OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Okpes

Els okpes són els membres d'un grup ètnic que viu a la LGA d'Okpe, a l'estat del Delta, al sud de Nigèria i que parlen la llengua okpe. Segons el joshuaproject hi ha 39.200 okpes. Els okpes tenen l'estat tradicional del Regne d'Okpe. El seu codi ètnic, en el joshuaproject és NAB59c. Els okpes són considerats un subgrup dels urhobos, amb qui estan molt relacionats.

## Llengua

Els okpes parlen la llengua okpe, que és una llengua edoid del sud-oest.

## Religió

El 63% dels okpes professen religions tradicionals africanes, el 12% són islàmics i el 25% són cristians. D'aquests, el 40% són protestants, el 35% pertanyen a esglésies independents i el 25% són catòlics. El 5% dels cristians són evangèlics.

## Referències

* 1 2 «http://joshuaproject.net/people_groups/14139/NI». joshuaproject. [Consulta: 16 juliol 2014].
# Owl City

Owl City (en català, La ciutat del mussol o Ciutat mussol) és un projecte musical de synthpop i música electrònica creat per Adam Young. Young mesclava música al soterrani de casa dels seus pares a Owatonna, Minnesota, a causa del seu insomni. Les influències de Young són la música disco i la música electrònica europea. Després de llençar dos àlbums de forma independent, Owl City guanyà popularitat en llençar l'àlbum Ocean Eyes el 2009, que assolí la posició #1 al Billboard Hot 100 dels Estats Units amb el seu senzill "Fireflies". "Fireflies" va encapçalar les llistes dels Estats Units i Canadà i es va convertir en la cançó més descarregada a iTunes dels Estats Units, i Ocean Eyes va entrar al Top Ten de les llistes dels Estats Units i en les de música electrònica. A desembre de 2009, fou certificat disc d'or.

## Primers anys (2007-08)

Owl City fou creat per Adam Young al soterrani dels seus pares. En aquell moment, Adam estava treballant en un magatzem de Coca-Cola. Ambdós discos foren llançats quan Young no pertanyia a cap discogràfica. A principis de 2009 es va filtrar que Owl City signà un contracte amb Universal Republic, una filial d'Universal Music Group.

## Ocean Eyes (2009)

Ocean Eyes, tercer àlbum d'Owl City, fou llençat mitjançant iTunes el 14 de juliol de 2009, y estigué disponible a les botigues a partir del 28 de juliol de 2009. L'àlbum va debutar en el #27 al Billboard 200. Es van publicar quatre: "Hello Seattle", "Hot Air Balloon", "Strawberry Avalanche", i "Fireflies”.
La banda en concert d'Owl City es compon de: Breanne Duren (teclats), Matthew Decker (bateria), Laura Musten (violí), y Hannah Schroeder (violoncel).
El vocalista de Relient K, Matt Thiessen, ha viatjat i col·laborat amb Owl City en diversos temes, inclús en l'èxit "Fireflies", a on es pot escoltar a Thiessen com veu de fons. Per la seva part, Young també va produir la cançó de Relient K “Terminales”. Thiessen declarà que és molt probable que ell i Young comencin un projecte paral·lel anomenat “Goodbye Dubai” en un futur. "Fireflies" fou llençat en descàrrega gratuïta per al joc d'iPod / iPhone Tap Tap Revenge 3, de Tapulous. Steve Hoover fou contractat com a director del videoclip de "Fireflies". El vídeo s'estrenà en exclusiva a MySpace, però es filtrà en diversos llocs web de visualització de vídeos, com ara YouTube i Dailymotion, hores abans.
Owl City apareix a la banda sonora de 90210, amb una cançó titulada "Sunburn", que fou publicada el 13 d'octubre de 2009.

## Discografia

* Of June (2007)
* Maybe I'm Dreaming (2008)
* Ocean Eyes (2009)
* All Things Bright And Beautiful (2011)
* The Midsummer Station (2012)
* Mobile Orchestra (2015)
* Cinematic (2018)

## Enllaços externs

* lloc web oficial Arxivat 2011-03-25 a Wayback Machine.
# OwnCloud

ownCloud és una aplicació de programari lliure del tipus Servei d'allotjament d'arxius, que permet l'emmagatzematge en línia i aplicacions en línia (cloud computing). ownCloud pot ser instal·lat dins d'un servidor que disposi d'una versió recent de PHP (major o igual a 5.6) i suport de SQLite (base de dades per defecte), MySQL o PostgreSQL.
El projecte va ser llançat al gener del 2010 per Frank Karlitschek, un desenvolupador del projecte KDE, amb l'objectiu de donar als usuaris el control de les seves dades en el núvol. OwnCloud va formar part de la comunitat KDE però després es va independitzar.
El 13 de desembre de 2011 es va crear una entitat comercial fundada sota el projecte ownCloud. Aquesta societat és una alternativa a les solucions proposades per Dropbox o Box.net, posant molta èmfasi en la flexibilitat i la seguretat. ownCloud vol ser una alternativa lliure a les solucions privades presents al mercat.

## Funcionalitats

* Sincronització d'arxius entre diversos equips informàtics
* Emmagatzematge segur (xifrat d'arxius)
* Compartiment d'arxius entre usuaris o d'una manera pública
* Lector de música en línia
* Servidor d'arxius WebDAV
* Calendari (permet la sincronització CalDAV)
* Administració de contactes (CardDAV)
* Editor de text en línia (proposa la coloració sintàctica)
* Visor de documents en línia (pdf, open document)
* Galeria d'imatges, que permet la visualització i la classificació en àlbums
* Administració de favorits

## Referències

* ↑ «About | ownCloud.org», 27-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-27. [Consulta: 7 novembre 2016].
* ↑ «Welcome to ownCloud, Inc. - ownCloud» (en anglès). ownCloud, 13-12-2011.

## Enllaços externs

* Pàgina web del projecte
* Codi lliure del projecte
* Pàgina comercial
# Okun

Okun és una llengua de Nigèria parlada pel poble anomenat okun (okuns) o yagba que viu a l'estat de Kogi, en sis Àrees de Govern Local: Kabba-Bunu, Yagba-West, Yagba-East, Mopa-Muro, Ìjùmú i Lokoja.
L'okun es divideix en diversos dialectes: Owé, Ìyàgbà, Ìjùmú, Bùnú i Oworo, que en conjunt són anomenats llengua Okun, que deriva d'una forma de salutació entre el poble. Els cinc dialectes són comprensibles entre ells, i una gran part de la població parla també ioruba. L'okun té algunes influències nupes

## Referències

* Okun
# Núria Cugat Zafón

Núria Cugat Zafón (Barcelona, 7 de setembre de 1933 - Barcelona, 2 de juny de 2019) va ser una actriu de doblatge i locutora catalana. Va estudiar a l'Institut del Teatre, va entrar a Radio España de Barcelona el 1955 com a locutora i participa en obres de radioteatre com En busca del culpable. A partir d'aquí, va entrar en el món del doblatge. Un dels primers encàrrecs en català va ser a la sèrie britànica Jo, Claudi, on va posar veu a Margaret Tyzack fent d'Antònia Menor. També va doblar Barbara O'Neil en el paper d'Ellen O'Hara a Allò que el vent s'endugué i va posar la veu de Catherine Scorsese a Un dels nostres.
El seu marit, Luis Posada Mendoza, i dos dels fills, Lluís Posada i José Posada, també han sigut actors de doblatge.

## Referències

* ↑ «Fallece Nuria Cugat, actriz del cuadro de actores de Radio España de Barcelona» (en castellà). Guia de la Radio. [Consulta: 6 desembre 2022].
* ↑ «Cugat, Núria». ADPC. [Consulta: 6 desembre 2022].
* 1 2 3 «La Vermella - Jose Posada, la veu de Matt Damon, Adam Sandler i Jude Law». Catalunya Ràdio. [Consulta: 6 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Núria Cugat a Eldoblatge.com
# Palau Reial d'Aranjuez

El Palau Reial d'Aranjuez és una de les residències de la Família Reial Espanyola. Està ubicat a la localitat madrilenya d'Aranjuez. La seva titularitat i administració correspon a l'ens Patrimoni Nacional, que gestiona els béns de l'Estat al servei de la Corona. Es troba a la riba del riu Tajo.
El paratge d'Aranjuez, de gran bellesa natural, ja albergava instal·lacions pertanyents a la Corona durant l'època dels Reis Catòlics. La residència reial fou substituïda pel rei Felip II d'Espanya, durant el segle xvi, que ordenà la construcció d'un nou palau a l'arquitecte Juan Bautista de Toledo, continuat després per Juan de Herrera.
Malgrat tot, fou el rei Felip IV d'Espanya qui consolida Aranjuez com una residència de la Família Reial. A Felip IV se li deu la disposició dels jardins, els jocs d'aigües i les múltiples fonts i ornaments artístics del paratge.
Durant els regnats de Ferran VI d'Espanya i de Carles III d'Espanya, ja al segle xviii, el Palau fou definitivament conclòs afegint-hi dues ales laterals a la residència.
El Palau d'Aranjuez fou molt emprat durant tot el segle xviii i xix i molt especialment durant els regnats de Carles IV d'Espanya i d'Isabel II d'Espanya. A Aranjuez ocorregué el famós Motí d'Aranjuez l'any 1808, i la línia ferroviària que uneix Madrid i el Real Sitio fou construïda davant la petició de la reina Isabel II pel marquès de Salamanca.
El Palau era emprat per la Cort durant la primavera després de passar la tardor i l'hivern al Palau Reial de Madrid i l'estiu al Palau Reial de La Granja de San Ildefonso. La ubicació a la riba del Tajo permetia escapar del rigorós clima de Madrid, ja que el conjunt representa un espai de naturalesa exuberant al mig de l'àrida Meseta castellana.
Durant el regnat de Carles IV d'Espanya, al Jardí del Príncep es construí la Casa del Labrador o 'casa del llaurador', com a casa de retir fora del palau. La Casa del Labrador és un dels conjunts neoclàssics més brillants d'Europa.
L'any 2001 fou declarat Paisatge Cultural Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Referències

* ↑ «Palacio Real de Aranjuez» (en castellà). Patrimonio Nacional. [Consulta: 23 desembre 2021].
* ↑ Sancho, José Luis. «Aranjuez, Palacio Real de» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 23 desembre 2021].
* ↑ Marmisa, Javier «Misión: Salvar la Casa del Labrador». El País, 03-06-2021.
* ↑ «Paisaje Cultural de Aranjuez» (en castellà). Ministeri de Cultura i Esport. [Consulta: 23 desembre 2021].
# Olivaichthys mesembrinus

Olivaichthys mesembrinus és una espècie de peix de la família Diplomystidae i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16,8 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 42.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de Sud-amèrica: conques dels rius Chubut i Senguer a l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Olivaichthys mesembrinus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Azpelicueta, M.M., 1994. Three East-Andean species of Diplomystes (Siluriformes: Diplomystidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 5(3):223-240.
* ↑ López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena, 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raúl A. Ringuelet").
# Teofòbia

La Teofòbia es defineix com una persistent, anormal i injustificada por als déus o a la religió. També es coneix com a Zeusofòbia. Els qui pateixen aquesta fòbia temen a Déu, o als déus –ja que inclou tant pràctiques monoteistes com politeistes- i a les pràctiques religioses en general.
Témer a Déu és comú entre els adults religiosos de distints cultes. No obstant això, existeix una diferència entre una por saludable (el que fa que aquests individus procurin portar una vida moral i èticament correcta, duent també a les pràctiques d'oració i meditació) i una por malaltissa (és en aquest cas que parlem de Teofòbia). Aquest últim pot dur a factors que afebleixen la vida quotidiana.
Els que la pateixen viuen en un constant estat mental d'ansietat i disturbi. Hi ha en ells una constant preocupació, en cada pensament i acció que realitzen, que Déu d'alguna manera intervindrà i els jutjarà adversament. Seguint la mateixa línia, els teofòbics també poden témer a la religió. Els costarà molt determinar quines creences religioses són certes i adequades, resultant això en més por i ansietat. D'aquesta manera, se senten incapaços d'assistir a l'església o a altres cerimònies religioses. Quan se sofreix de Teofòbia, els símptomes són els mateixos que en qualsevol altra fòbia, incloent sudoració, marejos, taquicàrdia, nàusees i viure en sensació de perill. Per a contrarestar aquestes complicacions, el teofòbic en general ha de ser exposat amb regularitat a l'escenari de la seva fòbia. Això significa, per a molts, que la teràpia comenci enmig d'un dilema moral o ètic, o fins i tot simplement asseient-se en l'església. Degut al fet que el desenvolupament de la Teofòbia està sovint vinculat amb un esdeveniment traumàtic en el passat, un que va involucrar a Déu o la religió, la recuperació d'aquesta fòbia és un procés progressiu que pot dur diverses setmanes o mesos.

## Referències

* ↑ Teofòbia a TERMCAT
* ↑ La “teofobia” de los homosexuales, verdadyvida.org
* ↑ Teofobia a fobias.net
* ↑ Teofobia (Medo de Deus): Causas, Sintomas e Tratamentos
# Surovski

Surovski (en rus: Суровский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 109 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Teorema de von Staudt-Clausen

En teoria de nombres, el Teorema de von Staudt-Clausen (o Teorema de Staudt-Clausen) diu que:
    $B_{2n}=A_{n}-\sum _{p_{k}}{\frac {1}{p_{k}}}\!$
on $B_{2n}$ és un nombre de Bernoulli, $A_{n}$ és un nombre enter i els $p_{k}$ són els nombres primers que satisfan $(p_{k}-1)|2n$, és a dir que $(p_{k}-1)$ és divisor de $2n$.
Aquest teorema permet caracteritzar els denominadors de tots els nombres de Bernoulli, que sempre seran un producte de nombres primers (i, per tant, mai quadrats perfectes) i sempre seran divisibles per $6$.

## Exemples

Per exemple, per a $n=6$, els nombres primers que compleixen la condició són ${2,3,5,7,13}$, ja que ${1,2,4,6,12}$ divideixen $12$, és a dir $2n$. Per tant:
$B_{12}=1-\left({\frac {1}{2}}+{\frac {1}{3}}+{\frac {1}{5}}+{\frac {1}{7}}+{\frac {1}{13}}\right)=-{\frac {691}{2730}}$
Per $n=7$, per exemple, és més senzill, ja que només els primers ${2,3}$ compleixen la condició (de fet $2$ i $3$ la compleixen sempre):
$B_{14}=2-\left({\frac {1}{2}}+{\frac {1}{3}}\right)={\frac {7}{6}}$

## Història

El teorema va ser descobert independent i simultàniament pels matemàtics Karl von Staudt i Thomas Clausen el 1840. El teorema va ser redescobert a començaments del segle XX per Ramanujan i es pot demostrar utilitzant els nombres p-àdics.

## Enllaços externs

* von Staudt-Clausen Theorem per Weisstein, Eric W. a MathWorld.
# The Art Newspaper

The Art Newspaper (fundat el 1983) és un diari d'edició mensual sobre les arts visuals, amb seu a Londres. Es publica en format diari, en comptes de format revista. Està dirigit especialment a professionals de l'art i, tot i que es ven en els principals distribuïdors, no es distribueix àmpliament en petites botigues. Philippe de Montebello, exdirector del Metropolitan Museum of Art de Nova York, el va qualificar com "una valuosa font d'informació sobre l'art i el món de l'art. Se centra en les personalitats, així com les qüestions, però evita la xafarderia i posa l'accent en la precisió abraçar una política editorial que consistentment revela un alt grau de serietat i sentit de responsabilitat." És publicat per l'editorial italiana Umberto Allemandi i té 4 publicacions paral·leles. Compta amb oficines a Londres i Nova York, i corresponsals en més de 20 països, entre ells Itàlia, Índia i Alemanya. La seva directora General és Anna Somers Cocks i el conseller delegat és James Knox. L'Editor és Jane Morris.

## Publicacions d'Arts Newspaper

* Il Giornale dell'Arte (Torí, fundat el 1983)
* The Art Newspaper (Londres, fundat el 1990)
* Ta Nea Tes Technes (Atenes, fundat el 1992)
* Le Journal des Arts (París, fundat el 1994)

## Referències

* ↑ "Why a newspaper for the art world?" Arxivat 2012-01-06 a Wayback Machine. theartnewspaper.com. Accés 13 d'abril de 2006

## Enllaços externs

* (anglès) theartnewspaper.com Web Oficial
# The Arab (pel·lícula de 1924)

The Arab és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Rex Ingram, estrenada el 1924.

## Argument

Jamil (Ramon Novarro) és soldat de les forces beduïnes de defensa en el transcurs d'una guerra entre Síria i Turquia. Després d'haver desertat del seu regiment, troba, en un poble llunyà, un orfenat portat per dos missioners americans, el Dr. Hilbert (Jerrold Robertshaw) i la seva filla Mary (Alice Terry).
El poble és atacat pels turcs, i el seu cap, preocupat per agradar als invasors, té la intenció de lliurar-los els orfes que massacraran; dissimula aquest projecte pretenent preparar-se per fer marxar els nens per a Damasc per a la seva seguretat.
Els Beduïns arriben al lloc, i revelen que Jamil és el fill del cap de tribu; ara bé aquest últim acaba de morir, cosa que fa de Jamil el nou cap de la tribu, una pesada responsabilitat. Amb perill de la seva vida, intenta salvar els nens. Acaba vencent els turcs i el cap de poble, i conquerint Mary.

## Repartiment

* Ramón Novarro: Jamil Abdullah Azam
* Alice Terry: Mary Hilbert
* Max Maxudian: el governador
* Jean de Limur: Hossein
* Paul Vermoyal: Iphraim
* Adelqui Migliar: Abdullah
* Florica Alexandresco: Oulad Nile
* Justa Uribe: Myrza
* Jerrold Robertshaw: Dr. Hilbert
* Giuseppe di Campo: Selim
* Paul Franceschi: Marmount
* Giuseppe di Campo: Selim

## Crítica

* Variety, 16 de juliol de 1924:
| « | Es tracta de la millor de totes les pel·lícules de xeics. Al seu paper de xeic, Novarro està genial. Encara que es tracti en certa manera d'una pel·lícula «sexual», pot ser recomanada pels instituts | » |

## Al voltant de la pel·lícula

* L'actriu principal Alice Terry és la dona del director Rex Ingram.

## Referències

* 1 2 3 4 5 (anglès) Ramon Novarro: A Biography of the Silent Film Idol, 18991968; With a Filmography d'Allan R. Ellenberger, p.202-203

## Vegeu també

Altres versions cinematogràfiques de l'obra The Arab :
* The Arab (pel·lícula de 1915) (1915)
* The Barbarian
# The Yellow Shark

The Yellow Shark és un àlbum de música d'orquestra del músic estatunidenc Frank Zappa. És l'últim album aparegut en vida de Zappa. Està extret d'una gravació que va efectuar el grup Ensemble Modern en un concert a Alemanya el 1992.

## Llista de cançons

* "Intro" – 1:43
* "Dog Breath Variations" – 2:07
* "Uncle Meat" – 3:24
* "Outrage at Valdez" – 3:27
* "Times Beach II" – 7:31
* "III Revised" – 1:45
* "The Girl in the Magnesium Dress" – 4:33
* "Be-Bop Tango" – 3:43
* "Ruth Is Sleeping" – 5:56
* "None of the Above" – 2:17
* "Pentagon Afternoon" – 2:28
* "Questi Cazzi Di Piccione" – 3:03
* "Times Beach III" – 4:26
* "Food Gathering in Post-Industrial America, 1992" – 2:52
* "Welcome to the United States" – 6:39
* "Pound for a Brown" – 2:12
* "Exercise, No. 4" – 1:37
* "Get Whitey" – 7:00
* "G-Spot Tornado" – 5:17

## Referències

* ↑ Kostelanetz, Richard; Rocco, John M. The Frank Zappa Companion: Four Decades of Commentary (en anglès). Schirmer Books, 1997, p. 45. ISBN 0028646282.
# Temporada 1889-1890 del Liceu

La temporada 1889-1890 del Liceu es va inaugurar el 8 de novembre amb l'estrena a Catalunya de Tristan und Isolde de Wagner; l'òpera fou cantada en traducció italiana i anunciada com a Tristano e Isotta, segons una traducció d'Arrigo Boito i Angelo Zanardini.
Durant els últims mesos de l'any 1889, una epidèmia de grip va fer tancar el teatre. L'última funció havia estat el dia de Nadal després de la presentació d'una lleugera nord-americana de gran renom, Marie van Zandt, que només va poder fer dues representacions de Dinorah i una de La sonnambula.
| Temporada 1889-1890 del Liceu |||||||
| Òpera | Compositor | Director musical | Director d'escena | Papers principals | Producció | Dates |
| Los Amantes des Teruel | Tomas Breton | | | Medea Borelli, Alice Del Bruno, Fernando Valero/Emilio De Marchi, Eugeni Laban, Luis Visconti, Josep Boldù, Anton Oliver | | octubre |
| Il trovatore | Giuseppe Verdi | Joan Goula Fité | | Eugeni Laban, Medea Borelli, Giulia Novelli, Emilio De Marchi, Luis Visconti, Concepción Arrieta, Antoni Oliver, Domènec Campins | | 12, 17, 19 novembre |
| Carmen | Georges Bizet | Joan Goula | | Elisa Bruno, Giuseppina Huguet, Enric Bertran/ Emilio De Marchi, Jaume Bachs, Concepción Arrieta,Ottilia Pierdori, Josep Boldù | | 17 de novembre |
| Lohengrin | Richard Wagner | Joan Goula | | Avelina Carrera, Giulia Novelli/Alice Del Bruno, Francesco Marconi, Eugeni Laban, Anton Vidal, Salvador Mestres | | 21 de novembre |
| Francesca da Rimini | Antonio Cagnoni | | | Dina Barberini, Alice Del Bruno, Emilio De Marchi, Eugeni Laban, Giuseppe Dorini | | novembre |
| Les Huguenots | Giacomo Meyerbeer | | | Elena Le Roux/Medea Borelli, Carolina Garagnani, Alice Del Bruno, Francesco Marconi, Eugeni Laban, Auguste Bourdouresque/Anton Vidal | | nov |
| Orfeu i Eurídice | Christoph Willibald Gluck | | | Carolina Garagnani, Sofia Scalchi Lolli, Giuseppina Huguet | | 5 de desembre |
| Lucrezia Borgia | Vincenzo Bellini | | | Medea Borelli, Alice Del Bruno, Emilio De Marchi, Luis Visconti | | desembre |
| Semiramide | Gioacchino Rossini | | | Medea Borelli, Sofia Scalchi Lolli, Federico Bestar, Luis Visconti | | de |
| Dinorah | Giacomo Meyerbeer | | | Marie van Zandt, Giuseppina Huguet, Paolo Pelagalli Rossetti, Eugeni Laban, Alice Del Bruno, Anton Oliver | | desembre |
| La sonnambula | Vincenzo Bellini | | | Marie van Zandt, Paolo Pelagalli Rossetti | | desembre |

## Referències

* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 10 de març 2018. [Consulta: 8 març 2018].
* ↑ Tribó, Jaume. Exposició Òpera Liceu. L'activitat artística dels primers cinquanta anys del Liceu. Museu d'Història de Catalunya: Biblioteca de Catalunya, 1997-1998. ISBN 84-393-4324-8.
* ↑ Tribó, Jaume. «Cronologia liceista». Arxivat de l'original el 13 de novembre 2017. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ «Detalls a tertuliadelfoyer.com». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 8 octubre 2011].
* ↑ Llobet, Enrique. Recepción wagneriana en Valencia: 1874-1914, 2012.
# The Lost Man

The Lost Man és una pel·lícula de cinema criminal estatunidenca del 1969, escrita i dirigida per Robert Alan Aurthur, basada llunyanament en la novel·la de l'autor britànic F.L. Green Odd Man Out, que ja havia estat duta al cinema el 1947 com Llarga és la nit dirigida per Carol Reed i protagonitzada per James Mason.

## Argument

L'antic tinent de l'exèrcit estatunidenc Jason Higgs (Sidney Poitier), després d'haver-se convertit en un militant negre durant el Moviment Revolucionari Negre dels anys seixanta, és ferit al robar una nòmina per ajudar els germans empresonats i s'ha d'amagar de la policia. L'assistent social Cathy Ellis (Joanna Shimkus) s'enamora de Higgs mentre l'ajuda a eludir la captura.

## Repartiment

* Sidney Poitier - Jason Higgs
* Joanna Shimkus - Cathy Ellis
* Al Freeman Jr. - Dennis Lawrence
* Michael Tolan - Inspector Hamilton
* Richard Dysart - Bernie
* David Steinberg - Photographer
* Paul Winfield - Orville Turner
* Beverly Todd - Sally Carter/Dorothy Starr
* Vonetta McGee - Diane Lawrence
* Frank Marth - Warren

## Recepció crítica

El New York Times va donar a la pel·lícula una revisió tèbia després del seu llançament, tot i que la crítica de Roger Ebert va ser més positiva, encara que amb reserves.

## Producció

Poitier va conèixer la seva segona esposa, Joanna Shimkus, durant la realització d'aquesta pel·lícula. La banda sonora fou composta per Quincy Jones i dirigida per Stanley Wilson. L'àlbum fou editat per Uni Records el 1969.

## Referències

* ↑ Canby, Vincent. «The Lost Man (1969) 'The Lost Man' Opens Here:Poitier in Lead Role as a Black Militant Four Other Films Also Start Local Runs». The New York Times, 26-06-1969.
* ↑ Ebert, Roger. «The Lost Man (1969)», 27-06-1969.
* ↑ Soundtrack Collector: album entry consultat el gener 29, 2018
* ↑ Edwards, D., Eyries, P. & Callahan, M. Universal City Records [UNI] Album Discography, consultat el gener 29, 2018