OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tetraclorur de titani

El tetraclorur de titani, en anglès:Titanium tetrachloride, és el compost inorgànic amb la fórmula química TiCl₄. És un important intermedi en la producció de metall titani i el pigment diòxid de titani. TiCl₄ és un inusual exemple d'halur metàl·lic amb alta volatilitat química. En contacte amb l'aire forma espectaculars núvols opacs de diòxid de titani (TiO₂) i àcid clorhídric (HCl). En anglès de vegades s'anomena un "tickle" per la semblança fonètica de la seva fórmula molecular (TiCl₄).

## Propietats i estructura

El TiCl₄ és un líquid destil·lable dens i generalment incolor. El que sigui líquid a la temperatura d'una habitació es reflecteix en la seva estructura molecular. El Ti$^{4+}$ té els mateixos nombres d'electrons que els d'un gas inert. La seva estructura és tetrahèdrica. El TiCl₄ és soluble en toluè i clorocarbonis.

## Producció

Es produeix TiCl₄ pel procés clorur, el qual implica la reducció de les menes dòxid de titani, típicament la ilmenita (FeTiO₃) amb carboni sota un flux de clor a 900 °C. Les impureses es treuen per destil·lació.
    2 FeTiO₃ + 7 Cl₂ + 6 C → 2 TiCl₄ + 2 FeCl₃ + 6 CO

## Aplicacions

* Producció de metall titani
Etapa final del procés Kroll:
    2 Mg + TiCl₄ → 2 MgCl₂ + Ti
* Producció d'òxid de titani, al voltant del 90% de la producció de TiCl₄ es fa servir per a fer els pigment diòxid de titani (TiO₂). La producció implica hidròlisi del TiCl₄, en un procés que forma clorur d'hidrogen:
    TiCl₄ + 2 H₂O → TiO₂ + 4 HCl
* Pantalles de fums (usades abans en les guerres navals) que tenen poca tendència a aixecar-se.
* Com reactiu en reaccions químiques, forma derivats com els de la imatge de sota

## Toxicitat

Els perills del tetraclorur de titani generalment són deguts al fet que pot alliberar àcid clorhídric (HCl).

## Referències

* ↑ American Chemistry Council - "Titanium Tetrachloride: Stepping Stone to Amazing Technology"
* ↑ Arxivat 2014-03-19 a Wayback Machine. Iowa State University - "Chemistry Material Safety Data Sheets"
* ↑ L. E. Manzer; Deaton, Joe; Sharp, Paul; Schrock, R. R. «Tetrahydrofuran Complexes of Selected Early Transition Metals». Inorganic Synthesis, 21, 1982, pàg. 135–40. DOI: 10.1002/9780470132524.ch31.
* ↑ Hans G. Völz et al. “Pigments, Inorganic” in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, Wiley-VCH, Weinheim, 2006. doi:10.1002/14356007.a20_243.pub2
* ↑ The Royal Navy at War (DVD). London: Imperial War Museum. 2005.
* Holleman, A. F.; Wiberg, E. "Inorganic Chemistry" Academic Press: San Diego, 2001. ISBN 0-12-352651-5.
* Greenwood, Norman N.; Earnshaw, A.. Chemistry of the Elements. 2a edició. Oxford: Butterworth-Heinemann, 1997, p. . ISBN 0-7506-3365-4.

## Enllaços externs

* Titanium tetrachloride: Health Hazard Information
* ESIS: European chemical Substances Information System Arxivat 2014-01-01 a Wayback Machine.
* NIST Standard Reference Database
* ChemSub Online: Titanium tetrachloride
# Pablo Castrillo Zapater

Pablo Castrillo Zapater (Jaca, Osca, 2 de gener de 2001) és un ciclista espanyol que competeix amb l'equip Kern Pharma.

## Biografia

Es va iniciar en la competició ciclista en la categoria cadet, inspirat pel seu germà gran, Jaime, que també va ser ciclista professional entre el 2018 i el 2022.
El 2020 es va incorporar al club Lizarte, equip reserva del Kern Pharma. Durant la temporada 2022 va guanyar la Pujada a Gorla, una prova per a joves escaladors organitzada al País Basc, el Memorial Valenciaga, prova de la Copa d'Espanya Amateur, i es proclamà campió d'Espanya en contrarellotge sub-23.
L'any següent va fer el salt al professionalisme amb el Kern Pharma, equip on ja havia realitzat el seu període de stagiaire. Competint amb aquest equip, que havia estat convidat a la prova, es va proclamar campió de la 12a i la 15a etapa de la Volta a Espanya de 2024, aconseguint les dues primeres victòries de la història del seu equip en una Gran Volta.
En la primera victòria, aconseguida l'endemà de la mort de Manolo Azkona, fundador del Kern Pharma, Castrillo va atacar des de l'escapada a falta de 10 km per a l'arribada al cim de Manzaneda, de primera categoria, i hi va arribar en solitari. Tres dies més tard, l'aragonès tornava a guanyar una etapa, aquest cop amb final al Cuiti Negru, un cim fora de categoria que va coronar en solitari després de formar part de l’escapada creada a 78 km de l'arribada i de superar dues pujades al Colladiella (1a categoria) abans de la ja mencionada al Cuitu Negru.

## Palmarès

2024
* 2 etapes de la Volta a Espanya

### Grans Voltes

Volta a Espanya:
* 2024: guanyador de dues etapes.

## Referències

* ↑ «Nace el equipo cadete de ciclismo de carretera Vive – Club Ciclista Oscense». sportaragon.com, 25 enero 2016.
* ↑ «El espíritu de la Asociación Deportiva Galibier». equipolizarte.com.
* ↑ Sánchez, Borja. «La setmana fantàstica». L'Esportiu, 02-09-2024. [Consulta: 3 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Pablo Castrillo Zapater a ProCyclingStats
# Zygantis

Zygantis fou una ciutat del libis la població de la qual (els zigantes o zigantis) es destacava per la seva habilitat a preparar la mel. Alguns erudits els identifiquen amb el gizantes (gyzantes) d'Heròdot, a l'oest de llac Tritonis, que també tenien aquesta habilitat.

## Referències

* Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1854.
Zygantis
# Paul Kummer

Paul Kummer (Zerbst, 22 d'agost de 1834 - Hann. Münden, 7 de desembre de 1912) va ser un clergue, professor i micòleg alemany. Els micòlegs anteriors com Elias Magnus Fries designaven només uns pocs gèneres dins l'ordre agaricals amb la majoria d'espècies ubicades al gènere Agaricus. Aquests pocs gèneres estaven dividits en moltes tribi ("tribus"). En el seu treball de 1871, Der Führer in die Pilzkunde, Kummer va alçar la majoria de les tribus de Fries tribi a l'estatus de gènere.
Des de 1857 a 1863, treballà com lector privat a Zerbst (1863–1877). Des de 1877 en endavant va ser ministre protestant a Hann Munden.

## Bibliografia

* "Der Führer in die Mooskunde. Anleitung zum leichten und sicheren Bestimmen der deutschen Moose". 119 S.; Berlin. (1873).
* "Der Führer in die Lebermoose und die Fefäßkryptogamen" (Schachtelhalme, Bärlappe, Farne, Wurzelfrüchtler). 1. Aufl.; Berlin (Springer); (1875).
* "Kryptogamische Charakterbilder". VIII+251 S., 220 Abb.; Hannover, (1878).
* "Der Führer in die Mooskunde. Anleitung zum leichten und sicheren Bestimmen der deutschen Moose", 2. Aufl.; Berlin, (1880).
* "Die Moosflora der Umgebung von Hann.-Münden". - Bot. Centralblatt 40: 65-72, 101-106; Kassel, (1889).
* "Der Führer in die Mooskunde. Anleitung zum leichten und sicheren Bestimmen der deutschen Moose". 3. Auflage; Berlin, (1891).
* "Der Führer in die Lebermoose und die Gefäßkryptogamen" (Schachtelhalme, Bärlappe, Farne, Würzelfrüchtler). 2. Auflage VII+148 S.; Berlin (Springer), (1901).

## Referències

* 1 2 Natural History Museum Kassel Arxivat 2012-11-14 a Wayback Machine. biography/bibliography
* ↑ BHL Taxonomic literature : a selective guide to botanical publications
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* "Paul Kummer", Historical Index of Mycologists, Illinois Mycological Society".
# Mezmai

Mezmai - Мезмай (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, al curs superior del riu Kurdjips, a 34 km al sud-est d'Apxeronsk i a 120 km al sud-est de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Temnolésskaia.
# Channomuraena vittata

Channomuraena vittata és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 150 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic (Reunió, Maurici i l'Illa Christmas), al Pacífic occidental (Palau i les Hawaii), a l'Atlàntic occidental (Bermuda, Bahames i el Carib). També a Bahia (Brasil) i a les illes de l'Atlàntic oriental.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Floeter, S.R., J.L. Gasparini, L.A. Rocha, C.E.L. Ferreira, C.A. Rangel i B.M. Feitoza, 2003. Brazilian reef fish fauna: checklist and remarks (actualitzat al gener del 2003). Brazilian Reef Fish Project: www.brazilianreeffish.cjb.net.

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Wannanosaure

El wannanosaure (Wannanosaurus, "llangardaix de Wannano") és un gènere de dinosaure paquicefalosaure basal que va viure al Cretaci superior, fa uns 80 milions d'anys en el que actualment és la Xina. Les seves restes fòssil es van trobar a la formació de Xiaoyan. L'espècie tipus, Wannanosaurus yansiensis, va ser descrita per Lian-Hai Hou l'any 1977.

## Referències

* ↑ Hou Lian-Hai «A new primitive Pachycephalosauria from Anhui, China». Vertebrata PalAsiatica, vol. 15, 3, 1977, pàg. 198–202.
# Josep Aguiló i de Blasco

Josep Aguiló i de Blasco (Tarragona, 11 de juliol de 1888 – Llagostera, Gironès, 27 de març de 1958) fou músic i compositor de sardanes.
Va residir a Llagostera des de 1926. Músic de vocació i de caràcter bohemi, va alternar al llarg de la seva vida la feina d'instrumentista i compositor amb la d'agutzil. També va portar a terme alguns projectes mecànics, i fins i tot va intentar comercialitzar sense èxit un nou model de fanal de locomotora. La seva passió per la música el va portar a exercir de professor a l'escola municipal de música de Llagostera, i va treballar amb les millors orquestres de l'època: la Principal de Cassà, la Principal de Girona, la Principal de Llagostera i la Principal de la Bisbal. El seu caràcter jovial i bohemi i la seva faceta d'inventor van afavorir que se'l conegués amb el sobrenom d'en Regadora. Llagostera li va retre diversos homenatges i li va dedicar un carrer.
Va compondre unes 300 sardanes, i encetà el gènere de la sardana publicitària, en el qual s'emmarquen obres com L'Anís del Tigre i La veu del seu amo. Un carrer de Llagostera porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Juvanteny, Montserrat «Llagostera retrà homenatge a Josep Aguiló». Diari de Girona, 20-06-2008 [Consulta: 17 novembre 2014].
* ↑ Carrer Músic Aguiló Arxivat 2020-03-22 a Wayback Machine., Arxiu Municipal de Llagostera
# Otario

Otario és una pel·lícula uruguaiana de 1997 dirigida per Diego Arsuaga, és un film de thriller protagonitzat per Gabo Correa, Laura Schneider i Ricardo Couto.

## Sinopsi

Per a trobar al seu marit desaparegut, una espanyola de bona posició econòmica contracta a un detectiu.

## Repartiment

* Gabo Correa
* Laura Schneider
* Ricardo Couto
* Augusto Mazarelli
* Ignacio Cardozo
* Walter Reyno
* Júver Salcedo
* Gustavo Nocetti
* Julia Möller

## Premis

* 1998: millor direcció d'art Inés Olmedo, millor actuació masculina Ricardo Couto i millor vestuari Tata Lussich al Festival de Cinema de Gramado.
* 1998: premi especial del jurat al Festival Internacional de Cinema de Cartagena de Indias.
* 1998: millor música original al Festival Internacional de Cinema Llatí de Nova York.
* 1997: millor opera prima al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana.

## Referències

* ↑ IMDb. «Otario (1997)». [Consulta: 17 març 2016].
* ↑ FilmAffinity. «Otario (1997)». [Consulta: 17 març 2016].
* 1 2 Uruguay Film Commission & Promotion Office. «Otario». A: Còpia arxivada, 2012, p. 66 [Consulta: 14 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Otario a YouTube
# Zygiella x-notata

Zygiella x-notata és una espècie d'aranya araneomorfa de la família Araneidae amb una àmplia distribució geogràfica; falta solament a les regions polars, Austràlia i Oceania.

## Descripció

Les femelles de Z. x-notata mesuren fins a 11 mm i els mascles 7 mm. El prosoma és groguenc marró, amb una marca com foliar en l'opistosoma. En clima temperat, els adults apareixen a l'estiu i principis de la tardor i, de vegades fins al començament de l'hivern. A regions més càlides són actius tot l'any.
Fan la seva teranyina majoritàriament en marcs de finestres i també en murs, voltes o sota l'escorça de vells arbres. És molt comú a dalt de vaixells i en els ports de tot el món.

## Teranyina

Els adults fan una teranyina orbicular amb dos sectors sense connectar els fils en una de les dues cantonades superiors. Els fils conductors en la meitat d'aquests sectors permeten a l'aranya amagar-se i escodrinyar. Al capvespre i a la nit, en canvi, se situa al centre de la xarxa, i reteixeix la teranyina a les primeres hores de l'alba.
Una xarxa normal de Z. x-notata té entre 25 a 30 fils radials. Les joves aranyes, i de vegades els adultes, la fan sense deixar aquests espais lliures, especialment si l'angle entre els fils radials i el radi és molt gran.

## Conductes alimentàries

L'agafament de les preses és instintiu, a diferència d'altres aranyes, que van aprenent aquesta conducta. Quan reben l'alerta per moviments de la presa capturada a la xarxa, l'aranya es mou al llarg dels fils i cap al centre per orientar-se. La presa ja morta i embolicada en fils és portada a l'amagatall.

## Reproducció

Femelles i mascles poden freqüentment ser vists junts en un sol niu. El mascle més hàbil a realitzar la teranyina és més "atractiu" a les femelles. Abans de l'aparellament, el mascle efectua tamborinejos i passos en un fil especial a la xarxa de la femella. Els ous hibernen a una cistella tancada, i es desclouen a la primavera.

## Referències

* Li Guelte, Louis. 1966. Estructura de la tela de Zygiella x-notata Cl.
* Levi, Herbert Walter: The orb-weaver genus Zygiella (Araneae, Araneidae). en Bulletin of the Museum of Comparative Zoology. vol. 146, no. 5, Cambridge 1974. ISSN 0027-4100
* Weissmann, Monika. 1987. Web-building and prey-capturi in two orb-weavers.
# Paul Krewer

Paul Krewer (Duisburg, Rin del Nord-Westfàlia 10 de juny de 1906 - Colònia, 2000?) va ser un ciclista alemany que fou professional entre 1926 i 1942. Es va especialitzar en el ciclisme en pista, concretament en el mig fons, on va guanyar tres medalles als Campionats del món.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Meztelen vagy

Meztelen vagy (en hongarès, Estàs nu) és una pel·lícula hongaresa del 1972 dirigida per Imre Gyöngyössy i ambientada en el món dels gitanos d'Hongria en la dècada del 1970, raó per la qual està rodada a l'estil de documental.

## Argument

Gera és un famós pintor gitano que ha deixat la seva posició privilegiada, i després d'haver cremat els seus quadres, torna amb un amic seu on són acampats els seus parents gitanos que viuen miserablement. El seu pla és reformar la vida dels gitanos. Però ningú no pot ser profeta a la seva pròpia terra. Els companys de Gera no entenen les seves intencions i objectius i no es deixen influir pels forasters, malfien d'ell, fins i tot la mateixa mare de Gera.

## Repartiment

* Sándor Oszter... Gera
* István Szeghõ... Lénárt
* Irén Rácz... Dina
* Józsefné Seres ... Angeli
* Tiborné Fényes ... Gera anyja
* Erzsi Cserhalmi ... Juli

## Recepció

Fou projectada com a part de la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1972, on no va tenir bona acollida per la crítica espanyola.

## Referències

* ↑ Meztelen vagy a filmweb,pl
* ↑ Meztelen vagy a port.hu
* ↑ Risas y muestras de disconformidad en la proyección de "Morbo", ABC, 18 de juliol de 1972

## Enllaços externs

* Meztelen vagy Arxivat 2020-07-19 a Wayback Machine. a videa.hu
# Chamber of Forgetfulness

The Chamber of Forgetfulness és una pel·lícula muda produïda per l'Éclair American i protagonitzada per Barbara Tennant i Alec B. Francis i dirigida per Étienne Arnaud. Es va estrenar 21 de maig de 1912. Va ser la primera aparició cinematogràfica de Barbara Tennant.

## Argument

És la història d'un home molt gelós que creu que la seva dona té un amant. Un dia la descobreix amagant unes cartes d'amor que guarda a una amiga seva i en el malentès l'acusa d'adulteri. La discussió és tan amarga que la dona mor d'un atac de cor davant del seu fill.
Sol i deprimit, envia el seu fill a viure a Califòrnia perquè el cuidi una altra família. Quinze anys després, viu solitari i ha deixat la intacta i segellada l'habitació on va morir la seva dona. L'antiga criada rep una carta del fill en què li demana aclariments sobre la seva mare. Aquesta visita el marit i junts entren a l'habitació on ell descobreix el fantasma de la dona revivint el moment de la mort. Entre els papers troben les proves de la seva innocència i el pare fa venir el fill. Aquest, furiós, es nega a reconciliar-se però tots dos visiten la tomba de la mare i allà veuen el fantasma que els fa reconciliar.

## Repartiment

* Alec B. Francis (marit gelós)
* Barbara Tennant (esposa)
* Julia Stuart (criada)
* William R. Dunn (fill, ja de gran)

## Referències

* ↑ «The Chamber of Forgetfulness». Motion Picture News V, 19, 11-05-1912, pàg. 11.
* ↑ «Chamber of Forgetfulness». Moving Picture World 12, 9, 01-06-1912, pàg. 831.
* ↑ «Chamber of Forgetfulness». Motion Picture News V, 20, 18-05-1912, pàg. 34.

## Enllaços externs

* Pel·lícula sencera a YouTube
# Josep Aguilar i Fillol

Josep Aguilar i Fillol (Folgueroles, Corregiment de Vic, 1798 - Girona, 1854) fou un catedràtic de filosofia i teologia. Cursà el cicle filosòfic i la carrera eclesiàstica al Seminari de Vic. En 1818, essent col·legial del seminari, va defensar conclusions disputades i públiques de filosofia sota el padrinatge de Josep Vergés. La impremta que tenia a Vic Domènec Feyner va publicar aquell mateix any les conclusions d'Aguilar. Pel gener de 1824 va obtenir el batxillerat i la llicenciatura en teologia a la Universitat de Cervera. El mes següent es presentà als exàmens de doctorat, assolint aquest màxim grau. Poc després, i al llarg del curs 1823/1824, va ser nomenat catedràtic de filosofia del Seminari de Vic en substitució de Josep Errando Roca. Impartí teologia escolàstica de 1825 a 1828. Durant el curs 1828- 1829 guanyà la plaça de canonge penitencier de la catedral de Girona. Segons el programa de festes del Cíngol de Sant Tomàs de l'any 1854.

## Bibliografia

* Roviró Alemany, Ignasi. «Diccionari de filòsofs, teòlegs i mestres del Seminari de Vic ». Patronat d'Estudis Osonecs. Núm. 22-23 (febrer del 2000).
* Fonts: BIO, I, 7; LC, 1824-1829; LAST, 586; LI. 88 i 89; LS, 1824-1829; Ordes, 70; PAST, 1854
# The Seventh Cross

The Seventh Cross és una pel·lícula estatunidenca, basada en la novel·la homònima d'Anna Seghers, dirigida per Fred Zinnemann i estrenada el 1944.

## Argument

En els anys previs a la Segona Guerra Mundial, set presoners aconsegueixen escapar d'un camp de concentració nazi. El comandant del camp ordena que es clavin set creus en set arbres per enterrar-los quan siguin capturats.

## Repartiment

* Spencer Tracy: George Heisler
* Signe Hasso: Toni
* Hume Cronyn: Paul Roeder
* Jessica Tandy: Liesel Roeder
* Agnes Moorehead: Sra. Marelli
* Herbert Rudley: Franz Marnet
* Felix Bressart: Poldi Schlamm
* Ray Collins: Ernst Wallau
* Alexander Granach: Zillich
* George Macready: Bruno Sauer
* Paul Guilfoyle: Fiedler
* Kaaren Verne: Leni
* George Zucco: Fahrenburg
* Eily Malyon: Fraulein Johanna Bachmann

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1945. Oscar al millor actor secundari per Hume Cronyn

## Referències

* ↑ «The Seventh Cross». The New York Times.
# Pere Roig Noguera

Fra Pere Roig i Noguera (Llucmajor, Mallorca, 1615 - Pamplona, 1683) fou un franciscà mallorquí. El 1631 fra Pere Roig professà de franciscà al convent de Palma. Cursà filosofia i teologia a la Universitat Lul·liana. El 1647 anà a Roma com a comentarista de filosofia i Lletres. El 1654 fou provincial franciscà a Mallorca. Impulsà l'erecció i l'ampliació d'alguns convents, destacant el de Sant Bonaventura de Llucmajor. Fou un notable predicador i director de consciències. Traslladat a Madrid el 1668, fou qualificador del Sant Ofici i confessor de Maria Anna d'Àustria (muller de Felip IV), que el feu bisbe de Pamplona el 1670. El 13 d'agost de 1961 l'Ajuntament de Llucmajor el declarà fill il·lustre. És, també, fill il·lustre de Mallorca.

## Referències

* ↑ «Pere Roig Noguera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 14. Palma: Promomallorca, p. 359. ISBN 84-8661702-2.
# Medalla del Servei de Defensa Distingit

La Medalla del Servei de Defensa Distingit (anglès: Defense Distinguished Service Medal) és una condecoració de les Forces Armades dels Estats Units, atorgada per la realització excepcionalment distingida del deure en la contribució a la seguretat nacional o la defensa dels Estats Units. Va ser instituïda pel President Richard Nixon el 9 de juliol de 1970 mitjançant l'Ordre Executiva 11545.
És atorgada als oficials d'alt rang que realitzen un servei excepcionalment meritori en un càrrec de gran responsabilitat amb el Secretari de Defensa, la Junta de Caps d'Estat, comandaments especials en una Agència de Defensa o per altres activitats designades pel Secretari de Defensa.
També pot ser atorgada a oficials superiors, les contribucions directes i individuals dels quals a la seguretat nacional o a la defensa hagin sigut excepcionals en comparació a les contribucions dels seus iguals o a les associades amb la seva posició.
Es tracta de la màxima condecoració americana en temps de pau. Normalment és atorgada al Cap i al Segon de la Junta de Caps d'Estat Major, els Caps i Segons dels Serveis, així com als Comandants i Adjunts de certs comandaments unificats, els deures dels quals els porten a treballar directament amb el Secretari de Defensa i d'altres oficials superiors. Aquesta medalla té precedència sobre la resta de Medalles del Servei Distingit de qualsevol dels altres serveis, i no es pot atorgar per un període de servei pel qual una Medalla de Servei Distingit s'atorgui.
Les concessions posteriors s'indiquen mitjançant fulles de roure.

## Disseny

La medalla és de color or, i a l'anvers mostra un pentàgon que apunta cap a dalt en esmalt blau. Sobre del pentàgon hi ha una àliga calba amb les ales esteses, mirant cap a l'esquerra i agafant 3 tres fletxes a les urpes.
El pentàgon i l'àliga queden envoltats per un cercle, consistent a la part inferior per una corona de llorer a l'esquerra i d'olivera a la dreta, que es transforma en 13 estrelles de 5 puntes a la part superior.
Al revers hi ha la inscripció a la part superior "For Distinguished Service" (Pel Servei Distingit) i a sota "From The Secretary of Defense To," (Del Secretari de Defensa A,):
Penja d'una cinta amb una franja blava, una franja groga i al mig una vermella, l'amplada de la qual és la meitat que la de les altres.