OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casal Jaume I

Els casals Jaume I són locals oberts al públic mantinguts pels socis amb l'ajut econòmic i logístic d'Acció Cultural del País Valencià (ACPV). Aquests casals, que funcionen com a seus d'ACPV a la població on s'estableixen, van nàixer el 1997 amb l'obertura del casal d'Alacant. Deu anys després, en són ja més de trenta les seus obertes. La seua intenció és promoure i dinamitzar la vida social, cultural i política en català arreu del País Valencià, tot i que també n'hi ha a la Franja de Ponent i a la Catalunya Nord. Aquests tres espais són on més està patint la cultura pròpia i on més desvertebrats estaven els mecanismes de cohesió cultural i social, una funció que es presenta com a cabdal dins dels objectius dels casals.
Hi ha casals Jaume I a Alacant, Alcoi, Beniarbeig, Benidorm, Benissa, Carcaixent, Carlet, Castelló de la Plana, Castellonroi, Catarroja, Crevillent, Cullera, Elx, Fraga, Gandia, Gata, Llíria, Monòver, Mutxamel, Oliva, Ontinyent, Pedreguer, Pego, Perpinyà, Rià, Sueca, València (Malva-rosa - Cabanyal i Russafa), La Vall d'Uixó i Vila-real.

## Casal Jaume I de Sueca

El Casal Jaume I de Sueca (oficialment Casal Jaume I de la Ribera Baixa) va fundar-se l'any 1996, impulsat per l'activisme cívic de gent com Vicent Amanç Viel, Anna Mafé o Miquel Blasco, entre d'altres. Durant aquests deu anys, ha promogut i ha donat suport a un bon grapat de campanyes en defensa del territori (abús urbanístic, plans hidrològics…), contra l'explotació laboral, donant suport al retorn de la documentació confiscada per la dictadura franquista als seus legítims propietaris o oposant-se a la guerra de l'Iraq.
Anualment, el Casal Jaume I de Sueca ret homenatge a una de les figures més cèlebres del gènere assagístic català, Joan Fuster, mitjançant els actes programats el dia 9 d'octubre (diada del País Valencià), inclosos dins el Correllengua d'ACPV. També celebra tots els anys la Setmana Fuster: una sèrie d'activitats destinades a estudiar la figura i l'obra de l'autor suecà.

## Casal Jaume I de Perpinyà

El Casal Jaume I de Perpinyà és un centre cultural de la Catalunya del Nord amb seu a Perpinyà, creat el 2006 per iniciativa de l'Acció Cultural del País Valencià amb a l'objectiu i la voluntat d'articular la societat civil nord-catalana entorn de la defensa de la llengua i la cultura catalanes. Compta amb el suport de la joventut catalanista Agasalla. Forma part de l'Observatori de la Llengua Catalana i participa en les diverses iniciatives culturals amb altres organitzacions com la Plataforma per la Dignitat a Catalunya Nord, com el Correllengua.

## Referències

* ↑ «Delegacions». ACPV. [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ «II setmana Joan Fuster». Vilaweb. [Consulta: 1r maig 2011].

## Enllaços externs

* http://www.acpv.net/casals/sueca.html
* Web del Casal Jaume I de Perpinyà
* Blog de l'aGaSaLla
# Brienomyrus niger

Brienomyrus niger és una espècie de peix africà del gènere Brienomyrus en la família Mormyridae que pertany al grup dels denominats «lluços del riu Nil». Està present en diverses conques hidrogràfiques d'Àfrica, entre elles alguns afluents distribuïts al centre, nord i oest del continent.
És nativa de Benín, Burkina Faso, Camerun, República Centreafricana, el Txad, Costa d'Ivori, Etiòpia, Gàmbia, Ghana, Guinea, Guinea-Bisáu, Mali, Níger, Nigèria, Senegal, el Sudan i Togo.
Pot aconseguir una grandària aproximada de 13,0 cm. Posseeix electroreceptors per tot el cap, la regió dorsal i la ventral del cos, però són absent en el costat i en el peduncle caudal, on es troba l'òrgan elèctric. També són sensibles a les freqüències de so.

## Estat de conservació

Respecte a l'estat de conservació es pot indicar que d'acord amb la UICN aquesta espècie es pot catalogar en la categoria de «risc mínim (LC o LR/lc)». Aquesta espècie té una àmplia distribució, i no té amenaces conegudes.

## Refències

* 1 2 Bigorne, R.. «Mormyridae». A: C. Lévêque, D. Paugy y G.G. Teugels. Faune des poissons d'eaux saumâtres d'Afrique de l'Ouest. tome 1. (en francès). París: Faune Trop. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, and ORSTOM, 1990, p. 122-184.
* ↑ Llista Vermella de la UICN
* ↑ Günther, A. C. L. G.. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Salmonidae, Percopsidae, Galaxidae, Mormyridae, Gymnarchidae, Esocidae, Umbridae, Scombresocidae, Cyprinodontidae, in the collection of the British Museum. Volume 6 (en anglès), 1866, p. i-xv + 1-368.

## Enllaços externs

* Brienomyrus niger en Fishbase (Rainer Froese i Daniel Pauly, eds.)
# Choukoutien

* Aquest article tracta sobre el cràter de l'asteroide (243) Ida. Si cerqueu l'indret a la Xina, vegeu «Zhoukoudian».
Choukoutien és un cràter de l'asteroide de la família Coronis del cinturó principal, (243) Ida, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 12.8 ° de latitud nord i 23.6 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 1.1 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 1997 i fa referència a Zhoukoudian, un sistema de grutes de la Xina, on es va trobar l'home de Pequín.

## Referències

* ↑ "Choukoutien". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Merriam Co., G. and C.. Mass. Webster's New Geographical Dictionary, 1972, 1977.
# Acción Ciudadana

La Unión Ciudadana, també coneguda com a Acció Ciudadana, va ser una milícia de voluntaris, «guàrdia cívica» trencavagues, creada en 1919 a Madrid per combatre les reivindicacions del moviment obrer, arribant a fer servir la violència. Eduardo González Calleja i Fernando del Rey Reguillo identifiquen els seus plantejaments i pràctica com a propers al feixisme i a la dreta radical. Es va nodrir de joves provinents de les joventuts mauristes madrilenyes, de l'Acció Catòlica, a més d'universitaris, militars, empleats i professionals de professions liberals. Legalitzada l'octubre de 1919, encara que la seva creació es venia preparant amb mesos d'anterioritat, va fixar el seu domicili social al carrer de Carretas] que després es va traslladar al número 6 del carrer de Campomanes. La Unión Ciudadana, que denunciava el sistema de partits i els interessos de classe, anomenava «minories delinqüents» als sindicats socialistes madrilenys. Fortament criticada des de El Socialista, va trobar suport a El Debate i La acción. L'abril del 1920 va ser assassinat un dels seus membres, l'enginyer Pérez Muñoz, durant la vaga de la fàbrica de galetes de la Fortuna. Va arribar a nomenar membre d'honor a Benito Mussolini.

## Referències

* ↑ Sánchez Pérez, 2007, p. 307.
* ↑ Bunk 2008, p. 18 ; Gil Pecharromán 1993, p. 251.
* ↑ González Calleja i Rey Reguillo, 1995, p. 140.

## Bibliografia

* Bunk, Brian D. «’A shape note of pugnacity’: Conservative youth groups in Spain, 1914–1939». Nation and conflict in modern Spain: essays in honor of Stanley G. Payne, 2008, pàg. 15-29.
* Gil Pecharromán, Julio. [http://e-spacio.uned.es/fez/eserv/bibliuned:ETFSerie5-6F6EEEB9-D760-4662-A52D-84780C3FBAF6/Documento.pdf Notables en busca de masas: El
conservadurismo en la crisis de la Restauración]. Madrid: Universitat Nacional d'Educació a Distància, 1993, p. 233-236.
* González Calleja, Eduardo; Rey Reguillo, Fernando del. La defensa armada contra la revolución: una historia de las guardias cívicas en la España del siglo XX. Madrid: Consell Superior d'Investigacions Científiques, 1995. ISBN 84-00-07552-8.
* Rey Reguillo, Fernando del «La defensa burguesa frente al obrerismo en Madrid. La Unión Ciudadana, 1919-1923». La sociedad madrileña durante la Restauración. 1876-1931. Consejería de Cultura de la Comunidad de Madrid [Madrid], Vol. II, pàg. 527-540. Arxivat de l'original el 2017-06-08 [Consulta: 17 juliol 2017].
* Sánchez Pérez, Francisco «Madrid, capital de la protesta: de agosto de 1917 a julio de 1936». Cuadernos de Historia Contemporánea. Universidad Complutense de Madrid. Servicio de Publicaciones [Madrid], (Vol. extraordinario), 2007, pàg. 301-312. ISSN: 0214-400X.
# Sarah de Saint-Gilles

Sara de Sancto Aegidio (St. Gilles) o Sarah de Saint-Gilles és una metgessa francesa del segle xiv.
Sara de Sancto Aegidio va viure a Marsella, a França. Era la filla de Davin i la vídua d'un metge anomenat Abraham de Saint Gilles. La seva pràctica i els seus coneixements mèdics són coneguts per un contracte que va tenir amb el seu estudiant, Salvetus de Burgonoro de Selon de Provença, del 28 d'agost de 1326. El contracte estableix que Sara de Sancto Aegidio ha d'instruir-la en medicina durant set mesos, així com proporcionar-li allotjament i vestit. A canvi, l'estudiant de Sara de Sancto Aegidio ha de donar-li totes les receptes que obté com a aprenent. Aquest document és un dels exemples més antics i millor estudiats dels contractes mestre-aprenent.

## Referències

* 1 2 3 Taitz, Emily; Henry, Sondra; Tallan, Cheryl. The JPS Guide to Jewish Women: 600 B.C.E.to 1900 C.E.. Jewish Publication Society, 2003, p. 86. ISBN 978-0-8276-0752-1 [Consulta: 11 febrer 2018].
* ↑ Wickersheimer, Ernest; Jacquart, Danielle. Dictionnaire biographique des médecins en France au moyen âge: supplément. Librairie Droz, 1979, p. 732. ISBN 978-2-600-03383-1 [Consulta: 11 febrer 2018].
* ↑ Shatzmiller, Joseph. Jews, medicine, and Medieval society. Berkeley: Univ. of California Press, 1994, p. 24. ISBN 0520080599.
* ↑ Marez, Guillaume Des «L'apprentissage à Ypres à la fin du XIIIe siècle. Contribution à l'élude des origines corporatives en Flandre». Revue du Nord, Núm. 2, 1911, pàg. 1-48.
# Sarah Wewitzer

Sarah Wewitzer (Londres, 1756 - 1820) va ser una actriu i cantant anglesa, també coneguda posteriorment com a Lady Tyrawley a Irlanda.

## Vida

Wewitzer va ser batejada el 1756 per Peter i Ann Wewitzer. Era d'ascendència noruega. Va debutar al teatre el 1772, on es va especialitzar en les obres d'Isaac Bickerstaff. Els seus germans, especialment la seva germana més gran i el seu germà Ralph Wewitzer, també van ser destacats artistes. El 1774 hauria cantat als Marylebone Gardens i també hauria tingut actuacions semblants abans de 1772. Així mateix, Wewitzer va actuar moltes vegades al teatre de Smock Alley després de traslladar-se a Dublín. El 1775 la seva reputació era millor que la de la tristament cèlebre Ann Catley.
El seu prestigi es va veure perjudicat quan va decidir anar-se a viure amb James Cuffe, qui llavors era membre del parlament pel comtat de Mayo i era casat. Wewitzer i Cuffe van tenir dos fills junts, entre ells James Jr., un futur parlamentari. L'esposa de James Cuffe va morir el 1808 i Wewitzer va adoptar el títol de "Lady Tyrawley". Cuffe, d'altra banda, havia estat promogut a baró de Tyrawley el 1797.
Wewitzer va morir el 4 d'octubre de 1820 a Ballinrobe.

## Llegat

Al cementiri de l'església de Ballinrobe hi ha una làpida que recorda a Henry Cuffe, mort el 25 d'agost de 1811 i fill de James Cuffe, baró de Tyrawly. En una segona làpida, situada a certa distància de la de Henry, es pot llegir el nom de la Hon. Sarah, baronessa de Tyrawly, morta el 4 d'octubre de 1820.

## Referències

* 1 2 Philip H. Highfill; Kalman A. Burnim; Edward A. Langhans A Biographical Dictionary of Actors, Actresses, Musicians, Dancers, Managers & Other Stage Personnel in London, 1660-1800. SIU Press, 1993, p. 23–. ISBN 978-0-8093-1803-2.
* 1 2 3 «Wewitzer, Ralph (1748–1825), actor» (en anglès). Oxford Dictionary of National Biography. DOI: 10.1093/ref:odnb/9780198614128.001.0001/odnb-9780198614128-e-29151#odnb-9780198614128-e-29151-headword-2.
* ↑ Journal of the Association for the Preservation of the Memorials of the Dead, Ireland - 1907 Vol. VII Núm. 2 de Part I. No obstant això, Wewitzer no és esmentada per Burke als seus Extinct Peerages
# Sebastian Niemann

Sebastian Niemann (Lüneburg, 21 de juny 1968) és un director de cinema i guionista alemany.

## Vida

Niemann va començar a estudiar a la Universitat de Televisió i Cinema de Munic l'any 1994 i va poder obtenir el seu primer reconeixement internacional amb el curtmetratge que hi va fer, Verfolger, pel que va rebre el Premi Especial dels Canals de Televisió Europeus, que va ser atorgat al “Festival Internacional de Fantasia, Terror i Ciència Ficció” de Brussel·les. Juntament amb Rainer Matsutani va escriure el guió de la comèdia fantàstica Nur über meine Leiche (1995) amb Katja Riemann i Christoph M. Ohrt i va dirigir Das Spiegelbild , el tercer episodi de la pel·lícula de televisió Geisterstunde (1997) amb Jan Niklas i Corinna Harfouch en els papers principals. L'any 1998, Sebastian Niemann va dirigir el thriller de mister ProSieben Biikenbrennen – Der Fluch des Meeres amb Christoph M. Ohrt i Anja Kling, en el qual va formar equip amb el productor de la primera vegada Christian Becker (aleshores conegut com 'Indigo Filmproduktion').
El 2000 va seguir el primer llargmetratge internacional de Sebastian Niemann: Seven Days to Live amb Amanda Plummer, Sean Pertwee i Nick Brimble. El 2002 va dirigir Das Jesus Video, un thriller d'esdeveniments i aventures en dues parts basat en el best-seller d'Andreas Eschbach, protagonitzat per Matthias Koeberlin i Naike Rivelli. El 2005, el rodatge de Hui Buh – Das Schlossgespenst va tenir lloc a Praga. La pel·lícula es va estrenar als cinemes l'any 2006.
El 2007, Sebastian Niemann va rodar la comèdia romàntica d'assassinats Mord ist mein Geschäft, Liebling amb un repartiment internacional, que es va estrenar el 2009. El 2016 va dirigir el telefilm Jack the Ripper – Eine Frau jagt einen Mörder amb Sonja Gerhardt, Falk Hentschel, Nicholas Farrell i Sabin Tambrea als papers principals. Era previst que Hui Buh und das Hexenschloss s'estrenés als cinemes alemanys el 28 de juliol de 2022, protagonitzada per Michael Bully Herbig, Christoph Maria Herbst, Rick Kavanian, Mina Tander, Nelly Hoffmann, Carmen Maja Antoni i Charlotte Schwab. El rodatge va tenir lloc a Praga i Munic el 2020.

## Filmografia (parcial

* 1994: Verfolger (curtmetratge)
* 1997: Geisterstunde – Fahrstuhl ins Jenseits
* 1999: Biikenbrennen – Der Fluch des Meeres
* 2000: Seven Days to Live
* 2002: Das Jesus Video
* 2006: Hui Buh – Das Schlossgespenst
* 2009: Mord ist mein Geschäft, Liebling
* 2016: Jack the Ripper – Eine Frau jagt einen Mörder
* 2022: Hui Buh und das Hexenschloss

## Guionista

* 1995: Nur über meine Leiche
* 2018: Jim Knopf und Lukas der Lokomotivführer

## Referències

* ↑ Sebastian Niemann a cineuropa.org
* ↑ Sebastian Niemann a filmdienst.de
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». Filmstarts.de.
# Sebastian Nerz

Sebastian Matthias Nerz (Reutlingen, Baden-Württemberg, 13 de juliol de 1983) és un polític alemany líder del Partit Pirata d'Alemanya (PIRATEN) des de maig del 2011. Estudia bioinformàtica a la Universitat de Tubinga.

## Referències

* ↑ http://www.tagblatt.de/Home/nachrichten/tuebingen_artikel,-Partei-Chef-schwimmt-mit-Piraten-auf-Popularitaetswelle-_arid,150256.html

## Enllaços externs

* Lloc web del Sebastian Nerz
# SeaWorld San Diego

SeaWorld San Diego és un parc d'atraccions amb animals, oceanari, aquari exterior i parc de mamífers marins situat a San Diego (Califòrnia, Estats Units), a Mission Bay.
Forma part de l'Associació de Zoos i Aquaris (AZA). Just al costat del parc hi ha el Hubbs-SeaWorld Research Institute, que investiga la biologia marina i duu a terme activitats de pedagogia i divulgació sobre temes marins, incloent-hi la informació presentada en els objectes exposats al parc.

## Referències

* ↑ «Mission and Values» (en anglès). Arxivat de l'original el 5 abril 2014. [Consulta: 4 gener 2021].
# Secció de bàsquet del Sport Lisboa e Benfica

El Sport Lisboa e Benfica de basquetbol és la secció de bàsquet del Benfica.

## Palmarès

* Lliga portuguesa de basquetbol: 25
** 1939/40, 1945/46, 1946/47, 1960/61, 1961/62, 1962/63, 1963/64, 1964/65, 1969/70, 1974/75, 1984/85, 1985/86, 1986/87, 1988/89, 1989/90, 1990/91, 1991/92, 1992/93, 1993/94, 1994/95, 2008/09, 2009/10, 2011/12, 2012/13, 2013/2014
* Copa portuguesa de basquetbol: 19
** 1945/46, 1946/47, 1960/61, 1963/64, 1964/65, 1965/66, 1967/68, 1968/69, 1969/70, 1971/72, 1972/73, 1973/74, 1980/81, 1991/92, 1992/93, 1993/94, 1994/95, 1995/96, 2013/2014
* Supercopa portuguesa de basquetbol: 11
** 1984, 1989, 1991, 1994, 1995, 1996, 1998, 2009, 2010, 2012, 2013
* Copa de la Lliga portuguesa de basquetbol / Copa Hugo dos Santos: 9
** 1989/90, 1990/91, 1992/93, 1993/94, 1994/95, 1995/96, 2010/11, 2012/2013, 2013/2014
* Trofeu António Pratas: 4
** 2007/08, 2008/09, 2011/12, 2012/13

## Enllaços externs

* Secció de bàsquet al web del club Arxivat 2009-04-03 a Wayback Machine.
# Shageluk

Shageluk és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2007 tenia 116 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shageluk tenia 129 habitants, 36 habitatges, i 29 famílies La densitat de població era de 4,7 habitants/km².
Dels 36 habitatges en un 44,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 33,3% hi vivien parelles casades, en un 33,3% dones solteres, i en un 16,7% no eren unitats familiars. En el 16,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 42,6% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 14,7% de 45 a 60 i un 10,1% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 124,2 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 26.667 $ i la renda mitjana per família de 24.000 $. Els homes tenien una renda mitjana d'11.250 $ mentre que les dones 22.083 $. La renda per capita de la població era de 7.587 $. Aproximadament l'11,8% de les famílies i el 16,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shageluk». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shageluk». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Sena Marítim

El Sena Marítim (76) (en francès Seine-Maritime) és un departament francès situat a la regió de Normandia.

## Història

El departament del Sena Inferior (en francès Seine-Inférieure) va ser creat durant la Revolució Francesa, el 4 de març de 1790, a partir d'una part de l'antiga província de Normandia.
El 18 de gener de 1955, el departament prengué el nom de Sena Marítim.

## Vegeu també

* Llista de municipis del Sena Marítim
* Llista dels Cantons del Sena Marítim

## Enllaços externs

* Consell General Arxivat 2007-10-26 a Wayback Machine. (en francès)
* Communes 76 (en francès)
# Sena IV

Sena IV fou rei d'Anuradhapura (Sri Lanka) del 972 al 975. Va succeir a Udaya III del que fou sub-rei però amb el que no se sap quin parentiu hi tenia.
Era un home molt il·lustrat. En el seu regnat va predominar la pau i la prosperitat. Es diu que va exposar els Suttanta (sermons de Buda) al palau del Bronze davant d'una audiència formada per monjos de les tres grans fraternitats. Va construir una pirivena (escola) a la població de Sitthagama i va afegir decoració de pedres precioses al recipient de la Dent Sagrada.
Va morir al cap de tres anys i el va succeir el sub-rei Mahinda IV, nebot del rei Udaya III.

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Sena Saint-Denis

Sena Saint-Denis (93) (Seine-Saint-Denis en francès) és un departament francès situat a la regió d'Illa de França.

## Història

El departament de Sena Saint-Denis va ser creat l'1 de gener de 1968, en aplicació de la llei de 10 de juliol de 1964, a partir de municipis pertanyents als antics departaments del Sena (24 municipis) i Sena i Oise (16 municipis).

## Geografia

Sena Saint-Denis es troba al nord-est de la ciutat de París. Limita amb els departaments de Val-d'Oise, Sena i Marne, Alts del Sena, Val-de-Marne i París. Els seus 236 km² el converteixen en un dels departaments més petits de França.
Els departaments dels Alts del Sena, Sena-Saint-Denis i Val-de-Marne formen l'anomenada petite couronne de París, que és com es coneix l'àrea metropolitana més propera a la capital de França.

## Economia

Malgrat una elevada taxa d'atur, deguda en part a un nivell educatiu de la població més baix que als departaments veïns i a la crisi industrial dels anys setanta, Sena Saint-Denis roman encara un departament dinàmic.
El departament disposa de dos grans pols econòmics:
* la zona aeroportuària de Roissy (a cavall de tres departaments)
* la zona de la Plaine de France
La fàbrica de Peugeot-Citroën a Aulnay-sous-Bois és la factoria més important del territori. Així mateix, hi destaquen altres sectors, com ara el comerç del tèxtil i la indústria cinematogràfica i de la imatge.

## Demografia

Sena Saint-Denis és el departament francès que compta amb més ciutadans immigrants o descendents d'immigrants.
La mortalitat infantil és la més alta de tota la França Europea amb una taxa de 5,7‰.

## Política

L'any 2004, fou elegit com a president del Consell General de Sena Saint-Denis el comunista Hervé Bramy, amb el suport dels consellers generals de tots els partits d'esquerra presents a l'assemblea departamental.
Sena Saint-Denis és un dels departaments que històricament han format el cinturó roig de París. És un feu històric de l'esquerra, i en particular del Partit Comunista Francès, que controla els ajuntaments de les principals ciutats: Saint-Denis, Aubervilliers, Bobigny i La Courneuve.
Les principals atribucions del Consell General són votar el pressupost del departament i escollir d'entre els seus membres una comissió permanent, formada per un president i diversos vicepresidents, que serà l'executiu del departament. Actualment, la composició política d'aquesta assemblea és la següent:
* Partit Comunista Francès (PCF): 13 consellers generals
* Partit Socialista (PS): 13 consellers generals
* Unió per un Moviment Popular (UMP) : 8 consellers generals
* Els Verds: 1 conseller general
* Moviment Republicà i Ciutadà (MRC): 1 conseller general
* No-adscrits de dreta: 1 conseller general
* Unió per a la Democràcia Francesa (UDF): 1 conseller general
* Apparentés al PCF: 1 conseller general
* Apparentés als Verds: 1 conseller general

## Vegeu també

* Llista de municipis del Sena Saint-Denis
* Llista dels cantons del Sena Saint-Denis

## Enllaços externs

* Consell General de Sena Saint-Denis Arxivat 1996-12-23 a Wayback Machine. (francès)
# Sesia

El Sesia és un riu del nord-oest d'Itàlia, afluent del riu Po. Neix al Mont Rosa i després d'un recorregut de 138 km desemboca al Po. Els últims km del riu fan de frontera entre el Piemont i la Llombardia.
El seu nom antic era Sessites. Només en parlen Plini el Vell i la Cosmografia de Ravenna. Naixia a la Gàl·lia Transpadana. Corria a tocar de les muralles de Vercellae i desembocava al adus (Po) a uns 25 km al sud d'aquesta ciutat.

## Referències

* ↑ AA.VV.. Piano di Tutela delle Acque - Revisione del 1º luglio 2004; Caratterizzazione bacini Idrografici. Regione Piemonte, 2004.
* ↑ «Sesia». Enciclopedia Treccani. [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ Smith, William (ed.). «Sessites». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 maig 2023].

## Enllaços externs

* http://www.fotogian.com/sesia.html
* http://www.vercellink.com/fotografie/sesia.php Arxivat 2010-03-29 a Wayback Machine.