: Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 7: Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2013, p. 10, 14 [Consulta: 29 desembre 2020].
# Esteve Puig i Pascual

Esteve Puig i Pascual (Barcelona, 1896-1964) fou fotògraf amateur català que tingué l'oportunitat de viatjar arreu de Catalunya, Espanya i les colònies del nord d'Àfrica acompanyat de la seva càmera.
Va participar activament en la vida cultural de Barcelona com a assessor teatral de l'Orfeó Gracienc, soci del Palau de la Música Catalana i de la Secció de Fotografia del Centre Excursionista de Catalunya. Va treballar en l'empresa privada i posteriorment s'incorporà en el cos d'inspectors d'hisenda. L'activitat professional i el trasbals de la derrota de la Guerra Civil Espanyola li van fer deixar la fotografia. El seu fons es conserva a l'Arxiu Fotogràfic de Barcelona. El fons recull el conjunt de l'obra conservada d'Esteve Puig com a fotògraf amateur. Consta de negatius i positius estereoscòpics sobre vidre. Les fotografies pertanyen al primer quart de segle XX i mostren pobles i ciutats de Catalunya i de l'Estat espanyol. D'aquestes imatges, unes nou-centes són de la ciutat de Barcelona.
L'obra d'Esteve Puig ha estat exposada en tres ocasions: “Museus i espais 1879-1935”, al Museu Tèxtil i de la Indumentària de Barcelona, l'any 1991; “Mallorca, ahir”, a la Fundació Barceló de Palma, el 1994, i “Esteve Puig i Pascual. Fotografies dels fons de l'Arxiu Fotogràfic de l'AHCB”, a la Sala d'Exposicions de la seu del Districte de Gràcia de Barcelona, el 2000.

## Referències

* ↑ Domènech, Sílvia (dir.); Torrella, Rafel; Ruiz, Montserrat. Barcelona fotografiada: 160 anys de registre i representació: guia dels fons i les col·leccions de l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona (CC-BY-SA-3.0). Arxiu Municipal de Barcelona, Institut de Cultura de Barcelona, 2007, p. 208. ISBN 978-84-9850-029-5.