OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Higiene laboral

La higiene laboral és el conjunt de normes i procediments tendents a la protecció de la integritat física i mental del treballador, preservar-lo dels riscos de salut inherents a les tasques del càrrec i l'ambient físic on s'executen.

## Concepte

Des del punt de vista de l'administració de recursos humans, la salut i la seguretat dels empleats constitueix una de les principals bases per a la preservació de la força laboral adequada. Perquè les organitzacions assoleixin els seus objectius han de disposar d'un pla d'higiene adequat, amb objectius de prevenció definits, condicions de treball òptimes, un pla de seguretat del treball depenent de les seves necessitats.
La higiene laboral està relacionada amb el diagnòstic i la prevenció de malalties ocupacionals a partir de l'estudi i control de dues variables: l'home i el seu ambient de treball, és a dir, que té un caràcter eminentment preventiu, ja que es dirigeix a la salut i a la comoditat de l'empleat, evitant que aquest es posi malalt o no vagi de manera provisional o definitiva a la feina.

## Contingut

Un pla d'higiene del treball en general cobreix el següent contingut:
* Un pla organitzat: involucra la presentació no només de serveis mèdics, sinó també d'infermeria i de primers auxilis, en temps total o parcial, segons la mida de l'empresa.
* Serveis mèdics adequats: abasten dispensaris d'emergència i primers auxilis, si és necessari. Aquestes facilitats han d'incloure:
* Exàmens mèdics d'admissió
* Cures relatius a lesions personals, provocades per
* Incomoditats professionals
* Primers auxilis
* Eliminació i control d'àrees insalubres.
* Registres mèdics adequats.
* Supervisió quant a higiene i salut
* Relacions ètiques i de cooperació amb la família de l'empleat malalt.
* Utilització d'hospitals de bona categoria.
* Exàmens mèdics periòdics de revisió i revisió.

## Referències

* ↑ Higiene laboral a psicologiayempresa
* ↑ Seguridad e higiene empresarial Arxivat 2017-02-08 a Wayback Machine. a gestion.org
* ↑ Higiene laboral: concepto emparentado a los Riesgos Laborales. a higieneysaludlaborales.blogspot.com
* ↑ Adolfo Rodellar Lisa. Seguridad e Higiene en el Trabajo. Barcelona: Boixareu editores, 1988.

## Enllaços externs

* Seguridad e higiene laboral a monografias.com
* Web de l'Instituto Nacional de Seguridad e Higiene en el trabajo Arxivat 2016-11-27 a Wayback Machine.
* Seguridad e Higiene en el Trabajo, canal de Youtube
# Pleasant Groves

* No s'ha de confondre amb Pleasant Grove.
Pleasant Groves és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 447 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pleasant Groves tenia 447 habitants, 166 habitatges, i 138 famílies. La densitat de població era de 45,8 habitants/km².
Dels 166 habitatges en un 42,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,5% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 16,3% no eren unitats familiars. En el 15,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,69 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones hi havia 95,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.854 $ i la renda mediana per família de 38.056 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.705 $ mentre que les dones 17.222 $. La renda per capita de la població era de 14.251 $. Aproximadament el 5,8% de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pleasant Groves». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 1r juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pleasant Groves». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 1r juliol 2010].
# Fibril·lació auricular

La fibril·lació auricular és una arrítmia cardíaca molt freqüent que cursa amb taquicàrdia.

## Diagnòstic per electrocardiograma

La fibril·lació auricular es caracteritza per presentar:
* Absència d'ones P.
* Línia de base vibrada (ones f).
* Complex QRS normal, però apareix en intervals de temps irregulars.
* Taquicàrdia de 150-160 batecs per minut.

## Complicacions

* Insuficiència cardíaca, deguda al mal funcionament del cor.
* Tromboembolisme pulmonar, ja que al no contreure's les aurícules és més fàcil que es formin trombes al seu interior.

## Factors desencadenants

* Augment de la mida de l'aurícula
** Valvulopaties, sobretot de la vàlvula mitral.
** Cor pulmonale, perquè la hipertensió pulmonar provoca un augment de les aurícules.
** Hipertensió arterial.
* Hipertiroïdisme: produeix taquicàrdia.
* Alcoholisme: pot produir una miocardiopatia dilatada.
* Hipertonia vagal

## Tractament
### Fibril·lació auricular aguda

* Cal frenar la freqüència cardíaca.
** Blocadors beta: són la millor opció.
** Digoxina: retarda el període refractari.
** Blocadors dels canals de calci no dihidropiridínics (verapamil o diltiazem).
* Antiarítmics, per intentar revertir la fibril·lació.
** Flecaïnida: quan no hi hagi cardiopatia de base.
** Amiodarona: quan tingui una cardiopatia.
* Cardioversió elèctrica, quan el tractament farmacològic no té èxit o es vol recuperar el ritme sinusal immediatament.
** Cal anticoagular el malalt abans de cardiovertir-lo.

### Fibril·lació auricular crònica

* Anticoagulació, habitualment, i sobretot quan hi ha criteris de risc (cardiopatia estructural, edat avançada i antecedents d'embòlia); rarament sols tractament antitrombòtic (àcid acetil salicílic).
* Frenar la freqüència cardíaca amb blocadors beta o digoxina.
* Ablació de la fibril·lació auricular: quirúrgicament s'intenta aïllar la zona que permet entrades elèctriques anòmales.
# Eymir

Els eymir foren una tribu turquesa oghuz. Hi va haver grups eymirs en tres llocs:
* a l'Imperi Otomà, on estaven dividits en dos branques una a Alep (turcmans d'Alep) i una Marash (els dulkadirili). Un subgrup dels d'Alep va emigrar cap a Sivas.
* A Pèrsia occidental, establerts al Fars.
* Al Gran Khorasan a la regió de l'Atrak i Gurgan, al nord d'Astarabad. El seu cap Shah Abbas fou nomenat governador d'Astarabad per Abbas I el Gran, amb títol de Khan, i va dominar la zona fins a la seva mort el 1596 quan el va succeir el seu fill Muhammad Yar.

## Bibliografia

* Minorski, Four studies on the history of Central Asia, Leyden 1962
# Farrera dels Llops

Farrera dels Llops és un nucli de població del municipi de les Valls de Valira, a l'Alt Urgell. Es troba en un coster sota el Puig, a la dreta de la vall de Sant Joan, sobre la confluència de la Valira i el riu de Civís. A prop hi ha l'esglesiola de Santa Agnés, s'hi conserva una biga decorada amb escuts.

## Referències

* ↑ GGCC, Les Valls de Valira: Farrera dels Llops.
# Farratge (desambiguació)

«Farratge» té aquests significats:
* El farratge, barreja a base de plantes farratgeres;
* El farratge, herba de la qual els animals s'alimenten, especialment la que el bestiar menja en el mateix terreny on es cria;
* El farratge, aliment per a animals preparat a base de plantes farratgeres;
* El farratge, aliment per a animals fet d'herba assecada al sol;
* El farratge ensitjat, conservat a través d'un procés de fermentació.
A més a més, pot fer referència a:
# Fishers Island

Fishers Island és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 289 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fishers Island tenia 289 habitants, 138 habitatges, i 77 famílies. La densitat de població era de 27,6 habitants per km².
Dels 138 habitatges en un 26,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,2% hi vivien parelles casades, en un 5,1% dones solteres, i en un 43,5% no eren unitats familiars. En el 34,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,09 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,72.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 2,1% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 27,3% de 45 a 60 i un 18% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.521 $ i la renda mediana per família de 59.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.917 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era de 31.652 $. Entorn del 4,5% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fishers Island». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fishers Island». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Extraterrestre (pel·lícula)

Extraterrestre s una pel·lícula espanyola dirigida per Nacho Vigalondo i protagonitzada per Michelle Jenner, Julián Villagrán i Carlos Areces. És el segon llargmetratge del director. Va ser filmada en Cantàbria i es va estrenar en Espanya el 23 de març de 2012. La pel·lícula va ser presentada a nivell mundial en el Festival Internacional de Cinema de Toronto, també es va presentar al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià, al Festival de Sitges i al Fantastic Fest d'Austin a Texas.

## Sinopsi

Julio (Julián Villagrán) es desperta un matí amb una terrible ressaca en un apartament perfecte, al costat d'una noia impressionant, incapaç de recordar el que va succeir la nit anterior. Juliol s'enamora a l'instant, ella no. Ella és Julia (Michelle Jenner), i l'única cosa que vol és que Juliol es vagi, però la invasió alienígena que acaba de començar li serveix d'excusa per a quedar-se. Carlos, el marit de Julia, apareix i l'amenaça alienígena cada vegada és més terrible, però Juliol té una cosa clara: igual que els extraterrestres han viatjat a través de l'univers per a acabar amb la humanitat, ell és aquí per a quedar-se.

## Repartiment

* Michelle Jenner és Julia.
* Julián Villagrán és Julio.
* Carlos Areces és Ángel.
* Raúl Cimas és Carlos.
* Miguel Noguera és el presentador de TV

## Premis

* Premi Cineuropa 2011 al Festival de Cinema Europeen des Arcs.
* Premi al millor actor al Fantastic Fest d'Austin per Julián Villagrán.

## Referències

* ↑ Entrevista a Nacho Vigalondo, director de 'Extraterrestre', espinof.com, 27 de març de 2012
* ↑ Antes que 'Extraterrestre' Nacho Vigalondo rodó otra invasión alienígena pero más corta, La Información, 20 de març de 2012
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 20 de setembre de 2012. [Consulta: 22 maig 2012].
* ↑ Julián Villagrán, premiado en el Fantastic Fest de Austin, Fotogramas, 2 de setembre de 2011

## Enllaços externs

* Tràiler final a YouTube
# Filargiri Juni

Filargiri Juni o Filargire Juni o Junili Flagri (en llatí Philargyrius Junius, Phylargyrus Junius o Junilius Flagrius) va ser un escriptor romà, el nom del qual apareix mencionat en les tres formes indicades. Formava part de la gens Júnia.
Va ser comentarista de les Bucòliques i les Geòrgiques de Virgili, però les seves observacions són menys elaborades que les de Servi. Va conservar diverses cites d'autors antics, les obres dels quals han desaparegut. Probablement va viure en temps de Valentinià I.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/270?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PhilaretusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 262. ]
# Felip VI

Felip VI és el nom dels següents personatges:
* Felip VI de Borgonya (1578-1621), monarca d'Espanya (1598-1621) i duc de Borgonya de la Dinastia dels Àustries
* Felip VI d'Espanya (1968), rei d'Espanya des del 2014
* Felip VI de França (1293-1350), rei de França (1328-1350), el primer de la Dinastia Valois.
* Felip VI de Borgonya Palatina (1478-1506), comte de Borgonya, més conegut com a Felip I de Castella.
* Felip VI de Navarra (1605-1665), rei de Castella, Aragó i Portugal, més conegut com a Felip IV.
# Felip Ros

Felip Ros, mestre argenter orfebre, que va realitzar els seus treballs principalment a Catalunya entre els segles xvi i xvii.
El reliquiari dels sants Fabià i Sebastià el va realitzar l'any 1611, per a la capella de la casa de la ciutat de Barcelona pel que va cobrar 678 lliures, inclòs el material emprat. Consta d'un peu tornejat amb les imatges al seu entorn de sant Sebastià, sant Roc, sant Fabià papa i un altre sant. Sobre aquest peu s'alça un templet vuitavat que conté un tub de vidre per a les relíquies, envoltat per columnes de caràcter jònic, sobre seu una balustrada amb petites figures de nens nus amb cascs militars i sostenint a les seves mans l'escut de Barcelona. El coronament de la peça consta d'una cúpula amb una segona relíquia i creu superior. Es conserva al Museu d'Història de Barcelona, on també es guarda un dibuix d'aprenentatge signat per Ros el 1567, d'un penjoll circular amb la representació de l'Epifania sota una arquitectura renaixentista.
L'última obra documentada de Felip Ros, és el reliquiari de sant Jordi per a la capella d'aquest sant del Palau de la Generalitat de Catalunya, realitzada en argent daurat; és de grans dimensions, en forma de templet circular de dos pisos estant la base calada i de forma piramidal on es conserva el fèmur de sant Jordi custodiat per figures d'àngels i sants. Sobre el segon pis es troba una creu amb l'escut del sant.

## Altres obres documentades

* 1582- Imatge de santa Eulàlia, remat de l'asta de la bandera de la ciutat de Barcelona.
* 1588- Urna de coure daurat per a les relíquies de santa Madrona.
* 1589- Dos canelobres d'argent per a la capella de la Casa de la Ciutat de Barcelona.
* 1590- Veracreu per a la parròquia de Mediona.
* 1618- Àngel de planxa daurada que coronava l'obelisc de la Plaça del Blat o de l'Àngel (conservat al Museu d'Història de Barcelona).
* 1625- Imatge de santa Tecla per a la catedral de Tarragona.
* 1625- Custòdia - reliquiari per a la catedral de Girona.

## Bibliografia

* Dalmases, Nuria de y Giralt-Miracle, Daniel. Argenters i Joiers de Catalunya. Barcelona, Ediciones Destino, 1985. ISBN 84-233-1434-0.
# Felip Teixidor i Latorre

Josep Felip Teixidor i Latorre (Vic, segle xviii – Albarrasí, 24 de març del 1836) va ser un prolífic compositor i mestre de capella de la catedral d'Albarrasí.

## Biografia

Cantà com a nen de cor en la catedral de Vic i hi aprengué música, possiblement amb el mestre de capella de la catedral, Antoni Jordi. L'any 1798 substituí Vicente Palacios en la capella de la seu d'Albarrasí, i romangué en el càrrec fins a la mort (com era habitual).
Compositor molt prolífic, a l'arxiu catedralici es conserven 270 obres seves, que comprenen villancets de Nadal (82!) i Corpus, 6 responsoris a quatre i cinc veus, una dotzena de misses, "lamentacioness" a tres veus, salms, Magnificats, llibretes de composició, quartets..., amb obres amb acompanyament de violins i d'altres instruments. Hom l'ha considerat un dels compositors més notables del darrer Barroc. A banda de les obres pròpies, Teixidor també copià obres anteriors en risc de perdre's (com Francisco Ximeno i Clemente Barrachina) o de compositors més contemporanis, que ajudà a preservar (com els mestres de capella de la catedral de Lleida Domingo Teixidor, Antoni Sala, Joan Prenafeta i Anton Sambola). També conservà quaderns de composició dels escolans de Vic i una col·lecció de villancets nadalencs procedents de Lleida.

## Bibliografia

* Obras de la Capilla de Música de la Catedral de Albarracín (Teruel) de los siglos XVII y XVIII: Polifonía de Navidad. Francisco Vallés, Francisco Pérez Gaya, Felipe Teixidor Latorre, Clemente Barrachina, Vicente Palacios, Mathias Ruiz, Francisco Ximeno, estudio y transcripción Jesús M. Muneta. Zaragoza: Institución Fernando el Católico CSIC, 1986 ISBN 84-00-06321-X
* Las lamentaciones a tres y a dúo, transcripció i estudi de Jesús María Muneta Martínez de Moratín. Albarracín: Centro de Estudios de la Comunidad de Albarración, 2008 ISBN 978-84-691-4046-8

## Gravacions

* Antologia de la Música Catalana 7, CD que -entre altres obres- conté Invitatorio de Navidad (Barcelona: Gran Enciclopèdia Catalana, 2005)

## Enllaços externs

* L'Arxiu Musical d'Albarrassí, en la Gran Enciclopedia Aragonesa On Line Arxivat 2016-09-06 a Wayback Machine. (castellà)
# Francisco Javier Sánchez Cantón

Francisco Javier Sánchez Cantón (Pontevedra, 14 de juliol de 1891 - 27 de novembre de 1971), historiador espanyol, que va ser director del Museo del Prado. Encarregat del trasllat de les seves obres durant la Guerra Civil.

## Trajectòria

Sánchez Cantón va estudiar Filosofia i Lletres a la Universitat Central de Madrid, on va obtenir el premi extraordinari. El 1913 va doctorar-se sota la direcció d'Elías Tormo, amb el títol Los pintores de cámara de los Reyes de España. Les seves primeres tasques com a professor varen ser com a auxiliar d'Història de l'Art i com a catedràtic de Llengua Galaico-portuguesa, després de la mort del titutlar Víctor Said Armesto en juliol de 1914. Posteriorment va ocupar la càtedra de Teoria de la Literatura i les Arts en la Universitat de Granada, abans d'ocupar la d'Història General de l'Art en la Universitat Central, de la qual seria vicerector des de 1958.
Com a museòleg, va ser nomenat sotsdirector (el 1922) i director (el 1960) del Museu del Prado, succeint en el càrrec a Fernando Álvarez de Sotomayor Zaragoza, i va realitzar en ell una important labor de reorganització de sales. Va ser membre de les acadèmies Espanyola (el 1949), Belles arts i director de la d'Historia (el 1956). Va presidir la Junta Iconografia Nacional i va ser nomenat protector de la Fundació Lázaro Galdiano, vicedirector de l'Institut Diego Velázquez d'Història de l'Art i director de l'Institut Padre Sarmiento d'Estudis Gallecs. El 1968 li va succeir en el càrrec de director del Prado Diego Angulo Íñiguez.
La seva bibliografia segueix sent considerada com de referència pel seu sentit crític i pel bon coneixement de pintura, tapissos i dibuixos espanyols.
La seva ciutat, Pontevedra, va decidir honrar la seva memòria donant el seu nom al més antic dels instituts de la província, el IES Sánchez Cantón.

## Obres

A la seva bibliografia de sentit crític i coneixement del tema, destaquen entre les seves obres:
* Els Pintors de Cambra dels Reis Catòlics (1916)
* Els Retrats del Museu del Prat (1919)
* Els Tapissos de la Casa del Rei (1919), en col·laboració amb Tormo,
* Antonio Rafael Mengs (1929)
* Fonts literàries per a la Història de l'Art Espanyol (5 volums, 1923-1943),
* Dibuixos d'antics mestres espanyols (1933)
* Els dibuixos de Goya (2 volums, 1952)
* La col·lecció Cambó (1955)
* Durero en España (obra pòstuma, 1972).
I, entre els molts estudis que dedicà a Goya:
* Goya (1930),
* Cómo vivía Goya (1946)
* Goya, su vida y sus obras (1953).

## Enllaços externs

* Biografia al web del Museu del Prado
* Francisco Javier Sánchez Cartón a biografiasyvidas.com
# Fermín Arteta Sesma

Fermín Arteta Sesma (Corella, 8 de juliol de 1796 - Madrid, 15 de desembre de 1880) va ser un polític navarrès, ministre durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Ingressà a la milícia el 1814, quan s'allistà a la guàrdia valona i va formar part del Batalló Sagrat, dedicant-se durant un temps com a enginyer militar a estudiar la restauració dels castells de Burgos i Pancorbo. Amb l'arribada dels Cent Mil Fills de Sant Lluís s'hagué de retirar a Cadis, però després tornà a l'exèrcit i participà en la repressió del pronunciament d'Espoz i Mina el 1830, que li comportà l'ascens a capità.
L'esclat de la primera guerra carlina (1831) l'agafà a Saragossa, i participà en el front del Nord. La seva actuació li va valer l'ascens a comandant de Batalló d'Infanteria i la Creu Llorejada de Sant Ferran. Va ser elegit diputat a Corts per Navarra els anys 1837, 1839 i 1844.
Fou Ministre de la Governació en el govern interí de Modesto Cortázar Leal de Ibarra (agost-setembre de 1840), després fou nomenat governador civil de Madrid, i elegit diputat per Logronyo el 1846. A l'any 1849 va ser nomenat senador reial vitalici i governador civil de Barcelona el 1850, càrrec des del que va combatre amb especial intensitat l'incipient moviment obrer barceloní.
Reclamat una altra vegada al ministeri de la Governació en 1851, aquest mateix any va ocupar la cartera de Foment amb el Partit Moderat, en el govern de Juan Bravo Murillo. Durant el seu mandat va prendre mesures per a la implantació del sistema mètric decimal. Va ser membre del Consell Reial fins a 1854, data en què es retirà a Corella.

## Referències

* ↑ «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC. Arxivat de l'original el 2018-10-05. [Consulta: 31 gener 2016].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Fermín Arteta a l'Enciclopedia de Navarra
* ↑ Biografia a l'Enciclopedia Vasca Auñamendi
# Filoxè (sàtrapa)

Filoxè (en llatí Philoxenus, en grec antic Φιλόξενος) fou un oficial macedoni al servei d'Alexandre el Gran, nomenat pel rei, a la seva tornada d'Egipte, com a superintendent de la recol·lecció dels tributs a les províncies del nord del Taure l'any 331 aC, segons diu Flavi Arrià.
Segurament abans d'assolir aquest càrrec del rei el va enviar a Susa a fer-se càrrec dels tresors que hi havia en aquesta ciutat, cosa que va fer sense oposició. Després va anar o tornar a l'Àsia Menor fins al 323 aC quan va dirigir un exèrcit de reforç des de Cària a Babilònia on va arribar just abans de la mort d'Alexandre.
En el repartiment de províncies a la mort del rei no el trobem mencionat, però el 321 aC Perdicas d'Orèstia el va nomenar per substituir Filotes com a sàtrapa de Cilícia, satrapia que va conservar al repartiment de Triparadisos a la caiguda de Perdicas. Després ja no torna a ser esmentat.

## Referències

* ↑ Philoxenus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 331
# Francisco Pérez

Francisco Pérez és el nom dels següents personatges:
* Francisco Javier Pérez Villarroya (Saragossa, 1966), futbolista aragonès
* Francisco Joaquín Pérez Rufete, futbolista valencià
* Francisco José Pérez Pérez (Vigo, 1920 – 1999), jugador d'escacs espanyol
* Francisco Pérez Calafat, motociclista alzirenc
* Francisco Pérez Carballo, advocat i polític espanyol
* Francisco Pérez Martínez (Madrid, 1932 – Boadilla del Monte, 2007), periodista, novel·lista, biògraf i assagista espanyol
* Francisco Pérez Sánchez (Múrcia, 1972), ciclista espanyol