OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joseph Suche

Joseph Suche va ser un violinista austríac. Només se'l coneix per haver ensenyat a tocar el violí a Josef Mayseder entre el 1797 i el 1798 a Viena.
El seu nom no apareix a les principals enciclopèdies musicològiques de referència, és a dir, la Biographie universelle des musiciens de Fétis, el MGG i el Grove.
En canvi, Eitner esmenta, sense dir-ne el nom, un Suche que va ser «mestre de capella del teatre situat al costat de la Kärntnerthor de Viena cap al 1783».

## Referències

* ↑ Biographie universelle des musiciens, 2a edició, París, 1867
* ↑ Die Musik in Geschichte und Gegenwart, Bärenreiter, Kassel, 1989
* ↑ The New Grove Dictionary of Music and Musicians, St. Sadie, 1991
* ↑ Robert Eitner, Biographisch-bibliographisches Quellenlexikon der Musiker und Musikgelehrten der christlichen Zeitrechnung bis zur Mitte des neunzehnten Jahrhunderts, Leipzig, 1900-1904, vol. 9, p. 323
# Manyaques

Manyaques és un veïnat a cavall de les comunes vallespirenques de Montferrer i del Tec, a la Catalunya del Nord.
És a l'extrem sud-occidental del terme de Montferrer, a ran del termenal amb el Tec, entre el riu i la carretera general. Una part del veïnat, la sud-oest, on hi ha la capella, és dins del terme veí del Tec.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «92 - Montferrer». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Coromines, Joan. «Montferrer». A: Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i la Caixa, 1994 (Onomasticon Cataloniae, II A-Be). ISBN 84-7256-889-X.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Montferrer». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Montferrer». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Manyaques en els ortofotomapes de l'IGN
# Marina Martori

Marina Rubio i Martori (Barcelona, 9 d'octubre de 1979), més coneguda com a Marina Martori, és una escriptora i gestora cultural catalana.
És llicenciada en Comunicació Audiovisual per la Universitat Ramon Llull, professionalment ha treballat en el món del disseny i del teatre. També ha escrit diverses novel·les tant per a nens com per a adults de diferents gèneres, incloent-hi romàntic o novel·la negra, així com alguns contes i articles. Ha col·laborat a ràdio, televisió, teatre, centres culturals i actualment ho fa de forma habitual del diari El 9 Nou. És directora del Teatre Auditori de Llinars del Vallès, localitat on resideix des de la seva infantesa.

## Obres

Novel·les
* Blau turquesa (La Galera, 1999)
* El cel de Lisboa (La Galera, 2001)
* Crims del desig (La Galera, 2001)
* El manuscrit càtar (La Galera, 2006)
* M'ha posat a cent que no portis calces (Alpina, 2011)
* Dones salvatges (Alpina, 2012)
* M'ha posat a cent el teu consolador vermell (Alpina, 2013)
* Per pur plaer (Alpina, 2015)

## Referències

* 1 2 3 4 Sotorra, Andreu «Una autora valenta i prolífica». Avui, 18-10-2001.
* 1 2 3 «Marina Martori». La Galera Editorial. [Consulta: 20 febrer 2021].
* 1 2 3 4 «Arxiu de: Marina Martori». El 9 Nou. [Consulta: 20 febrer 2021].
* ↑ «Club de lectura d'adults: trobada amb l'autora Marina Martori, “Una casa lluny del mar”». Ajuntament de Santa Eulàlia de Ronçana. [Consulta: 20 febrer 2021].
* ↑ Plantada, Esteve ««Segueixo sent la mateixa somiatruites de quan tenia 17 anys»». Nació Digital, 05-04-2012.
* ↑ «Consolador pels seguidors del nou llibre de Marina Martori». Nació Digital, 07-03-2013.
# Marv Films

Marv Films (coneguda comunament com a Marv i estilitzada com a MARV, i abans SKA Films) és una productora britànica fundada per Matthew Vaughn i Guy Ritchie el 1997. És més coneguda per les pel·lícules Crim organitzat, Stardust, Kick-Ass, Kingsman: The Secret Service i Kingsman: The Golden Circle.

## Referències

* ↑ Dawtrey, Adam; Dawtrey, Adam. «Vaughn takes ‘Cake,’ Ritchie fires ‘Revolver’» (en anglès americà), 15-06-2003. [Consulta: 9 desembre 2021].
# Maria Malicka-Błaszkiewicz

Maria Teresa Malicka-Błaszkiewicz (morta l'1 de març de 2021) va ser una bioquímica polonesa a la Universitat de Wrocław. La seva especialització era bioquímica d'estructures subcel·lulars.
Maria Malicka-Błaszkiewicz, bioquímica, professora i educadora de moltes generacions de bioquímics i biotecnòlegs, va ser cap del Departament de Patologia Cel·lular, vicedegana de la Facultat de Prevenció de la Salut de la Facultat de Medicina Privada de Wrocław, presidenta de la sucursal de Wrocław de la Societat Bioquímica polonesa.
Va defensar la seva tesi doctoral i després va obtenir el títol de doctor en ciències. El 6 d’abril del 2001 va rebre el títol de professora en el camp de les ciències biològiques. Va ser professora al departament de protecció de la salut i prevenció de la facultat de medicina de Wrocław. Va ser professora del departament de patologia cel·lular, del departament de biotecnologia de la Universitat de Wroclaw i de les universitats mèdiques no estatals de Wroclaw i del cap del departament de patologia cel·lular, del departament de biotecnologia de la Universitat de Wroclaw.
Malicka-Błaszkiewicz va morir l'1 de març de 2021.

## Referències

* ↑ «Nowa Nauka Polska».
* 1 2 «Wydział Biotechnologii, UWr». www.biotech.uni.wroc.pl.
* ↑ Media, Instytut Gość. «Odeszła wybitna biochemik». wroclaw.gosc.pl, 19-02-2016.
# Marisc

Marisc o fruit de mar és qualsevol animal marí invertebrat i proveït d'exoesquelet, i particularment crustacis i mol·luscs (bivalves, cefalòpodes i gastròpodes) comestibles. Són un ingredient principal de la cuina catalana i la dieta mediterrània en general. Són part de plats combinats com la paella o la fideuà, però també es presenten com un plat en si, la mariscada, reservada usualment per a celebracions.
Entre els més coneguts hi ha calamars, cloïsses, escopinyes o tellines, gambes, llagostes, musclos o clòtxines, ostres, polps o pops, sípies o peus de cabra.
Des de les èpoques més primerenques de la humanitat els mariscs han participat en les gastronomies aportant una font d'alimentació important, açò és degut al fet que són fàcils de pescar donada la seua falta de velocitat i potència. És freqüent veure les cestilles amb les quals s'atrapen els mariscs als rius i llacs.
En les civilitzacions de l'antic Egipte el símbol d'un peix va reunir a bastants persones; se sap avui dia que els mariscs que representaven els egipcis en els seus jeroglífics es prenien crus o bullits. Els jueus s'abstenen de provar qualsevol varietat de mol·lusc a causa de la regla que estableix el kashrut.

## Consum adequat

Per a determinar si el marisc està en bon estat per a l'alimentació s'han de realitzar les següents comprovacions:
* Els ulls i les antenes dels crustacis han de ser brillants i alçats. Mouen antenes i potes i deixen de fer-ho quan perden frescor.
* Mariscs amb conquilles bivalves (dues conquilles) que estiguen sense processar han de ser tancats o han de tancar-se en toca'ls.
* Quan es detecta olor d'amoníac, quan la closca és enfosquida o quan la carn és tova i té tonalitat verdes o groguenques s'ha de rebutjar.
Igualment s'ha de tenir en consideració que és fals i solament un mite urbà l'ús del suc del llimó com desinfectant per a poder menjar mariscs crus lliure de bacteris.

## Referències

* ↑ «Marisc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Corpus de la Cuina Catalana, 2006, p. 458-460.
* ↑ Corpus de la Cuina Catalana, 2006, p. 305.
* ↑ Corpus de la Cuina Catalana, 2006, p. 229-230.
* ↑ Gilbert, Trinitat «Marisc, també ‘low cost’». Ara, 17-08-2016.
* ↑ López Montes, Maria «marisc». Normalització Lingüística. Diputació de València, s.d, pàg. 1.
* ↑ Todó Vila, Pilar; Porta Guiu, Lourdes. «Peix i marisc frescos?». A: Guia pràctica per al consum de peix i marisc. Barcelona: Generalitat de Catalunya - Agència Catalana de Seguretat Alimentària, 2007, p. 24-28.

## Bibliografia

* «Peixos i marisc». A: Corpus de la Cuina Catalana. Barcelona: Institut Català de la Cuina, 2006, p. 514. ISBN 978-84-664-0772-4.
* «Peix i Marisc». Visit Flanders, s.d. Arxivat de l'original el 2020-08-10. [Consulta: 3 juny 2017].
* «Marisc». El producte local de Menorca. Agroxerxa, s.d. [Consulta: 3 juny 2017].
* «Marisc i crustacis». Receptes de cuina. Receptes.cat. [Consulta: 3 juny 2017].
# Maria Ubach Font

Maria Ubach Font (La Massana, 14 de juny de 1973) és una diplomàtica i política andorrana, que entre el 2017 i el 2023 va ser ministra d'Afers Exteriors en els governs d'Antoni Martí i de Xavier Espot.

## Carrera política i diplomàtica

El 1998 es llicencià en Ciències Econòmiques a la Universitat de Tolosa-Lo Miralh i cursà un màster en Relacions Internacionals a la Universitat de París I Panteó-Sorbona. El mateix any entrà al Ministeri d'Afers Exteriors d'Andorra com a tècnica. Fins al 2001 fou representant permanent adjunta a la Representació d'Andorra al Consell d'Europa. Del 2001 al 2006 fou la primera secretària a l'ambaixada d'Andorra a França i delegada permanent adjunta a la Unesco. Entre el 2006 i el 2011 va ser directora d'Afers Multilaterals i Cooperació al Desenvolupament.
Del 2011 al 2015 fou ambaixadora a França i a Portugal (residint a París), així com delegada a la Francofonia. Entre el 2015 i el 2017 va ser ambaixadora a la Unió Europea, Bèlgica, Països Baixos, Luxemburg i Alemanya, amb residència a Brussel·les.
Com a ministra d'Afers Exteriors, Ubach lidera les negociacions per a l'acord d'associació entre Andorra i la Unió Europea. Va ser nomenada per Antoni Martí el 2017 i renovada en el càrrec el 2019 en el govern de Xavier Espot.

## Distincions honorífiques

* Dama Gran Creu de l'Orde de Santa Àgata, República de San Marino.

## Referències

* ↑ Decret del 12-07-2017 pel qual es fa públic el cessament del ministre d'Afers Exteriors i el nomenament de la ministra d'Afers Exteriors i del ministre d'Economia, Competitivitat i Innovació.
* ↑ Decret del 21-5-2019 pel qual el cap de Govern nomena els membres del Govern i els seus càrrecs respectius.
* ↑ Ministeri d'Afers Exteriors Arxivat 2019-07-02 a Wayback Machine. (català)
* ↑ Maria Ubach Font
* ↑ Esteban, Adrià «Europa protagonitzarà el primer repte del nou Govern tripartit». El Periòdic d'Andorra, 23-05-2019 [Consulta: 25 juliol 2019].
* ↑ «Maria Ubach i Judith Pallarés s'incorporen al Govern Espot». Diari d'Andorra, 19-07-2019 [Consulta: 25 juliol 2019].
* ↑ «[Incontri bilaterali a Ginevra Incontri bilaterali a Ginevra]». Ministeri d'Afers Exteriors de San Marino, 25-02-2020 [Consulta: 10 juliol 2020].
# Maria Valèria d'Àustria

Maria Valèria d'Àustria, arxiduquessa d'Àustria-Toscana (Budapest 1868 - Viena 1924). Arxiduquessa d'Àustria, princesa d'Hongria i de Bohèmia i els altres títols de les princeses de la casa dels Habsburg, l'arxiduquessa Maria Valèria era filla de l'emperador Francesc Josep I d'Àustria i de la mítica princesa Elisabet de Baviera.
Maria Valèria nasqué el 22 d'abril de 1868 a la ciutat hongaresa de Buda. Filla dels emperadors d'Àustria i reis d'Hongria, era neta de l'arxiduc Francesc Carles d'Àustria i de la princesa Sofia de Baviera per part de pare mentre que per part de mare ho era de la princesa Lluïsa de Baviera i del duc Maximilià a Baviera.
L'arxiduquessa, a diferència dels seus germans, cresqué i s'educà molt a prop de la seva mare i la seguí en molts dels viatges que realitzà per Europa. Per aquest motiu, molts foren les especulacions sobre la possible paternitat de l'arxiduquessa que fou llargament atribuïda al comte hongarès Gyula Andrássy, ministre d'afers exteriors del govern imperial.
L'any 1890 la princesa es casà amb l'arxiduc Francesc Salvador d'Àustria-Toscana, fill de l'arxiduc Carles Salvador d'Àustria-Toscana i de la princesa Immaculada de Borbó-Dues Sicílies. La parella s'establí al Hofburg junt amb l'emperador i tingueren deu fills:
El matrimoni amb l'arxiduc toscà fou en contra de la voluntat del seu pare que pretenia concertar un matrimoni de l'arxiduquessa amb el rei Frederic August III de Saxònia.
Amb la caiguda de l'Imperi austrohongarès l'any 1918 l'arxiduquessa Maria Valèria perdé les rendes imperial, la situació econòmica de la família es veié terriblement afectada i de posseir una de les fortunes més importants del món passaren a esdevenir relativament pobres.
L'arxiduquessa i el seu marit iniciaren un seguit de plets amb l'estat austríac per tal de recuperar les possessions privades de l'emperador Francesc Josep I d'Àustria. El plet donà els seus fruits i l'arxiduquessa pogué recuperar una part important de les possessions privades de l'emperador entre les quals s'hi trobaven nombrosos castells a Àustria.
L'arxiduquessa Maria Valeria morí el 1924 al castell de Wallsee i fou enterrada al cementiri austríac de Sindelburg.
# Marians Pahars

Marians Pahars (nascut el 5 d'agost de 1976) és un exfutbolista letó que jugava com a davanter i que actualment és l'entrenador de la selecció letona de futbol.
Va passar la major part de la seva carrera al Southampton FC de la Premier League i amb l'Skonto de la lliga letona de futbol.
El seu nom en letó és Marians; de tota manera, és més conegut internacionalment com a Marian des que va començar a jugar a Anglaterra.

## Referències

* ↑ «Partits jugats amb la selecció letona». RSSSF, 17-11-2010. [Consulta: 8 gener 2011].

## Enllaços externs

* Dades estadístiques sobre Marians Pahars a soccerbase.com
* Fitxa al web de la selecció letona (letó)
* Fitxa a 'legioner'
* Fitxa a Worldfootballers.com Arxivat 2012-02-20 a Wayback Machine.
# Kiambu

Kiambu és una ciutat de la província Central de Kenya. Està situada a 1.720 metres d'altitud i el 2019 tenia 147.870 habitants.

## Referències

* ↑ «2009 Census Vol 1 Table 3 Rural and Urban Population | Open Data Portal». opendata.go.ke. Arxivat de l'original el 29 juliol 2016. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ «Kenia: Provinzen, Städte & Urbane Zentren - Einwohnerzahlen, Karten, Grafiken, Wetter und Web-Informationen» (en alemany). [Consulta: 15 abril 2023].
# Klevàkino

Klevàkino (en rus: Клевакино) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 371 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Joseph Tainter

Joseph Anthony Tainter (nascut el 8 de desembre de 1949) és un antropòleg i historiador estatunidenc.

## Biografia

Tainter va estudiar antropologia a la Universitat de Califòrnia, Berkeley i la Northwestern University, on va rebre el seu doctorat el 1975. El 2012 era professor al Departament de Medi Ambient i Societat de la Universitat Estatal de Utah. Anteirorment havia treballat a la Universitat Estatal de Nou Mèxic.
Tainter ha escrit i editat molts articles i monografies. La seva obra més coneguda, The Collapse of Complex Societies (1988), examina el col·lapse de les civilitzacions maia i chacoana, i de l'Imperi Romà d'Occident, en termes d'teoria de xarxes, economia de l'energia i teoria de la complexitat. Tainter argumenta que la sostenibilitat o el col·lapse de les societats es deriven de l'èxit o el fracàs de les institucions de resolució de problemes i que les societats s'enfonsen quan les seves inversions en complexitat social i els seus subsidis energètics arriben a un punt de rendiments marginals decreixents. Reconeix el col·lapse quan una societat desprèn involuntàriament una part important de la seva complexitat.
Amb Tadeusz Patzek, és autor de Drilling Down: The Gulf Oil Debacle and Our Energy Dilemma, publicat el 2011.
Està casat amb Bonnie Bagley i tenen un fill, Emmet Bagley Tainter.

## Obres

* Joseph Tainter. The Collapse of Complex Societies. Cambridge University Press, 1988. ISBN 978-0-521-38673-9.
* Joseph A. Tainter. Drilling Down: The Gulf Oil Debacle and Our Energy Dilemma. Springer Science & Business Media, 18 setembre 2011. ISBN 978-1-4419-7677-2.

## Referències

* ↑ Tainter's curriculum vitae at Sustainability International website Arxivat 2011-06-20 a Wayback Machine.; Utah State University: Dr Tainter's homepage Arxivat 2010-04-09 a Wayback Machine.: consultat el 30 agost 2010.
* ↑ He brought together a multidisciplinary group to examine the Chaco culture in Evolving Complexity and Environmental Risk in the Prehistoric Southwest (Santa Fe Institute Proceedings 24), edited with Bonnie Bagley Tainter, 1998.
* ↑ Joseph Tainter. The Collapse of Complex Societies. Cambridge University Press, 1988. ISBN 978-0-521-38673-9.
* ↑ Population & Environment. DOI: 10.1023/A:1006632214612. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-12-15. [Consulta: 12 agost 2022].
* ↑ Joseph A. Tainter. Drilling Down: The Gulf Oil Debacle and Our Energy Dilemma. Springer Science & Business Media, 18 setembre 2011. ISBN 978-1-4419-7677-2.
# Segimon

«Segimon» té aquests significats:
* Sant Segimon, rei de Burgúndia
* Sigimon, cap dels queruscs
* Segimon I del Sacre Imperi Romanogermànic
# Mont Sodoma

El mont Sodoma (àrab: جبل السدوم, Jabal as-Sudūm; hebreu: הר סדום, Har Sedom‎) és un turó situat a la part sud-oest de la mar Morta a l'Estat d'Israel. Forma part de la Reserva Natural del Desert de Judea, i pren el seu nom de la llegendària ciutat de Sodoma, la destrucció de la qual surt a la Bíblia.

## Descripció

El mont Sodoma va començar a alçar-se fa centenars de milers d'anys i continua fent-ho a una velocitat de 3,5 mil·límetres l'any.
Els moviments del sistema de la Gran Vall del Rift, juntament amb la pressió generada per la lenta acumulació de terra i roca, van pressionar les capes de sal, creant la muntanya de Sodoma. Té aproximadament un 80% de sal i està cobert per una capa de pedra calcària, argila i conglomerat arrossegats a mesura que va anar sortint des del fons de la vall.
El mont Sodoma forma part d'un sistema d'aproximadament 8 quilòmetres de llarg per 5 d'amplada. Sobresurt 226 metres per sobre del nivell de l'aigua del Mar Mort, tot i que es troba a 170 metres per sota del nivell mitjà del mar. A causa de la meteorització, algunes parts s'han separat. Un d'aquests pilars es coneix com "l'esposa de Lot", en referència al relat bíblic de la destrucció de Sodoma i Gomorra.

## Referències

* ↑ Christian, Mattes i Plan, 2018, p. 119.
* ↑ Hareuveni, 1985, p. 406-409.
* ↑ «Punished for looking back, Lot's wife may fall forward» (en anglès). The Baltimore Sun, 18-12-1991. Arxivat de l'original el 2016-01-31. [Consulta: 27 juny 2023].
* ↑ Lefond, 2012, p. 337.

## Llibres

* Christian, Erhard; Mattes, Johannes; Plan, Lukas. Proceedings of the 12th EuroSpeleo Forum: Ebensee, Austria, August 23rd-26th, 2018 : Connecting Science (en anglès). Speleological Society of Ebensee, 2018. ISBN 978-3-903093-30-0.
* Hareuveni, Imanuel. קום התהלך בארץ: מדריך שמורות טבע בישראל (Aixeca't i camina pel país: una guia de reserves naturals a Israel) (en hebreu). Ministeri de Defensa d'Israel, 1985. ISBN 965-05-0193-2.
* Lefond, Stanley J. Handbook of World Salt Resources (en anglès). pringer Science & Business Media, 2012, p. 384. ISBN 9781468407037.
# Mont Soche

El Mont Soche és una muntanya de 1.530 metres d'altitud, situada a prop de Blantyre, dins de la Regió del Sud a Malawi. Té una prominència de 363 metres.
El cim més proper és el Ndirande Hill.
La Reserva Forestal de Soche va ser establerta l'any 1922 i cobreix una superfície de 388 hectàrees. És considerada una Àrea Clau de la Diversitat internacional.

## Referències

* 1 2 3 «Soche Mountain» (en anglès). Peak Advisor. [Consulta: 28 maig 2024].
* ↑ «Mount Soche, Blantyre District, Southern Region, Malawi» (en anglès). mindat. [Consulta: 28 maig 2024].
* ↑ Mauambeta, Daulos (2010). Status of Forests and Tree Management in Malawi: A Position Paper Prepared for the Coordination Union for Rehabilitation of the Environment (CURE). CURE Technical Report. September 2010 DOI: 10.13140/2.1.3497.7926
* ↑ «Soche Mountain Forest Reserve (6679) Malawi, Africa» (en anglès). Key Biodiversity Are. [Consulta: 28 maig 2024].
# Montefalcone di Val Fortore

Montefalcone di Val Fortore és un municipi situat al territori de la Província de Benevent, a la regió de la Campània (Itàlia).
Montefalcone di Val Fortore limita amb els municipis de Castelfranco in Miscano, Foiano di Val Fortore, Ginestra degli Schiavoni, Roseto Valfortore i San Giorgio La Molara.

## Galeria

* Vista aèria
# Montes Jura

Montes Jura és una serralada situada en la part nord-oest de la cara visible de la Lluna. Té un diàmetre de 422 km, amb muntanyes que aconsegueixen els 6100 m d'altura. Van ser nomenats fent referència a la serralada del Jura situat entre la França oriental i la Suïssa occidental.
Aquest conjunt de muntanyes forma un semi-anell circular visualment uniforme al voltant del Sinus Iridum, una badia situada al llarg del bord nord-oest del Mare Imbrium. El cap orientat a l'est en l'extrem sud-oest de les Muntanyes Jura es denomina Promontorium Heraclides, mentre que el sortint orientat a l'est enfront de l'extrem nord-est es denomina Promontorium Laplace. Quan el límit de la zona d'ombra lunar s'acosta a aquesta serralada entre dues i tres nits després de la primera fase lunar, els seus cims reflecteixen la llum del Sol. Això produeix una cadena de punts brillants en un efecte que ha estat descrit com la 'cimitarra enjoiada' per la seva forma corbada.
En un passat remot la serralada va formar la paret exterior d'un cràter d'aproximadament 260 km en diàmetre. La cara sud-est d'aquest cràter va desaparèixer i l'interior va quedar inundat amb lava basáltica. D'aquesta forma, el costat de l'antic cràter situat enfront del contorn del mare es va convertir gairebé en una plana a nivell, mentre que el costat oposat es va fusionar amb una regió de terreny aspre i irregular.
L'únic cràter en contacte amb la serralada és Bianchini, situat a través de la porció nord-nord-oest del sistema muntanyenc. Una mica més llunyà, en el costat oest està situat el cràter Sharp, i al nord-est es troben les restes del cràter Maupertuis.
Peter Grego descriu un dibuix imaginari de "La Lluna Virginal", veient el seu perfil facial en el Promontorium Heraclides, el seu cabell en els turons de l'oest, i el seu cos a les Muntanyes Jura. Apareix a l'inrevés quan s'observa amb prismàtics des de l'hemisferi nord.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Llista de mars lunars
* Geologia de la Lluna
* Selenografia

## Referències

* ↑ . Cambridge University Press. [[Especial:Fonts bibliogràfiques/0-521-59002-7|ISBN 0-521-59002-7]].
* ↑ Siew Meng Chong; Albert Chee Hoon Lim; Poon Seng Ang. . Cambridge University Press. [[Especial:Fonts bibliogràfiques/0-521-81392-1|ISBN 0-521-81392-1]].
* ↑ . Springer. ISBN 1852337486.

## Enllaços externs

* "Montes Jura". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 24 juny 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 24 juny 2018].