OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Font Hipocrene

La Font Hipocrene (en grec antic Ἱπποκρήνη, "la font del cavall") era una font situada a l'Helicó, prop del bosc sagrat de les muses. Quan el cavall Pegàs es trobava en aquell indret, va picar el terra amb la peülla i va brollar una font, Hipocrene.
Era al seu entorn que les muses es reunien per cantar i ballar, ja que es deia que era una aigua màgica que portava la inspiració als qui la bevien. Hipocrene ha esdevingut una imatge comuna en l'art com a símbol d'inspiració.
Pausànias diu que a Trezen també hi havia una Font del Cavall, originada igualment per Pegàs.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 272. ISBN 9788496061972.
# Ancilita-(Ce)

L'ancilita-(Ce) és un mineral de la classe dels carbonats, que pertany al grup de l'ancilita. Rep el seu nom del grec αγκυλός ("ankylos") corb, en al·lusió a la forma dels seus cristalls, generalment arrodonits i distorsionats a la localitat tipus, més el sufix "-(Ce)" degut a què el ceri és la terra rara dominant en la seva composició.

## Característiques

L'ancilita-(Ce) és un carbonat de fórmula química SrCe(CO₃)₂(OH)·H₂O. És l'anàleg amb estronci de la calcioancilita-(Ce) i amb ceri de l'ancilita-(La). Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'ancilita-(Ce) pertany a «05.DC - Carbonats amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans» juntament amb els següents minerals: calcioancilita-(Ce), calcioancilita-(Nd), gysinita-(Nd), ancilita-(La), kozoïta-(Nd), kozoïta-(La), kamphaugita-(Y), sheldrickita, thomasclarkita-(Y), peterbaylissita, clearcreekita i niveolanita.

## Formació i jaciments

Es troba en filons pegmatítics en nefelina-sienita. Sol trobar-se associada a altres minerals com: zircó, sinquisita-(Y), microclina, eudidimita, cordilita-(Ce), albita i aegirina. Va ser descoberta a la pegmatita de Narsaarsuk, a l'altiplà de Narsaarsuk, a Igaliku (Narsaq, Kujalleq, Groenlàndia).

## Referències

* ↑ «Ancylite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 maig 2016].
# Banda militar otomana

La banda militar otomana és una de les primeres representacions de la música de banda militar. Originalment eren la música dels cossos de soldats d'elit coneguts com a geníssers, fins al 1826. Aquesta música també se l'anomena música turca o alla turca.

## Enllaços externs

* «Mehter» (html) (en anglès). [Consulta: 12 febrer 2016].
* OCLC 50813631
# Viola

* Aquest article tracta sobre la viola, un instrument musical. Vegeu-ne altres significats a «viola (desambiguació)».
La viola és un instrument de corda. Prové de l'anomenada viola da braccio (de braç) en oposició a la viola da gamba (de cama) i la viola de mà.
Instrument de corda fregada, ocupa el paper de contralt del quartet vocal. Té quatre cordes afinades per quintes: do 2, sol 3, re 4 i la 4. Està per tant afinada una quinta per sota del violí i una octava per sobre del violoncel.
A diferència del violí, no té una mida estàndard i la seva llargada oscil·la entre els 38 i els 44 centímetres de llargada de la caixa de ressonància. Normalment aquestes mesures s'indiquen en polzades (entre 15 i 17 polzades els instruments per a adults).
Els materials i la forma de l'instrument són iguals als del violí, però les seves dimensions són més grans. Les tècniques d'arc, de mà esquerra i de suport de l'instrument són pràcticament iguals a les del violí, si bé adaptant les relacions de pes i velocitat d'arc, així com el tipus de vibrat a la tessitura més greu de l'instrument. Això fa que hi hagi una llarga tradició -avui potser menys que en temps passats- d'instrumentistes que tocaven ambdós instruments.
La música de viola està escrita en clau de do en tercera per als registres greu i mig de l'instrument, i en clau de sol per als registres aguts.

## Curiositat cultural

Es creu que els acudits de violes, relacionats amb els músics i la interpretació d'instruments, sobre tot de la viola, van aparèixer durant el segle xviii a Europa.

## Referències

* ↑ Sylviana Dicovskiy. Fem música amb els bum-bum: iniciació a la música. L'Abadia de Montserrat, 2005, p. 1–. ISBN 978-84-8415-703-8.
* ↑ Alicia Rodríguez Blanco. Música I (Català) - LOMCE. Editex, 2016, p. 82–. ISBN 978-84-9078-824-0.
* ↑ Méthode élémentaire de composition avec des exemples: Tekst. Dl. I., 1814, p. 167–.
* ↑ Linda Marie Zaerr. Performance and the Middle English Romance. DS Brewer, 2012, p. 234–. ISBN 978-1-84384-323-8.
* ↑ Stanley Sadie. Guía Akal de la música: una introducción. Ediciones AKAL, 1994, p. 34–. ISBN 978-84-460-3099-7.
* ↑ Theodore Karp. Dictionary of Music. Northwestern University Press, novembre 1983, p. 420–. ISBN 978-0-8101-0659-8.
* ↑ Voichita Bucur. Handbook of Materials for String Musical Instruments. Springer, 29 agost 2016, p. 42–. ISBN 978-3-319-32080-9.
* ↑ Famous violin players who played and play the viola
* ↑ La música puesta al alcance de todos ó sea Breve esposición de todo lo que es necesario juzgar de esta arte y hablar de ella sin haberla estudiado. Andrés Vidal y Roger, 1873, p. 53–.
Viccionari
# Sablons (Gironda)

Sablons és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 777 | 881 | 946 | 1.016 | 1.210 | 1.182 | 1.298 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Jean-Claude Abanades | CNIP |

## Agermanaments

* Munteui

## Referències

* ↑ Toponímia occitana

## Vegeu també

* Vila del llibre
# Eviota inutilis

Eviota inutilis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a l'oest d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Jenkins O. P. 1903. Report on collections of fishes made in the Hawaiian Islands, with descriptions of new species. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 415-511.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Lachner, E. A. & Karnella, S. J. 1980. Fishes of the Indo-Pacific genus Eviota with descriptions of eight new species (Teleostei: Gobiidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 315: i-iii + 1-127.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Font de la Mina (Solsona)

La font de la Mina és una font de broc obrada en pedra del municipi de Solsona, a la comarca catalana del Solsonès.
Es troba a la riba esquerra de la rasa de Masnou, en una clotada que hi ha sota el parc de la Mina, a poc més de 160 metres de la carretera C-26 en el seu tram de Bassella a Solsona.
És una font de broc obrada amb pedra amb una pica, també de pedra que recull l'aigua que brolla del broc. La font es troba al costat d'una balma que salta la rasa de Masnou mitjançant una cascada que va a parar en un petit toll. A l'altre costat de la font, a una certa alçada hi ha l'entrada a la mina que li dona el nom.
Aquesta no és pas una mina que antigament fos explotada per a extreure'n algun mineral sinó el túnel de captació de l'aigua de la font. Actualment una reixa tancada amb un cadenat que impedeix l'accés al seu interior. Antigament, però, l'entrada era accessible doncs no hi havia res que la barrés. Era un túnel amb una alçada suficient per a permetre que hi caminés una persona adulta sense haver-se d'acotar i que s'endinsava en direcció al nord-oest cap a sota on actualment hi ha el parc esportiu. Devia tenir uns 300 metres de longitud. Sobrepassada ja la meitat del recorregut, es bifurcava. El ramal que marxava cap al nord-oest aviat quedava cegat per un mur de pedra. L'altre ramal acabava al fons d'un pou la boca exterior del qual s'obria al marge que hi ha entre la font de l'Ocell i la carretera de Bassella.
Per a la quitxalla de l'època era tota una aventura fer-ne el recorregut. Es podria dir que un no era "gran" fins que no l'havia fet. S'havia creat la llegenda que aquella mina era màgica i al seu interior les lots i altres artefactes elèctrics s'apagaven de manera que per a fer-se la llum imprescindible per a travessar-lo només es podia aconseguir mitjançant la llum emesa per espelmes. Donat que el túnel captava l'aigua del subsòl, no era estrany que el nivell de l'aigua captada a l'interior del túnel sobrepassés el mig metre. No cal dir que aquesta circumstància, afegida al fet que el terra del túnel era força irregular a banda d'estar recorregut per un rec, comportava que aconseguir fer-ne el recorregut complet sense que es mullessin les espelmes i els llumins per encendre-les era tota una proesa.
Actualment l'entorn de la font ha estat condicionat com a zona de pic-nic.
Les vies d'accés més emprades per arribar a la font són:
    a) Mitjançant unes escales que, partint del parc esportiu de la font de l'Ocell (a l'altra banda d'aquesta font en direcció al sud-oest), baixen fins a la clotada.
    b) Mitjançant el camí 1 del plànol. Aquest parteix de la zona de píc-nic de la font del Manel, sota la capella de Sant Pere Màrtir i que, després de travessar sota la carretera C-26 per un pont, arriba fins a la font resseguint permanentment la riba esquerra de la rasa de Masnou.
    c) Mitjançant el camí 2 del plànol, un corriol que surt de la carretera C-26 al costat de la banda sud de l'esmentat pont.

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Lleó Borrell i Gambús

Lleó Borrell i Gambús (Puigcerdà, 11 de novembre del 1924 - Barcelona, 18 de febrer del 1994) fou un compositor de música lleugera i pianista de jazz relacionat especialment amb la Nova Cançó, de la qual fou un dels autors fonamentals en col·laboració amb els textos del poeta Josep Maria Andreu.
Després d'una carrera brillant com a pianista de jazz, Lleó Borrell es dedicà a la composició i adquirí fama amb la cançó Se'n va anar, que obtingué el 1963 el primer premi del Festival de la Cançó Mediterrània interpretada per Raimon i Salomé.
Això significà el llançament definitiu i la projecció internacional de la Nova Cançó, en la que fou un autor prolífic de composicions musicals amb lletra, en general, de Josep Maria Andreu, amb qui formà un bon duo compositor. Grans cantants de la Nova Cançó interpretaren a Borrell: Joan Manuel Serrat, Maria del Mar Bonet, Núria Feliu i Lluís Llach, que llençà l'èxit A cara o creu.
Lleó Borrell morí el 1994 a causa d'una crisi cardíaca.

## Referències

* ↑ «Lleó Borrell i Gambús». Gran Enciclopèdia Catalana.
# Bajona

«Bajona» té aquests significats:
* Bajona (Clariana de Cardener), masia del municipi de Clariana de Cardener.
* Bajona (Castellar de la Ribera), masia del municipi de Castellar de la Ribera.
# Valinhos

Valinhos és una ciutat i municipi (municipio) brasiler de l'Estat de São Paulo, geogràficament a la vora de Campinas. Valinhos és famós per la seva Festa do Figo (Festa de la Figa) anual, i és el lloc de naixement d'Adoniran Barbosa.

## Referències

* ↑ «Panorama» (en portuguès brasiler). IBGE. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «História & Fotos» (en portuguès brasiler). IBGE. [Consulta: 9 juliol 2023].
# Ruelisheim

Ruelisheim (en alsacià Rüelese) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2006 tenia 2.693 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.175 | 1.312 | 1.546 | 1.890 | 2.653 | 2.657 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Philippe Hartmeyer | |
# Festival internacional de cinema negre de Manresa

El Festival internacional de cinema negre de Manresa (Fecinema) fou un festival que se celebrà anualment a la ciutat de Manresa entre 1999 i 2012. Es va iniciar l'any 1999 i premiava principalment curtmetratges de cinema negre, al mateix temps que es mostraven pel·lícules de la mateixa temàtica. També es donaven premis als millors guions per a curtmetratge, millor idea i millor còmic, sempre del gènere negre. Se solia celebrar durant la tercera setmana d'octubre.

## Història
### VI edició (2004)

Del 14 al 18 d'octubre del 2004. La sisena edició es caracteritza per ampliar els actes a altres poblacions de la comarca del Bages; Callús, Artés, Calders i Navarcles
Inclou les seccions següents; secció oficial de cinema negre, secció oficial de cinema fantàstic i la secció pantalla d'actualitat, a més de tota mena d'actes paral·lels. S'inaugurà amb la pel·lícula de Michael Mann, Collateral i es clausurà amb la de Joseph Ruben, Misteriosa obsessió (The Forgotten).

## Vegeu també

* Pàgina oficial del festival
# Filosofia, ara!

Filosofia, ara! és una revista acadèmica sobre filosofia, d'àmbit català, fundada el desembre de 2015 a Catalunya. Coordinada per Xavier Serra Besalú i Anna Sarsanedas Darnés, està inspirada en les publicacions Philosophie Magazine i Philosophy Now. La revista, de periodicitat semestral, s'adreça principalment a estudiants de batxillerat, estudiants universitaris i postuniversitaris, docents, intel·lectuals, creatius i tothom qui valori la filosofia en general. Al primer número van fer un monogràfic sobre els autors que entren a la prova d'història de la filosofia de la selectivitat (Plató, René Descartes, John Locke, John Stuart Mill i Friedrich Nietzsche).
La revista proposa un tema monogràfic, i inclou també seccions amb articles, ressenyes, documentació, traduccions, experiències educatives d'èxit, una àrea destinada a nous valors (El balcó de l'estudiant), i una Contraportada que expressa i evidencia la vitalitat del pensament a la seva àrea d'influència.

## Referències

* ↑ «Filosofía compartida». La Vanguardia.
* 1 2 «Neix una revista de divulgació filosòfica en català | Valors.org». [Consulta: 14 agost 2018].
* ↑ «'Filosofia, ara!', la nova revista de filosofia en català». Gencat. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 14 d’agost 2018. [Consulta: 14 agost 2018].

## Enllaços externs

* Web de Filosofia, ara!
* Filosofia, ara! a Dialnet
# Lleó (prefecte)

Lleó (en llatí Leo o Leon , en grec antic Λεών) era un prefecte del pretori a l'Imperi Romà d'Orient sota l'emperador Anastasi I Dicor.
Probablement va ser l'autor de l'Edictum que menciona Teodor Anagnostes. Cal no confondre aquest Lleó amb el personatge del mateix nom que era prefecte del pretori d'Itàlia i a qui Justinià I va dirigir unes Novellae en llatí l'any 563.

## Referències

* ↑ 2.Leo or Leon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 749
Viccionari
# Diego Cruz Torrijos

Diego Cruz Torrijos (Madrid, 18 d'agost de 1960) és un polític i publicista espanyol.

## Biografia

Nascut a Madrid el 18 d'agost de 1960, es va afiliar al Partit Comunista d'Espanya (PCE) el 1974 i al Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) el 1991. Es va presentar com a candidat a les eleccions municipals de 2011 a Madrid al número 3 de la llista del PSOE liderada per Jaime Lissavetzky, i va resultar elegit regidor. Proper a Tomás Gómez, va ser no obstant també inclòs en la candidatura del PSOE per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2015 encapçalada per Ángel Gabilondo, al lloc 27, convertint-se en diputat de la desena legislatura del Parlament regional.

## Referències

* ↑ «Ilmo. Sr. D. Diego Cruz Torrijos». Assemblea de Madrid. Arxivat de l'original el 2018-07-15. [Consulta: 20 agost 2018].
* ↑ Álvarez, Pilar; Sevillano, Elena G. «Las caras nuevas del Ayuntamiento». El País, 30-05-2011. [Consulta: 20 agost 2018].
* ↑ «MADRID. Elecciones Locales 2011. Candidaturas proclamadas». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 97, 26-04-2011, pàg. 412-437. ISSN: 1989-4791.
* ↑ «Diego Cruz, Noelia Martínez y Francisco Cabaco seguirán a Lissavetzky y Porta en la lista municipal». Europa Press, 08-02-2011. [Consulta: 20 agost 2018].
* ↑ Calleja, Ángel «El equipo de Ángel Gabilondo para Madrid: cargos ministeriales y veteranos antitomasistas». 20minutos.es, 22-02-2015 [Consulta: 20 agost 2018].
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Elecciones a la Asamblea de Madrid 2015. Publicación candidaturas. Fase proclamación». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 99, 28-04-2015, pàg. 35-77. Arxivat de l'original el 2018-07-11. ISSN: 1989-4791 [Consulta: 20 agost 2018]. Arxivat 2018-07-11 a Wayback Machine.
# Alejandro Bernal Carreras

Alejandro 'Álex' Bernal Carreras (nascut el 3 de març de 1991) és un futbolista espanyol que juga com a migcampista central al CE Eldenc.
Després d'haver fet quatre aparicions a Segona Divisió amb el Mirandés, va passar la major part de la seva carrera a Segona Divisió B, fent més de 250 aparicions amb sis clubs.

## Carrera futbolística

Nascut a Sevilla, Andalusia, Bernal va ser un producte del sistema juvenil del Reial Betis de la ciutat natal, i va debutar amb el filial a la temporada 2010-11 a Segona Divisió B, apareixent regularment durant els seus dos anys amb l'equip.
El 25 de juliol de 2012, Bernal es va incorporar al club de la Lliga Granada CF: tot i aparèixer amb el primer equip a la pretemporada, va ser cedit al recentment ascendit CD Mirandés a Segona Divisió. Va jugar el seu primer partit com a professional el 25 d'agost, amb els últims 14 minuts en una derrota per 0-1 fora de casa contra el Recreativo de Huelva.
No obstant això, després d'haver estat poc utilitzat, Bernal es va traslladar al CD Leganés en el següent període de fitxatges, amb les mateixes bases. El 22 d'agost de 2013 va fitxar pel seu company de tercer nivell, la SD Huesca. A la meitat de la seva temporada guanyadora del títol, després d'haver fet només una sortida, va rescindir el seu contracte el gener de 2015 i es va traslladar a La Hoya Lorca CF.
L'agost de 2016, Bernal va fitxar per l'AD Mérida sota la direcció de José Miguel Campos, amb qui havia treballat en quatre equips més. Va deixar el club al mig de la temporada el 31 de gener de 2018, unint-se al Marbella FC de la mateixa lliga amb un contracte de 18 mesos. Al final d'aquest acord, va obtenir una pròrroga de dos anys.

## Referències

* ↑ «Entrevista. Álex Bernal: "Pienso que en más de una convocatoria podía haber estado"» (en castellà). Sport Aragón, 05-02-2015 [Consulta: 5 novembre 2019].
* ↑ «Alex Bernal apuntala el centro del Mérida» (en castellà). La Segunda B, 15-08-2016 [Consulta: 5 novembre 2019].
* ↑ «El Marbella cierra el mercado con el fichaje de Álex Bernal» (en castellà). , 01-02-2018 [Consulta: 5 novembre 2019].
* ↑ «Álex Bernal renueva con el Marbella FC» (en castellà). Málaga Hoy, 06-06-2019 [Consulta: 5 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Álex Bernal a BDFutbol
* Fitxa de Álex Bernal a Futbolme (castellà)
* Álex Bernal, Fitxa a Soccerway
# BRE

BRE té els següents significats:
* Anglès britànic (del seu nom en anglès British English), formes de l'anglès utilitzades en el Regne Unit
* BRE també és el codi ISO 4217 del cruzeiro, moneda històrica del Brasil
* BRE també és el codi de la UCI del Brescialat, equip ciclista històric d'Itàlia
* Bre també és el codi ISO 639-3 del bretó, llengua celta parlada a la Bretanya
# Valina

La valina (de la planta valeriana), abreujada Val o V, és un dels 20 aminoàcids naturals més comuns de la Terra. En l'ARN missatger està codificada per GUA, GUG, GUU o GUC. Nutricionalment, en humans, és un dels aminoàcids essencials.
Algunes fonts nutricionals de valina: mató, peix, aviram, cacauets, llavors de sèsam, i llenties.
En un informe de l'any 1994 de les 5 principals companyies tabaqueres, la valina (per motius desconeguts) figurava en la relació de 599 additius habituals de les cigarretes.

## Referències

* ↑ Ingredients de les cigarretes Arxivat 2006-05-23 a Wayback Machine. a quitsmoking.about.com (anglès)

## Enllaços externs

* (anglès) Biosíntesi de la valina i la isoleucina
# Ruelle-sur-Touvre

Ruelle-sur-Touvre és un municipi francès del departament del Charente, a la regió de la Nova Aquitània.
# Farmacòfor

Un farmacòfor (joc de paraules entre "φαρμακον" -fàrmac- i "μεταφορέας" -transportador-) és una subestructura tridimensional d'una molècula que transporta la característica essencial responsable de l'activitat biològica del fàrmac (Ehrlich. Dtsch. Chem. Ges. 1909, 42: p.17). Aquesta subestructura va ser definida per primera vegada per Paul Ehrlich en 1909. En 1977, aquesta definició va ser actualitzada per Peter Gund a "un conjunt de característiques estructurals en una molècula que són reconegudes pel lloc d'acció d'un receptor i és responsable de l'activitat biològica d'una molècula".
Alternativament també es descriu com un conjunt de grups funcionals interactius amb una geometria definida. Bàsicament, s'intenta parlar el llenguatge proteic per a trobar la "complementarietat química i estructural" (també anomenat "Hipòtesi del farmacòfor") amb els receptors diana.

## Vegeu també

* Relació estructura-activitat quantitativa

## Referències

* ↑ Gund. Prog. Mol. Subcell. Biol. 1977, 5: pp 117–143

## Bibliografia

* Osman F. Güner (2000) Pharmacophore Perception, Development, and use in Drug Design ISBN 0-9636817-6-1 Table of contents and preface Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
* Thierry Langer and Rémy D. Hoffmann (2006) Pharmacophores and Pharmacophore Searches ISBN 3-527-31250-1 Table of contents and preface Arxivat 2008-10-13 a Wayback Machine.
# Firuz Xah

«Firuz Xah» té aquests significats:
* Rukn-ad-Din Firuz-Xah, efímer sulta de Delhi (1236)
* Jalal-ad-Din Firuz Xah Khalji fou el fundador de la dinastia khalji de Delhi (1290-1296)
* Firuz Xah Tughluq, soldà de Delhi (1351 - 1388) de la dinastia tuglúquida o tughlúquida
* Saif al-Din o Saifuddin Firuz Xah, originalment Malik Andil Habshi, sobirà habxi de Bengala (1487-1489)
* Alauddin Firuz Shah, sultà de Bengala, 1533
* Firuz-Xah Suri, sulta suri de Delhi, 1553
* Jalal al-Din Firuz Xah, amir de Xah Rukh
* Tadj al-Din Firuz Shah, sultà bahmànida del Dècan (1397-1422)
# Llop (nom)

Llop és un nom de fonts català masculí. Prové del cognomen llatí Lupus, emprat tardanament com a prenom. L'onomàstica se celebra dia 29 de juliol, per Sant Llop de Troyes, o bé dia 22 de maig, per Sant Llop de Llemotges.

## Personatges

* Llop de Troyes
* Llop de Llemotges
* Llop de Friül
* Llop I d'Aquitània
* Llop II
* Llop III Centul
* Llop de Ferrières
* Llop Fortun
* Llop ibn Mussa ibn Mussa
* Llop ibn Muhàmmad
* Llop I de Bigorra
* Llop I de Pallars
* Llop Iníguez
* Llop el Protoespatari
* Llop Simó i Ramis

### Lupus

En certes cultures centreeuropees el nom llatí no se solia adaptar
* Lupus Lupi
* Lupus Hellinck

### Lope

En castellà el nom pren la forma Lope
* Lope Díaz I d'Haro
* Lope Díaz II d'Haro
* Lope Díaz III d'Haro
* Lope Ferrench de Luna
* Lope García de Castro
* Lope Garçés el Peregrino
* Lope Gisbert y García Tornel
* Lope Ximénez d'Urrea i de Bardaixí
* Lope d'Albero
* Lope de Aguirre
* Lope de Barrientos
* Lope de Luna
* Lope de Rueda
* Lope de Vega

### Lupo

En italià el nom pren la forma Lupo
* Lupo di Francesco

### Wolf

En llengües germàniques com l'anglès o l'alemany el nom es tradueix i pren la forma Wolf
* Wolf Bickel
* Wolf Biermann
* Wolf Blitzer
* Wolf Hart
* Wolf Huber
* Wolf Leslau
* Wolf Vostell

### Ulf

En les llengües germàniques escandinaves el nom també es tradueix i pren la forma Ulf
* Ulf Andersson
* Ulf Hielscher
* Ulf Johansson
* Ulf Karlson
* Ulf Risse
* Ulf von Euler

## Referències

* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «2.Llop». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.