OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Uli Stielike

Ulrich "Uli" Stielike (nascut el 15 de novembre de 1954 a Ketsch, Alemanya) és un entrenador i exjugador de futbol alemany.

## Referències

* ↑ Uli Stielike
Uli Stielike amb la selecció alemanya - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Eurocopa 1980
1 Schumacher •
2 Briegel •
3 Cullmann •
4 K. Förster •
5 Dietz •
6 Schuster •
7 B. Förster •
8 Rummenigge •
9 Hrubesch •
10 Müller •
11 Allofs •
12 Memering •
13 Bonhof •
14 Magath •
15 Stielike •
16 Zimmermann •
17 Del'Haye •
18 Matthäus •
19 Votava •
20 Kaltz •
21 Junghans •
22 Immel •
Seleccionador: Derwall
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Copa del Món de Futbol 1982
1 Schumacher •
2 Briegel •
3 Breitner •
4 K. Förster •
5 B. Förster •
6 Dremmler •
7 Littbarski •
8 Fischer •
9 Hrubesch •
10 Müller •
11 Rummenigge •
12 Hannes •
13 Reinders •
14 Magath •
15 Stielike •
16 T. Allofs •
17 Engels •
18 Matthäus •
19 Hieronymus •
20 Kaltz •
21 Franke •
22 Immel •
Entrenador: Derwall
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Eurocopa 1984
1 Schumacher •
2 Briegel •
3 Strack •
4 K. Förster •
5 B. Förster •
6 Rolff •
7 Brehme •
8 K. Allofs •
9 Völler •
10 Meier •
11 Rummenigge •
12 Burdenski •
13 Matthäus •
14 Falkenmayer •
15 Stielike •
16 Bruns •
17 Littbarski •
18 Buchwald •
19 Bommer •
20 Roleder •
Seleccionador: Derwall :
# Popasni (Véidelevka)

* Per a altres significats, vegeu «Popasni».
Popasni - Попасный (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 203 habitants. Pertany al districte (raion) de Véidelevka.

## Referències

* ↑ «Посёлок Вейделевка (летопись, часть 1)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Историческая справка | Вейделевский район». Arxivat de l'original el 2013-04-17. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Вейделевка (летопись часть 2)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
# Popil·li Lenat

Els Popil·li Lenat (llatí: Popillii Laenates) foren una distingida família plebea de la gens Popíl·lia.
Segons Ciceró el seu cognomen derivava de la capa sacerdotal (laena) que el cònsol Marc Popil·li va utilitzar quan era flamen carmentalis en un sacrifici públic per calmar als plebeus que estaven en plena revolta. La família dels Lenat era coneguda, fins i tot entre els romans, per la seva severitat i crueltat.
Els personatges més destacats de la família van ser:
* Marc Popil·li Lenat cònsol el 359 aC, 356 aC, 350 aC, i 348 aC.
* Marc Popil·li Lenat, cònsol el 316 aC
* Marc Popil·li Lenat (cònsol 173 aC), cònsol el 173 aC
* Publi Popil·li Lenat, triumvir.
* Gai Popil·li Lenat, cònsol el 172 aC i el 158 aC.
* Marc Popil·li Lenat, cònsol el 139 aC
* Publi Popil·li Lenat, cònsol el 132 aC
* Gai Popil·li Lenat, orador romà.
* Gai Popil·li Lenat, militar romà
* Publi Popil·li Lenat, tribú de la plebs el 85 aC
* Popil·li Lenat, senador romà.

## En altres gentes

Més enllà dels Popil·li, apareixen altres personatges amb el cognomen Lenat.
* Vipsani Lenat
* Servi Octavi Lenat Poncià

## Referències

* ↑ Alberich, Joan; André, Avel·lí; Blay, Maite; Borràs, Joana; Romero, Carmen. Diccionari Llatí-Català de noms propis. Barcelona: Columna, 1994.
* ↑ Gaffiot, Félix. «Laenas». Dictionnaire Latin-Français. [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ Laenas és un mot de la tercera declinació en dental, de manera que el nominatiu és agut (Laenás) i a la resta de casos recupera la dental t. Pel que fa al nomen gentilicium, de vegades es troba Popillius i d'altres Popilius, amb una sola l. Vid. Gaffiot, Félix. «Popilius». Dictionnaire Latin-Français. [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 707.
# Javier Areitio Toledo

Javier Areitio Toledo (Madrid, 11 d'abril de 1954) és un enginyer i polític espanyol. Es llicencià com a enginyer de Camins, Canals i Ports a la Universitat Politècnica de Madrid i ha treballat com a directiu de l'empresa tabaquera Philip Morris de 1992 a 2007. És o ha sigut consultor i conseller de Burson-Marsteller i membre del consell assessor de Keronine.
Fou elegit diputat dins les files del Partit Popular a les eleccions al Parlament Europeu de 1994. De 1994 a 1999 fou membre de la Delegació del Parlament Europeu per a les relacions amb els Estats Units.

## Referències

* ↑ Consell Assessor de Keronine
* ↑ Fitxa del Parlament Europeu
# Fort Duchesne

Fort Duchesne és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 621 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fort Duchesne tenia 621 habitants, 165 habitatges, i 138 famílies. La densitat de població era de 34,2 habitants per km².
Dels 165 habitatges en un 46,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 30,3% hi vivien parelles casades, en un 43% dones solteres, i en un 15,8% no eren unitats familiars. En el 13,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 40,1% tenia menys de 18 anys, un 11,4% entre 18 i 24, un 29,8% entre 25 i 44, un 14,7% de 45 a 60 i un 4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.750 $ i la renda mediana per família de 14.688 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.714 $ mentre que les dones 20.750 $. La renda per capita de la població era de 6.466 $. Entorn del 52,1% de les famílies i el 54,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fort Duchesne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fort Duchesne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Museu Cerralbo

El Museu Cerralbo està situat a Madrid, en l'antiga residència d'Enrique de Aguilera y Gamboa, XVII Marquès de Cerralbo, qui va promoure excavacions arqueològiques i va reunir una de les col·leccions d'art més importants d'Espanya de la seva època. Va morir el 1922 i la seva col·lecció va passar a l'Estat per Reial Ordre de 10 d'abril i 24 de setembre de 1924. Deu anys després es va constituir la Fundació Museu Cerralbo (O.M. de 22 de març de 1934).
És un museu singular que manté gairebé intacta la seva ambientació d'època, amb una acumulació de mobles, antiguitats i pintures. De fet, el mateix edifici, d'influència italiana, es va projectar més com a museu que com a domicili, amb amplis salons per a les col·leccions més rellevants i espais més reduïts per a l'ús diari. Guarda similituds amb el Museu Lázaro Galdiano, tot i que les seves col·leccions de pintura no arriben al mateix nivell, ni per extensió ni per la nòmina d'autors; el marquès de Cerralbo tenia gustos més eclèctics i va dirigir part dels seus esforços a l'arqueologia.
Amb tot, destaquen una Verge de Zurbarán, Retrat d'Agostino Doria de Tintoretto, San Francisco d'El Greco, La conversió de Saulo de Juan Antonio Frías y Escalante, Santo Domingo en Soriano de Claudio Coello, una Pietat d'Alonso Cano (copiada de Van Dyck) i bodegons de Luis Meléndez. El museu alberga a més diverses escultures i col·leccions de porcellanes, armadures europees i orientals, numismàtica des de l'època grecoromana, etc.

## Actualitat

Entre l'estiu de 2006 i finals de 2010 va estar clausurat per obres de reforma. Va reobrir les seves portes el 14 de desembre de 2010.

## Referències

* ↑ Dossier reobertura del Museu PDF (castellà)

## Enllaços externs

* (castellà) Museo Cerralbo
# Uliaga

Uliaga (en anglès Uliaga Island), també escrit Uliagan, Ouliaga i Ouilliaghui) és l'illa més septentrional del grup de les Illes Four Mountains que formen part de les illes Aleutianes, a l'estat d'Alaska, Estats Units. El nom de l'illa deriva, possiblement, del nom aleutià ulaĝa, que a la vegada deriva d'ulaẍ. L'illa té una forma triangular, amb uns 4 quilòmetres d'amplada i un sol con volcànic que s'alça fins als 888 msnm. No s'han registrat erupcions en temps històrics, encara que es creu que podria haver estat en actiu en algun moment durant l'Holocè.

## Referències

* ↑ Bulletin - United States Geological Survey. United States Geological Survey, 1906 [Consulta: 23 setembre 2008].
* ↑ Bright, William. Native American Placenames of the United States. University of Oklahoma Press, 2004. ISBN 9780806135984 [Consulta: 23 setembre 2008].
* 1 2 «Uliaga - summary». Smithsonian Institution Global Volcanism Program. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2020. [Consulta: 28 setembre 2014].
# Portada/efemèride juliol 17

Andrea Camilleri
« 16 de juliol · 17 de juliol · 18 de juliol »
# Iohimbe

Iohimbe (Pausinystalia johimbe) és una espècie d'arbre nativa d'Àfrica occidental: Sud-est de Nigèria, Camerun, Zaire i Gabon. La seva escorça es fa servir en el culturisme com a suplement nutricional i com potenciador de l'activitat sexual masculina. Pausinystalia johimbe és un arbre gros de creixement ràpid però de poc diàmetre (50 cm). Pot arribar a fer 30 m d'alt. La seva escorça es desprèn fàcilment. La fil·lotàxia de les fulles és oposada i les fulles són obovals, fan de 15-25 cm de llarg. Les flors són petites i tubulars de color blanc o groc. Les llavors són alades i es troben dins de càpsules petites.
L'escorça conté alcaloides indòlics del tipus iohimban. El producte químic (alcaloide) iohimbina (en anglès: johimbine), s'està estudiant en el tractament de la disfunció sexual. El iohimbé pot interferir amb certs medicaments per al tractament de la depressió clínica, la pressió alta de la sang i els nivells alts de sucre de la sang.

## Referències

* ↑ «Iohimbe». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Bruneton
* ↑ Wink, M., Van Wyk, B.-E., Mind-Altering and Poisonous Plants of the World, Timber Press, Portland, 2008, 464 p. (ISBN 978-0-88192-952-2)

## Enllaços externs

* Johimbe Arxivat 2009-05-10 a Wayback Machine. entry in the public domain NCI Dictionary of Cancer Terms
* Taxonomy browser (Pausinystalia johimbe)
# Poplar

«Poplar» té aquests significats:
* Poplar (Montana)
* Poplar (Wisconsin)
* Poplar Bluff, població dels Estats Units a l'estat de Missouri
* Poplar-Cotton Center concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
* Poplar Grove, població dels Estats Units a l'estat d'Illinois
* Poplar Hills, població dels Estats Units a l'estat de Kentucky
* Poplar (Londres), barri de Londres dell districte Tower Hamlets.
# Frances Hodgson Burnett

Frances Hodgson Burnett (Manchester, Anglaterra, 24 de novembre de 1849 – Nova York, EUA, 29 d'octubre de 1924) fou una escriptora estatunidenca d'origen britànic. És l'autora de The Secret Garden i altres clàssics infantils.

## Biografia

Va quedar òrfena de pare quan tenia tot just cinc anys i, amb la mare i quatre germans, va viure en la pobresa dels suburbis de Manchester durant tota la infantesa.
Quan tenia setze anys, la família va emigrar a Knoxville, als Estats Units, on la seva situació econòmica no va millorar gaire. En morir també la seva mare, Frances, amb només divuit anys, es va convertir en la cap de família i va començar a escriure per guanyar-se un sou. L'any 1886 va publicar Little Lord Fauntleroy, que va vendre més de mig milió d'exemplars. Va tornar a Anglaterra i es va establir a Great Maytham Hall, on va descobrir un jardí secret de debò, que havia estat tancat durant anys i que posteriorment es convertí en la seva font d'inspiració. El 1910 va publicar El jardí secret, la novel·la per la qual és més coneguda.

## Traduccions al català

* El jardí secret. Traducció Maria Rosich. Viena Edicions.
* La formació d'una marquesa. Traducció Marta Pera. Viena Edicions.

## Referències

* ↑ «Frances Hodgson Burnett (1849-1924)» (en anglès). Find a Grave. [Consulta: 3 setembre 2024].
* ↑ Clark, Anna «The Secret Garden's hidden depths» (en anglès). The Guardian, 05-08-2011. ISSN: 0261-3077.
* ↑ Smith, Dinitia «BOOKS OF THE TIMES; In a Topsy-Turvy Life, Finding Her Secret Garden» (en anglès). The New York Times, 28-07-2004. ISSN: 0362-4331.
* ↑ O'Connell, Pamela Licalzi «LITERATURE; 'The Secret Garden' Has Deep Island Roots» (en anglès). The New York Times, 08-08-2004. ISSN: 0362-4331.
# Joan Estelrich March

Joan Estelrich March (Barcelona, 1927 - Madrid, 10 d'agost de 1993), conegut artísticament com a Juan Estelrich, fou un ajudant de direcció, productor i director de cinema català.

## Carrera professional

A principis de la dècada dels cinquanta, Joan Estelrich fou empleat de banca a Tànger per al Banc Immobiliari Mercantil de Marroc. Més tard, fou traslladat a Madrid. A la capital espanyola va establir contactes amb Juan Antonio Bardem. Gràcies al director de cinema madrileny va entrar en el món del setè art. Durant la seva extensa carrera va treballar com a ajudant de direcció al costat de grans directors de l'època com Orson Welles, Anthony Mann i Luis García Berlanga, entre d'altres. Amb l'últim va compartir part de la direcció de Se vende un tranvía el 1959. Estelrich també exercí de productor per a l'empresa de Samuel Broston. Entre 1972 i 1979 formà part d'Ízaro Films. L'any 1976 va escriure al costat de Rafael Azcona, el guió de El anacoreta, pel·lícula que ell mateix dirigí. Aquest film va representar a Espanya en el Festival Internacional de Cinema de Berlín el 1977. També va treballar com a director de producció amb Luis Buñuel i Fernando Fernán Gómez. Des de 1984 i fins a la seva mort el 1993 treballà per a la productora de documentals i programes musicals Polivídeo.

## Filmografia
### Ajudant de direcció

* 1958: El hombre del paraguas blanco
* 1958: La venganza
* 1959: La vida alrededor
* 1959: Tenemos 18 años
* 1959: Se vende un tranvía
* 1961: Diferente
* 1961: Plácido
* 1964: El extraño viaje
* 1964: La muerte silba un blues
* 1965: Los pianos mecánicos
* 1966: Las 10:30 de una noche de verano
* 1966: Les combinards
* 1967: La casa de las mil muñecas
* 1967: Robo de diamantes
* 1968: Fu Manchú y el beso de la muerte
* 1969: 99 Mujeres
* 1971: La luz del fin del mundo
* 1973: Un hombre llamado Noon
* 1974: Los cazadores
* 1984: La otra noche un disk-jockey salvó mi vida
* 1984: Unidad Móvil
* 1993: La vida láctea

### Director

* 1959: Se vende un tranvía (segment "Los picaros")
* 1966: Les combinards (segment "Si vende un tram")
* 1976 El anacoreta

## Premis

* 1977: Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics al millor guió per El anacoreta.

## Referències

* ↑ «Esquelas y generales». ABC. [Consulta: 21 novembre 2018].
* ↑ Diccionario del cine iberoamericano: España, Portugal y América. Madrid: SGAE, 2011-<2012>. ISBN 9788480488211.
* 1 2 3 A., Pérez Gómez, Angel. Cine español 1951/1978: diccionario de directores. Bilbao: Mensajero, D.L. 1979. ISBN 8427111738.
* ↑ «Brindis por Juan EsteIrich». El País, 12-08-1993. [Consulta: 21 novembre 2018].
* ↑ Diccionario del cine español. Madrid: Alianza Editorial, 1998. ISBN 8420652571.
* ↑ «Juan Estelrich». IMDb. [Consulta: 21 novembre 2018].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1976». CEC. Arxivat de l'original el 6 de maig 2021. [Consulta: 21 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Juan Estelrich a Internet Movie Database (anglès)
# Costes del Serrat

Les Costes del Serrat són unes costes del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Rivert.
Estan situades a llevant de Rivert, al capdamunt del barranc de Vilanova. Són en els contraforts sud-orientals de la Serra de Sant Salvador: el Serrat de Mateu, a llevant de les Costes del Serrat, el Seix de Joanet, al sud-est, i el Serrat de Vilanova, al sud-oest.
# Museu Comarcal de Cervera

El Museu Comarcal de Cervera és un museu que disposa de dues seus diferenciades, el Museu del Blat i la Pagesia i la Casa Museu Duran i Sanpere.

## Història

L'historiador Agustí Duran i Sanpere va fundar un museu a finals dels anys cinquanta en una finca antiga del número 15 del carrer Major de Cervera.
Durant els anys seixanta es va produir una forta tecnificació del camp, i la Cooperativa del Camp Comarcal de Cervera va fer una crida als pagesos de la zona, intentant recollir tots aquells objectes que havien caigut en desús, tot intentant crear un Museu del Blat i la Pagesia. La crida va tenir molt d'èxit i es va crear un fons amb més de 600 objectes, provinents de socis de la cooperativa i de municipis propers.
En un primer lloc aquests objectes es van mostrar en un espai de la Universitat de Cervera, fins que es van integrar a l'antiga seu de la casa museu Duran i Sanpere del carrer Major, a finals dels anys setanta.
L'any 1982 l'Ajuntament va adquirir la casa natal d'Agustí Duran i Sanpere, al número 115 del mateix carrer major. Aquesta és la seu de l'actual Casa Museu Duran i Sanpere, tot un exemple de residència de família benestant del segle xix.

## Seus

* Casa Museu Duran i Sanpere
* Museu del Blat i la Pagesia

## Referències

* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010. ISBN 84-393-5437-1.
* ↑ «història del museu al web oficial». Arxivat de l'original el 2011-04-26. [Consulta: 15 maig 2011].

## Bibliografia

* Agustí Duran i Sanpere. El museu comarcal de Cervera. Centro comarcal leridano, 1962 [Consulta: 15 maig 2011].
* Museu Comarcal de Cervera. Patrimoni dispers: l'esplendor medieval a la Segarra : Museu Comarcal de Cervera, 20 de setembre-25 de novembre de 2007. Museu Comarcal de Cervera, 2007. ISBN 9788460644101 [Consulta: 15 maig 2011].
* Duran i Grau; Institut d'Estudis Catalans. Agustí Duran i Sanpere: semblança biogàfica : conferència pronunciada davant el Ple. Institut d'Estudis Catalans, 2000, p. 6–. ISBN 9788472834934 [Consulta: 15 maig 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del museu comarcal de Cervera
* Catàleg online del museu
* Xarxa de Museus d'Història i Monuments de Catalunya Arxivat 2017-03-24 a Wayback Machine.
# Porta Salutaris

La Porta Salutaris era una de les portes de la Muralla Serviana, situada entre la Porta Sanqualis i la Porta Quirinalis.
La porta estava situada al Quirinal, al collis Salutaris, lloc que avui ocupa el Palau del Quirinal, al final de l'actual Via della Dataria. El camí que passava per aquesta porta, el Vicus Salutaris, unia el Camp de Mart amb el Quirinal.

## Descripció

Segons Sext Pompeu Fest, la porta devia el seu nom a la proximitat amb un temple dedicat a Salus, deessa de la salut. D'aquesta porta no en queda res.

## Referències

* ↑ Platner, Samuel Ball; Thomas Ashby. A topographical dictionary of ancient Rome. Berlin: Weidmann, 1932, p. 416.
* ↑ Sext Pompeu Fest. De Verborum Significatione, 326-327
* ↑ Steinby, Eva Margareta (dir.). Lexicon topographicum urbis Romae: 3. Roma: Quasar, 2005, p. 331-332. ISBN 9788871402864.
# Iogys

Iogys són un poble indígena de l'Argentina que viu a la província de Salta. Els iogys, que durant molt de temps es pensava que s'havien extingit, són menys de 500, i estan distribuïts en nou comunitats que es reconeixen d'aquesta ètnia, i des del 1995 reclamen el seu reconeixement.
el 2011 es va acceptar el nomenament de dos delegats iogys per participar en el Consejo de Participación Indígena (CPI), que funciona a instancia del Instituto Nacional de Asuntos Indígenas (INAI). El 6 de febrer del 2012 els cacics de nou comunitats Iogys van decidir tallar la ruta 86 a l'altura del quilòmetre 5, al nord de la província de Salta, en demanda de l'aplicació del canvi territorial previst a la Llei 26.160 i la seva pròrroga 26.554. El tall es va iniciar al matí i en hores de la tarda personal del ministeri de govern van arribar al lloc, i després d'un diàleg amb els demandants es va acordar aixecar la mesura i esperar deu dies per tenir respostes als punts plantejats.

## Referències

* ↑ Assamble del 2011
* ↑ Tall de carreteres
# President del Saeima

El President del Saeima (en letó: Saeimas priekšsēdētājs) és el portaveu del Parlament de la República de Letònia, el Saeima.
El President del Saeima és nomenat directament pels parlamentaris i pren possessió del càrrec immediatament després de la notificació de la primera reunió posterior a les eleccions. En el cas que el president de Letònia no sigui en el país o no pugui exercir les seves funcions, el portaveu del Parlament actua com a president interí del país. Des de l'11 d'abril de 2014 és la seva Presidenta Ināra Mūrniece.

## Presidents del Saeima (1922-1934)

| Nom | Data | Partit |
| Frīdrihs Vesmanis | 7 de novembre de 1922-17 de març de 1925 | Partit Socialdemòcrata Obrer Letó |
| Pauls Kalniņš | 20 de març de 1925-15 de maig de 1934 | Partit Socialdemòcrata Obrer Letó |

## President del Consell Suprem (1990-1993)

| Nom | data | Partit |
| Anatolijs Gorbunovs | 2 maig de 1990-6 de juliol de 1993 | Partit Comunista de Letònia (fins 1991) |

## Presidents del Saeima (després 1993)

| Nom | Data | Partit |
| Anatolijs Gorbunovs | 6 de juliol de 1993-7 de novembre de 1995 | Via Letona |
| Ilga Kreituse | 7 de novembre de 1995-26 de setembre de 1996 | Partit Democràtic Saimnieks |
| Alfrēds Čepānis | 26 de setembre de 1996-3 de novembre de 1998 | Partit Democràtic Saimnieks |
| Jānis Straume | 3 de novembre de 1998-5 de novembre de 2002 | Per la Pàtria i la Llibertat/LNNK |
| Ingrīda Ūdre | 5 de novembre de 2002-7 de novembre de 2006 | Unió de Verds i Agricultors (Unió d'Agricultors Letons) |
| Indulis Emsis | 7 de novembre de 2006-24 de setembre de 2007 | Unió de Verds i Agricultors (Partit Verd de Letònia) |
| Gundars Daudze | 24 de setembre de 2007-2 de novembre de 2010 | Unió de Verds i Agricultors (Letònia i Ventspils) |
| Solvita Āboltiņa | 2 de novembre de 2010-4 de novembre de 2014 | Unitat (Partit de la Nova Era) |
| Ināra Mūrniece | 4 de novembre de 2014-Titular | Aliança Nacional (Tot per Letònia! – Per la Pàtria i la Llibertat/LNNK) |

## Referències

* ↑ «Latvijas Republikas Saeima». Arxivat de l'original el 2006-06-16. [Consulta: 18 juny 2015].
* ↑ Speaker of the Saeima
* ↑ «Ināra Mūrniece» (en letó). [Consulta: 26 febrer 2015].
* Web oficial del Saeima
# Frances Itani

Frances Itani (Belleville, 25 d'agost de 1942) va ser una escriptora, poeta i assagista canadenca.
És coneguda especialment per la seva novel·la Deafening (2003), guardonada amb el premi Commonwealth i que va obtenir un notable èxit internacional. També ha escrit Linger By the Sea (1979), A Season of Mouring (1988), Leaning, Leaning Over Water (1998) i Poached Egg on Toast (2004).
Nascuda a Ontario, va créixer al Quebec i va estudiar infermeria, professió que a exercir i ensenyar durant vuit anys. Va decidir dedicar-se a l'escriptura després d'assistir a una classe de l'escriptor W. O. Mitchell. És membre de l'Orde del Canadà.

## Referències

* ↑ «Frances Itani». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Montgommery (llinatge)

La família Montgommery (o Montgomery o Montgomeri) fou una important nissaga normanda originària del departament de Calvados.

## Referències

* Medieval Lands Arxivat 2008-05-08 a Wayback Machine.
* J. F. A. Mason, « Montgomery, Roger de, first earl of Shrewsbury (d. 1094) », Philip de Montgomery (m. 1097/8); Roger the Poitevin (n. vers 1065, mort abans 1140), a l'Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004.