OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Copilot (assistent virtual)

Copilot és un assistent virtual d'intel·ligència artificial generativa desenvolupat per Microsoft que està disponible en Windows 11. Utilitza un model de llenguatge de gran dimensió per a generar text, traduir idiomes, escriure diferents tipus de contingut creatiu i respondre a les preguntes plantejades de manera informativa. També pot fer algunes tasques en Windows 11, com escriure codi, crear presentacions i editar documents. Està disponible en dues versions: Copilot per a Windows 11, per a tots els usuaris, i 365 Copilot, que està disponible només pels subscriptors de Microsoft 365 (abans Microsoft Office).

## Característiques

Entre les característiques més rellevants de Copilot es troben:
* Completació de codi: pot completar codi en una varietat de llenguatges de programació, incloent-hi Python, Javascript, C++ i Java.
* Creació de contingut: permet crear diferents tipus de contingut creatiu, incloent-hi articles, guions, poemes i cançons.
* Resposta a preguntes: pot respondre a preguntes de manera informativa, fins i tot si són obertes, desafiadores o estranyes. Té tres estils per a respondre: més creatiu, més equilibrat i més precís.
* Ajuda amb tasques: Copilot pot fer algunes tasques en Windows 11, crear presentacions i editar documents.

## Integració de GPT-4

El març de 2023 es va conèixer que Microsoft estava integrant GPT-4 en el qual seria el seu assistent virtual basat en intel·ligència artificial. Abans, ja ho havia inclòs en el seu cercador Bing i es podia utilitzar amb la funció Bing Chat.

## Referències

* ↑ «Llega Microsoft Copilot, el compañero de Inteligencia Artificial para el día a día – Centro de noticias». news.microsoft.com. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Microsoft presenta Copilot impulsado por inteligencia artificial para Windows 11». Cointelegraph, 21-09-2023. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Microsoft lanzó un asistente virtual diario llamado Copilot en su sistema operativo». Diario La República. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Microsoft 365 Copilot Early Access y nuevas capacidades en Copilot». News Center Latinoamérica, 09-05-2023. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Copilot, el nuevo asistente con IA que te ayudará a diario | Video». CNN, 22-09-2023. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Microsoft Copilot, el modelo de inteligencia artificial para Windows 11 y otros servicios». andina.pe, 22-09-2023. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «GPT-4 se integra a Word, Excel, Outlook y más en Microsoft 365 Copilot: todo esto podrás hacer - Emprendedor». Emprendedor | El medio líder de Emprendimiento y Negocios, 23-03-2023. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ Nast, Condé. «GPT- 4 llega a Word, Excel, PowerPoint y más: así es Microsoft 365 Copilot». WIRED, 16-03-2023. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ Chicharro, Rubén. «GPT-4 llegará a Word, Excel, PowerPoint, Outlook y más bajo el nombre de Microsoft 365 Copilot». Hipertextual, 16-03-2023. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Confirmed: the new Bing runs on OpenAI’s GPT-4». blogs.bing.com, 14-03-2023. [Consulta: 29 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial.
# Complex Hell Gap

El complex Hell Gap és una cultura Plano del 10.060 a 9.600 abans de la nostra era. Rep el seu nom del jaciment arqueològic de Hell Gap, al comtat de Goshen, Wyoming.
A més del jaciment arqueològic Hell Gap, un altre jaciment arqueològic de Wyoming inclou Sister's Hill al nord-est de Wyoming i un lloc de la matança del bisó prop de Casper (Wyoming). El lloc de matança de bisó Jones-Miller és l'únic jaciment del complex Hell Gap a Colorado.

## punxa Hell Gap

Les puntes lítiques Hell Gap eren allargades i de fulla convexa.

## Vegeu també

* Punxa Goshen — del proper complex Goshen.
* Cultures Plano

## Notes

* ↑ James Gunnerson informa que data del 7500 aC al 8.890 aC, depenent del lloc i de l'arqueòleg, el que seria més o menys el mateix, sinó un període més llarg.

## Referències

* 1 2 Gunnerson, James H. (1987). Archaeology of the High Plains. Denver: United States Forest Service. p. 16.
* 1 2 Cassells, E. Steve. (1997). The Archeology of Colorado, Revised Edition. Boulder, Colorado: Johnson Books. p. 79. ISBN 1-55566-193-9
# José Antonio Junco Toral

José Antonio Junco Toral (La Pola Siero, 27 de novembre de 1894 - Mèxic D.F., 20 de febrer de 1973) va ser un advocat i polític socialista espanyol, que va arribar a ser diputat durant la Segona República i sotssecretari del ministeri de Justícia.
Nascut < Astúries però establert des de nen amb la seva família a Las Palmas de Gran Canaria, després de cursar els seus estudis de batxiller va accedir per oposició a l'administració de l'Estat, sent destinat a Santa Cruz de Tenerife. A la Universitat de La Laguna es va llicenciar en Dret. Durant la dictadura de Primo de Rivera va ser traslladat de nou a Las Palmas com a administrador de Correus. Membre del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) des de 1915 i vinculat a l'ala prietista del partit, durant la repressió posterior a la revolució de 1934, va ser advocat defensor de molts dels acusats a les illes. Va formar part de la candidatura del Front Popular a les eleccions generals de 1936, obtenint l'escó de diputat per la circumscripció de Las Palmas al costat de Juan Negrín.
Es trobava a Madrid quan es va produir el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 que va donar lloc a la Guerra Civil. Immediatament va ser nomenat comissari polític, arribant a ser-ho del VI Cos d'Exèrcit. Més tard, en 1937, Negrín el va destinar al ministeri d'Economia i Hisenda i el 1938 va ser sotssecretari del ministeri de Justícia, càrrec que va mantenir fins al final de la guerra. Acabat el conflicte es va exiliar a Mèxic on va fundar una mútua d'assistència mèdic-farmacèutica.

## Referències

* Entrada, al Diccionario biográfico del socialismo español.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Barricada

* Per a altres significats, vegeu «Barricada (grup de música)».
Una barricada és un parapet improvisat que es fa amb contenidors, bótes, vehicles bolcats, pals, pedres, etc. Serveix per destorbar el pas a l'enemic i protegir-se dels tret d'armes de petit calibre (no de l'artilleria). És de més ús en les revoltes populars que en l'art militar.
El seu ús es remunta pel que sembla al 1588 a París quan va tenir lloc la cèlebre Jornada de les barricades. Posteriorment, es va recórrer a elles: A la mateixa capital el 1648 per fer caure Mazzarino. El 1830, per fer front a les tropes de Carles X de França. A les bullangues de 1832 i 1834.
A Espanya, han estat moltes les ocasions en què s'han aixecat barricades especialment a Madrid el 1854 quan la insurrecció de Vicálvaro, el 1856 i el 1866. A Barcelona, les de 1856 i a València, Cadis, Sevilla, etc., que es van aixecar durant el període revolucionari.

## Vegeu també

* Guerra
* Trinxera

## Bibliografia

* Aquest article conté material del diccionari enciclopèdic popular il·lustrat Salvat dels anys 1906 a 1914 que es troba en el domini públic.
# Cardener

El Cardener és un riu de Catalunya del Prepirineu. Recull les aigües de les serres del Port del Comte i del Verd, de la Serra de les Comes, del Pedraforca i la Serra d'Ensija. Neix a les Fonts del Cardener, situades al municipi de la Coma i la Pedra, al peu del Port del Comte. Aquestes fonts ja li proporcionen un cabal relativament important. La seva conca de 1.400 km² inclou la meitat oriental del Solsonès, part occidental del Berguedà i algunes zones del Bages i l'Anoia.
En el seu recorregut es troben els embassaments de la Llosa del Cavall (situat els termes municipals de Guixers i Navès) i el de Sant Ponç (situat als termes d'Olius i Clariana de Cardener). Aquest últim ja va ser projectat l'any 1921 i s'hi poden practicar esports aquàtics.
Després d'haver recorregut 90 km, finalment desemboca al Llobregat a Castellgalí, 8 km aigües avall de Manresa aportant-li un cabal de 6,5 m³/s. Des de fa uns anys el seu curs s'ha vist reduït en 3 km a causa d'unes filtracions que es van produir al seu pas per la Coromina, cosa que va comportar que se'l desviés mitjançant la construcció d'un túnel. Veure mapa

## Poblacions per on passa

* la Coma
* Olius
* Cardona
* el Palà de Torroella
* Colònia Valls
* Súria
* Callús
* Sant Joan de Vilatorrada
* Manresa
* Castellgalí

## Territoris que travessa

Des del seu naixement, el Cardener travessa successivament els següents municipis i comarques.

## Afluents

Els principals afluents del Cardener són: l'Aigua de Valls que desemboca al Pantà de la Llosa del Cavall, el Riu Negre que desemboca a Clariana de Cardener, l'Aigua d'Ora que s'aiguabarreja vora Cardona i la Riera de Rajadell que aboca les seves aigües al Cardener just havent passat Manresa.

## Història

El Cardener va ser, a l'alta edat mitjana, la frontera occidental de la Catalunya Vella. De sempre ha marcat la línia viària de l'antic camí ral i de l'actual carretera C-55. Al segle xix es va omplir de canals que donaven la força motriu a la munió de fàbriques tèxtils que van florir a les seves ribes.

## Vegeu també

* Torrent de Comaerma.
* Torrent de Cal Conill.
* Torrent de la Rata.

## Referències

* ↑ «Cardener». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Web de l'Agència Catalana de l'Aigua
# Gonimbrasia belina

Gonimbrasia belina és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels satúrnids (Saturniidae) pròpia del sud d'Àfrica. Posseeix grans erugues comestibles, les mopani o erugues mopane, que són una important font de proteïna per a milions de persones a l'Àfrica austral.

## Referències

* ↑ «BioLib - Gonimbrasia belina» (en anglès). [Consulta: 11 juny 2024].
# 263

El 263 (CCLXIII) fou un any comú començat en dijous del calendari julià.

## Esdeveniments

* El matemàtic xinès Liu Hui escriu un important tractat sobre Els nou capítols de les arts matemàtiques.

## Referències

* ↑ Straffin, Philp D. «Liu Hui and the First Golden Age of Chinese Mathematics» (en anglès). Mathematics Magazine. Mathematical Association of America, Vol 71, Num 3, 1998, pàg. 163-181. ISSN: 0025-570X.
# Cardet (desambiguació)

«Cardet» té aquests significats:
* Cardet, poble de l'Alta Ribagorça
* Cardet, municipi de la regió de Llenguadoc-Rosselló
* Cardet, plantes del gènere Scolymus
** Cardet de flor gran (Scolymus grandiflorus)
** Cardet, cardellet, cardelina o card de moro (Scolymus hispanicus)
** Cardet bord, catalinoia o dent de ca (Scolymus maculatus)
# Cardenal vermell

El cardenal vermell (Cardinalis cardinalis), també conegut com a cardenal del nord o simplement cardenal, és un au nord-americana de la família Cardinalidae. Habita des del sud del Canadà fins al nord de Guatemala i Belize, passant per la part oriental dels Estats Units des de Maine fins a Texas i per Mèxic. Se li pot trobar en boscos, jardins i pantans.
El cardenal del nord és un ocell cantador de grandària mitjana amb una longitud corporal de 21-23 cm. Té un distintiu plomall i una màscara en la cara que és negra en el mascle i gris en la femella. Presenta dimorfisme sexual en la seva coloració; el plomatge del mascle és vermell brillant, mentre que el de la femella és d'un to opac que barreja vermell i cafè. El cardenal del nord és predominantment granívor, però també s'alimenta d'insectes i fruita. El mascle té un comportament territorial, delimitant el seu territori amb el seu cant. Com a part del seu festeig, el mascle alimenta la femella de bec a bec amb llavors. Es produeixen de 2 a 4 postes a l'any, cadascuna d'entre 3 i 4 ous. Alguna vegada aquesta espècie va ser apreciada com a mascota, però la seva venda com a ocell de gàbia es troba prohibida als Estats Units des de 1918.

## Referències

* ↑ «Cardenal vermell». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
# Cardenden

Cardenden és una localitat situada al consell de Fife, a Escòcia (Regne Unit), situada al nord del fiord de Forth a la riba sud del riu Mine, a la parròquia de Auchterderran, a Fife. Està aproximadament a 7 km al nord-oest de Kirkcaldy, a poca distància de la ciutat de Glenrothes, la capital de la regió.
Cardenden fou una antiga ciutat minera, que tenia 448 l'any 1891 que havia passat a 5.533 el 2011. i amb una població, a mitjans de l'any 2016, de 5.420 habitants.
El conegut escriptor Ian Rankin és nascut a la localitat.

## Referències

* ↑ «Cardenden (Fife, Scotland, United Kingdom) - Population Statistics and Location in Maps and Charts». citypopulation.de.
* ↑ Citypopulation.de Estadístiques del consell de Fife. Consultat el 19 de juliol de 2018.
* ↑ «Cardenden». visitscotland.com.

## Enllaços externs

* Gazetteer de Cardenden (anglès)
* Història de Cardenden (anglès)
* Scottish mining villages - Auchterderran Parish (anglès)
# Casa es de Baile

Casa es de Baile és un edifici del municipi d'Es Bòrdes inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa d'estil popular imitant les edificacions senyorials de les zones urbanes de Gasconha. La façana, orientada al nord-est, es disposa perpendicular a la capièra (carener). Les obertures exteriors de la casa (portes i finestres) es distribueixen simètricament a la façana. Les finestres, de forma rectangular, amb més alçada que amplada, queden tancades mitjançant dos porticons en fusta. A la porta d'entrada a la casa s'hi accedeix per una escalinata de pedres i lloses. La decoració simètrica es compon per quatre pilastres. La part superior es remata amb una cornisa amb motllures en forma de capitell sobre cada pilastra. Les columnes i la cornisa estan emblanquinades mentre que la resta de la façana està arrebossada en ciment de color gris. S'observen a la part baixa un aïllant de la humitat en ciment, imitant els carreus tallats. El llosat (lòsat/tet) de quatre pales i vessant suau és cobert per pissarres (lóses). Perquè hi hagi llum a les golfes (humarau) hi ha unes obertures que reben el nom de lucanes o capuchines. En aquest cas el llosat té una capuchina. La xemeneia de forma rectangular, es disposa gairebé al centre del llosat.
La porta d'accés a la casa està orientada al nord-est. El marc de fusta de l'obertura s'assenta sobre dues pedres en marbre del país. El marc és decorat en sanefes ondulades. La porta de doble fulla i opaca és decorada amb tres rectangles. El superior, més petit, té decoració en estries. El mitjà és llis i l'inferior presenta motius geomètrics. A la porta s'accedeix per una escalinata, on la base és en pedra del país i els graons són en lloses.
La Hiestra està orientada al nord-est i situada en un lateral de la planta baixa. El marc en fusta, en forma de lletra "t", s'assenta sobre una base en pedra. Tres porticons tanquen, des de dins, la finestra: dos en la part de dalt i un més petit en la part de baix.

## Referències

* 1 2 3 «Casa es de Baile». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Castell de Castelló (Navès)

El Castell de Castelló és un edifici de Navès (Solsonès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situat al cim d'un serrat a la zona central del terme. Formen part del castell les seves muralles, torres i altres estructures defensives. Es conserven restes en planta i a poca alçada de diverses estructures, d'entre les quals destaca un tram de la muralla perimetral. La resta de murs i estructures podrien estar integrades en el mas actual, o bé al subsòl del mateix i de la zona del turó on s'ubica.
Al nord de la mateixa carena, s'hi localitza l'església de Santa Maria de Castelló.

## Referències

* 1 2 «Castell de Castelló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Castell de Castissent

El Castell de Castissent (Castell Sent, en documents antics), és un castell medieval, d'època romànica, del poble de Castissent, situat al nord-oest de la plataforma on es drecen també l'església parroquial i el cementiri del poble.
Castissent pertany actualment al municipi de Tremp, i prové de l'antic terme de Fígols de Tremp. És a la comarca del Pallars Jussà.
És un castell molt ben situat damunt de la vall de la Noguera Ribagorçana, ja que en domina tota la riba esquerra del Pont de Montanyana en avall.
El castell d'en Sanç, que és d'on prové el topònim Castissent, fou un dels punts forts de què s'apoderaren els sarraïns el 904, en la seva incursió en el Pallars. El comte Ramon I, primer comte independent de Pallars-Ribagorça, lluità contra ells i conquerí aquest castell, alliberant el seu fill Isarn, que era presoner dels enemics. El 1077 encara consta en poder del comte, Ramon VI de Pallars Jussà i la seva muller Valença, i als voltants del castell de situaven els principals alous amb què fou dotada l'església de Santa Maria de Valldeflors de Tremp.
El comte Arnau Mir feu testament el 1171, i hi deixà tot el seu comtat a la Comanda de Susterris llevat, precisament, dels castells d'Areny, Montanyana, Castigaleu i Castissent, que quedaven en poder de la seva esposa, Òria d'Entença.
El 1179, el comte-rei Pere el Cerimoniós vengué aquest castell al comte Alfons de Riba-roja i Dénia. El 1831 el castell consta com a possessió del Marquès de Pallars.

## Referències

* ↑ Ramon d'Abadal i de Vinyals, Catalunya carolíngia

## Bibliografia

* BENITO I MARQUÈS, Pere. "Castell de Castissent". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* PAGÈS, M. "Tremp. Fígols de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Castell de Castissent al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Castro Valley

Castro Valley és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 Census tenia 57.262 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Castro Valley tenia 57.292 habitants, 21.606 habitatges, i 15.016 famílies. La densitat de població era de 1.533 habitants/km².
Dels 21.606 habitatges en un 32,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 30,5% no eren unitats familiars. En el 23,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 29,8% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91 homes.
La renda mediana per habitatge era de 64.874 $ i la renda mediana per família de 73.060 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.068 $ mentre que les dones 38.907 $. La renda per capita de la població era de 30.454 $. Entorn del 2,7% de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Castro Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Castro Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Castell de Sant Felip

El Castell de Sant Felip és una fortificació al costat sud de la desembocadura del port de Maó (Menorca) que fou aixecat per ordre de Felip II, a mitjans del segle xvi, després que l'illa fou atacada per l'almirall otomà Khair ed-Din Barba-rossa el 1535 i el 1558. El castell va ser dissenyat per l'enginyer militar italià Giovanni Battista Calvi.
En un primer moment es tractava d'un castell amb quatre baluards envoltats per una estreta i profunda fossa excavada a la pedra. Gran Bretanya el va conquerir l'any 1708 i, l'any 1713 (amb el Tractat d'Utrecht), el van ampliar. Junt al castell va créixer el barri de s'Arrabal. Va passar a mans franceses i de nou a britàniques, fins que en 1782 l'illa va caure en mans dels espanyols amb un llarg setge a aquest castell. El rei Carles III d'Espanya va ordenar en 1783 que el demolissin i avui només en queden runes. Es poden visitar els túnels excavats, una bateria de canons del segle xviii i les restes dels murs.

## Vegeu també

* Fort Marlborough
* Fortalesa de la Mola

## Referències

* ↑ Boletin de la Real Academia de la Historia (en castellà). Real Academia de la Historia, 1982, p. iii.
* ↑ Boletin de la Real Academia de la Historia. TOMO CLXXIX. NUMERO II. AÑO 1982 (en castellà). Real Academia de la Historia, 1982, p.vii.

## Enllaços externs

* Castell de Sant Felip Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine. (anglès) (castellà)
# Castell de Sant Esteve de Pomers

El Castell de Sant Esteve de Pomers, o de Villerac, és una antiga fortificació medieval quasi del tot desapareguda de la comuna de Clarà i Villerac, a la comarca del Conflent (Catalunya del Nord).
Era situat al costat de llevant de la capella castral de Sant Esteve de Pomers. En queden poques restes, en el punt més elevat del turó on es troba l'església de Sant Esteve.
El terme d'aquest castell es corresponia perfectament amb l'antic terme de Villerac, quan era comuna independent. Està documentat des del 865, quan el comte Salomó d'Urgell i Cerdanya hi celebrà un judici sobre possessions reclamades en el terme de Prada pel monestir de Santa Maria de la Grassa. Fou possessió feudal infeudada als vescomtes de Fenollet, els quals encara el tenien en temps d'Alfons I, quan apareix documentat com a castrum Sancti Stephani de Bellerach. Al llarg de l'edat moderna la senyoria del castell i del terme de Villerac canvià sovint de mans, de vegades com a llegat hereditari: dels Fenollet als Enveig, després als Oms, vers el 1580, i després encara als Llupià. A ran del Tractat dels Pirineus passà als Caramany, posteriorment als Boisembert, i finalment als Vilar, que n'eren els possessors en el moment de la fi de l'Antic Règim.
A llevant de l'església hi ha les restes del basament d'una torre quadrada, i, molt més esmicolades, repartides pel turó les restes d'altres murs. Tanmateix, l'estat actual de les restes a penes permeten de reconèixer-ne les característiques.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. «Glorianes: Sant Esteve (o Sant Sebastià) de Glorianes». A: La Cerdanya. El Conflent. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica, VII). ISBN 84-7739-951-4.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Rodès». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Lloc on era el Castell de Sant Esteve de Pomers en els ortofotomapes de l'IGN