OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bad Luck Blackie

Bad Luck Blackie és un curtmetratge d'animació dirigit per Tex Avery, produït per Fred Quimby i estrenat el 22 de gener de 1949 per Metro-Goldwyn-Mayer. L'animació va estar a càrrec de Preston Blair, Walt Clinton, Louie Schmitt i Grant Simmons.
El 1994 va aparèixer en la posició número 15 de la llista 50 Greatest Cartoons, basada en els vots d'aproximadament 1.000 personalitats de la indústria de l'animació.

## Argument

El curtmetratge relata la història d'un petit gat blanc que és turmentat per un gos buldog. Cansat d'aquesta situació, contracta els serveis de Blackie, un gat negre que, segons la seva targeta de presentació, pertany a una companyia de mala sort. Blackie li lliura al gat un xiulet, perquè el cride quan estiga en problemes.
Quan apareix novament el buldog, el gat blanc toca el xiulet i Blackie passa davant el gos. Segons després cau un suport per a testos sobre aquest. L'acció es repeteix al llarg de tot el curtmetratge, el gat toca el xiulet, apareix Blackie i un objecte (que van augmentant de mida) cau sobre el gos. Després de rebre cops de masseters, pianos, baguls, i fins i tot cavalls, el buldog li treu el xiulet al gat blanc.
Encara que intenta desfer-se de Blackie, el gat surt il·lès de les trampes que el buldog li posa. Després d'això, el gos pinta Blackie de blanc, perquè d'aquesta manera, l'efecte de la mala sort no funcioni. Quan Blackie és finalment capturat, el petit gat es pinta de negre i passa davant el gos. De la mateixa manera en la qual la pintura va afectar Blackie, el petit gat ara generava mala sort. Després de rebre el cop d'una enclusa, el gos s'empassa el xiulet, i és perseguit per una gran quantitat d'objectes.

## Enllaços externs

* Bad Luck Blackie a The Big Cartoon DataBase (anglès)
# Casa Colorada

Casa Colorada és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 56 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Casa Colorada tenia 56 habitants, 20 habitatges, i 16 famílies. La densitat de població era de 63,6 habitants per km².
Dels 20 habitatges en un 40% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 80% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 20% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 21,4% entre 25 i 44, un 30,4% de 45 a 60 i un 12,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.750 $ i la renda mediana per família de 40.208 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.250 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 7.059 $. Aproximadament el 45,5% de les famílies i el 41,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Casa Colorada». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Casa Colorada». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Terrerola d'Oustalet

La terrerola d'Oustalet (Eremopterix signatus) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae)

## Hàbitat i distribució

Habita deserts pedregosos de Sudan del Sud, sud, centre i est d'Etiòpia, Somàlia i nord de Kenya.

## Referències

* ↑ «Terrerola d'Oustalet». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Barcelona ciutat neutral

Barcelona, ciutat neutral és una minisèrie de dos episodis dirigida per Sònia Sánchez i amb guió de Mateu Adrover i Xesc Barceló produïda per Televisió de Catalunya i Prodigius Cinema amb el suport de l'Institut Català de les Indústries Culturals (ICIC), l'Institut de la Cinematografia i de les Arts Audiovisuals (ICAA) i l'ens públic portuguès RTP1. Fou rodada en català i emesa per TV3 el 29 de novembre de 2011. Té un repartiment de 76 actors encapçalats per Bernat Quintana i Nausicaa Bonnín i la participació de 800 figurants. La sèrie està ambientada d'entrada a Viena però principalment a Barcelona (i alentorns), des de just abans de l'esclat de la Primera Guerra Mundial fins just després. La sèrie fou rodada al Maresme, diversos llocs de Barcelona, Sitges i Caldes de Montbui.

## Argument

Al port de Barcelona, una ciutat plena d’intrigues i canvis socials,, l’agost de 1914 (poc després de l’esclat de la Primera Guerra Mundial) es coneixen en un vaixell la Glòria, sindicalista idealista, i el Karl, arquitecte de família benestant però que vol deixar-ho tot per dedicar-se a pintar. Com que el vaixell no acaba de salpar, aprofitant l’estatut de neutralitat enmig de la guerra, hi coneixen altres personatges com els pagesos Sebastià i Caterina, l’aspirant a artista Caterina i el pillet Cinto.

## Repartiment

* Bernat Quintana - Karl
* Nausicaa Bonnín - Glòria
* Diana Gómez - Maria
* Ramón Pujol - Sebastià
* Jordi Pla - Cinto
* Laura Aubert - Caterina
* Pep Pla - Sr. Estruch
* Albert Pérez - Daniel
* Laura Conejero - Teresa
* Nicolau Breyner - Eanes
* Filipe Duarte - Pedro

## Recepció

El primer episodi fou seguit per 584.000 espectadors, mentre que el segon episodi el van seguir 394.000 espectadors, fet que es podria deure a que l'emissió va coincidir amb un partit de futbol del Futbol Club Barcelona, però tot i així liderà la franja horària amb el 14,2 % del share i va ser el sisè programa més vist del dia.

## Nominacions

Fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula per a televisió als Premis Gaudí de 2012.

## Referències

* ↑ Barcelona, ciutat neutral a esadir.cat
* ↑ Barcelona, ciutat neutral al Diari de Girona
* ↑ TV-3 grava la minisèrie 'Barcelona, ciutat neutral', El Periódico en català, 4 de novembre de 2010
* ↑ 'Barcelona, ciutat neutral' perd 190.000 espectadors en el segon i últim capítol. ara.cat, 30 de novembre de 2011
* ↑ Barcelona, ciutat neutral Arxivat 2020-07-12 a Wayback Machine. al web de l'Acadèmia del Cinema

## Enllaços externs

* Episodis de Barcelona, ciutat neutral al web de TV3
# Eleccions legislatives luxemburgueses de 1979

Les eleccions legislatives luxemburgueses de 1979 se celebraren el 10 de juny de 1979, per a renovar els 57 membres de la Cambra de Diputats de Luxemburg. Va vèncer el Partit Popular Social Cristià del Pierre Werner, qui ocupà el càrrec de primer ministre fins al 1984.

## Resultats

← Eleccions legislatives luxemburgueses, 1979 → :
| Partit | Partit | % | Diferència | Escons | Diferència |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | 34,5 | +6,9 | 24 | +6 |
| | Partit Socialista dels Treballadors (LSAP) | 24,3 | -4,9 | 14 | -3 |
| | Partit Democràtic (DP) | 21,3 | -0,9 | 15 | +4 |
| | Partit Comunista de Luxemburg (KPL) | 5,8 | -4,7 | 2 | -3 |
| | Socialdemòcrates | 6,0 | -3,2 | 2 | -3 |
| | Altres | 8,1 | +7,5 | 0 | = |
| Total | Total | | | 57 | — |
| Font: Centre Informatique de l'État ||||||

## Enllaços externs

* Resultats electorals de Luxemburg de l'arxiu electoral d'Adam Carr
# Santa Maria de Gàver

Santa Maria de Gàver és una església romànica del poble de Gàver, al municipi d'Estaràs inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga església situada dalt del turó, vora la torre de defensa i aïllada del nucli urbà. Per accedir a l'església cal agafar un camí sense asfaltar que surt d'un extrem del poble (41° 41′ 18″ N, 1° 23′ 32″ E﻿ / ﻿41.68833°N,1.39222°E﻿ / 41.68833; 1.39222), i està perfectament indicat a partir d'un rètol. L'edifici se'ns presenta remodelat, de planta rectangular, amb dos naus bessones amb volta de canó apuntada, la part de migdia romànica (amb l'absis modificat) fou ampliada per la banda nord obrint una arcada de tipologia gòtica, capçalera plana i coberta a doble vessant. A la façana principal, orientada a migjorn, hi ha la porta d'accés d'arc de mig punt adovellat i s'obra a l'antic cementiri del poble. En aquesta façana principal també hi ha una finestra geminada amb columna i capitell trapezial, un campanar d'espadanya amb dos ulls d'arc de mig punt, un contrafort emprat pel reforçar l'angle sud-oest i dues finestres de doble esqueixada que il·luminen l'absis. Al mur de ponent, també disposa d'un finestra geminada de les mateixes característiques que la situada a la façana de migjorn. El parament de l'església és de carreus i carreuons que alternen la forma quadrada i rectangular disposats en filades regulars.

## Història

El lloc de Gàver és documentat per primera vegada el 1015, any en què formava part de la marca extrema del comtat de Berga. Tot i aquesta vinculació, la parròquia de Gàver va pertànyer des dels seus inicis fins al 1957 al bisbat de Vic, moment en què passà a la diòcesi de Solsona.
La parròquia de Gàver és esmentada ja en les primitives relacions de parròquies del bisbat de Vic dels segles xi i xii amb el nom de Gaver o Gavar. Consta que el prevere del lloc pagava dos sous de tributació a la catedral. Hom ha calculat que la fundació de la parròquia s'hauria de situar entre 1026 i 1050 i sempre tingué com a sufragània l'església de Sant Julià d'Estaràs.
El 1971 perd el seu caràcter parroquial, ja que es basteix un nou edifici al peu de la carretera. Durant els anys vuitanta del segle XX un grup de veïns portaren a terme diverses intervencions per evitar la seva degradació.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Maria de Gàver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Ding Feng (jove)

    No confondre amb el seu germà major, també dit Ding Feng (丁奉), però amb el nom estilitzat Chengyuan (承淵).
    En aquest nom xinès, el cognom és Ding.
Ding Feng :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 丁封 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 丁封 |
Ding Feng va ser un general militar de Wu Oriental durant el període dels tardans Tres Regnes de la història xineasa. Ell va tenir un germà major, també anomenat Ding Feng (丁奉), però amb el nom estilitzat de Chengyuan (承淵). Els caràcter xinesos per "Feng" en els seus noms també són diferents. El Ding Feng jove va ser nomenat General de la Rereguarda de Wu Oriental. Va morir abans que el seu germà major.

## En la ficció

En la novel·la històrica de Luo Guanzhong, el Romanç dels Tres Regnes, quan Zhuge Zhan es trobava assetjat sota l'ataca de les forces de Deng Ai al Pas de Mianzhu durant la campanya contra Shu Han, ell va demanar reforços de Wu Oriental. Ding Feng (Chengyuan) va ser assignat de liderar un exèrcit per ajudar a Zhuge, amb Ding Feng jove i Sun Yi (孫異) servint com els seus generals segons. Ells es van retirar després que l'emperador de Shu Han Liu Shan es va rendir a Deng Ai.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Capítol 55, Biografia de Ding Feng (Chengyuan).
# East Prairie

East Prairie és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 3.227 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Prairie tenia 3.227 habitants, 1.333 habitatges, i 906 famílies. La densitat de població era de 973,4 habitants per km².
Dels 1.333 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,7% hi vivien parelles casades, en un 18,8% dones solteres, i en un 32% no eren unitats familiars. En el 28,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,9% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 14,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.825 $ i la renda mediana per família de 24.063 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.494 $ mentre que les dones 16.284 $. La renda per capita de la població era de 10.912 $. Entorn del 25,6% de les famílies i el 30,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Prairie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Prairie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Dubai Sports City

El Dubai Sports City és un complex dedicat als esports que s'està construint actualment (a data de 2008) a la ciutat de Dubai, Emirats Àrabs Units. El complex consistirà en edificis d'apartaments i nombroses instal·lacions esportives. El cost és de 4.000 milions de dòlars EUA i té una superfície de 4.600.000 de m².
La principal infraestructura serà un estadi multidisciplinari amb capacitat per a 60.000 espectadors que podrà ser utilitzat per la pràctica de l'atletisme, criquet, futbol, i rugbi.
També inclou un estadi de criquet per a 25.000 espectadors, un pavelló esportiu cobert per a 10.000 espectadors, un estadi per a hoquei sobre herba amb capacitat per a 5.000 espectadors i un camp de golf de 18 forats dissenyat per Ernie Els.

## Referències

* ↑ «Sports City | Propsearch Dubai». Propsearch.ae. [Consulta: 23 abril 2015].

## Enllaços externs

* Web del Dubai Sports City
* Detalls de l'estadi Arxivat 2008-07-18 a Wayback Machine.
# Dubays

Dubays és el nom dels següents personatges:
* Dubays (I) ibn Alí, emir mazyàdida d'al-Hilla 1017-1082
* Dubays (II) ibn Sàdaqa, emir mazyàdida d'al-Hilla 1108-1135
# Días difíciles

Días difíciles és una pel·lícula mexicana estrenada el 7 de juliol de 1988. Dirigida per Alejandro Pelayo, protagonitzada per Alejandro Parodi, Blanca Guerra, Fernando Balzaretti i Luis Manuel Pelayo.

## Argumento

Els germans Edmundo i Ricardo, dos dels principals accionistes de les Industrias Castelar, han tancat diverses de les seves fàbriques per qüestions econòmiques. Excepte les seves rendibles plantes químiques, les quals no obstant això els impliquen problemes amb el govern per la contaminació que produeixen. Edmundo és segrestat i demanen rescat per ell, però Ezequiel, accionista i amic dels Castelar, es nega a negociar. Tot es complica quan diversos nens són afectats per emanacions de les plantes, maten a Edmundo, Ezequiel ataca al govern per la inseguretat que segons ell va provocar la mort de Edmundo. El govern desallotja als habitants de la zona industrial i els diputats obrers són silenciats amb promeses de futures canongies.

## Repartiment

* Alejandro Parodi - Edmundo Castelar
* Blanca Guerra - Luisa Castelar
* Fernando Balzaretti - Ricardo Castelar
* Luis Manuel Pelayo - Ezequiel Rodríguez
* Beatriz Aguirre - Donya Amalia Castelar
* Sofia Olhovich - La nena
* Luisa Fernanda González - Mónica Castelar
* Juan Carlos Colombo - Llic. Ramos

## Premis
### Premi Ariel (1988)

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor Director | Alejandro Pelayo | Nominat |
| Millor Actriu | Blanca Guerra | Guanyadora |
| Millor Actor | Fernando Balzaretti | Nominat |
| Millor Guió Cinematogràfic | Alejandro Pelayo Víctor Hugo Rascón Banda | Nominats |
| Millor Argument Original | Alejandro Pelayo | Guanyador |
| Millor Actor de Quadre | Luis Manuel Pelayo | Nominat |

## Referències

* ↑ Días difíciles a Fotogramas
* ↑ Días difíciles Arxivat 2020-10-30 a Wayback Machine. al web del Festival de Guadalajara
* ↑ Días difíciles a sensacine.mx

## Enllaços externs

* Días difíciles a YouTube
# Edifici d'habitatges al carrer Vila de Foix (Lleida)

Edifici d'habitatges al carrer Vila de Foix és una obra de Lleida protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici compacte d'habitatges, capçalera de l'illa de cases, de planta baixa i cinc pisos. Façana amb tractament del parament en baix relleu reforçant la planimetria de l'edifici. Obertures modulades seguint un ordre repetitiu i funcional. Estructura hiperestàtica de formigó i tancaments auto-portants amb pedra artificial.

## Història

Implantació urbana al nucli antic, única del racionalisme a Lleida.

## Referències

* 1 2 «Edifici d'habitatges al carrer Vila de Foix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Díon (Eubea)

Díon (grec antic: Δῖον, llatí: Dium) va ser una antiga ciutat grega de l'illa d'Eubea, que ja apareix esmentada per Homer al Catàleg de les naus de la Ilíada, on diu que va ser una de les ciutats que va anar a la guerra de Troia sota el comandament d'Elefènor.
Segons Estrabó es trobava vora el cap Ceneu, al nord de l'illa, i vora la ciutat d'Òreos.

## Referències

* ↑ Homer. Ilíada, II, 538
* ↑ Estrabó. Geografia, X, 1,5
# Editorial Montaner i Simon

* No s'ha de confondre amb Edifici Montaner i Simon.
L'editorial Montaner i Simon va ser fundada a Barcelona el 1868 per Ramon de Montaner i Vila i Francesc Simon i Font. Es dedicava especialment a publicar en castellà obres monumentals i de bibliòfil.
El 1886 es va inaugurar la seu del carrer d'Aragó, 255, projectada pel jove arquitecte Lluís Domènech i Montaner.
L'any 1952, l'empresa fou adquirida per l'editor hispanoamericà José María González Porto. El 1981, l'editorial, on havien treballat escriptors com Pere Calders o Josep Soler Vidal, entre d'altres, va tancar definitivament a causa de dificultats econòmiques.

## Referències

* 1 2 3 «Editorial Montaner i Simón». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «La Fundació Antoni Tàpies vol recuperar la història de l'antiga Editorial Montaner i Simon». Arxivat de l'original el 2013-12-25. [Consulta: 9 agost 2015].

## Bibliografia

* Bellver Poissenot, Laura. La editorial Montaner y Simón (1868-1981). El esplendor del libro industrial ilustrado (1868-1922). Departament d'Història de l'Art. Universitat de Barcelona (tesi doctoral), setembre 2016.

## Enllaços externs

* «Editorial Montaner y Simon. Barcelona (1877-1950)». Biblioteca de Catalunya.
# Eduard Grau

Eduard Grau (Barcelona, 1981) és un director de fotografia català. Dels dels 13 anys va tenir clar que es volia dedicar al cine, i per això va estudiar a l'ESCAC de Barcelona i a la NFTS de Beaconsfield (Anglaterra). En algunes entrevistes explica que gravar una pel·lícula amb Tom Ford li va canviar la vida. La seva fotografia sobre Buried de Rodrigo Cortés li va valdre una nominació als Premis Goya. També ha fet anuncis i videoclips com Born This Way de Lady Gaga.

## Filmografia seleccionada

* 2006 : Honor de cavalleria d'Albert Serra
* 2009 : A Single Man de Tom Ford
* 2010 : Buried de Rodrigo Cortés
* 2010 : Finisterrae de Sergio Caballero
* 2011 : La Maison des ombres de Nick Murphy
* 2012 : No Place on Earth de Janet Tobias
* 2014 : Suite française de Saul Dibb
* 2015 : The Gift de Joel Edgerton
* 2015 : Sufragistes de Sarah Gavron
* 2017 : Quién Te Cantará de Carlos Vermut

## Referències

* 1 2 3 Freire, Juan Manuel «Edu Grau, ojos catalanes en Hollywood» (en castellà). elperiodico, 20-03-2016.
* ↑ «“Me gusta que mi trabajo ayude a contar la historia y a describir personajes” -» (en castellà). Montsebrumedia. Arxivat de l'original el 2018-11-25 [Consulta: 24 novembre 2018]. Arxivat 2018-11-25 a Wayback Machine.
* 1 2 «Eduard Grau: “Fer ‘Un hombre soltero’ de Tom Ford em va canviar la vida”». Arxivat de l'original el 2018-11-24. [Consulta: 24 novembre 2018].
* 1 2 3 4 5 «Eduard Grau: 'Lady Gaga es una gran currante que se lo toma todo muy en serio.'» (en castellà). Fotogramas, 03-03-2011.
* ↑ «El 20 de febrero comienza el rodaje de “Quién te cantará”, la nueva película de Carlos Vermut - nosolocine» (en espanyol europeu). [Consulta: 24 novembre 2018].
# Eduard Markarov

Eduard Markarov (Bakú, 20 de juny de 1942) és un exfutbolista armeni de la dècada de 1960 i entrenador.
Fou 3 cops internacional amb la selecció de la Unió Soviètica. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Torpedo Armavir, Neftchi Baku i Ararat Yerevan.

## Referències

* ↑ Jews in Sport in the USSR a yivoencyclopedia.org
* ↑ [«Sportinfo.am (rus)». Arxivat de l'original el 2010-11-08. [Consulta: 26 desembre 2018]. Sportinfo.am (rus)]
* ↑ «Rusteam.permian.ru (rus)». Arxivat de l'original el 2006-05-09. [Consulta: 26 desembre 2018].
* ↑ «Biograph.ru». Arxivat de l'original el 2010-11-21. [Consulta: 26 desembre 2018].
* ↑ Eduard Markarov a National-Football-Teams.com (anglès)
# Eduard Martín-Borregón

Eduard Martín-Borregón (Terrassa, 1984) és periodista. Pioner en periodisme de dades a Catalunya. Conjuntament amb el seu germà, David Martín-Borregón, i Arnau Udina van crear Data’n’Press, empresa responsable del Mapa del Sobiranisme i el Tuitòmetre de Vilaweb, La Mercè geolocalitzada Arxivat 2015-02-03 a Wayback Machine. d’El Periódico de Catalunya i la web twitterencatala.org Arxivat 2015-04-06 a Wayback Machine.. Aquesta última permet fer el recompte d'usuaris que estan usant el català en la interfície de la xarxa de microblogging. Promou aquesta disciplina que barreja periodisme i informàtica a través del Grup de Periodisme de Dades de l'Open Knowledge Foundation, en què també participa la periodista Karma Peiró. Aquest grup organitza conferències, tallers i expedicions de dades per afavorir la trobada de periodistes, desenvolupadors i dissenyadors. Eduard Martín-Borregón també va ser el primer a finançar un projecte periodístic a través de Verkami, 5x55Terrassa, i va ser un dels organitzadors de la trobada de tuitares TerrassaNTweets, de la que es van celebrar 5 edicions.

## Referències

* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Primera. Crea't Edicions, Juny de 2014, p. 199-200. ISBN 978-84-942772-0-7 [Consulta: 28 març 2015]. Arxivat 2015-03-27 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Blog personal: emartinborregon.com
* Twitter: @emartinborregon
* Tuitòmetre Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* La Mercè 2012 Arxivat 2015-02-03 a Wayback Machine.
* III Jornadas de Periodismo de Datos y Datos Abiertos 2015 Arxivat 2017-07-10 a Wayback Machine., Open Knowledge Foundation