OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tetra Brik

Tetra Brik (adaptat com a tetrabric o bric) és el nom comercial i registrat de l'envàs fabricat per la casa Tetra Pak, convertit en sinònim per un fenomen d'antonomàsia.
És un envàs mixt multicapa que es compon de tres materials diferents:
* 21 g de cartó (procedent de cel·lulosa verge).
* 5,8 g de plàstic polietilè.
* 1,4 g d'alumini.
Aquests materials estan disposats en 5 làmines superposades:
* 3 de polietilè
* 1 d'alumini
* 1 paper Kraft d'alta qualitat
Es poden distingir diferents models de bric:
* Tetra clàssic. Clàssic cartó prismàtic de quatre costats.
* Tetra prisma. Envàs prismàtic més estilitzat que l'anterior i amb perímetre de vuit costats.
* Tetra en forma d'ampolla. Té el cos de cartó i la tapa plàstica i està destinat a productes que necessiten refrigeració.
* Tetra per a productes refrigerats. Té forma triangular a la part superior i tap de rosca de plàstic.
* Tetra en forma de bossa.
Per tipus de tancament són:
* Obertura clàssica per a esquinçar.
* Tetra amb tap de rosca. Brik que té el tancament en forma de tap de rosca.
* Tetra slim. Envàs prismàtic de quatre costats amb tancament pla de plàstic.

## Usos

També es coneixen com un cartó de llet, suc, vi, etc. Segons el seu contingut. Aquest sobrenom comporta, en moltes ocasions, la confusió amb el seu reciclatge, que ha d'efectuar-se en els contenidors grocs dels envasos de plàstic i metall. Serveix per emmagatzemar líquids i facilitar la seva transportació.

## Crítiques

Les empreses que envasen en ells defineixen els brics com ecològics només per ser un material reciclable. Amb gairebé tots els materials es pot reconstruir qualsevol altra cosa (pistes esportives fetes de brics d'aquest tipus). El material de què està fabricat l'envàs no és biodegradable i podria trigar milers d'anys a degradar-se. La millor manera de no contaminar no és reciclar-lo com l'envàs dona a entendre, sinó reduint (tres erres) el seu consum (més bé no emetent escombraries no biològica), i optant per una política comercial de reutilització com abans.

## Referències

* ↑ «tetrabric» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ Angel Luis Cervera. Envase y Embalaje. ESIC Editorial, 1998. ISBN 84-7356-339-5.
* ↑ «Tetra Pak presenta Tetra Evero Aseptic». [Consulta: 13 febrer 2017]. Arxivat 2015-09-30 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-30. [Consulta: 13 febrer 2017].
* ↑ «Tetra Pak ya tiene en el mercado su primer envase 100% renovable». .
* ↑ «Tetra Brik». Arxivat de l'original el 2015-09-29. [Consulta: 13 febrer 2017].
* ↑ «Tetrabrik, un éxito no solo geométrico». Heraldo de Aragón.
* ↑ Leander, Lars, Tetra Pak. A Vision Becomes Reality. A company history with a difference, Lund: Tetra Pak International 1996 (ISBN 91-630-4789-6), pp. 113

## Enllaços externs

* Web de Tetra Pak
# La Pensadora (escultura)

L'escultura urbana coneguda pel nom La Pensadora, ubicada a la carrer Argüelles, proper al Teatre Campoamor, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de José Luis Fernández, i està datada segons els experts en 1968 o en 1976.
A 1976 (Casaprima en la seva obra "Escultura Pública en Oviedo", Editat per l'Ajuntament d'Oviedo, data l'obra en 1968), José Luis Fernández va tallar en fusta, en petites dimensions una escultura a la que va cridar "Mujer Sentada", i que va estar exposada a Oviedo en l'exposició "José Luis Fernández. 30 anys d'escultura". Aquesta obra pot considerar com l'antecedent d'aquesta l'escultura que es troba a prop del Teatre Campoamor.

## Referències

* 1 2 «Escultura «Pensadora»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 27 desembre 2018].
* 1 2 3 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* ↑ "José Luis Fernández. 30 años de escultura". Catálogo de la exposición celebrada en el Centro de Arte Moderno "Ciudad de Oviedo", Oviedo 1999. Textos de José Marín-Medina y Evaristo Arce.
# Guevaot

Guevaot (en hebreu: גבעות) és un assentament israelià situat a Cisjordània. L'assentament es troba a uns 16 quilòmetres al sud-oest de Jerusalem, en el bloc d'assentaments de Gush Etzion, i és la llar de 14 famílies (en 2014). Oficialment, Guevaot és un districte de l'assentament d'Alon Shvut, que es troba a pocs quilòmetres al sud-est. Guevaot és un assentament independent. Guevaot va ser fundada el 1984 com un lloc d'avançada de la brigada militar Nahal. Segons l'ONG palestina Institut de Recerca Aplicada de Jerusalem (ARIJ), els colons israelians van confiscar 135 dunams de terra que pertanyien al llogaret palestí proper de Nahalin. En els anys noranta del segle xx, el lloc militar va esdevenir una ieixivà. En 1998, Guevaot va ser declarat un districte de l'assentament d'Alon Shvut. En 2014, el govern d'Israel va declarar que 4.000 dunams de terra, anteriorment propietat privada de diversos ciutadans dels llogarets palestins propers, eren terres estatals, que no són de propietat privada, sinó que són administrades per l'estat sionista. En aquesta terra es troba Guevaot.

## Referències

* ↑ «Nahalin Village Profile». Instituto de Investigación Aplicada de Jerusalén (ARIJ), 24-03-2019.
* ↑ «Israel recognizes 4.000 dunam in Gush Etzion as state land». Ynet, 24-03-2019.
# Misakiïta

La misakiïta és un mineral de la classe dels halurs que pertany al grup de l'atacamita. És anomenada així per la península de Sadamisaki, anomenada col·loquialment Misaki, una península muntanyosa que inclou la localitat tipus.

## Característiques

La misakiïta és un halur de fórmula química Cu₃Mn(OH)₆Cl₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013, sent publicada per primera vegada el 2017. Cristal·litza en el sistema trigonal. L'estructura és en capes i està molt relacionada amb la de la iyoïta. També es troba relacionada amb la kapellasita i la haydeeïta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Nacional de la Natura i la Ciència de Tòquio (Japó), amb el número d'espècimen: nsm m-43864.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Ohku, situada a la localitat japonesa d'Ikata, al districte de Nishiuwa (Prefectura d'Ehime, Japó). També ha estat descrita al dipòsit de coure i níquel de Talnakh, a Norilsk (krai de Krasnoiarsk, Rússia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Misakiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 gener 2022].
# Tentredínids

Els tentredínids (Tenthredinidae) són una família d'himenòpters del subordre dels símfits (Symphyta), la més àmplia de la superfamília Tenthredinoidea i del subordre dels símfits, amb 5.500 espècies. Les femelles usen el seu ovipositor amb forma de xerrac per perforar l'escorça de tiges i per dipositar els seus ous, cosa que danya els arbres.

## Característiques

Els caràcters diagnòstics de la família són difícils de descriure. Poden identificar-se per la combinació dels trets següents: de 5 a 9 flagelòmers o segments antenals i una separació ben definida entre la terga del primer segment abdominal i la metapleura. Els tentredínids són sovint negres o marrons, de vegades de colors brillants, entre 3 i 20 mm de llarg. Com altres membres dels símfits no tenen l'estrenyiment o pecíol (cintura de vespa) entre el tòrax i l'abdomen, la qual cosa els diferència de les vespes, formigues i abelles, membres d'Apocrita. Sovint els dos sexes difereixen marcadament en color.

## Història natural

Els tentredínids són comuns en prats i espais oberts dels boscos i prop de rierols de corrent ràpid. La gran majoria de les larves són herbívores; s'alimenten principalment del fullatge d'arbres i arbusts. Algunes espècies minen les fulles, d'altres perforen les tiges o formen agalles.
Les larves que s'alimenten a l'exterior de les plantes s'assemblen a les erugues dels lepidòpters amb diversos parells de potes falses a l'abdomen, mentre que les que viuen a l'interior manquen de tals potes. Els adults necessiten molt poc aliment. Generalment passen l'hivern en estat de pupa amagats en el sòl.

## Referències

* ↑ «Tenthredinidae». catalogueoflife.org. [Consulta: 27 març 2022].
* ↑ «Tenthredinidae». mindat.org. [Consulta: 27 març 2022].
* ↑ «tentredínids». Gran Enciclopèdia Catalana, 01-05-1989. [Consulta: 27 març 2022].
* ↑ Aguiar, A.P.; Deans, A.R.; Engel, M.S.; Forshage, M.; Huber, J.T.; Jennings, J.T.; Johnson, N.F.; Lelej, A.S.; Longino, J.T. «Order Hymenoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal Biodiversity: An Outline of Higher-level Classification and Survey of Taxonomic Richness (Addenda 2013)». Zootaxa, 3703, 2013, pàg. 1–82.
* ↑ Davis, Robert B.; Baldauf, Sandra L.; Mayhew, Peter J. «The origins of species richness in the Hymenoptera: insights from a family-level supertree». BMC Evolutionary Biology, 10, 1, 27-04-2010, pàg. 109. DOI: 10.1186/1471-2148-10-109. ISSN: 1471-2148. PMC: PMC2873417. PMID: 20423463.
* ↑ Jackman, John A.; Drees, Bastiaan M. A Field Guide to Common Texas Insects (en anglès). Taylor Trade Publishing, 1998-03-01. ISBN 978-1-4616-2291-8.

## Bibliografia

* Borror, D. J., DeLong, D. M., Triplehorn, C. A.(1976) quarta edició. An introduction to the study of insects. Holt, Rinehart and Winston. New York, Chicago. ISBN 0-03-088406-3
# Brânză de burduf

La brânză de burduf, traduït aproximadament com formatge de bossa, (brânză, «formatge», és un nom femení en romanès) és un formatge salat transsilvà de pasta premsada no cuita. És una varietat molt apreciada a Romania. Per a obtenir aquest formatge, es talla en trossets la llet coagulada i a continuació es posa en sal i s'empasta. La barreja es posa a continuació en el seu contenidor.
La brânză de burduf té una textura suau i un sabor fort, que sol dependre de quatre paràmetres:
* si és fet a partir de llet crua d'ovella, o (més rarament) de cabra;
* el seu contenidor: la bossa/estómac (burduf) o la pell d'una ovella, netejada abans amb cura i tallada sobre les vores, o bé si el recipient és fet a partir d'escorça de pi;
* la quantitat de sal i la presència o no d'altres aromes (herbes, pebres, etc.);
* el temps de maduració (el seu sabor es reforça amb el temps)
Si ha estat conservat en un burduf, el formatge es presenta com una bola. Si es conserva en una escorça, el formatge és de forma cilíndrica i obté un sabor específic de resina de pi o d'avet (segons l'arbre). En el segon, així i tot, continua rebent el nom de burduf.

## Referències

* ↑ Burduf sur www.fundatia-adept.org
# Theun Karelse

Theun Karelse és un il·lustrador, artista i constructor neerlandès.
Theun Karelse va acabar els seus estudis d'art a Sint Joost (Breda, Països Baixos) el 1998. El 2000 va obtenir un màster en arts autònomes al Sandberg Institute d'Amsterdam.
Principalment dibuixant, Karelse també treballa com a constructor de prototips i investigador al FoAM de Brussel·les i Amsterdam. El seu interès en tots aquells temes obscurs i antics li han fet guanyar el títol d'"hagiògraf de les tecnologies antigues", tal com s'especifica en la pàgina web de FoAM.
La seva publicació més reconeguda, The Field Guide to Flying Saints (‘Guia de camp dels sants voladors'), que combina història del catolicisme amb neurologia, va aparèixer el 2001. La seva publicació més recent és Scale-invariance in Science and Art (Invariància d'escala en ciència i art), del novembre de 2008. La majoria de les seves publicacions han estat en format de "còmics documentals", dels quals no ha quedat cap bibliografia clara.

## Referències

* ↑ «Theun Karelse». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# La Mòta (Indre)

La Motte-Feuilly és un municipi francès, situat al departament de l'Indre i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 33 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Motte-Feuilly era de 33 persones. Hi havia 12 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 4 parelles sense fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 27 habitatges, 14 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 7 estaven desocupats. 26 eren cases i 1 era un apartament. Dels 14 habitatges principals, 12 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 4 en tenien quatre i 8 en tenien cinc o més. 8 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 6 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Motte-Feuilly el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 19 persones, 15 eren actives i 4 eren inactives. De les 15 persones actives 14 estaven ocupades (7 homes i 7 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). Totes les 4 persones inactives estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a La Motte-Feuilly hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Motte-Feuilly a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Motte-Feuilly a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Graminicola

Graminicola és un gènere d'ocells de la família dels pel·lorneids (Pellorneidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per dues espècies:
* Graminicola bengalensis - graminícola de Bengala.
* Graminicola striatus - graminícola de la Xina.
# Milà-Sanremo 1940

La Milà-Sanremo 1940 fou la 33a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 19 de març de 1940, sent el vencedor final l'italià Gino Bartali, que d'aquesta manera aconseguia la segona de les seves quatre victòries en aquesta cursa.
116 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 85 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Gino Bartali | Legnano | 7h 44' 00" |
| 2 | Pietro Rimoldi | Olympia | m. t. |
| 3 | Aldo Bini | Bianchi | m. t. |
| 4 | Ruggero Moro | Binda | m. t. |
| 5 | Oreste Sartori | Binda | m. t. |
| 6 | Salvatore Crippa | Gerbi | m. t. |
| 7 | Enrico Bolis | - | m. t. |
| 8 | Attilio Masarati | Battisti-Aquilano | m. t. |
| 9 | Renzo Silvestri | Parioli SS | m. t. |
| 10 | 25 ciclistes ex æquo | 25 ciclistes ex æquo | m. t. |

## Notes

* ↑ Es tracta de Guerrino Amadori, Osvaldo Bailo, Michele Benente, Vasco Bergamaschi, Gino Bisio, Olimpio Bizzi, Severino Canavese, Fausto Coppi, Pierino Favalli, Elia Frosio, Giovanni Gotti, Aimone Landi, Adolfo Leoni, Secundo Magni, Diego Marabelli, Giuseppe Olmo, Giovanni Potto, Mario Ricci, Bernardo Rogora, Aldo Ronconi, Glauco Servadei, Luciano Succi, Guerrino Tomasoni, Sebastiano Torchio, Mario Vicini

## Enllaços externs

* Resultats complets a les-sports.info
* Resultats complets a milansanremo.co.uk
# Saint-Paul (illa de la Reunió)

Saint-Paul és un municipi francès, a l'illa de la Reunió. L'any 2007 tenia una població estimada de 101.5023 habitants. Limita amb els municipis de Cilaos, Port, la Possession i Trois-Bassins.
Evolució demogràfica :
| 1961 | 1967 | 1974 | 1981 | 1990 | 1999 |
| 35 528 | 43 129 | 52 554 | 58 412 | 71 669 | 87 712 |
Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-1987 | Paul Bénard | RPR |
| 1987-1994 | Cassam Moussa | Divers droite |
| 1994-1999 | Joseph Sinimallé | Divers droite |
| 1999-2008 | Alain Bénard | UMP |
| Des del 2008 | Huguette Bello | PCR |
# Millardia kathleenae

Millardia kathleenae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic del centre de Myanmar. El seu hàbitat natural són les planes sorrenques amb matollars degradats. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. Aquest tàxon fou anomenat en honor de la naturalista Kathleen Ryley.

## Referències

* ↑ Laginha Pinto Correia, D. Millardia kathleenae. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 10 març 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 279. ISBN 978-0801893049.
# Tempesta tropical Gert (2005)

Tempesta tropical Gert va ser el tercer dels sis ciclons tropicals (tres huracans, dos grans huracans i tres tempestes tropicals) que recalaren sobre els Estats Units Mexicans durant l'any 2005. Es formà el juliol al golf de Campeche, i esdevingué la setena tempesta declarada durant la temporada d'huracans de l'Atlàntic del 2005. Deixà una víctima normal.

## Referències

* ↑ «Gert dejó un muerto en México» (en castellà). Univision.com, 26 juliol 2005.

## Enllaços externs

* NHC's archive on Tropical Storm Gert(anglès)
* NHC's Tropical Cyclone Report on Tropical Storm Gert (anglès)
Ciclons tropicals de la temporada d'huracans de l'Atlàntic de 2005 :
| A | B | C | D | E | F | G | H | I | 10 | J | K | L | M | N | O |
| P | R | 19 | S | Un | T | 22 | V | W | Αα | Ββ | Γγ | Δδ | Εε | Ζζ |
Escala Saffir-Simpson :
| TD | TS | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
# Brèntids

Els brèntids (Brentidae) són una família de coleòpters polífags de la superfamília dels curculionoïdeus, de distribució cosmopolita. Són primàriament xilòfags. La subfamília Apioninae es considerada de vegades com a família independent (Apionidae).
La família comprèn 1.690 espècies descrites, i són més diverses en els tròpics, però existeixen en totes les regions temperades del món. Estan entre les famílies de morruts que no tenen les antenes en forma de colze. Tendeixen a ser allargats i aplanats, encara que hi ha nombroses excepcions.

## Referències

* ↑ Bouchard, P. et al.2011. Family-group names in Coleoptera (Insecta). ZooKeys 88: 1.
* ↑ Sforzi, A.; Bartolozzi L. 2004. Brentidae of the world (Coleoptera: Curculionoidea). Monografie XXXIX (39). Museo Regionale di Scienza Naturali, Torino, Italia. 976 pp. ISBN 88-86041-35-7
* Oberprieler, R. G.; Marvaldi, A. E.; Anderson, R. S. 2007: Weevils, weevils, weevils everywhere. Pp. 491-520 in: Zhang, Z.-Q. & Shear, W. A. (Eds) Linnaeus tercentenary: progress in invertebrate taxonomy. Zootaxa, 1668: 1–766. Arxivat 2011-03-01 a Wayback Machine.
* Alonso-Zarazaga, M.A.; Lyal C.H.C. 2002. Addenda and corrigenda to “A world catalogue of families and genera of Curculionoidea (Insecta: Coleoptera)”. Zootaxa 63:1-37
* Kuschel, G. (2003). ‘Nemonychidae, Belidae, Brentidae (Insecta: Coleoptera: Curculionoidea)’. Fauna of New Zeland, Volume 45. (Manaaki Whenua Press: Lincoln, New Zeland.)
* Oberprieler, R.G. 2000. The larvae of 5the weevil tribe Eurhynchini and the phylogeny of the family Brentidae. Invertebrate Taxonomy 14:755-770.
* Wanat, M. 2001. Genera of Australo-Pacific Rhadinocybinae and Myrmacicelinae, with biogeography of the Apionidae (Coleoptera: Curculionoidea) and Phylogeny of the Brentidae (s. lato). Mantis, Olsztyn.
* Zherikhin, V.V.; Gratshev, V.G. 2004. Fossil curculionoid beetles (Coleoptera, Curculionoidea) from the Lower Cretaceous of Northeastern Brazil. Paleontological Journal 38:528-537.
# Thomas Francis Jr.

Thomas Francis Jr. (1900 - 1969) va ser un metge estatunidenc. El 1940 va demostrar que hi havia altres soques víriques en la grip i va tenir part en el desenvolupament de la vacuna de la grip. També va fer recerca contra la pneumònia bacteriana.
Des de 1938 a 1941 va ser professor de bacteriologia i catedràtic del departament de la New York University College of Medicine.
El 1941 va ser el mentor universitari de Jonas Salk el qual va treballar la vacuna de la poliomielitis.

## Bibliografia

* Lambert, SM; Markel, H «Making history: Thomas Francis, Jr, MD, and the 1954 Salk Poliomyelitis Vaccine Field Trial». Archives of pediatrics & adolescent medicine, 154, 5, 2000, pàg. 512–7. DOI: 10.1001/archpedi.154.5.512. PMID: 10807305.
* Smith, JS «Suspended judgment. Remembering the role of Thomas Francis, Jr. In the design of the 1954 Salk Vaccine Trial». Controlled Clinical Trials, 13, 3, 1992, pàg. 181–4. DOI: 10.1016/0197-2456(92)90001-G. PMID: 1320555.
* Paul, JR «Thomas Francis, Jr». Biographical memoirs. National Academy of Sciences (U.S.), 44, 1974, pàg. 57–110. PMID: 11615644.
* Salk, J «The restless spirit of Thomas Francis, Jr., still lives: the unsolved problems of recurrent influenza epidemics». Archives of Environmental Health, 21, 3, 1970, pàg. 273–5. DOI: 10.1080/00039896.1970.10667238. PMID: 4926858.
* Griffin, HE «Thomas Francis, Jr., MD: epidemiologist to the military». Archives of Environmental Health, 21, 3, 1970, pàg. 252–5. DOI: 10.1080/00039896.1970.10667234. PMID: 4926854.
* Paul, J «Thomas Francis, Jr., MD, as a clinician--1900-1969». Archives of Environmental Health, 21, 3, 1970, pàg. 247–51. DOI: 10.1080/00039896.1970.10667233. PMID: 4926853.
* «Thomas Francis, Jr.: an appreciation». Archives of Environmental Health, 21, 3, 1970, pàg. 230–6. DOI: 10.1080/00039896.1970.10667230. PMID: 4926851.
* Macleod, CM «Thomas Francis, Jr., MD, 1900-1969». Archives of Environmental Health, 21, 3, 1970, pàg. 226–9. DOI: 10.1080/00039896.1970.10667229. PMID: 4926850.
* «Infectious Diseases Society of America Bristol Award for distinguished achievement in the field of infectious diseases awarded to Thomas Francis, Jr., M.D. At the seventh meeting of the Society in Washington, D.C., October 25, 1969». The Journal of Infectious Diseases, 121, 2, 1970, pàg. 240–1. DOI: 10.1093/infdis/121.2.240. PMID: 4905649.
* Mcdermott, W «Thomas Francis, Jr., 1900-1969». Transactions of the Association of American Physicians, 83, 1970, pàg. 16–8. PMID: 4927289.

## Publicacions

* Experimental septicemia; a method for its production in dogs Yale University (1925) OCLC 42288247 (M.D. Thesis)
* PubMed listed papers