OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Omar Anguita Pérez

Omar Anguita Pérez (Madrid, 3 de novembre de 1990) és un polític espanyol del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE).
Nascut el 3 de novembre de 1990 a Madrid, fill d'un camioner i d'una modista (Carmen Pérez, que després seria portaveu del PSOE a l'Ajuntament de Rivas), va residir quan era nen al madrileny barri de Santa Eugenia, traslladant-te amb 9 anys junt amb la seva família a Rivas-Vaciamadrid; amb 14 anys es va afiliar a les Joventuts Socialistes de Madrid (JSM). És cosí d'Ignacio de Benito, regidor de l'Ajuntament de Madrid.
Va estudiar turisme a la Universitat Rei Joan Carles (URJC), encara que no va arribar a acabar la carrera, passant a treballar en ocupacions precàries de hoste de Vueling, cambrer, professor de classes particulars, ajudant de seguretat, traductor i cap de trànsit d'una empresa de transport. Ha pres cursos amb l'objectiu de titular com a pilot d'aviació.
Anguita, obertament republicà —considera la República com un objectiu irrenunciable— i partidari de Susana Díaz en les primàries del PSOE de 2017, va ser elegit secretari general de les Joventuts Socialistes d'Espanya (JSE) al juny d'aquest any, i va entrar a formar llavors part de la Comissió Executiva Federal del PSOE.
Va prendre possessió com a diputat al Congrés dels Diputats el 4 de febrer de 2020, en substitució de Dolores Delgado, nomenada fiscal general de l'Estat.

## Referències

* ↑ Basteiro, Daniel «Omar Anguita: "Veré la tercera república tras un referéndum consensuado"». El Español, 09-07-2017 [Consulta: 30 març 2019].
* 1 2 3 4 Romero, Juanma «Omar Anguita: "No hay receta mágica contra Podemos. Sí hay que escuchar más a la gente"». El Confidencial, 16-07-2017 [Consulta: 30 març 2019].
* ↑ «El madrileño Omar Anguita dirigirá las Juventudes Socialistas de España los próximos cuatro años». eldiario.es, 29-06-2017 [Consulta: 30 març 2019].
* ↑ Montero, Sara «Omar Anguita: “Esta Europa, que consiente tanto dolor, avergüenza a muchos jóvenes”». Cuarto Poder, 30-07-2017 [Consulta: 30 març 2019].
* ↑ Press, Europa. «Toman posesión de su escaño en el Congreso ocho diputados en sustitución de diversos miembros del nuevo Gobierno» (en castellà). eldiario.es. [Consulta: 5 febrer 2020].
# Palais des Beaux-Arts de Brussel·les

El Paleis voor Schone Kunsten (en neerlandès) o Palais des Beaux-Arts (en francès) és un local cultural de Brussel·les, Bèlgica. Sovint anomenat "Bozar" (un homòfon de "Beaux-arts") o "PSK", l'edifici va ser completat l'any 1929 impulsat per Henry Le Bœuf (1874–1935) i inclou sales d'exposició i de conferències, un teatre on s'hi projecten pel·lícules i una sala de concerts que alberga l'Orquestra Nacional de Bèlgica.
El director del Bozar és l'historiador d'art Paul Dujardin.

## Història

Després de la Primera Guerra Mundial, el Parlament Belga va rebutjar inicialment els plànols de l'arquitecte belga d'Art Nouveau Victor Horta (1861 -1947). Amb la fundació de la Societé du Palais des Beaux-Arts l'any 1922, el projecte va ser reprès amb diverses restriccions: la ciutat cediria una àrea molt irregular en el pendent entre la part més elevada i la més baixa de la ciutat; la façana principal hauria de proveir establiments comercials; i l'altura de l'edifici estaria també restringida per no afectar les vistes del rei de l'skyline brussel·lès des del Palau Reial.
Va haver de passar més d'una dècada perquè es pogués acabar el complex, que conté una gran sala de concerts, una sala de recitals, una sala de música de cambra, sales de conferències i una vasta galeria d'exposicions temporals. L'arquitecte va aconseguir reunir tot aquest conjunt de funcionalitats diferents en un edifici més aviat petit, amb moltes restriccions i més de 8 nivells de construcció i amb una gran part dels espais sota terra.
L'any 2002, la institució federal belga va triar la marca BOZAR per a l'edifici, amb fins a set departaments artístics: Bozar Expo, Bozar Music, Bozar Cinema, Bozar Dance, Bozar Theatre, Bozar Literature, Bozar Studios i Bozar Architecture. Bozar és, a més, la llar de l'Orquestra Nacional de Bèlgica, la Société Philharmonique/Philharmonische Vereniging, que cada any convida les millors orquestres i intèrprets del món a actuar a Le Bœuf Hall. La final del Concurs de Música Reina Elisabet també se celebra aquí. Cada any, Bozar organitza unes 10 exposicions, que han inclòs Jeff Wall, Luc Tuymans, Frida Kahlo, Lucas Cranach, Gilbert & George, Wim Delvoye, Mestres Venecians i Flamencs i l'exposició "It's not only rock'n'roll Baby".

## Referències

* ↑ «Paul Dujardin to remain Head of Bozar», 08-02-2014.
* ↑ Background on Horta, on bozar.be Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. (anglès)
# Orlando Mendes

Orlando Marques de Almeida Mendes (Illa de Moçambic, 4 d'agost de 1916-Maputo, 11 de gener de 1990) va ser un biòleg i escriptor moçambiquès influenciat pel neorealisme.

## Biografia

Va viure la descolonització portuguesa de Moçambic i va estudiar biologia a la Universitat de Coïmbra, ciutat en què es va establir el 1944 amb la seva esposa i la seva filla, on hi treballà com a assistent de botànica.
Després va tornar a Moçambic, on treballà com a fitopatologista i per al Ministeri d'Agricultura com a investigador de medicina tradicional Va treballar com a biòleg a Lourenço Marquis i va escriure per a les publicacions Tempo, Itinerário, Vértice i África. Malgrat ser d'origen europeu, va criticar el tracte cap als negres i el Règim de Salazar. Durant la Guerra Colonial Portuguesa, es va posicionar amb el partit nacionalista FRELIMO.
Va iniciar-se en literatura sota la influència de neorealisme i del moviment Presença. També va promoure la literatura moçambiquesa com a membre de l'Associação dos Escritores Moçambicanos i com a editor. Va guanyar el Prêmio Fialho de Almeida, el premi dels Jocs Florals de la Universitat de Coïmbra (1946) i el Premi de Poesia al concurs literari de la Cambra Municipal de Lourenço Marques.

## Obra
### Poesia

* Trajectórias, Coimbra, edição do autor, 1940
* Clima, Coimbra, edição do autor, 1959
* Depois do 7º Dia, Lourenço Marques, Publicações Tribuna, 1963
* Portanto Eu vos Escrevo, Viseu/Portugal, edição do autor, 1964
* Véspera Confiada, Lourenço Marques, Livraria Académica, 1968
* Adeus de Gutucumbui, Lourenço Marques, Académica, 1974
* A Fome das Larvas, Lourenço Marques, Académica, 1975
* País Emerso I, Lourenço Marques, Empresa Moderna, 1975
* País Emerso II, Maputo, edição do autor, 1976
* Produção Com que Aprendo, Maputo, Instituto Nacional do Livro e do Disco, 1978
* As faces visitadas, Maputo, AEMO, 1985

### Novel·la

* Portagem, Beira, Notícias da Beira, 1966

### Teatre

* Um Minuto de Silêncio, Teatro, Beira, Notícias da Beira, 1970
* Lume Florindo na Forja, Maputo, INLD, 1980

### Assaigs

* Sobre literatura moçambicana, Maputo, INLD, 1982

### Infantil

* Papá Operário Mais Seis Histórias, Maputo, INLD, 1980, 2ª ed., 1983
* O menino que não crescia, Maputo, INLD, 1986

## Referències

* ↑ Orlando Mendes. Portal da Literatura
* ↑ CRUZ, Clauber Ribeiro. Cinco horas da manhã: a poesia moçambicana e o colonialismo português. Anais do IV Seminário Leituras da Modernidade: entornos da poesia
* ↑ GOENHA, Agostinho Matias. As manifestações semânticas das personagens em Portagem e em A Estranha Aventura. Tese de mestrado em Literatura Portuguesa Moderna e Contemporânea apresentada à Faculdade de Letras da Universidade de Lisboa. Pág. 15

## Bibliografia

* MENDES, O. Sobre Literatura Moçambicana. Maputo: Instituto Nacional do Livro e do Disco, 1982. (Resenha por Russell G. Hamilton, Research in African Literatures, Vol. 17, No. 3, Special Focus on Southern Africa (Outono de 1986), p. 422-425.)

## Enllaços externs

* Orlando Mendes. Poesia Africana
* Mendes, Orlando. Memórias de África -Pesquisa bibliográfica
# Pallers i corts de Casa Tenda

Els Pallers i corts de Casa Tenda és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situats a banda i banda del carrer del Raval, i units per un pont amb estructura de fusta, cobert amb lloses de pissarra, ambdós amb la cort i la el paller al pis.
L'edifici del costat sud és de geometria senzilla, cobert a dues aigües, amb un portal d'entrada situat sota el pont i una gran obertura d'accés al paller.
L'edifici del costat nord té un cos principal cobert a dos vessants, amb la porta de la cort al carrer Raval i la porta del paller al carrer de la Muralla. La resta de l'edifici té una coberta de geometria molt complexa que arriba fins al cul de sac de dit carrer, per darrere de Casa Escudé.

## Història

A la llinda de la porta del paller hi ha la "1901".

## Referències

* 1 2 3 4 «Pallers i corts de Casa Tenda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Oualili

Oualili (en àrab وليلي, Walīlī; en amazic ī) és una comuna rural de la prefectura de Meknès, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 9.735 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Pablo Scapigliati

Pablo Scapigliati (Barcelona, 2000) és un actor català.
Pablo Scapigliati va estudiar Art Dramàtic a Nancy Tuñon. Al llarg de la seva trajectoria professional ha participat en diversos projectes de teatre i cinema com Joc de Nens. En cinema i televisió destaquen Com si fos ahi (TVE3), El Bus (Netflix). El 2021 va rodar Una Joc de Nens amb el director Rubén Sánchez y va ser estrenada a Filmin, Prime Vídeo i FlixOlé.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Paper |
| 2015 | Com si fos ahi | |
| 2021 | Joc de Nens | Marc |
| 2023 | "El Bus" | Pablo |

## Referències

* ↑ «PABLO SCAPIGLIATI | Walter García - Agente representante» (en castellà). [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ «El bus de la vida, Dani Rovira, Susana Abaitua, Ibon Cormenzana» (en castellà), 22-03-2023. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ «Pablo Scapigliati a Filmin».
# Ounagha

Ounagha (àrab: اوناغا, Ūnāḡā; amazic estàndard marroquí: ⵓⵏⴰⵖⴰ) és una comuna rural de la província d'Essaouira, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 12.461 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Outat El Haj

Outat El Haj (àrab: أوطاط الحاج, Ūṭāṭ al-Ḥājj; amazic estàndard marroquí: ⵓⵟⴰⵟ ⵍⵃⴰⵊⵊ, Uṭaṭ Lḥajj) és un municipi de la província de Boulemane, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 16.388 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Paper digital

* No s'ha de confondre amb Paper electrònic.
El paper digital, també conegut com a paper interactiu, és un tipus de paper amb un patró imprès que s'utilitza conjuntament amb un llapis digital per crear documents digitals manuscrits. El patró de punts imprès permet identificar singularment les coordenades de posició sobre el paper. El llapis digital utilitza aquest patró per a emmagatzemar la lletra captada i carregar-la a un ordinador.

## El paper

El patró de punt és una classe de barcode de dues dimensions ; el més comú és el patró de punts propietari Anoto. En aquest patró de punts, el paper és dividit per un reixat amb un espaiat d'aproximadament 0.3 mm, un punt és imprès dins d'un offset d'intersecció lleugerament en quatre direccions, una càmera en el bolígraf típicament capta un grup de punts de 6 x 6. El patró complet pot consistir en 669,845,157,115,773,458,169 punts, i pot cobrir una àrea que supera els 4.6 milions de km² (això correspon a 73 bilions de fulls únics de mida foli).
L'espai de patró complet es divideix en diversos àmbits. Aquests àmbits poden emprar-se per a definir el tipus de paper, o per indicar el propòsit del paper (per exemple, format memo, planificació personal, paper de llibreta, pòtits, etcétera).

### ANOTO

El patró de punts Anoto pot ser imprès sobre gairebé qualsevol tipus de paper, utilitzant un procés d'impressió estàndard i tinta negra amb base de carboni amb una resolució de com a mínim 600 dpi (o fins 1,000 dpi). El paper pot ser de qualsevol forma o mida amb un marge lliure superior 2 mm. La tinta absorbeix la llum infraroja emesa pel llapis digital; el bolígraf conté un sensor que interpreta el patró De Bruijn reflectit pel paper. Altres colors de tinta, incloent tinta no basada en carboni, es poden utilitzar per a imprimir informació que serà visible per a l'usuari, però invisible al llapis digital.

## Vegeu també

* Anoto
* Evernote
* Llapis digital
* Torus De Bruijn
* Decodificació De Bruijn

## Bibliografia

* Signer, va Batre: Conceptes Fonamentals per Cross i Paper Interactiu-Espais d'Informació dels Mitjans de comunicació, maig 2008, Hardcover, 276 pàgines, ISBN 3-8370-2713-9 (10), ISBN 978-3-8370-2713-6 (13)
* Signer, Bat i Norrie, Moira C.: Paper interactiu: Passat, Present i Futur, En Proceedings de PaperComp 2010, 1r Taller Internacional damunt Informàtica de Paper, Dinamarca de Copenhaguen, setembre 2010 (Presentació)

## Referències

* ↑ The Livescribe Platform (commercial whitepaper)
* ↑ WO 2008013761, US 0
# Paper de pagaments a l'Estat

El paper de pagaments a l'Estat és, a Espanya, un tipus de paper timbrat emès per Hisenda, per a fer pagaments a l'Estat. Dins la regulació administrativa espanyola, per paper de pagaments, s'entén el full timbrat que expèn la el tresor públic per a fer pagaments a l'administració de l'Estat. Consta de dues meitats: el valor, el número i la classe es repeteixen a la part superior, que s'uneix a l'expedient respectiu, i la part inferior, que es torna a l'interessat com a comprovant. La fabricació física és a càrrec de la Fàbrica Nacional de Moneda i Timbre.
Els articles 116 i 117 del Reglament de l'Impost sobre Transmissions Patrimonials i Actes Jurídics Documentats, aprovat pel Reial decret 828/1995, de 29 de maig («Boletín Oficial del Estado» de 22 de juny), estableixen que les qüestions referents a l'elaboració i bescanvi dels efectes timbrats han de regular-se mitjançant Ordre del Ministre d'Hisenda.

## Referències

* ↑ «papel de pagos al Estado» (en castellà). [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ RAE. «Definición de papel de pagos al Estado - Diccionario panhispánico del español jurídico - RAE» (en castellà). Diccionario panhispánico del español jurídico - Real Academia Española. [Consulta: 20 juliol 2022].
* ↑ «Papel de pagos al Estado». [Consulta: 17 setembre 2023].
# Paper de tornassol

El paper de tornassol és un dels indicadors de pH més coneguts. Es presenta normalment en una solució o tintura violada, es torna de color roig-taronja en contacte amb compostos àcids, per sota d'un índex de pH de 4,5 i s'enfosqueig només lleugerament amb substàncies alcalines (per sobre d'un pH de 8,5), raó per la qual de vegades es fa servir tornassol al qual se li ha afegit àcid clorhídric per identificar bases químiques. El seu ús ha davallat en els darrers anys pel perfeccionament de l'indicador universal i de la fenolftaleïna.
L'ús de les substàncies i papers indicadors de l'acidesa o de l'alcalinitat ha disminuit dràsticament degut a l'aparició dels aparells medidors del pH, és a dir dels pH-metre.
A més de per comprovar el pH, el tornassol es fa servir molt en pintura i forma part de la mescla d'indicadors universals donant més diferència de color entre solucions neutres i àcides.

## Obtenció

El tornassol es troba en diverses espècies de líquens. Tradicionalment s'obtenia de l'espècie Roccella tinctoria (endàmica d'Amèrica del Sud, Roccella fuciformis (Angola i Madagascar), Roccella pygmaea (Algèria), Roccella phycopsis, Lecanora tartarea (Noruega i Suècia), Variolaria dealbata, Ochrolechia parella . Les fonts principals actuals són Roccella montagnei (Moçambic) i Dendrographa leucophoea (Califòrnia).

## Presentació

El tornassol es presenta normalment en forma d'una solució (anomenada tintura) molt concentrada. En rares ocasions es fa servir pur, en forma de pols violada i molt colorant, o en tires indicadores. Per la poca diferència de color entre tornassol neutre i tornassol en contacte amb una base química, es pot trobar amb un afegit de l'1% dàcid clorhídric o àcid sulfúric diluïts. En aquest cas el seu color és vermell i s'enfosqueix ràpidament a viola amb un líquid bàsic.

## Paper de Tornassol en les arts

«Paper de Tornassol» va ser el nom d'una banda de rock català, creat per Jordi Freixa i Querol i dissolta el 1985 que va conèixer un renaixement el 2014 a Tarragona.

## Referències

* ↑ «Paper de tornassol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Cabré, Jordi «Renace en TGN una orquesta disuelta en 1985» (en castellà). Diari de Tarragona, 04-09-2014. Arxivat de l'original el 2016-08-29 [Consulta: 9 agost 2016].
* ↑ Pagès, Esther (fotos); Freixa i Querol, Jordi. Jordi Català i Grup Paper de Tornassol: el compromís del rock català amb la normalització musical lingüística (1978-1985) (llibre i CD-Rom). Tarragona: Impremta Virgili, 2014, p. 235.
# Pavel Kadeřábek

Pavel Kadeřábek (nascut el 25 d'abril de 1992) és un futbolista professional txec que juga pel 1899 Hoffenheim i la República Txeca. Prèviament havia jugat per la seva selecció en categories inferiors i formà part de l'equip que va disputar el Campionat d'Europa sub-19 de 2011, en què va jugar els cinc partits disputats per la seva selecció.

## Carrera de club

L'agost de 2010 Kadeřábek va debutar amb l'Sparta de Praga en un partit de play-off de la fase de classificació per la Lliga de Campions 2010–11, quan va entrar com a substitut al minut 61 en el partit contra l'MŠK Žilina.
L'agost de 2011, quan només havia jugat a la segona divisó txeca amb l'equip filial de l'Sparta, Kadeřábek fou cedit al Viktoria Žižkov de la Lliga txeca de futbol.
El 17 de juny de 2015 va fitxar pel 1899 Hoffenheim amb un contracte per quatre anys.

## Referències

* 1 2 Pavel Kadeřábek - estadístiques internacionals al lloc web de l'Associació de Futbol de la República Txeca (txec)
* ↑ «UEFA Champions League 2010/11 - History - Playoff». [Consulta: 5 juny 2016].
* ↑ «Žižkov získal na hostování reprezentanta do 19 let Kadeřábka» (en czech). denik.cz, 12-08-2011 [Consulta: 28 desembre 2011].
* ↑ «Pavel Kaderabek kommt aus Prag zur TSG» (en alemany). TSG 1899 Hoffenheim, 17-06-2015 [Consulta: 17 juny 2015].

## Enllaços externs

* Pavel Kadeřábek, Fitxa a Soccerway
# Pa tabun

El pa tabun (en àrab خبز طابون, ẖubz ṭābūn) o lafa (en àrab لفة, lafa; en hebreu לאפה) és un pa pla d'Orient Mitjà. A Jerusalem també se l'anomena esh-tanur (en hebreu אַשתנוּר). És un tipus de pa pla que, de forma tradicional en moltes cuines de la regió, es fa coure dins d'un forn tabun i es sol menjar untat amb una ampla gamma de productes alimentaris, o també es sol emprar com embolcall de diferents aliments. El pa tabun és un clàssic de la cuina del Proper Orient a tot el món, i es sol vendre en parades de menjar ràpid al carrer, de vegades farcit amb hummus, falàfel o xauarma.

## Variacions

* El pa lafa, que és lleugerament tou, semblant a la pita iraquiana (també lleugerament toba), de gruix mitjà, no s'estripa fàcilment i és utilitzat majoritàriament per ser farcit amb xauarma en els establiments de menjar ràpid. És popular a Israel, on és comú a les fleques i a les guinguetes d'alimentació.

## Vegeu també

* Lahmacun
* Pita
* Clotxa
* Forn Tabun

## Referències

* ↑ Eating pious pastries in Mea Shearim
* ↑ «Ambassador of peace or cuisine from mideast?». Arxivat de l'original el 2020-05-11. [Consulta: 19 març 2018].
* ↑ . ISBN 978-1-74104-856-8.
* ↑ «Different Breads at your Jerusalem Hotel». Arxivat de l'original el 2009-02-18. [Consulta: 19 març 2018].
* ↑ Sarah Nadav. «Let’s meat at Aish - restaurant specializes in Eastern-style meats and delicious salads». The Jerusalem Post, 04-09-2010. [Consulta: 13 febrer 2012].
* ↑ «Did You Know? Israeli Cuisine Arxivat 2014-11-06 a Wayback Machine.». Embassy of Israel, Washington, D.C., 04-09-2010. [Consulta: 13 febrer 2012].

## Enllaços externs

* Metallic Taboon oven
* Clay Taboon oven
* Eating in Jerusalem
* cuisine - Taboon oven
# Parapsestis

Parapsestis és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Thyatirinae de la família Drepanidae.

## Taxonomia

* Parapsestis albida Suzuki, 1916
* Parapsestis argenteopicta (Oberthür, 1879)
* Parapsestis cinerea Laszlo, G. Ronkay, L. Ronkay & Witt, 2007
* Parapsestis dabashana Laszlo, G. Ronkay, L. Ronkay & Witt, 2007
* Parapsestis hausmanni Laszlo, G. Ronkay, L. Ronkay & Witt, 2007
* Parapsestis implicata Laszlo, G. Ronkay, L. Ronkay & Witt, 2007
* Parapsestis lichenea (Hampson, 1893)
* Parapsestis meleagris Houlbert, 1921
* Parapsestis odilei Orhant, 2006
* Parapsestis pseudomaculata (Houlbert, 1921)
* Parapsestis tomponis (Matsumura, 1933)
* Parapsestis wernyaminta Laszlo, G. Ronkay, L. Ronkay & Witt, 2007

## Espècies antigues

* Parapsestis baibarana
* Parapsestis taiwana
* Parapsestis umbrosa

## Referències

* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; et al. «Parapsestis» (en anglès). The Global Lepidoptera Names Index [Natural History Museum], 2003.
# Periandre

Periandre és el nom dels següents personatges:
* Periandre de Corint, tirà de Corint vers 625 a 585 aC
* Periandre d'Ambràcia, tirà d'Ambràcia al final del segle VII aC i començament del segle VI aC, contemporani de Periandre de Corint
* Periandre (metge), metge grec del segle iv aC
* Periandre, tragèdia en 3 actes d'Ambrosi Carrion (1913)
# Paulina Bonaparte

Paulina Bonaparte (en francès Marie Paulette o Pauline Bonaparte), també coneguda com a Paulina Borghese, princesa de França, Princesa i duquessa de Guastalla (Ajaccio, Còrsega, 20 d'octubre del 1780- Florència, 9 de juny del 1825) va ser la germana petita i la preferida de Napoleó I.

## Infantesa

Pauline restà a Còrsega fins als 13 anys. El 1793 fugí de l'illa acompanyant la seva mare i germans tot seguint Napoleó, el germà gran.

## Matrimoni amb Charles Leclerc

Pauline portà a França una vida intensa amb nombrosos escàndols amorosos, que portaren Napoleó a fer-la casar el 1797 amb Charles Victor Emmanuel Leclerc, general dels seus exèrcits. El 20 d'abril del 1798 els nasqué el seu únic fill, Dermide Louis Napoleon, que morí infant.
Pauline seguí Leclerc en el seu trasllat a Saint-Domingue (avui Haití) per fer fora del poder el general negre Toussaint-Louverture. Allà, Pauline seguí tenint diversos amants, sovint militars de baix rang, fins i tot quan el seu marit emmalaltí de febre groga, que li acabaria causant la mort.

## Matrimoni amb Camillo Borghese

El 1803 es casà, a requeriment del seu germà, amb el noble italià Camillo Filippo Ludovico Borghese. Dona amant de la bona vida i de l'encant de la cort, continuà donant lloc a nombrosos escàndols i se li atribueixen nombrosos amants.
Al llarg de tota la seva vida, Pauline restà fidel al seu germà Napoleó, entregant-li primer les seves joies i fent moviments més endavant per repatriar-lo del seu exili forçat.

## Emmalaltiment i mort

Pauline visqué afectada per problemes ginecològics, agreujats per la seva vida promíscua. Finalment, morí a Florència només amb 44 anys, el dia 9 de juny del 1825, com a conseqüència d'una llarga malaltia neoplàstica del fetge.

## La Venus Victrix de Canova

Pauline fou una dona bella i li agradà lluir, cosa que la portà a ser la model nua de la cèlebre escultura neoclàssica en marbre d'Antonio Canova, la Venus Victrix, realitzada entre 1805 i el 1808 i que hom pot admirar a la Galleria Borghese de Roma, on ha estat des del 1830.

## Referències

* ↑ «La “Venus Victrix”… de Cánova». Ana María Brandolini, 08-03-2019. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «Fotografia de la Venus Victrix i detall, exposada a la Galleria Borguese de Roma». Arxivat de l'original el 2006-09-04. [Consulta: 25 octubre 2008].