OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Trak 10

Gran Trak 10 és una màquina recreativa desenvolupada per Atari a través de la seva filial Cyan Engineering, i llançat per Atari el maig de 1974. En el joc, un sol jugador amb vista superior condueix un cotxe al llarg d'una pista de carreres, evitant parets de pilons i tractant de passar tants punts de control com sigui possible abans que s'acabi el temps. El joc està controlat amb un volant, accelerador i pedals de fre, i una palanca de canvi, i el cotxe s'estavella i gira si colpeja un piló. Gran Trak 10 va començar el desenvolupament la tardor de 1973; va ser inicialment dissenyat per Larry Emmons de Cyan, amb el disseny mecànic manejat per Eigen Systems, tot i que després de diversos problemes de disseny i producció que es van descobrir durant una petita producció inicial al març de 1974, el disseny va ser revisat per Allan Alcorn, el dissenyador de Pong, amb una distribució més àmplia a partir de maig. Els circuits del joc inclouen, possiblement, la primera instància de memòria només de lectura basada en circuits integrats, en comptes de gràfics desats en díodes, que després es va convertir en l'estàndard per als jocs d'arcade.
Gran Trak 10 es va desenvolupar durant un temps de diversos canvis interns a Atari; com a resultat, els problemes de comunicació van portar a Atari a no seguir amb precisió les despeses de fabricació del joc. Es van vendre inicialment als distribuïdors amb una pèrdua neta de 100 dòlars estatunidencs per màquina; encara que es va solucionar aquest defecte, va contribuir a una pèrdua total de 500.000 dòlars per a l'empresa d'aquest any fiscal, situant a Atari en dificultats financeres. El joc en si va tenir èxit, i va portar la realització diverses versions del joc produït el 1974 per Atari i la seva filial Kee Games, incloent una versió més petita de la màquina titulada Trak 10 i una versió de dos jugadors titulada Gran Trak 20, així com nombrosos jocs de carreres posteriors. Gran Trak 10 va ser el primer videojoc de curses recreatiu, encara que Atari havia llançat el joc de carreres d'esprints Space Race el 1973, i un senzill joc de curses, Wipeout, que va ser inclòs en la consola Magnavox Odyssey de 1972.

## Referències

* ↑ «Gran Trak 10» (en anglès). IMDB, 24-07-1974. [Consulta: 1r maig 2018].

## Bibliografia

* Gran Trak 10 Operating and Maintenance Manual. Atari, juny 1974.
* Goldberg, Marty; Vendel, Curt. Atari Inc.: Business Is Fun. Syzygy Press, 2012-11-25. ISBN 978-0-9855974-0-5.
* Bogost, Ian; Montfort, Nick. Racing the Beam. MIT Press, 2009-03-31. ISBN 978-0-262-01257-7.

## Enllaços externs

* Gran Trak 10 al Killer List of Videogames
# Model de Balding–Nichols

En genètica de poblacions, el model de Balding-Nichols és una descripció estadística de la freqüència al·lèlica en els components d'una població sub-dividida.
Amb una freqüència al·lèlica global p, les freqüències al·lèliques de les sub-poblacions separades per un índex de fixació de Wright F, es distribueixen seguint:
    $B\left({\frac {1-F}{F}}p,{\frac {1-F}{F}}(1-p)\right)$
on B és la distribució beta. Aquesta distribució té mitjana p i variància Fp(1 – p).
El model va ser desenvolupat per David Balding i Richard Nichols i s'utilitza àmpliament en anàlisi forense d'empremta genètica i en models de població en epidemiologia genètica.

## Referències

* ↑ Balding, DJ; Nichols, RA «A method for quantifying differentiation between populations at multi-allelic loci and its implications for investigating identity and paternity.». Genetica. Springer, 96, 1995, pàg. 3–12. DOI: 10.1007/BF01441146. PMID: 7607457.
* ↑ «Principal components analysis corrects for stratification in genome-wide association studies» (PDF). Nature Genetics, 38, 8, 2006, pàg. 904–909. Arxivat de l'original el 2008-07-03. DOI: 10.1038/ng1847. PMID: 16862161 [Consulta: 5 setembre 2018]. Arxivat 2008-07-03 a Wayback Machine.
# Santa Maria de la Tallada

Santa Maria és l'església parroquial romànica de la Tallada d'Empordà. Està situada dins el que era l'angle nord-est del recinte del castell. És una obra declarada bé cultural d'interès nacional.

## Arquitectura

L'església parroquial de Santa Maria ocupa l'angle nord de l'antic recinte murallat de la Tallada, en la part més elevada del nucli.
És un edifici d'una nau amb absis semicircular i dues capelles annexes, una a cada banda de la nau. Té volta d'arc apuntat, amb arc triomfal de mig punt i absis de volta de quart d'esfera. Exteriorment presenta una composició senzilla. La façana té porta d'accés d'arc de mig punt amb arquivoltes llises, llinda i timpà sense decoració. A la part superior hi ha una finestra d'arc de mig punt atrompetada. Corona a la façana un campanar de paret amb dues obertures d'arc rebaixat, situat a la banda esquerra, amb un rellotge a la part superior datat el 1937. A l'absis hi ha una obertura d'arc de mig punt atrompetada. A la part superior conserva l'obra de fortificació amb restes d'espitlleres. El material emprat en la construcció és la pedra, amb carreus d'aparell regular per a l'església i irregularment treballats a la torre superior de l'absis. Al seu interior hi ha una imatge de Sant Galderic, patró dels pagesos catalans i patró municipal, feta amb fusta de xiprer l'any 1987.

## Història

Sembla que l'església de Santa Maria va ser construïda els segles XII-XIII. Les primeres referències documentals sobre aquest temple daten dels anys 1279 i 1280, en què apareix com a capella del castell de la Tallada, documentat durant els segles XIII i XIV com a domini directe dels comtes d'Empúries. L'any 1362 s'esmenta com a agregada de la parròquia de Verges. El conjunt del nucli va ser fortificat, segurament durant el segle xvi. Es va aixecar una torre damunt de l'absis, que va servir de torre angular nord-est de les muralles. En el segle xviii es van aixecar les capelles laterals de la nau i la sagristia. D'aquest període data la remodelació de la portalada, segons consta a la inscripció de la llinda de la porta d'accés.

## Vegeu també

* Llista d'esglésies romàniques del Baix Empordà

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de la Tallada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Asensi, Rosa Maria; Pladevall, Antoni (2000), Guies Catalunya Romànica, El Baix Empordà, Barcelona, Pòrtic. ISBN 84-730-66-375

## Enllaços externs

* Web de l'Ajuntament de la Tallada Arxivat 2008-03-07 a Wayback Machine.
# Mister Chase, podeu sortir

Mister Chase, podeu sortir és una novel·la de fantasia de l'escriptor català Manuel de Pedrolo escrita l'any 1953 i publicada el 1955. És una especulació sobre la vida després de la mort. Juntament amb Introducció a l'ombra (1956) i Entrada en blanc (1958), forma part d'un grup de novel·les de Pedrolo sobre metafísica fantàstica.

## Argument

Walter Chase és mort i arriba a un hotel amb altra gent. L'edifici té una sola porta d'entrada i dues de sortida. A cadascú li és assignada una habitació, però la majoria dels hostes passen el temps al vestíbul conversant, mentre esperen indefinidament que passi alguna cosa. Walter Chase comença una investigació per a entendre el sentit del lloc on ha anat a parar.

## Referències

* ↑ «Pedrolo i el «Mecanoscrit», autor i obra que són èxit entre el jovent». Avui, 08-07-1984, p. 29.
* 1 2 Munné-Jordà, Antoni. «La ciència-ficció de Manuel de Pedrolo: més que el "Mecanoscrit" però també». Fundació Pedrolo, 2006.
# Temple de Neptú

El Temple d'Hera II (Hera, en grec, Ἥρα), també dit Temple de Posidó o Temple de Neptú, va ser erigit a la polis de la Magna Grècia de Posidònia (coneguda en llatí com Paestum) a la meitat del segle v. Es troba al comune de Capaccio a Itàlia.
El nom del Temple de Neptú, data del segle xviii i és per una equivocació, en realitat està dedicat a Hera.
Forma part del Patrimoni de la Humanitat, segons la UNESCO.
Actualment es troba molt ben conservat gràcies al secular abandonament d'aquest lloc per cula de la malària ja des del segle primer de l'era cristiana.

## Descripció

És un temple (24,14 x 59,98 m) d'ordre dòric, amb 6 columnes a cada costat i una peristasi de 6x14 columnes. S'aixeca sobre un crepidoma de tres graons.
L'espai intern està constituït d'una naos dotada d'una pronao i opistodom simètrics.
# Tor khudree

Tor khudree és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia i Sri Lanka.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Pethiyagoda, R., 1991. Freshwater fishes of Sri Lanka. The Wildlife Heritage Trust of Sri Lanka, Colombo. 362 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sykes, W. H. 1839. On the fishes of the Deccan. Proceedings of the Zoological Society of London. 1838 (pt 6): 157-165.
* Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Les Costes (l'Espona)

Les Costes és un paratge del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Guàrdia de Tremp, al Pallars Jussà, en territori de l'antiga quadra de l'Espona.
Es tracta de tot el vessant sud-oriental de la plataforma de Coscolloles, a l'esquerra del barranc de la Teulera. És al sud de l'extrem de llevant de l'Obaga de Ponet i al nord de les Tarteres. Les Costes constitueixen el límit occidental de l'antiga quadra de l'Espona.
# Model de Debye

El model de Debye en termodinàmica i física de l'estat sòlid és un mètode desenvolupat per Peter Debye l'any 1912 per estimar la contribució dels fonons a la calor específica en un sòlid. El model de Debye tracta les vibracions de la xarxa atòmica (calor) com fonons en una capsa, en contrast amb el model d'Einstein, que representa els sòlids com formats per molts oscil·ladors harmònics quàntics que no interaccionen entre ells. El model de Debye prediu correctament la dependència a temperatures baixes de la capacitat calorífica, que és proporcional a $T^{3}$. Com també ho fa el model d'Einstein, prediu la llei de Dulong-Petit a altes temperatures; tanmateix, degut a la simplicitat dels supòsits sobre els que es recolza, resulta deficient a l'hora d'explicar els fenòmens observables a temperatures intermèdies.

## Desenvolupament teòric

El model de Debye és un model de la física de l'estat sòlid equivalenta a la llei de Planck de la radiació del cos negre, que tracta la radiació electromagnètica com un gas de fotons en una capsa. El model de Debye tracta les vibracions atòmiques como fonons dins una capsa (la capsa és el sòlid). La major part del desenvolupament és idèntica.

## Temperatura de Debye

Encara que el model de Debye no és completament correcte, dona una bona aproximació per a la capacitat calorífica a baixes temperatures dels sòlids cristal·lins aillants on altres contribucions (com la deguda als electrons) no tenen importància pràctica. La següent taula mostra les temperatures de Debye per a diverses substàncies:
| Alumini | 428 K |
| Cadmi | 209 K |
| Crom | 630 K |
| Coure | 343.5 K |
| Or | 165 K |
| Ferro | 470 K |
| Plom | 105 K |
| Manganès | 410 K |
| Níquel | 450 K |
| Platí | 240 K |
| Silici | 645 K |
| Plata | 225 K |
| Tàntal | 240 K |
| Estany (blanc) | 200 K |
| Titani | 420 K |
| Wolframi | 400 K |
| Zinc | 327 K |
| Carboni | 2230 K |
| Gel | 192 K |

## Referències

* ↑ 'Zur Theorie der spezifischen Waerme', Annalen der Physik (Leipzig) 39(4), p. 789 (1912).
* ↑ Kittel, Charles, Introduction to Solid State Physics, 7th Ed., Wiley, (1996)
* CRC Handbook of Chemistry and Physics, 56th Edition (1975-1976)
* Schroeder, Daniel V. An Introduction to Thermal Physics. Addison-Wesley, San Francisco, Calif. (2000). Section 7.5.
* Kittel, Charles, Introduction to Solid State Physics, 7th Ed., Wiley, (1996)

## Enllaços externs

* Determinación experimental del calor específico, y la conductividad térmica del cuarzo utilizando un crióstato.
# Santa Maria d'Erillcastell

Santa Maria d'Erillcastell és una església del municipi del Pont de Suert. Era l'església parroquial del poble d'Erillcastell de l'antic terme de Malpàs al segle XI. De l'església romànica, documentada des de darreries del segle xii, no en queda res: l'actual església, ara abandonada, és un edifici modern, sense que semblin quedar-hi restes del temple original. És un edifici protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El poble és gairebé deshabitat, l'any 1970 Erillcastell comptava només amb nou habitants. La seva església està dotada d'una torre-campanar d'aspecte feixuc i amb funció gairebé d'ermita. Tanmateix, aquesta altura -que reuneix el grupet de cases entorn del que fou castell d'Erill- rememora la nissaga dels Erill, important en la història catalana.
Al Museu Diocesà de Lleida hi ha una notable talla de fusta policromada de la Mare de Déu amb el Nen, de formes clarament romàniques, que cal datar a la segona meitat del segle xiii. Una segona imatge de la Mare de Déu amb el Nen, molt primitiva, que es dubta si procedeix d'aquesta església o de la de Sant Gil de Pinyana.

## Galeria

* Façana de ponent
* L'altar major

## Referències

* 1 2 «Santa Maria d'Erillcastell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].

## Bibliografia

* BOIX, Jordi. "El Pont de Suert". Dins El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* BOIX I POCIELLO, Jordi i MACIÀ I GOU, Montserrat. "Santa Maria d'Erillcastell" i "Marededéu de Pinyana o Erillcastell", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7
* GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7
# Michel Agier

Michel Agier (nascut el 1953 a Aurenja) és un antropòleg francès, director de recerca a l'Institut de recherche pour le développement (Institut de Recerca pel Desenvolupament) i membre del Centre d'Estudis Africans de l'EHESS (París). Les seves àrees d'investigació se centren en la recerca antropològica a les ciutats d'Àfrica i l'Amèrica Llatina, les dinàmiques de canvi social i els moviments culturals urbans, principalment en espais perifèrics, i grups socials en situació de precarietat i marginació.
En l'actualitat estudia les reconstruccions identitàries dels pobles en èxode per causa de les guerres i, especialment, els reagrupaments de poblacions desplaçades en camps de refugiats. En relació amb aquesta temàtica, ha publicat Aux bords du monde, les réfugiés (Flammarion, París 2002) i, més recentment, Gérer les indésirables. Des camps de réfugiés au gouvernement humanitaire (Flammarion, 2008). És partidari de l'obertura de les fronteres als immigrants.

## Referències

* ↑ «Michel Agier». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Temples budistes del Japó

Els temples budistes japonesos mostren una gran varietat, però es poden fer certes generalitzacions sobre les normes i directrius generals que segueixen.
Al costat dels santuaris sintoistes, els temples budistes són els edificis religiosos més nombrosos, famosos i importants al Japó. La paraula japonesa per temple budista és tera (寺), i el mateix kanji també té la pronunciació ji, així que els noms de temples solen acabar en -ji o -dera. Hi ha també un nombre de variacions com el pot ser -in. Els temples més famosos al Japó són el Enryaku-ji, el Kiyomizu-dera, i el Kōtoku-in són bons patrons per il·lustrar les principals nomenclatures de temple budista japonès.

## Vegeu també

* Art budista
* Arquitectura japonesa
# Bourg-de-Sirod

Bourg-de-Sirod és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 98 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bourg-de-Sirod era de 98 persones. Hi havia 44 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 20 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 54 habitatges, 40 eren l'habitatge principal de la família i 14 eren segones residències. 53 eren cases i 1 era un apartament. Dels 40 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 1 en tenia dues, 1 en tenia tres, 12 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 34 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bourg-de-Sirod el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 8 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 61 persones, 44 eren actives i 17 eren inactives. De les 44 persones actives 43 estaven ocupades (23 homes i 20 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 17 persones inactives 6 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 8 establiments que hi havia el 2007, 3 eren d'empreses extractives, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 2 d'empreses classificades com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una perruqueria.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bourg-de-Sirod a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bourg-de-Sirod a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Thryssa

Thryssa és un gènere de peixos teleostis que pertany a la família Engraulidae

## Taxonomia

* Thryssa adelae
* Thryssa aestuaria
* Thryssa baelama
* Thryssa brevicauda
* Thryssa chefuensis
* Thryssa dayi
* Thryssa dussumieri
* Thryssa encrasicholoides
* Thryssa gautamiensis
* Thryssa hamiltonii
* Thryssa kammalensis
* Thryssa kammalensoides
* Thryssa malabarica
* Thryssa marasriae
* Thryssa mystax
* Thryssa polybranchialis
* Thryssa purava
* Thryssa rastrosa
* Thryssa scratchleyi
* Thryssa setirostris
* Thryssa spinidens
* Thryssa stenosoma
* Thryssa vitrirostris
* Thryssa whiteheadi

## Enllaços externs

* Thryssa setirostris - Fishbase
# Les Cots

«Les Cots» té aquests significats:
* Les Cots (Biosca), masia de Biosca, a la Segarra
* Les Cots (Odèn), masia d'Odèn, al Solsonès
* Les Cots (Pinell de Solsonès), masia de Pinell de Solsonès
* Les Cots (Sant Joan de Montdarn), masia de Viver i Serrateix, al Berguedà
* Les Cots (Serrateix), masia de Viver i Serrateix, al Berguedà
# Guldbagge

Guldbagge és el nom dels premis suecs de cinema, que es reparteixen des del 1964 en la gala Guldbagge per l'Institut de Cinema de Suècia (Svenska Filminstitutet). Inicialment, hi havia 3 categories, que amb els anys s'han ampliat fins a 15. A més a més, durant la cerimònia es donen alguns altres premis relacionats. Han estat descrits com a l'equivalent als Oscars suecs.

## Referències

* ↑ «Värdar, tid och plats för alla Guldbaggegalor» (en suec). The Swedish Film Database. [Consulta: 19 febrer 2014].
* ↑ «När filmgalan var ny» (en suec). The Swedish Film Database. [Consulta: 19 febrer 2014].
# Mount Sinai

* No s'ha de confondre amb Mont Sinaí.
Mount Sinai és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 8.734 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mount Sinai tenia 8.734 habitants, 2.671 habitatges, i 2.283 famílies. La densitat de població era de 639,9 habitants per km².
Dels 2.671 habitatges en un 46,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76,7% hi vivien parelles casades, en un 6,6% dones solteres, i en un 14,5% no eren unitats familiars. En l'11,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,54.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96 homes.
La renda mediana per habitatge era de 85.605 $ i la renda mediana per família de 89.636 $. Els homes tenien una renda mediana de 62.093 $ mentre que les dones 36.415 $. La renda per capita de la població era de 31.131 $. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 3,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mount Sinai». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mount Sinai». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Molinelloïta

La molinelloïta és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom de la seva localitat tipus, la mina Molinello, a Itàlia.

## Característiques

La molinelloïta és un vanadat de fórmula química Cu(H₂O)(OH)V$^{4+}$O(V$^{5+}$O₄). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema triclínic. És el primer mineral vanadat que conté tant el grup de coure com el de vanadi.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural de Viena (Àustria), amb el número de catàleg: 9735.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Molinello, situada a la localitat de Ne, a la metròpoli de Gènova (Ligúria, Itàlia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Molinelloite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 novembre 2019].