OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Effurun

Effurun és una ciutat que és capital de la LGA d'Uvwie, a l'Estat del Delta, al sud de Nigèria. Effurun està situada a urhobolàndia i està molt densament poblada. La ciutat està a l'àrea metropolitana de Warri.
A Effurun hi ha l'única universitat nigeriana dedicada als estudis sobre el petroli, la Federal University of Petroleum Resource. Aquesta universitat té les facultats de ciència i de tecnologia. La primera té els departaments de química i química industrial, de ciències del medi ambient, de geologia i geofísica, de matemàtiques i ciència computacional i de física; el departament de tecnologia té els departaments d'enginyeria química, d'enginyeria elèctrica i electrònica, d'enginyeria naval, d'enginyeria mecànica i d'enginyeria del petroli. A més a més, també hi ha el Petroleum Training Institute, Effurum.
La LGA d'Uvwie (95,895 km²), el 2006, tenia 188.728 habitants.
Effurun està servit per l'aeroport de Warri i hi ha l'hotel Wellington.

## Referències

* 1 2 «Federal University of Petroleum Resources Effurun (FUPRE)». FUPRE. [Consulta: 10 juliol 2014].
* ↑ «Petroleum Training Institute». Petroleum Training Institute. [Consulta: 10 juliol 2014].
* ↑ «Population Distribution by Sex, State, LGAs and Senatorial District: 2006» p. 59. National Population Commision, Nigeria. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 10 juliol 2014].
* ↑ «Warri airport». Federal Airports Authority in Nigeria. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2014. [Consulta: 10 juliol 2014].
* ↑ «Wellington Hotel». Tripadvisor. [Consulta: 10 juliol 2014].
# Antagonista

«Antagonista» té aquests significats:
* Antagonista (bioquímica i farmacologia)
** Antagonista competitiu
* Antagonista o dolent, arquetip que s'oposa al bo
* Múscul antagonista, òrgan que oposa l'acció a altres
# Claudia Lux

Claudia Lux (nascuda el 24 de març de 1950 a Gladbeck, Alemanya) és una bibliotecària alemanya. Va ser presidenta de la Federació Internacional d'Associacions de Biblioteca i Institucions - IFLA (2007-2009).

## Vida i educació

Després d'estudiar Ciències Socials, Lux es va doctorar en Sinologia el 1985 a la Universitat del Ruhr a Bochum. Va començar a treballar com a sinòloga a la Biblioteca Estatal a Alemanya.
Va treballar al Departament d'Àsia de l'Est de la Biblioteca Estatal de Berlín i va participar en diversos projectes d'investigació. Va exercir com a directora de la Biblioteca del Senat i el 1997 va ser directora general de la Biblioteca Central i Regional de Berlín.
De 1995 a 2004 va ser la presidenta de l'Associació de Bibliotecaris Alemanys i membre del Comitè Nacional de l'IFLA. De 2007 a 2009 va ser elegida president de la Federació Internacional d'Associacions de Biblioteca i Institucions (IFLA). Va ser la successora de l'australià Alex Byrne i, després de Gustav Hofmann i Hans-Peter Geh, Lux va ser el tercer alemany a ocupar el rol de president de l'IFLA. Lux ha estat Professora Honorària de l'Institut de Ciència de la Informació i Bibliotecologia de la Universitat Humboldt a Berlín des de 2006.
L'1 d'abril de 2012 Claudia Lux va deixar el càrrec de directora general de la Biblioteca Central i Regional de Berlín. Es va traslladar a Qatar on va treballar com a directora de projecte a la Biblioteca Nacional de Qatar.

## Treballs

* Der politisch-ökonomische Entscheidungsprozess in China, 1937-1945 : die Yań'an-Periode, 1986. ISBN 3-88339-495-5.
* Das Bibliothekswesen der Volksrepublik China, 1986. ISBN 3-598-21127-9.
* Entgelte in Bibliotheken : Wechselwirkungen zwischen Gebühren u. Dienstleistungen. Berlín: Dt. Bibliotheksinst, 1988. ISBN 3-87068-876-9. (juntament amb Günter Beyersdorff)
* Teaching library in Deutschland : Vermittlung von Informations- und Medienkompetenz als Kernaufgabe für öffentliche und wissenschaftliche Bibliotheken, 2004. ISBN 3-934997-11-2.

## Referències

* ↑ dbv / Über uns / Geschichte Arxivat 2019-02-07 a Wayback Machine., abgerufen am 12. März 2012
* ↑ Rolf Lautenschläger: Ab in die Wüste, taz, 6. März 2012
* ↑ Wirbel um die 3-Jahres-Beurlaubung für Lux, BZ, 24. März 2012

## Enllaços externs

* Gespräch mit Claudia Lux: Der lange Weg zu einem deutschen Bibliotheksgesetz. Goethe-Institut, Julio 2007.
# José Márquez Caballero

José Márquez Caballero (Moguer, 1872 - 1948) fou un jurista andalús.

## Trajectòria

És llicenciat en dret i tornà a Moguer, on fou secretari de l'ajuntament i jutge municipal. Després va opositar per a jutge i el 1907 fou destinat a Telde (Canàries), on es va fer amb un cert reconeixement. El 1922 fou destinat a Barcelona, on exercí de jutge i de magistrat de l'Audiència de Barcelona. Pel novembre de 1930 el govern de l'almirall Juan Bautista Aznar-Cabañas el va nomenar governador Civil de Barcelona, càrrec que va exercir fins a la proclamació de la Segona República Espanyola el 14 d'abril de 1931.
El 1932 fou separat de la judicatura per haver col·laborat amb la dictadura de Primo de Rivera, però sembla que després va tornar a exercir, ja que el juny del 1936 era el titular del jutjat número 6 i com a tal va exculpar Justo Bueno Pérez del crim dels germans Badia per manca de proves. En esclatar la guerra civil espanyola aconseguí fugir de Barcelona i marxà a Burgos, on fou nomenat el 1938 magistrat del Tribunal Suprem Franquista. Es deia d'ell que durant la guerra es reunia amb els advocats dels acusats d'espionatge i traïció per tal que preparessin millor la defensa, i que fins i tot sostreia els expedients judicials. El seu fill, José Márquez Azcárate, fou fiscal del Tribunal Suprem fins a la seva jubilació en 1976.

## Referències

* ↑ Notícia del seu nomenament com a governador civil al Diari ABC. 3 de desembre de 1930
* ↑ El Partido Judicial de Telde, una reivindicación histórica desde 1812 a teldeactualidad
* ↑ Un juez tras la pista de la FAI
* ↑ Detenido en libertad al Diari ABC, 14 de juny de 1936
* ↑ Rafael Aracil Martí, Andreu Masyayo, Antoni Segura. Ensenyament, cultura, justícia. Universitat de Barcelona, p.293.
# Lucili (militar)

Lucili (en llatí Lucilius) va ser un militar romà del segle i aC.
Va combatre al bàndol dels republicans i era amb Brut i Cassi a la batalla de Filipos l'any 42 aC. Quan el seu exèrcit estava desfet i en fugida, es va presentar a si mateix com si fos Juni Brut per tal de salvar al seu amic. Capturat, el van portar davant Marc Antoni, que commogut per la seva magnanimitat, el va perdonar i des de llavors el va considerar un dels seus amics.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/833?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=LuciliusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 823. ]
# Rasa de Santgrà

La Rasa de Santgrà és un torrent afluent per la dreta de la Riera de Matamargó, al Solsonès.

## Municipis per on passa

El curs de la Rasa de Santgrà transcorre íntegrament pel terme municipal de Pinós.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de Santgrà està constituïda per 16 cursos fluvials que sumen una longitud total de 12.171 m.

### Distribució municipal

El conjunt de la xarxa hidrogràfica de la Rasa de Santgrà transcorre íntegrament pel terme municipal de Pinós.

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa de la Rasa de Santgrà full de càlcul

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# El Camell (desambiguació)

«El Camell» té aquests significats:
* Camell Mamífer quadrúped
* El Camell de Molins de Rei Element festiu del carnaval
* Lo Camell Revista satírica reusenca
# Antae

Antae (en grec antic παραστάδες) eren originàriament els pilars d'una casa que es col·locaven just abans de la porta d'entrada segons diu Sext Pompeu Fest, generalment de forma quadrada (quadrae columnae). De fet s'han de considerar reforçaments dels murs més que no pas pilars fixats a la porta.
L'ús més important de les antae era als temples, que acostumaven a tenir-les al davant de l'entrada adossades a les parets, i al mig, entre les antae, dues columnes que sostenien l'arquitrau, segons ho descriu Vitruvi.
Vitruvi dona instruccions per a la construcció d'un temple in antis de l'ordre dòric: "L'amplada hauria de ser la meitat de la llargada, i els cinc vuitens de la llargada haurien d'estar ocupats per la cel·la o naos, que haurien d'incloure els murs frontals. Els tres vuitens restants estarien formats pel prónaos o pòrtic. Els antae han de tenir el mateix gruix que les columnes. Entre les columnes hi hauria d'haver una balustrada de marbre, o alguna altra mena de barana, amb reixes. Si l'amplada del pòrtic supera els quaranta peus, hi hauria d'haver un altre parell de columnes darrere de les columnes situades entre les antae, i una mica més primes que elles, a més d'altres detalls menors.
A l'arquitectura grega les antae, no tenien decoració, només una successió de motlures senzilles de vegades lleugerament ornamentades. Els romans hi van afegir capitells i bases semblants a les columnes. Les antae tenien el mateix gruix a tot arreu. A les cases particulars greges es troben les antae sense columnes al davant, i l'element s'anomenava παραστάς (literalment 'muntant d'una porta' o també 'vestíbul'). Aquesta paraula, παραστάς, també l'utilitza Eurípides per designar la pronaos d'un temple o el vestíbul d'un palau.

## Referències

* ↑ Vitruvi. De Architectura Libri X, IV, 4
* ↑ Alberich i Mariné, Joan (et al.) (dir.). Diccionari Grec-Català. Barcelona: Enciclopèdia catalana, 2015, p. 1312. ISBN 9788441224223.
* ↑ Smith, William (ed.). «Antae». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 16 març 2022].
Viccionari
# Ciutats de Ruanda

Aquestes són els principals ciutats de Ruanda per població:
| Ciutat | Població 1978 (cens) | Població 1991 (cens) | Població 2002 (cens) | Població 2005 (estimat) | Població 2012 (cens) | Província |
| Kigali | 117,749 | 232.733 | 603.049 | 745.261 | 1,132,686 | Kigali |
| Butare | 21,691 | 28.645 | 77.449 | 89.600 | 50.220 | Sud |
| Muhanga | | 11.679 | 84.669 | 87.613 | 25.819 | Sud |
| Ruhengeri | 16,025 | 29.578 | 71.511 | 86.685 | 59.333 | Nord |
| Gisenyi | 12,436 | 21.918 | 67.766 | 83.623 | 136.830 | Oest |
| Byumba | | | 66.268 | 70.593 | 34.544 | Nord |
| Cyangugu | | 8.911 | 59.070 | 63.883 | 27.416 | Oest |
| Nyanza | | | 55.699 | 56.679 | | Sud |
| Kabuga | | | 51.693 | 54.246 | | Nord |
| Ruhango | | | 43.780 | 54.104 | | Sud |
| Rwamagana | | | 47.203 | 50.081 | | Est |
| Kibuye | | 4.242 | 46.640 | 48.024 | | Oest |
| Kibungo | | 6.912 | 43.582 | 46.240 | | Est |
| Gikongoro | | | 32.427 | 33.832 | | Sud |
| Umutara | | | 8.437 | 10.427 | | Est |

## Referències

* ↑ «Rwanda». A: Africa South of the Sahara 2004. Europa Publications, 2004. ISBN 1857431839.
* 1 2 3 «Rwanda Cities». Citypopulation.de. Oldenburg, Germany: Thomas Brinkhoff.
* ↑ Fourth Population and Housing Census: Main Indicators Report (Final Results). Kigali: Institut Nacional d'Estadística de Ruanda, 2014, p. 3. «Distribution of the Rwandan resident population in 2012 by sex, Province and District»
# El Toro (Calvià)

El Toro és una urbanització del municipi de Calvià, a Mallorca, la major de les Illes Balears. La urbanització ocupa uns terrenys anomenats Ses Penyes Rotges i està assentada al costat d'un penya-segat i dins d'una petita badia amb vistes al mar. Molts dels xalets de la urbanització estan construïts tocant al penya-segat. El topònim l'obté d'una petita illa homònima situada en la seva proximitat.
La localitat compta amb un port esportiu anomenat Port Adriano, un hotel homònim de 5 estrelles i tres petites platges de les quals una d'elles és només accessible des d'embarcació o nedant. La seva platja principal era coneguda com el Racó de sa Fragata.
També confronta amb el camp de Golf Santa Ponça II, al nord, així com amb la urbanització Nova Santa Ponça, a l'oest, i amb la urbanització Son Ferrer a l'est. Forma part de l'entramat del Passeig Calvià, conegut com el Pulmó verd del municipi.

## Enllaços externs

* El Toro a Google Maps
# Ly-Fontaine

Ly-Fontaine és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 102 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Ly-Fontaine era de 102 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 20 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

Tots els 39 habitatges que hi havia el 2007 eren l'habitatge principal de la família. Tots els 39 habitatges eren cases. Dels 39 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien tres, 13 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 21 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Ly-Fontaine el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 12 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 69 persones, 52 eren actives i 17 eren inactives. De les 52 persones actives 48 estaven ocupades (28 homes i 20 dones) i 4 estaven aturades (3 homes i 1 dona). De les 17 persones inactives 2 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 12 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'any 2000 a Ly-Fontaine hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 369 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Ly-Fontaine a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Ly-Fontaine a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Josefa Santos

Josefa Santos (Buenos Aires, 9 de maig de 1931 - 20 d'agost de 2024) va ser una arquitecta argentina, guanyadora del Premi Konex el 1992 en arquitectura, quinquenni 1982-1986.
En 1956 es va graduar en la Facultat d'Arquitectura, Disseny i Urbanisme en la Universitat de Buenos Aires.
Va ser sòcia fundadora de l'estudi GAP que després va donar origen a l'Estudi MSGSSS. Entre 1988 i 1998 va formar part de la Comissió Directiva del Consell Professional d'Arquitectura i Urbanisme, i va ser membre del Col·legi de Jurats de la Societat Central d'Arquitectes. Va formar part de la Comissió Assessora Honoraria de relacions entre la Municipalitat de la ciutat de Buenos Aires i els Consells d'Arquitectura i Urbanisme i el d'Enginyeria Civil.

## Obres

* Banc Ciutat de Buenos Aires (Casa Matriu)
* Unió Industrial Argentina
* Banc Ciutat de Buenos Aires (Edifici Vendes)
* Conjunt Rioja
* Barri Comandant Luis Piedrabuena
* Torres Alt Palerm
* Torre El Rulero
* Edifici Annexe de la Cambra de diputats
* Universitat del Nord Santo Tomás de Aquino
* Associació Cultural Pestalozzi
* Remodelació total i ampliació de l'Aeroport Internacional Ministre Pistarini
* Reciclatge del Palau Alcorta
* Dic 2 (Puerto Madero)
* El Porteño Building
* Dic 4 (Puerto Madero)
* Edifici Prourban
* Estadi de Mendoza
* Torres Alt Palerm
* Proveïment de Buenos Aires
* Centre de Producció Buenos Aires - Argentina Televisora Color
* Ministeri de Treball, Ocupació i Seguretat Social
* Edifici Intecons
* Estadi Gigante de Arroyito
* Estadi Mundialista de la Ciutat de Salta
* Hospital General d'Aguts Carlos G. Durand
* Planta de Paper Premsa
* Terminal d'omnibus de Santiago del Estero
* Torre Ruggieri
* Torres de Bulnes
* Torres del Yacht
* Torres Mulieris

## Referències

* ↑ Josefa Santos, Fundación Konex
* ↑ Santos, Josefa,1931, Buenos Aires, Moderna Buenos Aires
* ↑ Josefa Santos, Argentine, born 1931
* ↑ Autores, Josefa Santos, MOMA
* ↑ «Josefina Santos 1931 | Un día, una arquitecta» (en espanyol europeu), 02-02-2023. [Consulta: 5 setembre 2024].
* ↑ Alazraki, Manuel. «JOSEFINA SANTOS 1931-2024» (en castellà), 22-09-2016. [Consulta: 5 setembre 2024].
* ↑ «Cómo será la renovación de un ícono de los 60, la casa matriz del Banco Ciudad» (en castellà), 15-12-2019. [Consulta: 5 setembre 2024].
* ↑ «Banco Ciudad – Sede Florida». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 19 març 2016].
* ↑ «Barrio Comandante Luis Piedra Buena». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 19 març 2016].
* ↑ «Edificio Prourban». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 19 març 2016].
* ↑ «Centro de Producción Buenos Aires - Argentina Televisora Color». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 19 març 2016].
* ↑ «Edificio CAFSPI – Ministerio de Trabajo, Empleo y Seguridad Social». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 19 març 2016].
* ↑ «Hospital General de Agudos Carlos G. Durand». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 19 març 2016].
# Lucilià i companys màrtirs de Bizanci

Lucilià, prevere, i els joves Claudi, Hipaci, Pau i Dionís, juntament amb Paula (Nicomèdia, segle iii - Bizanci, 270-275), foren cristians màrtirs durant les persecucions. Són venerats com a sants a tota la cristiandat.

## Historicitat

El més probable és que la història sigui una narració pietosa, sense fonament històric o potser basada en algun màrtir sense identificar, i que es tracti de sants llegendaris. Els bol·landistes publicaren a l'Acta Sanctorum un panegíric sobre Lucilià, escrit per un tal Foci. La passio del martiri és molt tardana i fantasiosa.
Si hi hagué uns màrtirs, probablement foren morts a Nicomèdia, i la seva vinculació a la capital es deu a la presència de relíquies en alguna església, que donà lloc a la llegenda que hi foren enviats per al martiri.

## Llegenda

Segons el menologi de Basili, Lucilià era un sacerdot pagà de Nicomèdia que ja de gran es va convertir al cristianisme. Hi predicà i convertí molta gent, per la qual cosa fou arrestat durant el regnat d'Aurelià i portat davant el prefecte Silvà. No volgué abjurar de la fe cristiana i fou torturat i empresonat. A la presó va trobar quatre joves, també cristians: Claudi, Hipaci, Pau i Dionís, als que ajudà a enfrontar-se al judici i romandre ferms en la fe. Condemnats, Lucilià fou ficat en un forn encès, del qual, però, va sortir il·lès. Els quatre foren enviats, encadenats, a Bizanci, on Lucilià fou crucificat i els altres quatre decapitats.
Mentre eren a la presó, foren visitats per Paula, dona cristiana que els guarí de les ferides i els portà aliments. Quan foren executats, Paula tornà a Nicomèdia i continuà predicant i ajudant els cristians, fins que fou detinguda, torturada i, com els altres, enviada a Bizanci, on fou decapitada.

### Versions de la llegenda

Altres versions diuen que Paula era esposa de Lucilià i, tots dos, pares dels quatre joves. Altres versions els fan nadius d'Egipte, on foren martiritzats (és la tradició pròpia dels coptes).

## Veneració

El grup de sants fou venerat conjuntament i va tenir especial devoció a Constantinoble, des d'on es difongué, igualment com altres versions de la llegenda.
# Antoni Raventós i Aviñó

Antoni Raventós i Aviñó (Barcelona, 22 de juny de 1869 - Barcelona, 21 de juny de 1919) va ser un metge i cirurgià català.

## Biografia

Fill de Ramon Raventós i Puig, propietari de Barcelona, i Teresa Aviñó i Feliu. Casat amb Dolors Pijoan i Soteras.
Considerat l'artífex de la cirurgia, Antoni Raventós, primogènit de dotze germans, alguns dels quals van morir aviat, pertanyia a una família de comerciants. Va ingressar en el Col·legi Miró del carrer de Mercaders on va cursar les primeres lletres i el batxillerat. En 1885 va ingressar a la Facultat de Medicina de Barcelona, on es va doctorar el 1892, després de llicenciar-se en medicina i cirurgia. Va assistir als serveis dels doctors Bartomeus i Homs. Va ampliar els estudis amb el també cirurgià, doctor Salvador Cardenal Fernández, acudint a les sessions operatòries, on va extreure els fonaments de la seva tècnica, i en el terreny experimental. Va col·laborar amb el professor i catedràtic de fisiologia August Pi i Sunyer, i va treballar al costat del doctor Àlvar Esquerdo Esquerdo, distingint-se aviat per una acurada tècnica operatòria consistent en fer les incisions àmplies, la supressió del drenatge en les lesions asèptiques i la raquianestèsia. Exercí el seu mestratge a l'Hospital de la Santa Creu de Barcelona. Fou l'introductor dels guants de cautxú en les intervencions quirúrgiques. Va participar en els Congressos de Metges de Llengua Catalana i en la publicació dels Annals de Medicina de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya. Més endavant va marxar a Cuba per atendre els ferits de les guerres colonials. Entra al manicomi de Nueva Belén com a metge intern i s'interessà per la psiquiatria, però no va trigar a dedicar-se completament a la cirurgia. Com a cirurgià també és recordat per haver salvat la vida de molts toreros, amb l'admiració conseqüent dels aficionats. El 21 de juny de 1919 va morir a Barcelona després de diverses angines de pit.

## Referències

* ↑ «esquela de Don Antón Raventós Aviñó». La Vanguardia, 22-06-1919, pàg. 1.
* 1 2 3 «Antoni Raventós i Aviñó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «esquela de Donya Teresa Aviñó y Feliu». La Veu de Catalunya : diari catalá d'avisos, noticias y anuncis: Any 16, Núm. 2430 Ed. Mitjanit, 13-01-1906, pàg. 1.
* 1 2 Santainés Cirés, Antonio «El doctor Raventós, artífice de la cirugía». ABC (Hemeroteca), 23-11-2003 [Consulta: 18 febrer 2018].
* ↑ Sala Pedrós, Joan; Simó Deu, Josep «La cirurgia a Catalunya». La Societat Catalana de Cirurgia en el marc de la cirurgia catalana. 75è Aniversari de la Societat Catalana de Cirurgia Barcelona. Acadèmia de Ciències Mèdiques i de la Salut de Catalunya i de Balears, 11-10-2002, pàg. 39-40 [Consulta: 18 febrer 2018].
* ↑ «Els metges. S. XIX-XX». Biblioteca de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2018].

## Enllaços externs

* «Antoni Raventós i Aviñó». Galeria de Metges Catalans. Col·legi Oficial de Metges de Barcelona.
# Chiloglanis emarginatus

Chiloglanis emarginatus és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.
Els mascles poden assolir els 6,5 cm de llargària total.
Es troba a Àfrica: Sud-àfrica, Eswatini i Zimbàbue.

## Referències

* 1 2 «Chiloglanis emarginatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Skelton, P.H. 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.