OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lucien Le Cam

Lucien Le Cam (Cròsa, 18 de novembre de 1924 - Berkeley, 25 d'abril de 2000) va ser un matemàtic i estadístic francès que va treballar als Estats Units.

## Vida i obra

Fill d'uns pagesos bretons que s'havien traslladat al centre de França, Le Cam va tenir una formació poc convencional per culpa de la Segona Guerra Mundial: va intentar el seminari, però com que no li deixaven tenir llibres de química, el va abandonar; va passar pel lycée i la universitat de Clermont-Ferrand, estudiant matemàtiques, ja que ja no hi havia places per fer química; va intentar, sense èxit, entrar a l'École polytechnique i a l'École Normale Supérieure, i, finalment, es va matricular a la universitat de París en la qual va obtenir la llicenciatura en pocs mesos, a base d'exàmens continus, el 1945.
Els cinc anys següents va treballar a Électricité de France, però li permetien continuar assistint a classes i seminaris de la universitat, especialment al seminari d'estadística de Georges Darmois, en el qual va conèixer Jerzy Neyman, qui el va convidar a la universitat de Califòrnia a Berkeley, on va obtenir el doctorat el 1952 i on va desenvolupar tota la seva carrera acadèmica fins que es va retirar el 1991, passant a ser professor emèrit.
Le Cam va publicar més de vuitanta articles científics i uns quants llibres de text. Els seus importants treballs sobre mètodes asimptòtics, alguns de ells conjuntament amb Jaroslav Hájek, van tenir la seva culminació en el seu llibre Asymptotic Methods in Statistical Decision Theory, publicat el 1986, i del qual en va fer una versió més elemental el 1990 amb el títol de Asymptotics in Statistics: Some Basic Concepts.

## Referències

* ↑ Pollard, Torgersen i Yang, 1997, p. xv.
* ↑ Yang, 2002, p. 618.
* ↑ autor, any, p. xvi-xvii.
* ↑ Yang, 2002, p. 618-619.
* ↑ Yang, 2002, p. 619.
* ↑ autor, any, p. xviii.
* ↑ van der Vaart, 2002, p. 631.
* ↑ Aldous, Beran i Bicke, 2011, p. 149.

## Bibliografia

* Pollard, David; Torgersen, Erik; Yang, Grace L. Festschrift for Lucien Le Cam (en anglès). Springer, 1997. ISBN 978-1-4612-7323-3.
* van der Vaart, Aad «The statistical work of Lucien Le Cam» (en anglès). Annals of Statistics, Vol. 30, Num. 3, 2002, pàg. 631-682. DOI: 10.1214/aos/1028674836. ISSN: 0090-5364.
* Yang, Grace L. «Lucien Le Cam (1924-2000)» (en anglès). Annals of Statistics, Vol. 30, Num. 3, 2002, pàg. 617-630. ISSN: 0090-5364.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Lucien Le Cam» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Aldous, David; Beran, Rudolph; Bicke, Peter. «Lucien Le Cam, Statistics: Berkeley» (en anglès). University of California, 2011. [Consulta: 16 juny 2023].
* Beran, Rudolf. «Lucien Le Cam: An Appreciation» (en anglès). International Statistical Institute, 2001. [Consulta: 16 juny 2023].
* Rice, John; Yang, Grace; Wang, Jane-Ling; Brillinger, David. «In Memory of Lucien Le Cam» (en anglès). Universitat de Berkeley, 2000. [Consulta: 1r juny 2023].
# Manuel Blanco Ramos

Manuel María Blanco Ramos conegut com a Manuel Blanco (Navianos de Alba, Castella i Lleó, 1779 – 1845) va ser un frare i botànic espanyol.

## Biografia

Blanco era un frare agustí, i la seva primera destinació va ser a Angat, Bulacan a les Filipines.
Cap al final de la seva vida,va ser nomenat delegat del seu orde religiós a Manila i va viatjar per tot l'arxipèlag. Va ser l'autor d'una exhaustiva flora de les Filipines (Flora de Filipinas. Según el sistema de Linneo) que seguia l'obra de Georg Joseph Kamel. La primera de les dues edicions (Manila, 1837 i 1845) no van ser il·lustrades. Celestine Fernandez Villar (1838-1907), junt amb altres incloent Antonio Llanos, publicaren i il·lustraren una edició pòstuma de 1877 a 1883, impressa per C. Verdaguer de Barcelona.
Blanco morí a Manila el 1845. El botànic Carl Ludwig Blume (1789-1862) va donar en el seu honor el nom del gènere Blancoa de la família Palmae.

## Llibres

* Flora de Filipinas. Según el sistema sexual de Linneo, Manila: 1837.
* Flora de Filipinas. Según el sistema sexual de Linneo... Segunda impression &c., Manila: 1845.
* Flora de Filipinas, según el sistema sexual de Linneo. Adicionada con el manuscrito inédito del. fr. Ignacio Mercado, las obras del fr. Antonio Llanos, y de un apéndice con todas las nuevas investigaciones botanicas referentes al archipiélago Filifino [sic]. Gran edicion., Manila: 1877-1883

## Referències

* ↑ Invaluable
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* Biography at Nationaal Herbarium Nederland
* Plates from Flora de Filipinas at Wikimedia Commons.
# Luís Morais

Luís Morais (Areado, 23 d'agost de 1930 - São Paulo, 6 de gener de 2020), conegut com a Cabeção, fou un futbolista brasiler. Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1954 però no disputà cap partit.

## Referències

* ↑ Perfil a sambafoot
* ↑ «Todos os brasileiros - 1954» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Luís Morais Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Manuel Gaya i Tomàs

Manuel Gaya i Tomàs (Maldà, 1851 - Lleida, 1912) fou un escriptor costumista lleidatà.
D'idees carlines, de jove va ser un dels redactors del setmanari tradicionalista manresà El Eco del Bruch (1869-1873). Més endavant va escriure el fullet La unidad católica y la libertad de cultos (1876), el qual va ser elogiat pel doctor Fèlix Sardà i Salvany, i després va ser redactor de l'integrista Diario de Lérida.
Fou notari a les Borges Blanques (1882-84) i a Lleida (1884-1912), on fou un dels propulsors dels jocs florals.
Va escriure narracions curtes de caràcter costumista i popular (Gent del carrer, La mula jove, La banqueta), recollides en el volum Fruita de Lleida.
A Lleida hi ha un carrer amb el seu nom.

## Referències

* ↑ «Manuel Gaya i Tomàs | enciclopèdia.cat». [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ Masriera, Artur. Los buenos barceloneses: hombres, costumbres y anécdotas de la Barcelona ochocentista (1850-1870). Barcelona: Editorial Políglota, 1926.
* ↑ «La unidad católica y la libertad de cultos». El Siglo Futuro, 13-08-1889, pàg. 4.
* ↑ Gaya i Tomàs, Manuel, 1851-1912.. Fruita de Lleida. Ed. facsímil. Lleida: Institut d'Estudis Ilerdencs, Diputació Provincial de Lleida, 1984. ISBN 84-00-05639-6.
* ↑ «Plànol de Lleida» p. codi 4675. Arxivat de l'original el 2020-09-25. [Consulta: 17 abril 2020].
# Manuela Ocón

Manuela Ocón Aburto (Madrid, 1973) és una directora de producció de cinema espanyola. Establerta a Huelva, el 1996 es va llicenciar en comunicació audiovisual a la Facultat de Ciències de la Informació de la Universitat de Sevilla, on el 2017 s'hi va doctorar en ciències de la comunicació amb la tesi Gestión del tiempo en la producción cinematográfica desde una perspectiva de género.
El 1996 va debutar en cinema com a assistent de producció a Más allá del jardín. Ha estat nominada al Goya a la millor direcció de producció tres cops: el 2013 per Grupo 7, el 2015 per La isla mínima i el 2017 per El hombre de las mis caras. Actualment treballa en la producció de la sèrie de Movistar+ La peste. El 2019 va rebre el Premi Cámara Oscura del Festival Nuevo Cine Andaluz.

## Filmografia

* Más allá del jardín (1996)
* Astronautas (2003)
* 7 vírgenes (2005)
* Cabeza de perro (2006)
* After (2009)
* No soy como tú (minisèrie, 2010)
* Grupo 7 (2012)
* La isla mínima (2014)
* Toro (2016)
* El hombre de las mis caras (2016)
* La peste (2018)
* Operación Camarón (2020)

## Referències

* ↑ Manuela Ocón: “Almería es un plató de cine cada vez más profesionalizado”, almeriaisdifferent.com, 14 de juliol de 2020
* ↑ Manuela Ocón al web de l'APPA
* ↑ Manuela Ocón: cuando la mujer construye la escena, eldiario.es, 24 de febrer de 2018
* ↑ Manuela Ocón. Premio Cámara Oscura 2019, nuevocineandaluz.com
# Madrigal de la Vera

Madrigal de la Vera és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).
# Maria Cucurull Canyelles

Maria Cucurull Canyelles (Valls, 1983) és escriptora i professora andorrana. Llicenciada en Filologia Catalana, ha estat lingüista a Ràdio i Televisió d'Andorra (RTVA) i actualment és directora de nous formats de l'Agència de Notícies Andorrana i professora de Català Jurídic a la Universitat d'Andorra.
Ha estat articulista en diversos mitjans com ara El Periòdic d'Andorra, Ara.ad, Canal Català, Ràdio Nacional d'Andorra, Culturàlia i Núvol. Des del 2020 elabora la crònica semestral sobre la legislació lingüística a Andorra que publica la Revista Llengua i Dret. També és col·laboradora a Becaris de Ràdio Nacional d'Andorra.
L'any 2015 Cucurull va ser nominada al Premi Martí Gasull per la seva tasca professional en favor de la llengua catalana.

## Obres

* Jo en dic llom però l’àvia en deia llomillo. Llamps i trons, 2022. (ISBN: 9789992033074)
* 100 coses que has de saber sobre Andorra. Anem, 2022 (ISBN: 9788418865077) - Traduït al castellà com a 100 cosas que saber de Andorra. Anem 2023
* Som llengua. Biblioteca de Núvol, 2022 (ISBN: 9788417455439)
* Clava-la. Manual per dir la paraula que toca quan toca. Llamps i trons, 2023 (ISBN: 9789992033470)

## Referències

* «Les 5 dones lingüistes més influents». Culturàlia
* «Com en diem, d'un ‘gatillazo’?». Andrés Luengo, Diari Bon dia. 22/04/2022
* «És el llibre ideal per posar a prova la teva andorranitat». Diari d'Andorra. 29/03/2022
* «Maria Cucurull: "Busca la casella que multiplica; també a la vida"». Periòdic d'Andorra. 25/10/2012
* «Maria Cucurull, nominada al Premi Martí Gasull». Agustí Mas, Núvol. 04/01/2015
* «La Uda publica el manual “Català Jurídic” de Maria Cucurull i Josep Salom». La Ciutat. 15/05/2024

## Enllaços externs

* Entrevista a Maria Cucurull al Diari d'Andorra
* Entrevista a Maria Cucurull al Diari de la llengua
# Malcolm Carnegie McKenna

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «McKenna».
Malcolm Carnegie McKenna (1930- 3 de març de 2008, Boulder, Colorado, Estats Units) fou un paleontòleg estatunidenc, especialment cèlebre per la seva obra Classification of Mammals Above the Species Level, escrita conjuntament amb Susan K. Bell. Es tracta d'una obra que classifica tots els mamífers, vivents o extints, coneguts. Es doctorà el 1958 a la Universitat de Califòrnia, i començà el seu treball de recerca especialitzant-se en mamífers de l'Eocè inferior dels Estats Units. El seu treball amb Bell fou tan ben rebut en l'àmbit acadèmic que eclipsà la resta de la seva considerable obra.

## Bibliografia

* Malcolm C. McKenna i Susan K. Bell. Classification of Mammals Above the Species Level. Columbia University Press, 1997. ISBN 023111012X.

## Referències

* ↑ «Malcolm Carnegie McKenna». Arxivat de l'original el 2017-07-31. [Consulta: 9 abril 2008].
# Manuel Sanroma Valencia

* No s'ha de confondre amb Manuel Sanromà Lucía.
Manuel Sanroma Valencia (Almagro, 9 de maig de 1977 - Sant Pere de Ribes, 19 de juny de 1999) fou un ciclista espanyol, professional des del 1998 fins al 1999, any de la seva mort. Aquesta va tenir lloc durant la disputa de la Volta a Catalunya de 1999, en el tram final de la 3a etapa, que acabava a Vilanova i la Geltrú. Sanroma va patir un accident, on el seu cap va impactar contra la vorera. Va morir a l'ambulància quan es dirigia cap a l'hospital.

## Palmarès

* 1998
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Alentejo
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a Veneçuela
* 1999
** Vencedor de 4 etapes a la Volta a l'Alentejo
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Comunitat Valenciana
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Astúries

## Bibliografia

* Ángeles., Rabadán González, María. Adiós campeón : Manuel Sanroma. [s.n.], [2000?].

## Referències

* ↑ Duràn, Santi «Sprint fatal». El Mundo Deportivo, 20-06-1999, pàg. 40-41 [Consulta: 13 març 2021].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a museociclismo.it
* Palmarès a cyclebase.nl
# Manuel Santolaya Juesas

Manuel Santolaya Juesas (Viver, 22 de desembre de 1916 - Castelló de la Plana, 1995) fou un polític socialista valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la legislatura constituent.

## Biografia

Treballador del ram de la fusta, inicialment milità en el republicanisme fins que el 1932 es va afiliar a les Joventuts Socialistes d'Espanya, de la que en fou secretari a Viver. En 1934 es va afiliar a l'Agrupació Socialista del PSOE valencià. Després de la guerra civil espanyola fou bandejat un temps a la província de Zamora. En 1962 marxà a València, on va formar part de les xarxes clandestines de la UGT i del PSOE. El 1976 es va integrar al Cercle Socialista del Grau i a les eleccions generals espanyoles de 1977 fou elegit diputat pel PSOE per la província de València. Després va formar part de l'agrupació local de Viver del PSPV-PSOE fins a la seva mort.

## Referències

* ↑ Manuel Santolaya Juesas a la Fundació Pablo Iglesias
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Mancomunitat Castelló Nord

La Mancomunitat Castelló Nord és una mancomunitat de municipis de la comarca del Baix Maestrat i un de l'Alt Maestrat (Catí). Aglomera 6 municipis i 5.701 habitants, en una extensió de 431,00 km². La mancomunitat és presidida per Iván Sánchez Cifre, del Partit Popular i alcalde de Sant Jordi.
Els pobles que formen la mancomunitat són:
* Catí
* Cervera del Maestrat
* Xert
* la Salzadella
* Sant Jordi
* Sant Mateu
* Santa Magdalena de Polpís
El motiu de la seva constitució el 1992 va ser la implantació de serveis socials, la seua única competència. L'última localitat que s'ha adherit a la Mancomunitat ha sigut Santa Magdalena de Pulpis (2022).

## Referències

* 1 2 3 «Benvinguda». Castelló Nord. [Consulta: 23 abril 2023].

## Enllaços externs

* Mancomunitat Castelló Nord - Lloc web oficial
# Mancomunitat Baix Maestrat

La Mancomunitat Baix Maestrat és una mancomunitat de municipis de la comarca del mateix nom. Aglomera 6 municipis i 6.688 habitants, en una extensió de 273,30 km². Al 2007, la mancomunitat és presidida per Guillermo Puig Queralt del PSPV. Les seues competències són únicament en matèria de serveis socials.
Els pobles que formen la mancomunitat són:
* Càlig
* Canet lo Roig
* la Jana
* Rossell
* Sant Rafel del Maestrat
* Traiguera
# Mancomunitat Comarcal dels Ports

La Mancomunitat Comarcal dels Ports és una mancomunitat de municipis de les comarques dels Ports i el Baix Maestrat creada en 1993 amb seu a Vilafranca.
En 2011, discrepàncies amb municipis governats pel PP, provoquen que Portell, la Mata, Todolella, Castellfort, Ares, Sorita, Palanques i Herbers abandonin la Mancomunitat i formin la Mancomunitat dels Pobles Menuts en 2011, que no va tenir activitat,. Els municipis es van anar reincorporant progressivament fins que ho feu Castellfort en 2021.
Està formada per tots los municipis d'Els Ports (Morella, Cinctorres, Forcall, Villores, Olocau, Vallibona, Vilafranca, Portell, Todolella, Castellfort, Ares del Maestrat, Sorita, Palanques i Herbers), a més de la Pobla de Benifassà, i Castell de Cabres (Baix Maestrat); i Ares del Maestrat (Alt Maestrat).
La Mancomunitat està formada per 17 municipis i 7.066 habitants, en una extensió de 1.290,6 km². Des de l'any 2023, la Mancomunitat està presidida per Ivan Guimerà Edo, de Viu Villores i alcalde de Villores.

## Competències de la Mancomunitat Els Ports

Entre les seues funcions estan:
* Defensa del medi ambient i equilibri ecològic.
* Serveis d'assistència i equipament.
* Serveis educatius, culturals, esportius i d'oci.
* Serveis sanitaris.
* Assessorament jurídic, tècnic i administratiu.
* Serveis socials i promoció d'ocupació.
* Promoció i dotació d'atenció turístiques.
* Foment del desenvolupament comercial, industrial, agrícola i ramader.
* Vies de comunicació i transports públics.
* Mitjans socials d'informació

## Referències

* ↑ «La Diputació de Castelló trasllada les seues iniciatives de Joventut a la Mancomunitat de Els Ports». Dia a Dia, 12-08-2022. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «Los 8 pueblos gobernados por el PP en la comarca de Els Ports abandonan la Mancomunidad» (en castellà). El Mundo, 12-03-2011. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ Santasusagna Riu, A.; Galindo Caldés, R. «Cartografía y promoción turística en espacios de frontera interautonómica: el caso de Els Ports (Cataluña, Aragón y Comunidad Valenciana)» (en castellà). An. geogr. Univ. Complut, 40, 2, 2020, pàg. 353 [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «Castellfort entra al complet a la Mancomunitat Comarcal dels Ports». Dia a Dia, 20-04-2021. [Consulta: 23 abril 2023].

## Enllaços externs

* Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat
# Marc (usurpador)

Marc (Marcus) fou un usurpador del tron imperial romà a Britànnia el 406
Era un oficial de l'exèrcit que fou proclamat emperador per les tropes el 406. Fins llavors governà probablement Victorí, lleial a l'Imperi, però probablement es va produir una reacció contra la ineficàcia en la defensa contra els atacs dels bàrbars, i contra la retirada de tropes imperials per defensar altres províncies.
Al cap d'uns mesos el seu govern no va satisfer els soldats i Marc fou assassinat i substituït per un altre usurpador de nom Gracià (407)
Viccionari
# Marcin Kamiński

Marcin Kamiński (15 de gener de 1992 a Konin) és un futbolista polonès que juga pel FC Schalke 04 com a defensa central. També juga amb l'equip nacional polonès.

## Referències

* ↑ «Marcin Kamiński Profile». Football Arroyo. [Consulta: 29 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Estadístiques del jugador a 90minut.pl (polonès)
# Manyika

El manyika és un dialecte del xona en gran part parlada pels manyika a la part oriental de Zimbabwe i a l'altre costat de la frontera a Moçambic. Inclou els dialectes ChiBocha, ChiUngwe, i ChiManyika, del qual el manyika rep el seu nom.
El chiManyika és parlat pels habitants de la part nord de la província de Manicaland de Zimbabwe, (Nyanga, l'àrea Honde Valley de Mutasa) mentre que el ChiBocha és parlat a la part sud de Manicaland. El manyika difereix del dialecte més predominant zezuru en una varietat de petites formes.

## Característiques

Existeixen algunes variacions en el vocabulari de paraules i prefixos. Per exemple, el prefix 'va-' (utilitzat en xona abans dels noms masculins per significar antiguitat i respecte) se substitueix per 'sa-' en manyika. També el prefix 'va-' s'utilitza com a col·lectiu, per exemple xona estàndard vanhu vakaenda vakawanda, és substituït per 'wa-' per convertir-se en wanhu wakaenda wakawanda. Com a resultat, el manyika no utilitza el prefix 'va' en cap forma, ja que la pronuncien, ja sigui com a 'sa' o 'wa'. Aquesta és la forma en què són reconeguts els manyika.
Els verbs en aquesta llengua tonal es divideixen en dos grups. Els patrons tonals dels verbs pertanyents a un grup es mostren a continuació en el cas de l'infinitiu, que té ku- com a prefix:
* kupá 'donar', kubátá 'agafar', kupómérá 'renyar', kukúrúdzíra 'encoratjar';
* kumúpá 'donar-li (quelcom)', kumúbátá 'agafar-lo', kumúpómérá, kumúkúrúdzíra;
* kuzvípa 'donar-se (a algú)', kuzvíbatá 'agafar-se', kuzvípomerá, kuzvíkurudzirá.
Aquests patrons tonals poden ser representats per kuCV’CV’CV’X, kuÓCV’CV’CV’X, kuŔXCá, on X representa una cadena de fonemes de qualsevol longitud, O per a un prefix d'objecte, i R per a un prefix reflexiu, amb un regle d'ajust a les dues primeres fórmules que si X=Ø, l'última CV’ pot ser Ø, i si ambdós són Ø, la segona CV’ també pot ser Ø, i amb un a l'última fórmula que si X=Ø, Cá esdevé Ca.
Els patrons tonals dels verbs pertanyents a l'altre grup es mostren a continuació:
* kubwa 'deixar', kumutsa 'aixecar-se', kutarisa 'mirar', kuswatanudza 'fer (quelcom) alçar-se';
* kumúmútsa, kumútárisa, kumúswátanudza;
* kuzvímutsá, kuzvítarisá, kuzvíswatanudzá.
La representació tonal seria: kuX, kuÓCV’X, kuŔXCá.
Aquesta llengua té molts temps d'indicatiu (com el remot passat, passat recent, passat progressiu, present, etc.), inclosos els negatius.

## Referències

* ↑ Manyika a The Joshua Project

## Enllaços externs

* Stevick, Earl W., M. Mataranyika & L. Mataranyika (1965) Shona Basic Course Arxivat 2015-04-18 a Wayback Machine.. Foreign Service Institute, Washington
# Marisa Solinas

Marisa Solinas (Gènova, 30 de maig de 1941 - Roma, 13 de febrer de 2019) va ser una actriu i cantant italiana.
Nascuda a Gènova, va debutar en el cinema el 1961, però va guanyar notorietat arran del seu paper protagonista en una de les quatre històries de Boccaccio '70, dirigida per Mario Monicelli. També va aparèixer a La commare secca, l'òpera prima de Bernardo Bertolucci. Posteriorment va participar en una gran quantitat de produccions, particularment spaghetti westerns.
Com a cantant va publicar dos àlbums i diversos senzills.

## Referències

* ↑ «Addio all'attrice Marisa Solinas» (en italià). [Consulta: 19 febrer 2019].
* ↑ Abate, Francesco. «Addio a Marisa Anna Solinas, attrice e cantante di origini sarde» (en italià). L'unione sarda, 14-02-2019. [Consulta: 4 abril 2021].
# Marisa Yudes

Marisa Yudes és una ballarina i mestra de dansa catalana.
Va començar a fer ballet a l'escola. Després va formar-se a l'Institut del Teatre de Barcelona amb Teresa Farràs, Elsa Van Allen i Josep Maria Escudero. Els darrers dos anys de formació els va cursar amb Rosella Hightower a Canes.
En el moment de decidir formar part d'una companyia de dansa, el seu pare va fer-la tornar a Badalona i la família va ajudar-la a fundar una escola, que amb el pas dels anys ha assolit molt de reconeixement i ha atret alumnes de més enllà de l'àmbit local. A més, molt dels seus exalumnes han passat a companyies de dansa d'arreu del món. Ha promogut el descobriment de nous talents de dansa amb la convocatòria d'una beca, el 2011, per fer una estada d'un any a l'escola.
És presidenta de l'Associació d'Escoles de Dansa Autoritzades. El 2017 va crear la Gala Ballarins Catalans al Món per tal de reunir els ballarins catalans que es troben dispersos en companyies de dansa en altres països, per tal de fer-los reconeixement. També a nivell local, a Badalona, ha realitzat gales de dansa, especialment la vinculada als actes de les Nits del Port de Badalona, durant el període estival.
És mare de dos ballarins, un d'ells el reconegut David Navarro Yudes.

## Referències

* 1 2 3 Otix, Jordi «Marisa Yudes: «Per ballar has de disfrutar»». El Periódico de Catalunya, 16-04-2021.
* 1 2 Rodríguez Gómez, Sílvia «Ballet d’alt nivell nascut a Badalona». L'independent de Badalona, 19-07-2018.
* ↑ Gonzalo, Jordi «Marisa Yudes convoca una beca de dansa». El Punt Avui, 29-04-2011.
* ↑ «L'Escola Marisa Yudes concedirà una beca de dansa dotada amb 1.900€». Dones en xarxa. [Consulta: 17 febrer 2023].
* ↑ «Escoles de dansa i música de titularitat privada de Catalunya fan arribar una carta al conseller Bargalló per transmetre la seva decepció en la gestió de la pandèmia». Girona FM. Arxivat de l'original el 18 de gener 2021. [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ «Nosaltres». Associació d'Escoles de Dansa Autoritzades. [Consulta: 17 febrer 2023].
* ↑ «Entrevista a Marisa Yudes, Gala Ballarins Catalans al Món». Radio Televisió Espanyola, 21-11-2022. [Consulta: 17 febrer 2023].
* ↑ Torres, Javier «Uno de los ‘stage’ de danza más reconocidos del mundo deja Bruselas y se traslada a Badalona». La Vanguardia, 20-07-2016.
* ↑ «L’escola Marisa Yudes ofereix una gala benèfica per ajudar l’Institut Guttmann». Diari de Badalona, 28-11-2014.
* ↑ Agència Catalana de Notícies «Un jove ballarí de Badalona fitxa pel Royal Ballet de Londres». 3/24. Agència Catalana de Notícies, 22-05-2014 [Consulta: 22 maig 2014].