OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Rosa (Santa Coloma de Gramenet)

Santa Rosa és un barri del districte V de Santa Coloma de Gramenet (Barcelonès) situat al Sud-Est del nucli urbà i ocupa la vall del torrent d'en Gener i el vessant nord de la serra d'en Mena. Ocupa unes 25,22 ha i és el més poblat del districte.
Es formà a partir dels anys 20 amb la parcel·lació de finques rústiques com la de can Banús Vell i la construcció de la carretera de Sant Adrià de Besòs a la Roca del Vallès. A partir del 1950, amb la intensificació de l'arribada a Barcelona de població d'altres indrets de l'Estat, la urbanització dels barris que avui ocupen la serra d'en Mena s'accelerà i provocà un creixement anàrquic i un dèficit d'equipaments i serveis.
L'any 2011 s'inaugurà l'estació de Santa Rosa de la L9 del metro de Barcelona, les obres de la qual van provocar el reallotjament d'alguns habitants del barri per tal de construir l'estació.

## Referències

* ↑ «Districte V». Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet. [Consulta: 30 octubre 2018].
* 1 2 «Projecte d'Intervenció Integral dels 7 Barris Fronterers de la Serra d'en Mena». Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Sant Privat

«Sant Privat» té aquests significats:
* Sant Privat de Mende (Clarmont d'Alvèrnia, segle iii - Mende, 255/260), eremita, bisbe de Mende, venerat com a sant a l'Església catòlica
* Sant Privat (Ardecha), municipi francès del departament de l'Ardecha
* Sant Privat (Erau), municipi francès al departament de l'Erau, regió del Llenguadoc-Rosselló
* Sant Privat de Barcedana, monestir del terme municipal de Gavet de la Conca (Pallars Jussà)
* Sant Privat d'en Bas localitat del municipi de la Vall d'en Bas a la comarca de la Garrotxa
# Sant Prim i Sant Felicià

«Sant Prim i Sant Felicià» té aquests significats:
* Sant Prim i Felicià de Mentana (Nomentum?, actual Mentana, província de Roma, s. III - ca. 297 o 303), cristians martiritzats durant les persecucions de Dioclecià i Maximià
* Sant Prim i Felicià d'Agen
* Sant Prim i Sant Felicià de Maià de Montcal, capella al terme municipal de Maià de Montcal (Garrotxa)
* Sant Prim i Sant Felicià o Capella de Sant Prim (Olius)
# Sebastià Arrom i Coll

Sebastià Arrom i Coll (Santa Eugènia, 3 de setembre de 1925 - 14 d'abril de 2017) fou un sacerdot mallorquí, director i fundador del Col·legi Sant Josep Obrer.

## Biografia

Cursa la carrera eclesiàstica en el Seminari Diocesà de Mallorca (1936-1939). Des de l'any 1944 al 1949 fou becari del Col·legi Pontifici de la Sapiència. El 26 de juny de 1949 fou ordenat prevere pel bisbe Hervás. El 1954 va ser designat rector de la Parròquia de Sant Josep Obrer, i aquest mateix any creà la primera escola d'ensenyança primària de Sant Josep Obrer.
Des de l'any 1955 fins al 1960 coordina les obres de la construcció del nou temple parroquial de Sant Josep Obrer, projecte de l'arquitecte Josep Ferragut, que és beneït pel bisbe Enciso. El 1962 promou la creació de la primera Secció Filial Masculina d'Institut "Sant Josep Obrer" per a l'ensenyament, amb caràcter social, de batxiller elemental, batxillers tècnics i batxiller superior nocturn, i el 1964 promou la creació de la primera Secció Filial Femenina "Sant Josep Obrer" per a l'ensenyament del batxillerat elemental i els batxillers tècnics i superiors.
El 1968 es trasllada a Brooklin (Nova York), on exerceix una tasca pastoral i al mateix temps té l'ocasió d'estudiar el sistema educatiu nord-americà. Poc després promou l'ensenyament del català a les dues filials, masculina i femenina, amb l'ajut de l'Obra Cultural Balear, com a assignatura complementària del batxiller. Són els primers centres a les Illes Balears on es cursa de manera oficial aquesta matèria. El 1972 promou la creació de l'escola professional "Sant Josep Obrer" per a les branques administrativa, electrònica i delineació de primer i segon grau. El 1981 promou l'ensenyament del segon grau d'informàtica de gestió, equips informàtics i hostesses de congressos.
El 1990 és distingit amb "L'Homenatge al Mestre" per la Conselleria de Cultura, Educació i Esports del Govern de les Illes Balears. El mateix any promou la nova construcció d'un centre de secundària obligatòria i d'adaptació del batxillerat a la LOGSE i els cicles formatius de grau mitjà, grau superior, garantia social i integració dels alumnes amb deficiències psíquiques al nivell d'educació infantil, primària i secundària. El 1993 va ser nomenat membre del Consell Consultiu de la Universitat de les Illes Balears.
El 1995, fou distingit per la Conselleria de Cultura, Educació i esports del Govern Balear amb el Premi "Miquel Porcel i Riera". El 1997 es va jubilar i fou nomenat canonge de la Seu de Palma. El 2003 va rebre el Premi Ramon Llull. El 1997 fou nomenat canonge de la Seu de Mallorca. Durant la seva darrera etapa professional, va dirigir les obres de reforma de l'hospital i la restauració de la Seu de Mallorca.

## Obres

* L'Església de Santa Eugènia (1583-1913) (1999)

## Referències

* ↑ «Fallece el sacerdote Sebastià Arrom, fundador del colegio Sant Josep Obrer» (en castellà). [Consulta: 30 gener 2020].
* ↑ «Clero de la Catedral». Arxivat de l'original el 2016-01-29. [Consulta: 16 gener 2016].
* ↑ Biografia Arxivat 2015-10-22 a Wayback Machine. al web de Sant Josep Obrer
* ↑ Biografia per aesece.es
# Sebastià Badia

«Sebastià Badia» té aquests significats:
* Sebastià Badia i Cerdà (1916-2009), pintor i escultor català
* Sebastià Badia i Gibert (1824-1888), polític català, alcalde de Badalona.
# Sebastià Bardolet i Pujol

Sebastià Bardolet i Pujol (Torelló, 13 de març de 1934) és un eclesiàstic català, abat de Montserrat entre 1989 i 2000.
Va ser escolà de Montserrat entre 1943 i 1948. Va entrar al monestir el 1953 i hi professà el 6 d'agost del 1954. Fou ordenat sacerdot el 24 de setembre de 1960. Llicenciat en cant gregorià i en musicologia pel Pontificio Istituto di Musica Sacra de Roma, va ser director del cant litúrgic del 1965 al 1968 a Montserrat i, després, prefecte de l'escolania fins al 1977. El 1977 era secretari del pare abat i el 1978 fou designat prior del monestir de Montserrat. El 1989, per resignació de l’abat Cassià Just, fou elegit abat de Montserrat.
El 1996 va reformar la basílica del monestir. El 1997 restaurà la Santa Cova després de l'incendi de 1994 i creà la Fundació Abadia de Montserrat 2025 per recaptar fons econòmics per reformar el conjunt arquitectònic de Montserrat i els seus serveis. Va renúnciar l’abril de l’any 2000 i fou substituït per Josep Maria Soler i Canals.

## Referències

* ↑ «Montserrat, designació de nou prior». Avui, 2-6-1978.. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ Subirà, J. «Els monjos de Montserrat trien abat després de dimitir Cassià Just». Avui, 28-2-1989.. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ Sabaté, Carles. «L’abat del calaix». Avui, 13-5-2000.. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ «Sebastià Bardolet i Pujol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Josep Oriol Suñer i Carbó

Josep Oriol Suñer i Carbó (Girona, 14 de març de 1940) és un empresari i polític català.

## Biografia

Ha treballat com a empresari ramader a Taialà de Sant Gregori. A les eleccions municipals de 1979 i 1983 fou escollit regidor de Sant Gregori per Unió Democràtica de Catalunya, a la que es va afiliar en 1982, i tinent d'alcalde d'urbanisme. El 1984 fou president comarcal d'UDC del Gironès.
Ha estat elegit diputat per la circumscripció de Girona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984, 1988 i 1992. El 1984-1992 fou secretari de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca del Parlament de Catalunya i secretari de la Comissió d'Estudi de la Problemàtica del Món Rural. És membre de l'Associació d'Antics Diputats del Parlament de Catalunya.

## Referències

* ↑ Diputats de la II Legislatura

## Enllaços externs

* Diputats al Parlament a La Vanguardia, 3 de maig de 1984
* Associació d'Antics Diputats Arxivat 2013-02-28 a Wayback Machine.
# Hector (Minnesota)

Hector és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 1.166 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hector tenia 1.166 habitants, 509 habitatges, i 320 famílies. La densitat de població era de 292,3 habitants per km².
Dels 509 habitatges en un 28,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,3% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 37,1% no eren unitats familiars. En el 33,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 20,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.000 $ i la renda mediana per família de 41.477 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.625 $ mentre que les dones 22.159 $. La renda per capita de la població era de 18.406 $. Entorn del 6,5% de les famílies i el 8,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hector». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hector». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Privernum

Privernum (en grec antic Πριούερνον) era una antiga ciutat que pertanyia als volscs i més tard es va incloure amb tot el seu territori al Latium. Era a la vall del Amasenus. Correspon a l'actual Priverno de la província de Latina, al Laci. Els seus habitants s'anomenaven Privernats, una de les tribus emparentades amb els volscs.
Virgili la descriu com una antiga ciutat dels volscs, i diu que era la residència de Metabus, el pare de Camil·la, una reina guerrera que ajuda el seu aliat, el rei Turnus dels rútuls, a combatre Enees i els troians en la guerra que esclatà arran del corteig de Lavínia.
No apareix esmentada en cap de les primeres guerres entre els romans i els volscs, però en aquestes ocasions es dona un nom genèric per als combatents, i les ciutats mencionades són les més properes a la frontera del Latium. Quan el nom de Privernum apareix per primera vegada a la història, era ja una ciutat de força i importància considerable, amb una posició independent i capaç no només de participar en una guerra contra Roma, sinó també de mantenir-la. El 358 aC va esclatar la guerra i els privernats van atreure l'hostilitat romana saquejant els territoris d'algunes colònies romanes instal·lades a les planes pontines. El 357 aC el cònsol Gai Marci Rútil els va atacar i derrotar i es va haver de sotmetre però encara que la seva submissió representava una rendició incondicional, van restar independents i encara poderosos, i uns anys després tornaven a estar en guerra amb Roma atacant les colònies de Norba i Sètia el que va provocar les represàlies del cònsol Gai Plauci Pròcul. Privernum va ser ocupada i dos terços del territori confiscats i distribuït entre els plebeus romans, diu Titus Livi.
No va participar en la gran guerra llatina (340 aC) però es va revoltar el 327 aC. Els romans van haver d'utilitzar dos exèrcits consulars i només la van poder sotmetre després d'un llarg setge. Van destruir les muralles i van executar els líders rebels. La resta d'habitants van rebre la ciutadania romana, segurament sense dret de sufragi, dret que van rebre el 316 aC quan van ser inclosos a la tribu Ufentina que es va crear llavors. Va esdevenir prefectura (és a dir divisió de segon nivell després de municipi) però després, cap a l'any 300 aC era un municipi, i una ciutat prospera. El seu territori era un dels que la Lex Servilia agraria de Publi Servili Rul·lus va assignar a la població romana.
Més tard va rebre una colònia militar, potser en temps de Trajà. Ni Plini el Vell ni Claudi Ptolemeu li donen el rang colonial i a les inscripcions apareix com a colònia i com a municipi. No és esmentada als Itinerarium però encara devia existir. Probablement es va abandonar durant les incursions dels sarraïns al segle IX o X.
Les seves ruïnes són al lloc de Priverno Vecchio, 3 km al nord de Priverno.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Privernum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 febrer 2021].
# Escap

* Per a altres significats, vegeu «escap (entomologia)».
En botànica un escap és una tija sense fulles i amb flors a l'àpex que normalment surt d'un bulb o rizoma. A vegades sobre aquesta tija poden aparèixer, però, esquames, bràctees florals i, fins i tot, petites ramificacions. Es poden trobar en plantes de famílies diverses, entre elles les al·liàcies, liliàcies, amaril·lidàcies, papaveràcies i violàcies.

## Referències

* ↑ «Escap». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 març 2022 2022].
* ↑ «Tipus de tiges». Universitat de Lleida. [Consulta: 9 maig 2020].
# Llucmaçanes

Llucmaçanes és un petit nucli urbà de Maó de 169 habitants. Antigament era un llogaret format per una vintena de cases típiques menorquines. Com que aquestes augmentaven dispersament entre els camins de Maó, de Na Ferranda i d'Es Garrové, l'arquitecte Antoni Vila i Palmès, l'any 1889, dissenyà un pla per a alinear-les. Aquests carrers rectilinis mai no van seguir-se, i el nucli del poble sempre ha mantingut la fisonomia camperola de les arquitectures rurals.
Està envoltat de terres amb vinyes, i té, del 1885 ençà, una església dedicada a Sant Gaietà, sufragània de la de Santa Maria de Maó, amb una plaça just al davant, on tenen lloc les celebracions. La festa, dedicada a Sant Gaietà, se celebra el primer cap de setmana d'agost.
A Llucmaçanes hi ha la primera colla gegantera que es va crear a Menorca, formada el 1990.

## Referències

* ↑ «Llucmaçanes». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: agost 2019].
* ↑ «Sant Gaietà (Llucmaçanes)». Cultura popular i d'arrel tradicional de Menorca. Arxivat de l'original el 2019-11-03. [Consulta: agost 2019].
* ↑ http://ib3tv.com/20141220_224393-els-25-anys-dels-gegants-de-llucmacanes.html%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ https://menorca.info/menorca/cultura/2015/497764/aniversari-gegant.html Arxivat 2017-04-28 a Wayback Machine.
# Marquesat de Caldes de Montbui

* No s'ha de confondre amb Comtat de Caldes de Montbui.
El Marquesat de Caldes de Montbui és un títol nobiliari espanyol creat el 26 de març de 1917 pel rei Alfons XIII a favor d'Anna Girona i Vidal, filla de Manuel Girona i Agrafel i Carolina Vidal, vídua de Domènec Joan Sanllehy i Alrich, alcalde de Barcelona.
La seva denominació fa referència a la localitat de Caldes de Montbui en la província de Barcelona.

## Marquesos de Caldes de Montbui

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Anna Girona i Vidal | 1917-1925 |
| II | Carles Sanllehy i Girona | 1926-1974 |
| III | Carles de Sanllehy i Segura | 1974-1981 |
| IV | Juan Domingo de Sanllehy y de Madariaga | 1990-actual titular |

## Història dels Marquesos de Caldes de Montbui

Anna Girona i Vidal († en 1925), I marquesa de Caldes de Montbui.
* Va casar amb Domènec Joan de Sanllehy i Abrich.
La va succeir el seu fill:
Carles Sanllehy i Girona (f. en 1974), II marquès de Caldes de Montbui.
* Va casar amb Clotilde de Sarriera i Roger, IX comtessa de Solterra.
El va succeir el seu nebot:
Carlos de Sanllehy i Segura (f. en 1981), III marquès de Caldes de Montbui.
* Va casar amb Margarida de Madariaga i Keinert.
El va succeir el seu fill:
Juan Domingo Sanllehy i de Madariaga, IV marquès de Caldes de Montbui

## Referències

* ↑ Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", C.S.I.C.
* ↑ «Marquesat de Caldes de Montbui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Marquês das Minas

El Marquesat de les Mines (referint-se a les mines, al Brasil) fou creat el 2 de gener del 1608, per a Felip II de Portugal de part de D. Francesc de Sousa (cap al 1540-1611) (3r Compte del Prat).
Atenció: el títol no es referix a Minas Gerais, ja que l'or descobert no estava encara al Brasil, el que succeiria a finals del segle xvii, però a la cerca genèrica de mines de plata, que a l'ocasió s'estimava que existiren al Brasil - donat que existien al Virregnat de l'Alt Perú.

## Marquesos das Minas

* Francesc de Sousa (1610-1674), considerat un dels herois de la Restauració Portuguesa, el 1640.
* António Luís de Sousa primogènit del segon matrimoni del 1r Marquês, nascut el 1644 i mort al 25 de desembre del 1721) 4t Comte do Prado en vida del pare i 2n Marquês das Minas. Important per la seua participació en la Guerra de Successió amb el bàndol dels Habsburg o Austriacistes.
# Marquès de la Fontsanta (barri)

El barri del Marquès de la Fontsanta és un barri de la ciutat de Mallorca situat al districte de llevant que s'estructura entorn del carrer del Marquès de la Fontsanta, del qual el barri pren el nom. Limita al nord amb el barri dels Hostalets pel carrer de Jaume Balmes, a ponent amb la barriada de Pere Garau pel carrer d'Aragó, al sud amb el centre per les Avingudes i a llevant amb el barri de l'Arxiduc pel parc de les Estacions (antigament les vies del tren d'Inca). Es tracta d'un barri que forma part del primer projecte d'eixamplament de Palma, de Bernat Calvet i Girona.
Abans del Pla Calvet, les terres del barri actual feien part dels horts i possessions de Son Sunyeret (al nord de l'Escola Oficial d'Idiomes), Can Ramonell (entre l'EOI i el carrer de Joaqui Maria Bover), la Vinyassa (al sud del carrer de Miquel Marquès) i Sant Llàtzer, un antic hospital, entre Can Ramonell i la Vinyassa.
El barri compta amb dos instituts públics, l'IES Ses Estacions i l'IES Arxiduc Lluís Salvador, així com amb la seu principal de l'Escola Oficial d'Idiomes de Palma. A l'extrem del barri se situa el Pont del Tren, obra de Gaspar Bennàssar (1927), enderrocat el 2005 essent batlessa Catalina Cirer i reconstruït el 2009.
El 2018 tenia 6382 habitants.

## Referències

* ↑ Bibiloni, 2012, p. 798.
* ↑ «Inaugurado el Pont des Tren tras cuatro años desde su derribo». Diario de Mallorca, 26-02-2009 [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ «Institut d'Estadística de les Illes Balears». [Consulta: 28 juny 2019].

## Bibliografia

* Bibiloni, Gabriel. Els carrers de Palma. Palma: Gabriel Bibiloni, 2012. ISBN 978-84-616-2222-1.
# Magda Ballester Sirvent

Magda Ballester Sirvent (Lleida, 1948) és una periodista, política i activista catalana.

## Biografia

Nascuda en els anys més durs del franquisme, Ballester es va diplomar en Periodisme a l'Escola de Periodisme de la Universitat de Navarra (1965-1967) i posteriorment seguí els mateixos estudis a l'Escola del CIF de Barcelona (1967-1969). El 1970 va entrar en política militant al Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC) en la clandestinitat sota el sobrenom de «Roser». Des dels càrrecs de responsabilitat dins del partit tirà endavant la publicació Nova Lleida des d'on denuncià la situació econòmica i política de la ciutat de finals del franquisme. Assistí a la constitució de l'Assemblea de Catalunya el novembre de 1971 i de l'Assemblea de les Terres de Lleida el febrer de 1972.
El 1979 fou escollida regidora de la Paeria de Lleida pel PSUC, on ocupà una tinència d'alcaldia i exercí de portaveu del partit en el ple municipal fins a les eleccions de 1983. El 1984 abandonà la militància del PSUC. En l'àmbit professional va treballar pel Diario de Lérida (1969-1971), La Hoja del Lunes de Lérida (1973-1976) i la revista Arreu (1976-1977), i exercí també de corresponsal a Lleida d'El Noticiero Universal, Tele/eXpres, El Periódico de Catalunya i TVE-2, entre d'altres. El 1984 començà a treballar a La Mañana com a redactora i cap de redacció fins al 1990 quan passà a exercir de cap de comunicació de l'Ajuntament de Lleida sota l'alcaldia d'Antoni Siurana. El 1996 va acabar aquesta tasca i l'any següent fundà l'agència Magda Ballester Comunicació on va treballar fins a la jubilació.

## Referències

* ↑ «Inauguren el memorial de les víctimes del camp de concentració de la Seu Vella». Nació Digital, 06-03-2023. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ Segre. «Faig política des del carrer», 13-05-2023. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Magda Ballester, tanca la llista de la CUP a Lleida: «En qüestions de Memòria això és el dia de la marmota»». Segre, 01-05-2024. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «La periodista i exregidora Magda Ballester tancarà la llista de la CUP a Lleida». Nació Digital, 18-04-2023. [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ «Periodistes en temps difícils: Magda Ballester al "Diario de Lérida" a l’any 1969.». [Consulta: 7 maig 2024].
* ↑ Mir Curcó, Conxita; Jarne Mòdol, Antonieta; Sagués San José, Joan; Vicedo Rius, Enric. Diccionari biogràfic de els terres de Lleida: Política, economia, cultura i societat: Segle XX. Lleida: Alfazeta Edicions, 2010, p. 57-58.

## Enllaços externs

* Biografia a Periodistes en temps difícils
# Marius Mitrea

Marius Mitrea (Galati, Romania, 25 de febrer de 1982) és un home de negocis dedicat a les exportacions i àrbitre de rugbi representant de la Federació Italiana de Rugbi.
Originari de Romania, Mitrea emigra a Treviso, Itàlia l'any 1999 tot just finalitzar els seus estudis de batxillerat on havia aprés: italià, castellà, francès i anglès, a més a més del romanès. A Galați, Mitrea havia jugat a l'equip local de rugbi i seguir practicant l'esport en arribar a Itàlia. El 2006, va decidir començar amb l'arbitratge i el 2007 va arbitrar el seu primer partit entre els equips sub 15 de Padova i Casale a Padua.
Professionalment, Mitrea va començar a arbitrar en el Campionato Nazionale Eccellenza, el màxim torneig a nivell italià, l'any 2009 i va fer el pas europeu en ser un dels representants italians a la Pro12 en un partit entre Connacht vs Escarlates el 10 de setembre de 2011. Aquell any també debutar a la European Challenge Cup i el 2013 va fer el salt a la European Rugby Champions Cup (Aleshores anomenada Heineken Cup).
A nivell internacional va fer el seu debut l'any 2010, en un partit entre les seleccions de Bèlgica vs Canadà a Brussel·les. Més tard faria el seu debut a la European Nations Cup abans de fer el seu debut al Torneig de les Sis Nacions com a assistent en l'edició de 2014. L'any 2013 fou un del membres del cos d'àrbitres de la Copa del Món junior de Rugbi.
Al setembre 2015, fou designat com a àrbitre assistent a la Copa del Món de Rugbi de 2015.

## Referències

* 1 2 3 "Marius Mitrea - new referee getting ahead". sareferees.com. 5 d'octubre de 2012.
* ↑ "Match officials announced for Rugby World Cup 2015". rugbyworldcup.com. 7 d'abril de 2015.

## Enllaços externs

* Pro 12 Perfil Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ESPN Scrum
# Mase

Mase és un municipi del cantó suís del Valais, situat al districte d'Hérens. Aquest municipi, juntament amb Nax i Vernamiège formaran el 2011 el municipi de Mont-Noble.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Marc Anci Crescent Calpurnià

Marc Anci Crescent Calpurnià (llatí: Marcus Antius Crescens Calpurnianus) va ser un polític romà del segle iii.
Calpurnià va servir com a governador de Macedònia i també de Britànnia, on el trobem al voltant del 202. La seva presència indica la necessitat de consell legal i jurídic en la província, probablement per adreçar els problemes que havia causat el mandat de l'usurpador Clodi Albí o per ajudar a planejar la divisió de Britànnia en dues províncies, Britànnia Inferior i Britànnia Superior, que es duria a terme deu anys més tard.

## Referències

* ↑ Birley, Anthony R. The Fasti of Roman Britain. Oxford: Clarendon Press, 1981, p. 137-140.
# Mas de les Mirones

El Mas de les Mirones és un mas situat al municipi de Gualta a la comarca catalana del Baix Empordà.

## Referències

* ↑ Mapa del Parc Natural del Montgrí PDF