OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Magdalena penitent

Maria Magdalena penitent, també coneguda com a Magdalena penitent, és una escultura barroca que Pedro de Mena va fer el 1664 per encàrrec de la Casa Professa de la Companyia de Jesús de Madrid. Actualment es troba al Museu Nacional Col·legi de San Gregori de Valladolid.

## Tema

Pedro de Mena es va dedicar a fer escultures de tema religiós. La Magdalena peninent és una figura de cos sencer de la santa Maria Magdalena penitent, segons la visió de l'Església Catòlica. L'obra es va fer abans que, el 1969, l'Església Catòlica retirés l'apel·latiu de "penitent" a Maria Magdalena.

## Descripció

És possible que Mena s'inspirés en el model de la imatge de la mateixa santa de l'escultor Gregorio Fernández que es troba al monestir de les Descalzas Reales de Madrid. És una dona jove, encara que demacrada per la penitència, amb la cara ovalada; mostra molt de sentiment i una gran espiritualitat, fet que reforça el nas afilat, la boca petita i entreoberta, i la mirada trista; té una gran cabellera, més escarida que la de Fernández, que li cau sobre les espatlles. El dramatisme s'aprecia a la mà dreta, que està oberta damunt del seu pit, i segueix amb la mirada el santcrist que sosté a la mà esquerra. El seu cos està cobert fins als turmells amb un teixit d'estora de palma i nuat amb una soga, amb un gran nus a la cintura. Es troba dempeus i, per sota el vestit, sobresurten els peus descalços, amb el peu esquerre més avançat, com si anés a fer una passa.

## Estil

Es tracta d'una peça policromada d'un gran realisme i que transmet sens dubte un valor místic, espiritual. La cara ovalada és típica de l'estir de l'autor. La seva mida és més aviat petita, de 165 cm d'alçada.

## Moviment

L'escultura pertany al barroc andalús.

## Autor

L'autor és Pedro de Mena.

## Desplaçaments i ubicació actual

Després de l'expulsió dels jesuïtes a conseqüència de la Pragmàtica Sanció de 1767, l'escultura va anar a parar als oratoris de sant Felip Neri. Durant la desamortització de 1835, la imatge va quedar sota la custòdia de les saleses Reales fins que, el 1870, per motiu de la seva exclaustració va passar al Museu de la Trinidad. Els desplaçaments continuarien i, el 1921, aniria a parar al museu del Prado que la va acollir fins al 1933 que va ser traslladada a Valladolid, al Museu Nacional d'Escultura. Encara va tornar al museu del Prado per una restauració i, finalment, l'any 2008, la Magdalena penitent tornà al Museu de Valladolid.

## Altres Magdalenes penitents

Altres Magdalenes penitents cèlebres són per exemple:
* Maria Magdalena penitent de Donatello (1453-l455, catedral de Florència)
* Maria Magdalena penitent de Georges de la Tour (1593-1652, Museu del Prado)
* Maria Magdalena penitent de José de Ribera, pintura, (1637, Museu del Prado)
* Maria Magdalena penitent de El Greco, pintura 1577, (Museu del Cau Ferrat)

## Referències

* ↑ «títol= Legado andalusí.Magdalena penitent Data d'accés=22 de novembre de 2008». Arxivat de l'original el 2009-05-21. [Consulta: 29 octubre 2009].
* ↑ M. Gómez-Moreno (1964) p. 53

## Enllaços externs

* Comentari de l'escultura al Museu del Prado
# Maria Rosa Viadiu i Bellavista

Maria Rosa Viadiu i Bellavista (Solsona, 19 de març de 1937) ha estat una política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la segona legislatura.
Filla del diputat i militant d'Esquerra Republicana de Catalunya Francesc Viadiu i Vendrell. Passà la seva infantesa a l'exili. El juny de 1984 va substituir el difunt Ramón Fernández Jurado com a diputat elegit a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984 com a independent dins les llistes del PSC-PSOE. Fou membre de la Comissió d'Economia, Finances i Pressupost i de la Comissió de Justícia, Dret i Seguretat Ciutadana del Parlament de Catalunya.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la II Legislatura p. 112
# Marino Marini

Marino Marini (Pistoia, 1901 - Milà, 1980) va ser un escultor i pintor italià. Marini, nascut amb el segle xx, va iniciar la seva formació artística a l'Acadèmia de Belles Arts de Florència, on n'hi ha un ampli museu del seu nom i amb la seva obra de pintura i escultura. Des de 1929, Marini es va dedicar a viatjar pel món. D'altra banda va impartir classes de la seva especialitat fins al 1940 a Monza, i, des de 1940, a l'Acadèmia de Brera a Milà. El 1952 li van concedir el premi de la Biennal de Venècia.

## Obra

El 1930, establert ja al territori de l'escultura, realitzava figures humanes de molta envergadura, en general dones o acròbates en bronze. A partir de 1935, Marini va descobrir els temes que dominarien els seus treballs de maduresa: l'escultura arcaica, els cavalls, el cavall i el genet. Ara realitza les obres escultòriques que li van valer el reconeixement dels seus contemporanis, amb figures vigoroses i tràgiques, però desproveïdes de moviment (de vegades mutilades). Va fer d'altra banda un gran nombre de retrats en bronze, i destaquen els d'Igor Stravinsky (1951), i Mies van der Rohe.
Cap a 1948, Marini comença els seus treballs com a pintor. En aquest moment vivia a Suïssa. Moltes de les seves pintures, distorsionades, s'acosten a l'art abstracte sense que deixin de reconèixer-se elements figuratius en elles, com succeeix també amb la seva escultura. Avui se'l considera un clàssic del segle xx.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.63 (Biblioteca de Consulta Larousse). DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].

## Enllaços externs

* The Angel of the City Arxivat 2009-06-01 a Wayback Machine.
* Museo Marino Marini, Piazza San Pancrazio, Firenze
* Authentification of works Marino Marini Foundation, Pistoia, Itàlia
* Marino Marini at the Peggy Guggenheim Museum Arxivat 2009-01-18 a Wayback Machine.
# Marta Popivoda

Marta Popivoda (Belgrad, Iugoslàvia, 1982) és realitzadora de cinema i vídeo i treballadora de la cultura a Berlín i Belgrad. El seu treball artístic i cultural es caracteritza per dos aspectes principals, d'una banda la composició i estructura de poder discursiu del món artístic contemporani, i de l'altre l'espai cultural i polític iugoslau, tant en termes de revisió històrica com de construcció de l'actualitat. Aquestes dues preocupacions estan connectades a la idea socialista de l'artista com a enginyera social que pretén intervenir en la realitat social des de l'art i la cultura. Ha estat membre de l'editorial col·lectiva TkH WalkingTheory, una plataforma teòric-artística de Belgrad en la que es va iniciar, i ha participat en molts projectes artístics i culturals, tant locals com internacionals. El seu treball més conegut és illegal_cinema (2007-...), que s'ha presentat i desenvolupat a Belgrad, París, Istanbul, Bilbao, Zagreb, Stuttgart i Múnic. El seu treball artístic ha estat presentat internacionalment a festivals de cinema i exposicions de fotografia, instal·lacions i vídeo. També col·labora en obres de teatre i òpera contemporània com a videoartista.

## Referències

* ↑ Dossier Mostra Films de Dones 2014
# Martha (pel·lícula)

Martha és una pel·lícula mexicana del 2010, dirigida per Marcelino Islas Hernández en el seu debut com a director de llargmetratges, i protagonitzada per Magda Vizcaíno. Fou estrenada a la Setmana Internacional de la Crítica de la 67a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

## Sinopsi

Durant el dia Martha, una dona de 75 anys, arxiva documents en una oficina d'assegurances, i a les nits veu telenovel·les amb la seva veïna de tota la vida, Sonia. La monotonia que marca la seva vida rutinària canvia quan li anuncien que el seu treball l'exercirà una computadora. Impulsada per les circumstàncies i amb el suport d'Eva, la jove encarregada de buidar els arxius en la computadora, Martha decideix que posarà fi a la seva vida una vegada acabada la seva última setmana de treball.

## Repartiment

* Magda Vizcaíno - Martha
* Penélope Hernández - Eva
* Leticia Gómez - Sonia

## Producció

Fou concebuda com a tesi i rodada com homenatge del director a la seva mare. El rodatge es va realitzar el 2008 a Tutitlán, en una casa propietat de la mare del director, i amb un pressupost força reduït (20.000 euros). Es va fer una preestrena a les acaballes del Festival Internacional de Cinema a Guadalajara el 2009. No es va projectar en sales comercials fins al 2011

## Premios i reconeixements
### Festival de Cinema de Motovun;

* Premi Fipresci

### Premi Ariel (2012)

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor Actriu | Magda Vizcaíno | Guanyadora |

## Referències

* ↑ «25th International Film Critics' Week». sicvenezia.it. Arxivat de l'original el 8 d'abril 2018. [Consulta: 6 abril 2018].
* ↑ «SIC - International Critics' Week». labiennale.org. Arxivat de l'original el 1 agost 2010. [Consulta: 17 agost 2010].
* ↑ Martha, tesis de Marcelino Islas, se exhibirá en el festival de cine de Venecia, La Jornada, 6 d'agost de 2010
* ↑ 14è Festival de Cinema de Motovun al web de Fipresci
* ↑ Pastorela protagoniza los premios Ariel, El Informador, 2 de juny de 2012

## Enllaços externs

* Marcelino Islas y las tribulaciones de su septuagenaria Martha, Revista Toma, 30 de novembre de 2011
* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Martha Bayona Pineda

Martha Bayona Pineda (Bucaramanga, 12 d'agost de 1985) és una ciclista colombiana, que s'ha especialitzat en la pista. Ha guanyat una medalla al Campionat del món de Keirin de 2017.

## Palmarès en pista

* 2013
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat per equips (amb Juliana Gaviria)
* 2017
** 1a als Campionats Panamericans en Keirin

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Maruf al-Rusafi

Maruf ar-Russafí (àrab: معروف الرُّصَافِي, Maʿrūf ar-Ruṣāfī) (Al-Rusafa, Bagdad, 1875 - ?, 16 d'abril de 1945) fou un destacat poeta iraquià, d'idees radicals en política i d'origen kurd de la tribu Jabariyya pel seu pare, i dels àrabs Banu Xammar per la mare. Va donar suport al Comitè Unió i Progrés i va escriure el poema Tammuz al-Hurriyya ("Juliol, el mes de la Llibertat") per celebrar la revolució dels Joves Turcs de 1908 i la deposició del sultà. Oposat al desmembrament de l'Imperi Otomà, quan aquest fou inevitable, el 1918, va començar la seva oposició als haiximites i aviat al rei Faisal ibn Husayn, proclamat rei a l'Iraq pels britànics. Fou elegit diputat el 10 de maig de 1928 i reelegit diverses vegades, exercint durant 8 anys entre l'11 de novembre de 1930 i el 22 de febrer de 1939. Després va viure a Falluja on va escriure un llibre considerat herètic. El 1941 va donar suport al cop d'estat feixista de Rashid Ali Gaylani el 1941, fins que els britànics van tornar a Bagdad el 2 de juny i va compondre un poema en honor dels quatre daurats (quatre tinents coronels executats, base del grup conegut com del Quadrat Daurat, proalemany) en què afirmava que un dia l'exèrcit liquidaria la dinastia. No fou arrestat, però sense recursos va haver de vendre cigarrets a les cantonades. Va morir a Bagdad el 16 de març de 1945. El seu diwan fou publicat a Beirut el 1958.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, VI, 599 a 602.
# Maru Iyagi

Maru Iyagi (마리이야기 lit. "La història de Mari"), comercialitzada internacionalment com My Beautiful Girl, Mari, és una pel·lícula d'animació de Corea del Sud de 2002. Segueix la història d'un nen durant les vacances d'estiu i ascendeix a vols de fantasia surrealista, que poden ser o no seqüències de somnis.

## Argument

Kim Nam-woo lluita per la vida mentre les persones que l'envolten el deixen constantment; el seu millor amic, Jun-ho, va a estudiar a Seül i d'alguna manera la seva mare vídua també l'està "deixant" prestant més atenció al seu nou xicot. Per escapar, va a un món oníric, on coneix una noia anomenada Mari. La història segueix a Nam-woo en el seu descobriment i la maduració.

## Repartiment

| Personatge | Actor de veu coreà | Actor de veu anglès |
| Nam-woo | Ryu Deok-hwan | Alejandro Fallick |
| Adult Nam-woo | Lee Byung-hun | Jay Hickman |
| Jun-ho | (성인규) | Clint Bickham |
| Adult Jun-ho | Gong Hyung-jin | Chris Patton |
| Nam-woo's Mom | Bae Jong-ok | Christine Auten |
| Nam-woo's Grandma | Na Moon-hee | Shelley Calene-Black |
| Jun-ho's Father | Jang Hang-sun | John Swasey |
| Soog-Y | Lee Nari | Kira Vincent-Davis |
| Kyung-min | Ahn Sung-ki | Andy McAvin |

## Premis

* Guanyador del Gran Premi (Millor Llargmetratge) al 26è Festival Internacional de Cinema d'Animació d'Annecy (Annecy, França).

## Referències

* ↑ Critique du film par Bernard Génin dans Télérama le 28 mai 2003.
* ↑ Palmarès des films sur le site du festival. Page consultée le 31 décembre 2011.

## Enllaços externs

* Maru Iyagi a HanCinema
# Mary Lee Woods

Mary Lee Woods (Birmingham, Regne Unit, 12 de març de 1924 - 29 de novembre del 2017) fou una matemàtica anglesa i una de les programadores que van desenvolupar programes als ordinadors Mark 1, Ferranti Mark 1 i Mark 1 Star de l'Escola d'Informàtica de la Universitat de Manchester.

## Formació i vida professional

De 1942 a 1944, durant la Segona Guerra Mundial, va estudiar intensivament matemàtiques a la Universitat de Birmingham. Després va treballar per la Telecommunications Reasearch Establishment a Malvern, fins a l'any 1946, quan va tornar per fer el tercer any del seu grau. Va treballar al Mont Stromlo Observatory de Canberra, Austràlia, de 1947 a 1951 quan va anar a Ferranti a Manchester com a programadora d'ordinadors. Després d'un període de pausa, dedicat a criar els seus fills, va treballar de mestra d'escola de matemàtiques i després de programadora de BASIC, Fortran i altres llenguatges abans de retirar-se l'any 1987.

## Vida personal

Va néixer a Birmingham, Regne Unit l'any 1924. Va conèixer i es va casar amb Conway Berners-Lee mentre treballava a Ferranti. El seu fill més gran, Sir Tim Berners-Lee, també s'ha dedicat al mateix sector professional que ella.

## Referències

* ↑ «Scientific pioneers honoured by The University of Manchester». Arxivat de l'original el 2013-10-22. [Consulta: 3 abril 2016].
* ↑ Conway and Mary Lee Berners-Lee, interviewed by Thomas Lean, 2010–2011, An Oral History of British Science, British Library Sound & Moving Image reference C1379/23 Audio and Transcript (at British Library only but brief Content summary available online).
* ↑ Berners-Lee, Tim; Fischetti, Mark. Weaving the Web: The Past, Present and Future of the World Wide Web by its Inventor. Londres: Orion Business, 1999. ISBN 978-0-7528-2090-3.
* ↑ Bellis, Mary. «Father of the Internet Tim Berners-Lee». [Consulta: 10 novembre 2009].
* ↑ Interview by the British Library http://www.bl.uk/voices-of-science/interviewees/mary-lee-berners-lee Arxivat 2016-03-31 a Wayback Machine.
# Maurice Ndour

Maurice Daly Ndour (Sindia, 18 de juny de 1992) és un jugador de bàsquet senegalès. Amb 2,06 metres d'alçada i 2.23 d'envergadura, juga en la posició de pivot. Actualment forma part de la plantilla dels New York Knicks.

## Enllaços externs

* Biografia d'Ohio Arxivat 2015-07-16 a Wayback Machine. (anglès)
* Fitxa a l'ACB.com Arxivat 2015-12-09 a Wayback Machine.
* Perfil a nbadraft (anglès)
* Perfil a basketball (anglès)
# Maurice Novarina

Maurice Novarina (Thonon-les-Bains, 28 de juny de 1907 - 28 de setembre de 2002) fou un arquitecte savoià francès. És conegut per haver dissenyat l'església de Notre-Dame de Tout Grâce du Plateau d'Assy (Nostra Senyora plena de Gràcia de l'altiplà d'Assy, a Passy, l'Alta Savoia), entre altres edificis. Va estudiar a l'École Nationale Supérieure des Beaux-Arts, i més tard es va convertir en enginyer d'obres públiques. Elegit membre de l'Acadèmia de Belles Arts de França el 1979, va ser succeït per Aymeric Zublena el 2008.
Novarina va tenir dos fills, Patrice Novarina que també es va convertir en arquitecte, mentre que Valère Novarina és un escriptor.

## Edificis rellevants

* Notre-Dame de Grâce Touré du Plateau d'Assy
* Tour Super-Italie
* Casa de la ciutat de Grenoble

## Referències

* ↑ «Maurice Novarina, architecte» (en francès). L'Îlot-S. CAUE (conseil d'architecture, d'urbanisme et de l'environnement) de Haute-Savoie. [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «Consécration de l'église Notre-Dame de Tour Grâce d'Assy» (en francès). France Archives. [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ Brunet, Serge; Julia, Dominique; Lemaître, Nicole. Montagnes sacrées d'Europe: actes du colloque "Religion et Montagnes", Tarbes, 30 mai-2 juin 2002 (en francès). Publications de la Sorbonne, 2005, p. 374. ISBN 978-2-85944-516-4.
* ↑ «NOVARINA Patrice (architect / visual artist)» (en drouot). [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «L’écrivain Valère Novarina, fils de l’architecte Maurice Novarina. Artistes dans et par le sang» (en francès). Le Dauphiné Liberé, 03-08-2010. [Consulta: 7 maig 2023].
# Mereheadita

La mereheadita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom de la pedrera Torr Works, també coneguda com a Merehead, a Somerset, on va ser descoberta.

## Característiques

La mereheadita és un halur de fórmula química Pb$_{47}$Cl$_{25}$(OH)$_{13}$O$_{24}$(CO₃)(BO₃)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1998. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. És un mineral relacionat amb la symesita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mereheadita pertany a «03.DC - Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Pb (As,Sb,Bi), sense Cu» juntament amb els següents minerals: laurionita, paralaurionita, fiedlerita, penfieldita, laurelita, bismoclita, daubreeïta, matlockita, rorisita, zavaritskita, zhangpeishanita, nadorita, perita, aravaipaïta, calcioaravaipaïta, thorikosita, blixita, pinalita, symesita, ecdemita, heliofil·lita, mendipita, damaraïta, onoratoïta, cotunnita, pseudocotunnita i barstowita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Torr Works, a la localitat de Cranmore, al comtat de Somerset, a Anglaterra, Regne Unit. També ha estat descrita a la mina Wesley, a la localitat anglesa de Westbury on Trym, al comtat de Bristol; a la mina Kunibert, a Brilon, a l'estat de Rin del Nord-Westfàlia, Alemanya; i a la mina Clara, a la localitat de Wolfach, a l'estat de Baden-Württemberg, també a Alemanya.

## Referències

* ↑ «Mereheadite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 novembre 2017].
# Mbukushu

El Mbukushu és una llengua que parlen els grups mbukushus que viuen a les zones properes al riu Okavango, a Zàmbia, Botswana, Namíbia i Angola. El seu codi ISO 639-3 és mhw, el seu codi del glottolog és mbuk1240 i el seu codi Guthrie és K.333.

## Família lingüística

L'ethnologue, la situa com una llengua luyana juntament amb el luyana, el mashi, el kwangali, el diriku, el mbukushu i el mbowe.

## Geolingüística

El Mbukushu es parla a una zona riberenca del riu Okavango, als estats de Zàmbia (6400), Botswana (33.000), Namíbia (7.900) i Angola (9.800). A Zàmbia es parla a la zona del riu Kwando, al sud-oest de la Província de l'Oest; a Botswana, al nord de Gomare, a la zona del riu Okavango, al Districte del Nord-oest; a Namíbia, al nord-oest d'Ovambo i al nord-est de la zona d'Okavango, a l'est de Kabango; i a l'extrem sud-est d'Angola, a la riba nord del riu Okavango, a Cuando Cubango.

## Etnolingüística

Segons l'ethnologue, hi ha quatre grups humans que parlen el mbukushu; els mbukushus de Zàmbia, els mbukushus, goves de Botswana i de Namíbia i els mbukushus, kussos d'Angola.

## Sociolingüística, estatus i ús de la llengua

A Namíbia, el mbukushu és una llengua desenvolupada (EGIDS 5). Gaudeix d'un ús vigorós i té una forma estandarditzada i literatura. Des del 2001 està reconeguda com a llengua d'educació (2001, Education Act, nº 16, Article 35) i ha estat implementada en l'educació des del 2003. En aquest país és utilitzada com a segona llengua pels yeyis (que parlen el yeyi com a llengua materna). Hi ha programes de ràdio, diccionari i gramàtica. S'escriu en alfabet llatí.
A Angola és una llengua desenvolupada.
A Botswana és una llengua vigorosa (EGIDS 6a) i és parlada per persones de totes les edats, que també parlen l'anglès i el tswana.
A Zàmbia és una amenaçada (EGIDS 6b), tot i que s'utilitza a l'administració.

## Sons
### Consonants

El Mbukushu és una de les llengües bantus que té consonants clic, concretament la consonant tenius /c/, la sonora /gc/ i la nasalitzada /nc/, igual que la prenasalitzada /ngc/, que molts parlants la pronuncien com dental, palatal i postalveolar. També té la consonant nasal glotal aproximant.

## Referències

* 1 2 3 4 «Language: Mbukushu». joshuaproject. [Consulta: 19 gener 2015].
* ↑ «K». ethnologue. [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ «Mbukushu in Zambia». joshuaproject. [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ «Mbukushu, Gova in Botswana» (en anglès). joshuaproject. [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ «Mbukushu, Gova in Namibia» (en anglès). joshuaproject. [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ «Mbukushu, Kusso in Angola» (en anglès). joshuaproject. [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ «Mbukushu in the Language Cloud» (en anglès). ethnologue. [Consulta: 20 gener 2015].

## Enllaços externs

* Recursos OLAC sobre el mbukushu(anglès)
# Mbuyi Kabunda Badi

Mbuyi Kabunda Badi (Lubumbashi, 23 de novembre de 1955 - Madrid, 3 de novembre de 2022) va ser un professor congolès especialitzat en els problemes d'integració regional, desenvolupament, gènere, drets humans i conflictes a l'Àfrica.
Llicenciat en Ciències Polítiques per la Universitat de Lubumbashi i doctorat a la Universitat Complutense de Madrid, va ser membre de l'Institut de Drets Humans d'Estrasburg i del Grup d'Estudis Africans de la Universitat Autònoma de Madrid. El 2016 era president de l'Associació Espanyola d'Africanistes. Va escriure un centenar de publicacions que tracten sobre els drets humans a l'Àfrica des de diverses perspectives, segons ell tracten de la «descolonització de prejudicis sobre Àfrica». Va ser president de l'ONG Sodepaz i jurat del premi de Cooperació Internacional. També va ser membre de la Casa África.

## Referències

* ↑ Izquierdo, José María «Mbuyi Kabunda: “África será en un siglo un continente emergente”» (en castellà). El País [Madrid], 08-02-2016. ISSN: 1134-6582.
* ↑ ««Hay que descolonizar las mentes de prejuicios sobre África casi como misioneros»» (en castellà), 09-05-2018. [Consulta: 22 juny 2019].
* ↑ «Casa Africa - Mbuyi Kabunda Badi» (en castellà). [Consulta: 24 març 2016].

## Enllaços externs

* Entrevista a La Sexta
# Mbowe

El mbowe (o esimbowe) és una llengua bantu parlada pels mbowes de Zàmbia. El seu codi iso 639.3 (ethnologue) és mxo, el codi al glottolog és mbow1246 i el seu codi Guthrie és K.32.
Els mbowes viuen a la part central del nord de la Província de l'Oest.
L'ethnologue, la situa com una llengua luyana juntament amb el luyana, el mashi, el kwangali, el diriku, el mbukushu i el simaa. Maho (2009) afirma que és una llengua kavango molt propera al mbume (K.321) i el liyuwa (K.322).
El mbowe és una llengua que gaudeix d'un ús vigorós (EGIDS 6a), ja que, tot i que no està estandarditzada, és parlada per totes les generacions en el llenguatge cara a cara i té una situació sostenible.

## Referències

* 1 2 «Mbowe». ethnologue. [Consulta: 19 gener 2015].
* 1 2 «Language:Mbowe». joshuaproject. [Consulta: 19 gener 2015].
* ↑ «K». ethnologue. [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ Maho, Jouni Filip. «NUGL Online The online version of the New Updated Guthrie List, a referential classification of the Bantu languages». Guthrie. Arxivat de l'original el 7 de juny 2013. [Consulta: 19 gener 2015].
* ↑ «Mbowe in the Language Cloud» (en anglès). ethnologue. [Consulta: 19 gener 2015].
# Mechouar Fes Jdid

Méchouar Fès Jdid (en àrab المشور فاس الجديد, al-Mixwār Fās al-Jadīd; en amazic ⵎⵛⵡⵕ ⴼⴰⵙ ⴰⵎⴰⵢⵏⵓ) és un municipi de la prefectura de Fes, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 20.560 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Medul·la

«Medul·la» té aquests significats:
* Medul·la espinal, cordó nerviós, blanc i cilíndric tancat dintre de la columna vertebral
* Medul·la òssia, teixit que es troba a l'interior dels grans ossos en els vertebrats
* Medul·la oblonga o bulb raquidi, part de l'encèfal dels vertebrats
* Medul·la vegetal, en botànica, part interna del cilindre central de la tija d'una planta