OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Filip de Crotona

Filip de Crotona (en llatí Philippus, en grec antic Φίλιππος) fill de Butàcides, fou un ciutadà noble de Crotona, vencedor olímpic, que es va casar amb la filla de Telis, tirà de Síbaris.
Obligat a sortir del seu país per aliar-se amb una ciutat enemiga, se'n va anar a Cirene una antiga ciutat de l'actual Líbia. Quan Doreu, fill del rei espartà Anaxàndrides II, es va acostar a la costa líbia en la seva expedició a Sicília, Filip se li va unir amb una galera pagada del seu propi patrimoni, i va morir a Sicília en una batalla entre cartaginesos i segestans. Els habitants de Segesta li van dedicar un monument degut al seu valor, i va ser venerat com un heroi amb sacrificis propiciatoris.

## Notes

* ↑ Potser a l'Olimpíada 65a (520 aC), segons L. Moretti, Olympionikai, i vincitori negli Antichi agoni Olimpici. Roma: Accademia nazionale dei lincei, 1959, p. 76

## Referències

* ↑ 1.Philippus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 270
# Filip de Medma

Filip de Medma (grec antic: Φίλιππος ὁ Μεδμαῖος, llatí: Philippus Medmaeus) va ser un filòsof grec nadiu de Medma, a la Magna Grècia. En alguna referència apareix com nadiu de Mende de Pal·lene, però es tracta d'un error.
Era deixeble de Plató, que li va fer dirigir la seva atenció a les ciències matemàtiques. Les seves observacions fetes al Peloponès i a Locres van ser usades per Hiparc de Nicea, Gemí de Rodes i Claudi Ptolemeu. Esteve de Bizanci diu que va escriure un tractat sobre els vents.
L'esmenten, entre d'altres, Vitruvi, Plini el Vell, Plutarc, que afirma que va demostrar l'esfericitat de la lluna, Procle i Alexandre d'Afrodísies. També es diu que va escriure un tractat per explicar tots els passatges matemàtics que es troben a les obres de Plató.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/297?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PhilippusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 289-290. ]
# Fisalacriàcies

Physalacriaceae és una família de fongs dins l'ordre Agaricales. Les espècies d'aquesta família tenen una distribució àmplia però moltes es troben ene les tròpics, particularment al sud-est asiàtic i Australàsia. Physalacria, abans l'únic gènere de la família, està relacionat amb Flammulina, Xerula i possiblement Armillaria.

## Referències

* ↑ Cannon PF, Kirk PM.. Fungal Families of the World. Wallingford: CABI, 2007, p. 277–78. ISBN 0-85199-827-5.
* ↑ Dentinger BTM, McLaughlin DJ. «Reconstructing the Clavariaceae using nuclear large subunit rDNA sequences and a new genus segregated from Clavaria». Mycologia, 98, 5, 2006, pàg. 746–62. DOI: 10.3852/mycologia.98.5.746. PMID: 17256578.
* ↑ Moncalvo JM, Vilgalys R, Redhead SA, Johnson JE, James TY, Catherine Aime M, Hofstetter V, Verduin SJ, Larsson E, Baroni TJ, Greg Thorn R, Jacobsson S, Clémençon H, Miller OK. «One hundred and seventeen clades of euagarics». Molecular Phylogenetics and Evolution, 23, 3, 2002, pàg. 357–400. DOI: 10.1016/S1055-7903(02)00027-1. PMID: 12099793.
* ↑ Wilson AW, Desjardin DE. «Phylogenetic relationships in the gymnopoid and marasmioid fungi (Basidiomycetes, euagarics clade)». Mycologia, 97, 3, 2005, pàg. 667–79. DOI: 10.3852/mycologia.97.3.667. PMID: 16392255.
# Fridtjof Mjøen

Fridtjof Mjøen (3 d'agost de 1897 - 21 d'octubre de 1967) va ser un actor i director de teatre noruec. Va debutar escènic al Centralteatret el 1927. Va ser director artístic al Det Nye Teater de 1936 a 1937. Durant les dècades de 1940 i 1950 va actuar en diverses pel·lícules i en obres d'àudio a Radioteatret.

## Filmografia seleccionada

* Snowshoe Bandits (1928)
* The Stars Shine (1938)
* Twelve Minutes After Midnight (1939)
* One, But a Lion! (1940)
* Vigdis (1943)
* I moralens navn (1954)
* Kvinnens plass (1956)
* Hans Nielsen Hauge (1961)

## Referències

* ↑ Brantenberg, Gerd. «Fridtjof Mjøen». A: Helle, Knut. Norsk biografisk leksikon (en noruec). Oslo: Kunnskapsforlaget [Consulta: 28 octubre 2010].
* ↑ «Fridtjof Mjøen». A: Store norske leksikon (en noruec). Oslo: Kunnskapsforlaget [Consulta: 28 octubre 2010].
# Frieda Hempel

Frieda Hempel (Leipzig, 26 de juny de 1885 – Berlín, 7 d'octubre de 1955) va ser una soprano de coloratura alemanya. Molt estimada com a recitalista es va destacar en una varietat d'òperes, de Mozart a Wagner, de Verdi a Richard Strauss. Va cantar en l'Òpera de la Cort de Berlín a comanda del Kaiser Guillem II i en les més grans cases líriques d'Europa i Amèrica. També va cantar al Metropolitan Opera entre 1912 i 1919 i va ser la primera Mariscala d'El cavaller de la rosa en l'estrena a Nova York. En el Met va ser succeïda per Amelita Galli-Curci i sovint impersonava a la cèlebre Jenny Lind.

## Bibliografia

* A. Eaglefield-Hull, A Dictionary of Modern Music and Musicians (Dent, London 1924). (anglès)
* Gustav Kobbé, The Complete Opera Book (Putnam, London 1935 printing). (anglès)
* H. Rosenthal and J. Warrack, The Concise Oxford Dictionary of Opera (OUP, London 1974 printing). (anglès)
* M. Scott, The Record of Singing Volume I (Duckworth, London 1977). (anglès)
* Frieda Hempel: Mein Leben dem Gesang. Argon Verlag, Berlin, September 1955 (alemany)

## Enllaços externs

* Biografia (anglès)
# Fonguera

Fonguera és una extensa partida rural del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situada a llevant de la vila d'Abella de la Conca, i forma una vall per la qual discorre el barranc de Fonguera que està emmarcada al nord per la Serra de Carrànima i al sud per una carena denominada la Sadella en la seva part més oriental. De Fonguera formen part la Solana de Fonguera, vessant meridional de la Serra de Carrànima, i l'Obaga de Fonguera, vessant septentrional de la Sadella. En el centre de Fonguera es troba el territori on la Canal de Fontanet s'aboca en el barranc de Fonguera, amb lo Botant a la seva part superior.
El seu límit septentrional, el formen les partides de la Solana de Fonguera i de Fontanet, l'oriental, la de la Solana de Fonguera, Faidella i l'Obaga de Fonguera, que també forma una part del límit meridional, i l'occidental, la del Solà de Fonguera.
Comprèn les parcel·les 41, 117 a 121, 123 a 124, 126, 127, 181 a 199, 212, 214, 224 a 226 i 232 a 233 del polígon 2 d'Abella de la Conca; consta de 244,6420 hectàrees amb predomini de pinedes, pastures, zones de matolls i de bosquina, però amb alguns conreus de secà.

## Etimologia

Segons Joan Coromines "Fonguera" és un topònim procedent del llatí fungus, bolet. És, per tant, l'obaga del lloc de bolets.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 29 agost 2010].
* ↑ Coromines, 1995.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Fonguera". Dins Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. IV D-J. Barcelona: Curial Edicions Catalanaes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-825-3.

## Enllaços externs

* Fonguera en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Fonfría (Terol)

Fonfría és un municipi d'Aragó, situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca de Jiloca.
# Frits Zernike

Frits Zernike (Amsterdam, Països Baixos, 1888 - Amersfoort, 1966) fou un físic neerlandès guanyador del Premi Nobel de Física l'any 1953 per la seva invenció del microscopi de contrast de fases.

## Biografia

Va néixer el 16 de juliol de 1888 a la ciutat neerlandesa d'Amsterdam. Heretà del seu pare, mestre de matemàtiques, la seva passió per la física, i es llicencià en química, física i matemàtiques per la Universitat d'Amsterdam. El 1913, aconseguí ser assistent de l'astrònom Jacobus Kapteyn al laboratori astronòmic de la Universitat de Groningen, i hi fou nomenat l'any 1920 professor de física teòrica i mecànica quàntica.
Va morir el 10 de març de 1966 a la ciutat neerlandesa d'Amersfoort.

## Recerca científica

Interessat en l'òptica, el 1930 inicià els seus estudis sobre la línia espectral i creà l'any 1932 el primer microscopi de contrast de fases. La seva invenció, que constitueix una gran millora en comparació amb la teoria clàssica del microscopi establerta per Ernst Karl Abbe, es va basar en el fet que la llum reflectida per una superfície metàl·lica experimenta diversos canvis de fase. Així mateix, va descriure l'aberració òptica en els microscopis i telescopis.
L'any 1953, fou guardonat amb el Premi Nobel de Física per la invenció del microscopi de contrast.

## Reconeixements

En honor seu, s'anomenà el cràter Zernike de la Lluna, així com l'asteroide (11779) Zernike descobert el 16 d'octubre de 1977 per Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveld i Tom Gehrels.

## Enllaços externs

* «Frits Zernike» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Frits van Bindsbergen

Frits van Bindsbergen (Babberich, Zevenaar, 18 d'agost de 1960) va ser un ciclista neerlandès, que fou professional de 1983 a 1986. Encara com amateur, va guanyar el Campionat del Món en Contrarellotge per equips de 1982.

## Palmarès

* 1982
** Campió del món en contrarellotge per equips (amb Gerard Schipper, Maarten Ducrot i Gerrit Solleveld)
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1983. Abandona

## Referències

* Resultats a cyclingarchives.com
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
# Flaccil·la (filla d'Arcadi)

Flaccil·la, en llatí Flaccilla, va ser una princesa de l'Imperi Romà d'Orient filla de l'emperador Arcadi (r. 383–408) i de la seva esposa, l'emperadriu Èlia Eudòxia (r. 395–408). Segons el Chronicon Paschale i les Cròniques del Comte Marcel·lí i de Pròsper d'Aquitània, va néixer el 17 de juny del 397. No es torna a mencionar a les fonts del període, i probablement va morir el 408 ja que no consta entre els fills d'Arcadi, que va sobreviure a la seva mort. S'ha suggerit que va morir circa el 403, data impugnada per John Bagnell Bury.

## Referències

* ↑ Martindale, J. R. (et al.). The prosopography of the later Roman Empire. Vol. 2. A. D. 395 - 527. Cambridge: Cambridge University Press, 1980, p. 472. ISBN 9780521201599.
# Flaccil·la

Flaccil·la o Flaccil·la Èlia, en llatí Flacilla o Flacilla Elia, en grec antic Πλάκιλλα o Φλάκκιλλα) fou la primera dona de Teodosi I el Gran.
Se suposa, a partir d'un text obscur de Temisti, que era filla d'Antoni, cònsol el 382, però no és del tot segur i molts autors la fan originària de la Bètica on hauria tingut una germana que fou la mare de Nebridi (casat amb Salvina filla de Gildó el Moro l'any 388).
Va tenir amb Teodosi almenys tres fills: Arcadi, nascut el 377, Honori, nascut el 384, els dos van ser emperadors, i Pulquèria, nascuda abans del 379 però en data desconeguda. Pulquèria va morir abans que Flaccil·la la mort de la qual se situa el 385 a Scotoamin a Tràcia. Gregori de Nissa va compondre un poema fúnebre per la mort de Pulquèria. Alguns autors diuen que Flaccil·la va tenir un altre fill, Gracià, però és desconegut.
Tots els autors la consideren pietosa i caritativa i l'Església Ortodoxa la va canonitzar.

## Referències

* ↑ Flacilla a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 161
# Francesc Batiste Baila

Francesc Batiste Baila (Vinaròs, 3 de gener de 1919 – 5 d'abril de 2007) fou un mariner valencià, supervivent dels camps de concentració nazis.
De jovenet va començar a treballar de mariner com el seu pare, fins que l'esclat de la guerra civil espanyola el va portar a incorporar-se a l'Exèrcit Popular de la República. Fou ferit a la batalla de l'Ebre i durant la retirada es va exiliar a França. Allí va estar un temps internat en un camp de concentració i després es va integrar en un batalló de treballadors estrangers de l'Exèrcit francès, amb els que fou destinat a la Línia Maginot. Detingut el 1940 per la Werhmacht, fou internat a l'Alta Silèsia fins que el 25 de gener de 1941 fou destinat al camp de concentració de Mauthausen, on hi va romandre pres fins l'alliberament el 5 maig de 1945.
Francesc Batiste ha escrit alguns llibres recollint les seves experiències i ha pres part en actes organitzats en motiu dels aniversaris per l'alliberament del camp de Mauthausen. Ha estat membre de l'Associació de Deportats de França i de l'Amical Mauthausen de Barcelona. Durant els darrers anys de la seva vida va realitzar nombroses conferències arreu de l'estat espanyol i francès d'informació i denúncia de les actuacions dels nazis. L'any 2004 va rebre la Medalla de la ciutat de Vinaròs i el 2005 va rebre el premi a la millor contribució cívica als XIV Premis Turia al costat de dos altres supervivents valencians de Mauthausen, Francesc Aura Boronat i Lluís Estañ Alfosea.

## Obres

* Memorias de un marino vinarocense. Editorial Antinea, 1998. ISBN 978-84-89555-29-7.
* El sol se extinguió en Mauthausen: vinarocenses en el infierno nazi. Editorial Antinea, 2000. ISBN 978-84-89555-48-8.
* Mariner del "Maria Rosa". Editorial Antinea, 2007. ISBN 978-84-96331-38-9.

## Referències

* ↑ Fallece el vinarocense Batiste Baila, superviviente del campo de Mauthausen, Levante-EMV, 7 d'abril de 2007
* ↑ Francesc Batiste Baila al web de la Fundació Caixa Vinaròs
* ↑ Francisco Batiste, El Periódico Mediterráneo, 28 de gener de 2005
* ↑ Supervivientes de Mauthaussen, Ana Belén, Salvem el Benacantil y Amenábar, Premios Turia 2005, Europa Press, 23 de juny de 2005
# Francesc Bartrina

«Francesc Bartrina» té aquests significats:
* Francesc Bartrina i d'Aixemús, poeta.
* Francesc Bartrina i Cogul, comerciant.
# Francesc Carreras i Costajussà

Francesc Carreras i Costajussà (Sabadell (Barcelona), 23 d'octubre del 1913 - San Luis Potosí (Mèxic), 26 d'agost del 1977) fou un professor, director orquestral i compositor.
Fou director del Grup Orquestral del Comisariado de la Zona Centre de Madrid com a part de la promoció artística formada en 1935 per Federico García Lorca amb el nom de La Barraca. Durant dos anys (1934 al 1936) va estudiar amb Enrique Morera. També, va ser mestre de capella del convent del Corazón de María de Sabadell. Des de 1939 fins a la seva defunció va viure a la ciutat de San Luis Potosí, ciutat de Mèxic, lloc on va desenvolupar una intensa i vehement labor musical.
Cronològicament, en 1941, gràcies al patrocini de la cambra de comerç de San Luis Potosí, va fundar l'Orquesta de Cambra de San Luis Potosí, la qual va dirigir fins a 1943. Posteriorment, el projecte es va retomar el 29 de març del 1950 i es va mantenir fins a la decade de 1970. En 1957 va crear l'Orquestra Infantil de l'Escola Manuel Ávila Camacho. En agosto de 1958 va dirigir en diverses ocasions la sarsuela Luisa Fernanda. Aquest mateix any va fundar la Sinfonietta de l'Escola Internat Damián Carmona. En 1968 va crear i va dirigir la Estudiantina de la Universitat Autònoma de San Luis Potosí, la qual va quedar en primer lloc en el Concurs Nacional de Estudiantinas celebrat aquest any. En 1975 va formar l'Orquestra de Cordes de l'Institut Tecnològic Regional de San Luis Potosí. El seu primer concert va ser en el Teatre de la Pau l'11 de juliol d'aquest any. És autor de Suite amorosa per a orquestra d'arcs, Madrigales sinfónicos, inspirats en les set paraules de Cristo en la Cruz, i Sis cançons per a cant i piano, editades per A. Boilena.

## Referències

* ↑ Herrera i Llop, Lluís Marc. Música en silenci. Fons musicals dels arxius de Lleida, 2012.
# Francesc Casadesús i Calvó

Francesc Casadesús i Calvó (L'Esquirol, 1964) és un gestor cultural, llicenciat en psicopedagogia i màster en gestió cultural per la Universitat de Barcelona. Els seus primers passos en les arts escèniques van ser com a actor i ballarí, treballant amb grups com Sèmola Teatre, Zotal, Esteve Grasset o Iago Pericot. Posteriorment, va treballar com a productor a diversos espectacles, gerent de l'Institut de Cultura de Vic i director de comunicació del MACBA. Entre 2005 i 2016 va ser el director del Consorci Mercat de les Flors / Centre de les Arts de Moviment de Barcelona. Fou un dels impulsons i president d'EDN, xarxa europea de Cases de Dansa I lider de projectes europeus com ara Moduldance. A finals de 2016 guanya el concurs per dirigir el Festival Grec de Barcelona, en vuit edicions i fins a 2024. La tardor del 24 entra a formar part de l'equip de Julio Manrique al Teatre Lliure de Barcelona.

## Reconeixements

* 2008. Premi Nacional de Cultura, en l'apartat de Dansa, atorgat per la Generalitat de Catalunya
* 2014. Insígnia de l'Ordre des Arts et des Lettres en el grau de Chevalier, atorgada pel Ministeri de Cultura de França
* 2015. Medalla d'Or al Mèrit de les Belles Arts, atorgada pel Ministeri de Cultura d'Espanya

## Referències

* 1 2 «Concesión de las Medallas de Oro al Mérito en las Bellas Artes 2015» (en esp). Ministerio de Cultura, 29-12-2015. [Consulta: 29 desembre 2015].
* ↑ «EDN Network. Board of Directors» (en anglès). EDN European Dansehouse Network, 31-12-2015. Arxivat de l'original el 2016-02-07. [Consulta: 31 desembre 2015].
* ↑ «Premis Nacionals de Cultura 2008. Guardonats» (en català). Departament de Cultura. Generalitat de Catalunya, 2008. [Consulta: 29 desembre 2015].
* ↑ «El govern francès nomena Cavaller a Francesc Casadesús». Mercat de les Flors, 29-10-2014. Arxivat de l'original el 2020-10-20. [Consulta: 29 desembre 2015].
* ↑ «Francesc Casadesús, distingit com a Chevalier pel govern francès». Diari Ara, 29-10-2014. [Consulta: 29 desembre 2015].
* ↑ «El Celler de Can Roca, Monti i Francesc Casadesús, Medalla d'Or de les belles arts 2015». Diari ARA, 29-12-2015. [Consulta: 29 desembre 2015].
# Francesc Rossetti i Sánchez

Francesc Rossetti i Sánchez (Mataró, Maresme, 16 de gener de 1892 - Malgrat de Mar, Maresme, 16 de juny de 1978) fou un escriptor i polític català.
Era fill d'Albert Rosetti i Clarós i Glòria Sánchez Soler, provinents de Barcelona. L'any 1913 apareix el seu primer poema "Tristezas del corazon" al semanari cultural Replica artistica. L'any 1918, Rosetti dirigeix la campanya de propaganda a les eleccions a Corts Generals de Manuel Serra i Moret, socialista i alcalde de Pineda de Mar, el qual el proposa com a secretari de l'Ajuntament l'any 1920. Es casa amb Francesca Boadas i Marquès el 1922 i el 1924 ell i la seva dona tornen a Mataró. Allà aconsegueix el segon lloc a les eleccions municipals celebrades el 12 d'abril, per la coalició republicano-socialista. Com a tinent d'alcalde crea l'Arxiu Històric, inaugura la Biblioteca del Parc i reforma el Parc Central.
Acabada la guerra serà empresonat i depurat. L'any 1940 es posa en llibertat i se li prohibeix viure a Mataró. És llavors quan es trasllada a Malgrat de Mar. A Malgrat, ja retirat, continua escrivint, i guanya el XV premi literari de Mataró.
Va participar diverses vegades als Jocs Florals de Barcelona i dirigí la revista Mediterrània de Mataró. Publicà uns deu llibres de poemes de caràcter simbolista i popular.

## Obra
### Poesia

* El camí, 1971
* Joglaries, 1974
* Elegíaques, 1978
Poemes presentants als Jocs Florals de Barcelona
* Cançó de l'arrogant pirata, 1920
* Llegenda del vel de la reina, 1920
* Galanies, 1920
* Rapsodia de l'ametller florit, 1922
* Confessió, 1924
* Plany, 1924
* El cavaller del Pler, 1926
* El Paladí de l'ardidesa, 1928
* Història de l'abadessa turmentada, 1934

### Teatre

* El natalici, 1927
* El vestit nou de l'emperador, 1958

## Referències

* 1 2 3 «Catàleg del pla d'ordenació urbanística municipal de Malgrat de Mar. Casa Can Rosetti» (PDF). Ajuntament de Malgrat de Mar. [Consulta: 4 abril 2012].
* ↑ «Francesc Rossetti i Sánchez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques

## Bibliografia

* Sody de Ribas, Ángel. Vida i obra de Francesc Rossetti. (Mataró 1892-Malgrat 1978). Retrat d'un poeta. Ajuntament de Malgrat de Mar, 2006.
# Fricassé

El fricassé o frit cassé (en francès «fregit trencat ») és un bunyol salat de la tradició culinària tunisiana. Es preparatba casa o pels venedors de menjar ràpid.
Les boles de pasta es sobten en oli i després s'obren i es farceixen de patates en daus, harissa, tonyina, olives negres, un ou dur, amanida de méchouia i tàperes.
Aquest plat ràpid és popular al Magrib i també als països amb una gran comunitat tunisenca, sobretot França.

## Referències

* 1 2 «Recette de cuisine : le fricassé tunisien» (en francès). kerkenniens.com, 08-12-2012. [Consulta: 26 maig 2016].
# Cases a la plaça Perpinyà, 21-23 (Banyoles)

Les Cases a la plaça Perpinyà, 21-23 és una obra de Banyoles (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt de cases que presenten plana baixa i pis. Façana de parament a portell, arrebossat i esgrafiat. A la planta baixa, finestra i porta emmarcada a la part superior per un llinda i motllura en sobresortit a mode d'un trencaaigües. Ornamentació de tipus floral dins d'algun motiu modernista d'aspecte ondulant com els que centren la data de construcció al bell mig de la llinda. A cada cantó de la porta, i sobre un sòcol i a partir d'una primera motllura s'hi conformen sengles columnes helicoidals que ocupen l'intradós de l'obertura de la porta. Al registre superior hi tenim dues obertures en forma de balcó i recollits per una mateixa barana de ferro forjat que presenta un ritme ondulat i de formes convexes i còncaves.
Els finestrals es troben coberts, també, el mateix tipus de llinda que les obertures inferiors. Els motius esgrafiats es manifesten dins l'estil i programa de les decoracions murals europees de principis de segle XX i de tipologia neoclàssica. Abans d'arribar a la cornisa, element característic, hi ha una sanefa esgrafiada amb motius florals i dos registres ornamentals geomètrics, ambdues recorren tot el llarg del conjunt d'habitatges. Una cornisa ondulada corona l'edifici. La seva tipologia és de caràcter modernista. La seva superfície simulant "petites escames" de ceràmica de color ens recorda, pel seu tractament, a la teulada de la casa Batlló d'Antoni Gaudí. Tot el conjunt, malgrat tenir una distribució de volums semblant a l'antiga casa tradicional, difereix, d'altra banda, molt quant a solucions estructurals i decoratives.

## Referències

* 1 2 «Cases a la plaça Perpinyà, 21-23». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Kepler-1282b

Kepler-1282b és un planeta extrasolar que forma part d'un sistema planetari format per almenys un planeta. Orbita l'estel denominat Kepler-1282. Va ser descobert l'any 2016 per la sonda Kepler per mitjà de trànsit astronòmic.

## Referències

* 1 2 Jason F. Rowe «False positive probabilities for all Kepler objects of interest: 1284 newly validated planets and 428 likely false positives» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 10-05-2016, pàg. 86–86. DOI: 10.3847/0004-637X/822/2/86.
* ↑ «Transit Timing Variations and linear ephemerides of confirmed Kepler transiting exoplanets». Research in Astronomy and Astrophysics, 3, 2019, pàg. 041. DOI: 10.1088/1674-4527/19/3/41.
* ↑ Jennifer van Saders «Revised Radii of Kepler Stars and Planets Using Gaia Data Release 2» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 16-10-2018, pàg. 99. DOI: 10.3847/1538-4357/AADA83.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «The planetary system Kepler-1282 hosts at least one planet.» (en anglès). Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ «Planet Kepler-1282 b» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 13 desembre 2020].