OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adela de Boves

Adela de Boves (o Adela de Bar-sur-Aube, també esmentada com Aelis) (nascuda vers 1010, morta l'11 de setembre de 1053) fou una comtessa francesa, filla i hereva de Nocher III, comte de Bar-sur-Aube. S'hauria casat quatre vegades, la primera (1040) amb Renald de Semur que va morir al cap de poc sense fills; llavors fou promesa a Raül IV de Valois (després també Raül III de Vexin-Amiens), però els senyors locals no l'acceptaven i la van fer casar una segona vegada (1041) amb Renard de Joigny; Raül, que era en peregrinació a Roma, a la tornada, va saquejar Joigny i es va apoderar d'Adela a la que va deixar un temps a La Ferté per estar segur que no estava prenyada de Renard; estant allí els seus vassalls van intervenir altre cop i la van fer casar una tercera vegada (1042) amb Roger de Vignory; Raül va marxar al lloc altra vegada i la va agafar altre cop i poc després s'hi va casar (probablement vers 1043) sent les quartes i darreres noces. Només va tenir successió amb el darrer:
* Gautier († 1065/1067), comte de Bar-sur-Aube (1053-1065/67) per dret de la mare (que hauria estat comtessa suo jure de Bar de 1040 a 1053).
* Simó († 1080), comte de Valois, de Montdidier, d'Amiens i de Vexin per dret patern (1047-1077), i de Bar-sur-Aube per dret matern (1065/1067-1077)
* Adelaida de Valois (Adelaida de Crépy), comtessa de Valois per dret patern i herència del germà, casada amb Herbert IV (vers 1032 † vers 1080), comte de Vermandois
* Elisabet de Valois († entre 1093 et 1101), casada a Bartomeu, senyor de Broyes
* Adela de Valois o Alix de Crépy († entre 1093 et 1100), casada amb Teobald III, comte de Blois, de Chartres, de Tours, de Châteaudun, de Provins, de Troyes i de Meaux

## Notes

* ↑ segons Yves Romain i Yves Drolet la mort fou el 12 de maig de 1096 «Adèle, comtessa de Bar-sur-Aube». [Consulta: 27 juliol 2012].
* ↑ filla de Dalmaci I, baró de Semur-en-Brionnais i d'Aremburga de Vergy de Borgonya
* ↑ fill de Jofré comte de Joigny i d'Alix de Sens
* ↑ advocat/abat laic de Vignory, fill de Guiu de Vignory

## Enllaços externs

* Genealogia
# Adela de França

Adela de França (París, 1009 - Mesen, 8 de gener de 1079) va ser una princesa francesa, duquessa consort de Normàndia i comtessa consort de Flandes. Va ser fundadora d'un monestir a Ieper, on va viure després de vídua.
Filla de Robert II de França i de Constança de Provença. Es va casar amb Ricard III, duc de Normandia. Després de la mort del duc, es va casar amb Balduí V, comte de Flandes, el 1028. Va ser fundadora d'un monestir a Mesen, a dues llegües d'Ieper, per a una trentena de monges i una església per a dotze canonges. Després de la mort del seu segon marit, va fer un viatge a Roma i va rebre del papa Alexandre II el vel de vídua i, en tornar, es va retirar a passar la resta de la seva vida al monestir que havia fundat, portant amb ella les relíquies del màrtir Sidró, amb les quals va enriquir la fundació que havia fet. Segons la necrologia del monestir de Mesen, va morir el 1071; el seu nom es troba sota el 8 de gener.

## Referències

* ↑ Moore, Mrs. A Short History of France... (en anglès). Londres: Baldwin and Cradock, 1829, p. 66.
* 1 2 3 Díez Canseco, Vicente. Diccionario biográfico universal de mujeres célebres... (en castellà). vol. 1. Madrid: Imprenta de D. José Félix Palacios, 1844, p. 32.
* ↑ Nolan, Kathleen. Capetian Women (en anglès). Nova York: Palgrave Macmillan, 2003, p. 20.
* ↑ «Adèle, Sainte». A: Biographie nationale de Belgique (en francès). Brussel·les: Académie Royale de Belgique, 1866, p. 61-62.
# Agua Caliente

«Agua Caliente» té aquests significats:

## Llocs
### Estats Units
#### Arizona

* Agua Caliente, Arizona
* Agua Caliente Mountains, una petita serralada al sud-oest d'Arizona
* Agua Caliente Regional Park, a Tucson, Arizona

#### Califòrnia

* Agua Caliente, antic nom de Palm Springs, Califòrnia
* Aeroport d'Agua Caliente, al comtat de San Diego
* Parc del comtat d'Agua Caliente, comtat de San Diego
* Reserva índia Agua Caliente, comtat de Riverside
* Caliente, Califòrnia, comtat de Kern, abans Agua Caliente
* Fetters Hot Springs-Agua Caliente, Califòrnia
* Rancho Agua Caliente (Higuera), una concessió de terres mexicana al comtat d'Alameda
* Rancho Agua Caliente (Pina), una concessió de terres mexicana al comtat de Sonoma
* Tassajara Hot Springs, també registrada en reclamacions mineres com Agua Caliente, al comtat de Monterey

### Mèxic

* Aguascalientes, un estat de Mèxic
** Municipi d'Aguascalientes, municipi de l'estat
** Ciutat d'Aguascalientes, capital de l'estat i seu municipal del municipi
** Territori d'Aguascalientes, un territori federal (1835–1857), que es va convertir en l'estat
* Agua Caliente, Tijuana, Mèxic

### Centreamèrica

* Agua Caliente, El Salvador
* San Antonio Aguas Calientes, Guatemala

### Sud Amèrica

* Aguas Calientes, una caldera a Argentina
* Aguas Calientes, Jujuy, un poble de l'Argentina
* Aguas Calientes (volcà), un volcà de Xile
* Aguas Calientes, Perú, prop de Machu Picchu
* Aguas Calientes, Veneçuela (desambiguació), dos rius

## Esports

* Agua Caliente Clippers, un equip de bàsquet professional nord-americà a Ontario, Califòrnia
* Agua Caliente Open, un torneig de golf desaparegut jugat a Tijuana, Mèxic
* Agua Caliente Racetrack, una plaça de toros i una pista de curses de pura sang a Tijuana, Baixa Califòrnia, Mèxic
** Agua Caliente Handicap, una cursa de cavalls de pura sang desapareguda
* New Arena, Agua Caliente, un pavelló esportiu que s'està desenvolupant a Palm Springs, Califòrnia

## Altres usos

* Agua Caliente, Banda d'Indis Cahuilla, una tribu nativa americana de l'estat nord-americà de Califòrnia
* Agua Caliente Casino Resort Spa, Rancho Mirage, Califòrnia, Estats Units
* Agua Caliente Casino-Hotel, Tijuana, Baixa Califòrnia, Mèxic
* Agua Caliente Solar Project, una central d'energia solar al comtat de Yuma, Arizona, EUA

## Vegeu també

* Pàgines que comencen per «Agua Caliente»
* Pàgines que comencen per «Aguas Calientes»
* Pàgines que comencen per «Aguascalientes»
# Francisco Herrera

Francisco Herrera és el nom dels següents personatges:
* Francisco Herrera el Vell
* Francisco de Herrera el Jove
* Francesc Herrera, escultor i arquitecte barroc nascut a Viana (Navarra) i establert a Mallorca el 1697.
* Francisco Herrera Lorenzo (1953-), futbolista i entrenador de futbol català
# Felip d'Antioquia

Felip d'Antioquia o Felip d'Armènia (vers 1209-1225) fou rei consort del Regne Armeni de Cilícia. Era el fill segon de Bohemon IV d'Antioquia i de Plasència de Gibelet. Isabel d'Armènia Menor fou proclamada reina amb uns set o vuit anys el 1219, i llavors es va concertar l'enllaç amb el príncep d'Antioquia. Una de les condicions posades a l'enllaç pels nakharark armenis era que Felip hauria de viure a la manera armènia, i que adoptaria la fe i la comunió dels armenis i respectaria els privilegis de tots els nacionals armenis. El 1223 o 1224 l'enllaç es va formalitzar (Isabel tenia uns dotze anys i el seu marit uns quinze).
Una vegada Felip va pujar al tron (vers 1224), portat per la seva joventut i inexperiència, no es va adaptar als costums armenis i no es va estar de tractar els armenis com un poble inferior i va mirar de substituir els càrrecs armenis per altres de la seva cort. No va passar un any quan els nakharark, encapçalats pel més poderós de tots, Constantí de Barbaron, van donar un cop d'estat.
Felip fou capturat. Isabel, que n'estava molt enamorada, el va intentar defensar amb el seu cos, i només va cedir per la violència desfermada. Mentrestant són pare Bohemon negociava la seva alliberació, Felip va morir a la préso a la fortalesa de Partzerpert a l'aleshores Armènia menor, sens dubte enverinat el 1225 i Constantí va assolir la regència. Bohemon va planejar una operació de venjança, però no va reeixir perquè els seus aliats aiúbids van girar cap al bàndol armenià.

## Referències

* ↑ Riley-Smith, Jonathan. The Knights of St. John in Jerusalem and Cyprus, c. 1050–1310 (en anglès). Londres: Palgrave Macmillan - Springer, 1967. DOI 10.1007/978-1-349-15241-4. ISBN 978-1-4039-0615-1.
* ↑ Grousset, René. L'Empire du Levant : Histoire de la Question d'Orient (en francès). reimpressió de 1979. París: Payot, 1949, p. 396 (Bibliothèque historique). ISBN 978-2-228-12530-7.
* ↑ Runciman, Steven. A History of the Crusades. volum III: 'The Kingdom of Acre and the Later Crusades. Cambridge University Press, 1989, p. 172. ISBN 0-521-06163-6.
* ↑ Jochen, Burgtorf. «The Antiochene war of succession». A: Adrian J.Boas, Adrian (ed.). The Crusader World (en anglès). University of Wisconsin Press, 2016, p. 196–211. ISBN 978-0-415-82494-1.
| Precedit per: Isabel d'Armènia Menor | Regne Armeni de Cilícia 1224-1225 | Succeït per: Hethum I (1226)iure uxoris |
# Agustí Lluís López i Pla

* Per a altres significats, vegeu «Agustí Lluís».
Agustí Lluís López i Pla (Sort, Pallars Sobirà, 24 d'octubre de 1952) és un polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la VI, VII, VIII i IX Legislatures

## Biografia

Llicenciat en geologia. Ha treballat com a professor d'institut de batxillerat (1975-1982) i ha estat director de l'institut de batxillerat de Sort (1983-1990). Ha estat president del Consell Comarcal del Pallars Sobirà (1991-2000) i és vicepresident primer de l'Institut de Desenvolupament de l'Alt Pirineu des que es va crear. Representant del Pallars Sobirà al Centre de Desenvolupament Rural CEDER i membre de l'Associació de Municipis del Pirineu (AMPI). És conseller del Consell Nacional de Convergència Democràtica de Catalunya (CDC) des del 1993, alcalde de l'Ajuntament de Sort des de les eleccions municipals espanyoles de 1991 i diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2003, 2006 i 2010. Ha estat portaveu dels grups parlamentaris en la Comissió de Medi Ambient i Habitatge i President de la Mesa de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural. En 2011 anuncià que no es presentaria a la reelecció com a alcalde de Sort i en 2012 també renuncià a l'escó al Parlament.

## Referències

* ↑ Agustí López no repetirà com a candidat a l'alcaldia de Sort a naciodigital.cat, 5 d'abril de 2011

## Enllaços externs

* Diari segre 22 de març de 2011 p. 147
# Anna Maria Martinozzi

Anna Maria Martinozzi (Roma, 1637 - París, 4 de febrer de 1672) fou una noble italiana, filla del comte Geronimo Martinozzi (1610-1680) i de Laura Margarida Mazzarino (1608-1675), una germana del cardenal Mazzarino. Arran del seu casament amb el príncep Armand de Borbó-Conti va esdevenir princesa de Conti.
Sota l'empara del cardenal, es proposà el seu casament amb el duc de Candale, però finalment s'optà pel príncep de Contí, qui va rebre del cardenal Mazzarino un dot important. El matrimoni obeïa a interessos del mateix cardenal per a reconciliar-se amb una de les famílies que li havien estat més hostils, tot aprofitant l'avinentesa de l'Acord de Pesenàs, segons el quan el príncep de Conti era readmès a la Cort francesa, després d'haver estat declarat culpable per la seva participació en la guerra de la Fronde.
A partir del juny de 1654 el Príncep la deixa per tal d'assumir el comandament de les tropes franceses a Catalunya. Anna Maria no va tornar a veure el seu marit fins al 30 de novembre de 1656, quan es retroben al castell de Grange-des-Prés, però l'ha de deixar de nou per reprendre la guerra amb Espanya. Tot i que va enviudar molt jove, no es va voler tornar a casar. Va preferir una vida retirada i amb pocs luxes, dedicada plenament a l'educació dels seus fills i a fer obres de beneficència.

## Matrimoni i fills

El 21 de febrer de 1654 es va casar amb Armand de Borbó-Conti (1629-1666), fill del príncep Enric II de Borbó-Condé (1588-1646) i de l'aristòcrata francesa Carlota Margarida de Montmorency (1594-1650). La parella va tenir dos fills:
* SAR el príncep Lluís Armand de Borbó-Conti, nascut a París el 1661 i mort el 1685 a París. Es casà amb la princesa Maria Anna de Blois.
* SAR el príncep Francesc Lluís de Borbó-Conti, nascut a París el 1664 i mort a París el 1709. Contragué matrimoni amb la princesa Maria Teresa de Borbó-Condé.

## Bibliografia

* Paul Guth, Mazarin, Heyne-Verlag, 1982 ISBN 3-453-55029-3
* Auguste Bailly, Mazarin, Rohrer, 1947
* Edouard de Barthélemy: Une nièce de Mazarin. La princesse de Conti d'après sa correspondance inédite. Firmin-Didot, Paris 1875 (online)
* Otto Flake: Große Damen des Barock. Historische Porträts. Fischer, Berlin 1981, ISBN 3-596-22273-7, S. 27–33.
* Amédée Renée: Die Nichten Mazarin's. Studien der Sitten und Charaktere im 17. Jahrhundert. 3. Auflage. Rudolf Kuntze, Dresden 1858, S. 100–115 (online).
# Supremacia quàntica

La supremacia quàntica és la capacitat d'un ordinador quàntic de dur a terme una tasca que no es pot fer en un termini raonable de temps amb ordinadors tradicionals, sigui quina sigui la utilitat de la tasca. Contrasta amb el concepte d'avantatge quàntic, que es refereix simplement a la capacitat d'un ordinador quàntic de dur a terme una tasca més ràpidament que un ordinador tradicional. Abasta des del disseny d'un ordinador quàntic potent fins a la tasca de teoria de la complexitat computacional consistent a trobar un problema que pugui ser resolt per aquest ordinador quàntic i una acceleració superpolinomial sobre l'algorisme clàssic més conegut o potent per a aquesta tasca.
L'octubre del 2019, una publicació a la revista Nature establí la validesa de la superació d'una etapa important en el càlcul quàntic i d'una certa forma de supremacia quàntica assolida per Google. Tanmateix, s'ha posat en dubte que sigui un cas de supremacia quàntica, car IBM hauria dut a terme el mateix càlcul amb un ordinador tradicional en dos dies i mig. Segons John Preskill, el seu equip d'IBM desenvolupà un algorisme clàssic i l'executà en Summit, un superordinador tradicional, fet que invalidaria el suposat èxit de Google.

## Referències

* ↑ Metz, C. «Google anuncia la supremacia quàntica, un avenç que podria canviar la computació». Ara, 01-11-2019. [Consulta: 18 abril 2020].
* ↑ Preskill, J. «Quantum Computing in the NISQ era and beyond» (en anglès). Quantum, 2, 06-08-2018, pàg. 79. DOI: 10.22331/q-2018-08-06-79.
* ↑ Harrow, A. W.; Montanaro, A. «Quantum computational supremacy» (en anglès). Nature, 549, 7671, 01-09-2017, pàg. 203-209. arXiv: 1809.07442. DOI: 10.1038/nature23458. ISSN: 1476-4687. PMID: 28905912.
* ↑ Papageorgiu, A.; Traub, J. F. «Measures of quantum computing speedup» (en anglès). Physical Review A, 88, 2, 12-08-2013, pàg. 022316. arXiv: 1307.7488. Bibcode: 2013PhRvA..88b2316P. DOI: 10.1103/PhysRevA.88.022316. ISSN: 1050-2947.
* ↑ Arute, F.; Arya, K.; Babbush, R.; Bacon, D. «Quantum supremacy using a programmable superconducting processor» (en anglès). Nature, 574, 7.779, 2019, pàg. 505–510. DOI: 10.1038/s41586-019-1666-5. ISSN: 1476-4687.
* ↑ Ordinateur quantique : Google a-t-il atteint la suprématie quantique ? Futura-Science (en francès)
# Suprema Cort de Justícia de Mèxic

La Suprema Cort de Justícia de la Nació (Suprema Corte de Justicia de la Nación, en castellà) és la cort federal més alta de Mèxic. Està integrada pel president de la Suprema Cort (o Cap de Justícia) i deu ministres més (jutges associats) designats pel president de la República i confirmats pel Senat. Els ministres de la Suprema Cort de Justícia de la Nació són designats per un període únic de quinze anys. Els ministres mateixos n'elegeixen llur president, per un mandat de quatre anys, que no pot ser reelegit pel següent període immediat.
La Suprema Cort de Justícia ha de defendre l'ordre establert per la Constitució Política dels Estats Units Mexicans, mantenir l'equilibri entre els diversos poders i òrgans de govern, i solucionar, de manera definitiva, els afers judicials de gran rellevància social mitjançant les resolucions jurisdiccionals que dictamini. Ja que és el tribunal més alt i principal quant als temes constitucionals, no existeix cap altre òrgan ni autoritat sobre ella, ni cap recurs judicial que pugui interposar-se contra de les seves decisions.

## Referències

* ↑ Traducció al català utilitzada a ' La Suprema Cort de Justícia de la Nació determina que el delicte per desaparició de persones no prescriu, Vilaweb. 7 d'abril, 2004
* ↑ Article 94 Arxivat 2008-10-13 a Wayback Machine.. Constitución Política de los Estados Unidos Mexicanos
* ↑ «¿Qué es la Suprema Corte de Justicia de la Nación y dónde se encuentra ubicada?». Arxivat de l'original el 2009-02-28. [Consulta: 4 octubre 2008].

## Enllaços externs

* Suprema Corte de Justicia de la Nación Arxivat 2008-06-28 a Wayback Machine., en castellà.
# Tarkhan Nizak

Tarkhan Nizak fou el sobirà de la branca septentrional dels heftalites que abans de l'Islam dominaven al nord i sud de l'Hindu Kush entre l'Àsia central i l'Índia.
Els heftalites del nord foren anomenats haytal pels àrabs (plural Hayatila). No se sap si Tarkhan era part del nom o el seu títol (ja que el títol tarkhan està testimoniat a l'Àsia central). El seu centre era Badghis. Va enfrontar al cap àrab Kutayba ibn Muslim que va arribar a la zona; Kutayba no sabia si Nizak era molt poderós i prudentment va optar per fer la pau a canvi d'ajut militar per la seva campanya a la Transoxiana (706-709). El 709 Nizak va intentar aturar la progressió àrab i va iniciar una revolta aixecant als caps heftalites i turcs de la regió de l'Oxus superior contra Kutayba; Nizak es va aliar amb el Kabulshah. Però Kutayba, amb l'ajut del seu germà Abd al-Rahman, va derrotar a Nizak i els seus aliats (710); li va prometre l'aman o perdó, i Nizak es va entregar; però fou executat per orde directe del governador general al-Hajjaj ibn Yússuf. La seva mort fou el final del poder heftalita al nord de l'Hindu Kush però encara van conservar el control del sud, amb centre al Zabulistan.

## Bibliografia

* R. Ghirshman, Les Chionites-hephtalites, El Caire, 1958.
# Tarkhani (Mordòvia)

* Per a altres significats, vegeu «Tarkhani».
Tarkhani (en rus: Тарханы) és un poble de la República de Mordòvia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 275 habitants, és la seu administrativa del districte homònim. Es troba a 30 km de Témnikov, la capital del districte.

## Referències

* ↑ «Электронная карта». Arxivat de l'original el 2021-01-22.
# Sunifred I (bisbe de Girona)

Sunifred I fou bisbe de Girona a partir del 850. Tot i que situat per Roig i Jalpí i Francesc Romaguera en les Constitutiones Synodales i Sulpici Pontich entre Servus Dei i Guigó de Girona l'any 911; Francesc Dorca i Caresmar el situen en data anterior, degut a la consagració de l'església de Santa Maria de Riudaura l'any 858. Fou Sunifred qui consagrà aquesta església i convé Dorca que el document conservat al monestir de Camprodon estava equivocat, donant com a vàlida la datació donada a la Histoire générale de Languedoc que remeten a un exemplar del monestir de Santa Maria de la Grassa.

## Bibliografia

* Merino, Antolín; de la Canal, José. «Cap. VII. Obispos de Gerona». A: Enrique Flórez. España sagrada: Tratado LXXXI de la Santa Iglesia de Gerona en su estado antiguo. Madrid: Imprenta de Collado, 1819, p. 99-104 [Consulta: 27 març 2014].
# Symmetrics (equip ciclista)

El Symmetrics Cycling Team, (codi UCI: SYM) va ser un equip ciclista professional canadenc de categoria Continental que competí de 2005 a 2008.

## Principals victòries

* Volta a Cuba: Svein Tuft (2007)
* Tour de Beauce: Svein Tuft (2008)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Amèrica Tour. Aquesta taula presenta les classificacions de l'equip als circuits, així com el seu millor corredor en la classificació individual.
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2005 | 3r | Eric Wohlberg (15è) |
| 2006 | 6è | Svein Tuft (44è) |
| 2007 | 1r | Svein Tuft (1r) |
| 2008 | 2n | Svein Tuft (2n) |
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2006 | 29è | Jacob Erker (128è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2007 | 129è | Christian Meier (1108è) |
UCI Oceania Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2006 | 32è | Eric Wohlberg (102è) |
| 2008 | 15è | Eric Wohlberg (44è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Temps de Liapunov

En matemàtiques, el temps de Liapunov és el període que ha de passar perquè un sistema dinàmic esdevingui caòtic. Es defineix com la inversa de l'exponent de Liapunov més gran del sistema.
Deu el nom al matemàtic rus Aleksandr Liapunov.

## Utilització

El temps de Lyapunov reflecteix els límits de la previsibilitat del sistema. Per convenció, es defineix com el temps per augmentar la distància entre les trajectòries properes del sistema per un factor d'e. No obstant això, de vegades es detecten mesures en termes de 2-plecs i 10 plecs, ja que corresponen a la pèrdua d'un bit d'informació o un dígit de precisió respectivament.
Tot i que s'utilitza en moltes aplicacions de la teoria de sistemes dinàmics, s'ha utilitzat particularment en la mecànica celeste on és important per a la qüestió de l'estabilitat del Sistema Solar. No obstant això, l'estimació empírica del temps Lyapunov sovint s'associa amb incerteses computacionals o inherents.

## Exemples

Són valors típics:
| Sistema | Temps de Lyapunov |
| Sistema Solar | 50 milions d'anys |
| Òrbita de Plutó | 20 milions d'anys |
| Obliqüitat de Mart | 1-5 milions d'anys |
| Òrbita de 36 Atalante | 4.000 anys |
| Rotació d'Hiperió | 36 dies |
| Oscil·lacions caòtiques químiques | 5,4 minuts |
| Oscil·lacions caòtiques hidrodinàmiques | 2 segons |
| 1 cm³ d'argó a temperatura ambient | 3,7×10$^{−11}$ segons |
| 1 cm³ d'argó a punt triple | 3,7×10$^{−16}$ segons |

## Referències

* ↑ Boris P. Bezruchko, Dmitry A. Smirnov, Extracting Knowledge From Time Series: An Introduction to Nonlinear Empirical Modeling, Springer, 2010, pp. 56--57
* 1 2 Pierre Gaspard, Chaos, Scattering and Statistical Mechanics, Cambridge University Press, 2005. p. 7
* ↑ G. Tancredi, A. Sánchez, F. ROIG. A comparison between methods to compute Lyapunov Exponents. The Astronomical Journal, 121:1171-1179, 2001 February
* ↑ E. Gerlach, On the Numerical Computability of Asteroidal Lyapunov Times, http://arxiv.org/abs/0901.4871

## Vegeu també

* Caos molecular
* Problema dels tres cossos
* Reacció de Belousov-Zhabotinsky
# Temps de baixada

En electrònica, quan es descriu un voltatge o una funció de corrent tipus graó, el temps de baixada es refereix al temps necessari perquè un senyal canviï d'un valor alt prèviament especificat en un valor baix prèviament especificat.
Normalment, aquests valors són del 90% i 10% de l'alçada dels graons.
El senyal de sortida d'un sistema es caracteritza també pel temps de pujada: tots dos paràmetres depenen dels temps de baixada i temps de pujada del senyal d'entrada i de les característiques del sistema.

## Referències

* ↑ Disseny de Circuits de Sistemes Electrònics. LaSalleOnline, p. 70. ISBN 978-84-935665-9-3.
* ↑ MARÍA, ANGULO USATEGUI, JOSÉ; IGNACIO, ANGULO MARTÍNEZ; JAVIER, GARCIA ZUBIA. Sistemas digitales y tecnología de computadores (en castellà). Ediciones Paraninfo, S.A., 2007, p. 142. ISBN 978-84-9732-486-1.