OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Bert i Padreny

Joan Bert i Padreny (Barcelona, 8 d'agost de 1927 -13 d'octubre de 1993) fou un fotògraf català.

## Biografia

Des de ben jove començà a ajudar el seu pare, Joan Bert i Vila, i el soci com aprenent. Centrà la seva activitat al diari Mundo Deportivo per a qui realitzà el primer encàrrec important, la Volta Ciclista a Catalunya de 1945, i la va cobrir fins al 1960. També feu fotografia d'espectacles. Publicà a 'Triunfo, "Revista", Vida Deportiva, Tele-Exprés, Tele-Estel i España de Tànger. L'any 1965 començà a treballar com a càmera de televisió i s'integrà a la plantilla de Televisió Espanyola l'any 1968, on va formar part del gabinet de direcció i del gabinet de premsa i relacions públiques fins a la seva jubilació l'any 1990.

## Premis i reconeixements

Al llarg de la seva vida va rebre diverses distincions entre les quals destaquen la Medalla al Mèrit Esportiu l'any 1970 i la Medalla pòstuma als pioners de l'esport l'octubre de 1995.

## Fons personal

El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya. El fons va ingressar a l'ANC amb virtut del contracte de compravenda signat entre el llavors Conseller de Cultura, senyor Joan Guitart i Agell i la senyora Carme Sala Chavarria, propietària i hereva com a vídua de Joan Bert i Padreny, el 28 de desembre de 1995. La documentació va ingressar el 15 de gener de 1996. El seu pare Joan Bert i Vila també fou fotoperiodista.

## Referències

* 1 2 3 «Fons Bert i Claret». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: juny 2013].

## Bibliografia

* DÍAZ RODRÍGUEZ, Mercedes. El fons fotogràfic Bert i Claret. Arxius. Butlletí del Servei D'Arxius. Núm. 13 (primavera 1996)
# Jalangi

Jalangi o Kharia és un dels tres grans rius del districte de Nadiya o Nadia o Bengala Occidental, Índia (els altres dos són el Bhagirati i el Matabhanga, tots derivacions del Padma). El conjunt dels tres rius és conegut ocasionalment com els "Rius de Nadiya". El Padma, l'afluent principal del Ganges a la zona, perd al Jalangi just quan entra al districte a 24° 11′ N, 88° 49′ E﻿ / ﻿24.183°N,88.817°E﻿ / 24.183; 88.817. Des d'aquest punt corre de manera tortuosa en direcció nord-oest i forma durant uns 50 km el límit amb el districte de Murshidabad; després gira al sud i arriba a Krishnagar o Krishnanagar, la capital del districte de Nadiya i segueix en direcció est fins a la vila de Nadiya que queda a la seva esquerra, on troba al Bhagirathi amb el que s'uneix formant el riu Hugli. Durant l'època de pluges é navegable per barques grans de més de 4 tones, però a l'època seca no és possible.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Jalapa

«Xalapa o Jalapa» té aquests significats:
* Jalapa (Nicaragua), municipi del departament de Nueva Segovia de la República de Nicaragua, prop de la frontera amb Hondures
* Xalapa-Enríquez o Xalapa de Enríquez, ciutat mexicana
* Arquebisbat de Xalapa, seu metropolitana de l'Església Catòlica a Mèxic
* Club Deportivo Jalapa, club guatemalenc de futbol de la ciutat de Jalapa
* Club Deportivo Jalapa (Nicaragua), club nicaragüenc de futbol de la ciutat de Jalapa
* Departament de Jalapa, divisió administrativa a la regió Sud-Oriental de Guatemala
* Municipi de Xalapa, municipi a l'Estat de Veracruz amb capital municipal a Xalapa-Enríquez
* Xalapa (Ipomoea purga) planta de la família de les convolvulàcies
# Isokita

La isokita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la tilasita. Rep el nom per la comunitat d'Isoka, a Zàmbia, a uns 24 quilòmetres a l'oest de la localitat tipus.

## Característiques

La isokita és un fosfat de fórmula química CaMg(PO₄)F. És una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, sent publicada per primera vegada l'any 1955. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 4,5 i 5. És l'anàleg amb fluor de la panasqueiraïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la isokita pertany a «08.BH: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: thadeuïta, durangita, lacroixita, maxwellita, panasqueiraïta, tilasita, drugmanita, bjarebyita, cirrolita, kulanita, penikisita, perloffita, johntomaïta, bertossaïta, palermoïta, carminita, sewardita, adelita, arsendescloizita, austinita, cobaltaustinita, conicalcita, duftita, gabrielsonita, nickelaustinita, tangeïta, gottlobita, hermannroseïta, čechita, descloizita, mottramita, pirobelonita, bayldonita, vesignieïta, paganoïta, jagowerita, carlgieseckeïta-(Nd), attakolita i leningradita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les carbonatites del mont Nkumbwa, a Isoka, a la província del Nord, Zàmbia. També ha estat descrita a Austràlia, el Brasil, República Txeca, Àustria, Alemanya, Noruega, Espanya, Portugal i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Isokite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 novembre 2017].
# Joan Esplugas i Moncusí

Joan Esplugas i Moncusí (Barberà de la Conca, 1857 - 1927) fou un polític republicà i empresari agrari català del sector vinícola, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Va impulsar la creació del primer celler cooperatiu de Catalunya, el Celler de la Societat de Barberà. Durant els anys de la febre d'or, muntà amb un cosí seu de Cabra del Camp, Gregori Oliva, una companyia de negocis de vins i aiguardents, amb seu a París, Londres i Liverpool. A França s'interessà per les cooperatives vitivinícoles i per les tècniques que aplicaven per vèncer la fil·loxera. Ja de retorn al seu poble, quan el 1893, el flaxell arribà a la Conca de Barberà posà en pràctica aquells coneixements adquirits: fou responsable de la introducció a la seva comarca dels ceps americans i de les tècniques d'empeltar-los amb varietats del país. D'altra banda, ajudà activament la "Societat Agrícola de Barberà", que acabava de néixer (1894), i en bona part fou responsable de l'èxit que assolí. Utilitzà la seva influència política per aconseguir, entre 1898 i 1900 que l'Estat construís la carretera de Barberà. Aquesta obra fou importantíssima per a Barberà, ja que molts dels seus convilatans empobrits per la crisi aconseguiren un salari mentre esperaven la recuperació de les vinyes. En agraïment, l'Ajuntament de Barberà, l'any 1899, el declarà Fill Predilecte, li dedicà un carrer i una làpida commemorativa a la sala de plens. També fou director del Banc de Valls.
En el terreny polític, Esplugas va pertànyer a la branca federalista i catalanista del republicanisme, fou escollit alcalde de Barberà de la Conca el 1887 i diputat provincial entre 1892 i 1904. Posteriorment milità a la UFNR, fou escollit senador per la Solidaritat Catalana el 1907, però no va arribar a jurar l'acta. Finalment, a les eleccions generals espanyoles de 1918 presentat per una coalició republicana, assolí l'acta de diputat a corts pel districte de Valls.

## Bibliografia

* Andreu Mayayo i Artal,"Un exemple de la burgesia agrària republicana al Camp de Tarragona i a la Conca de Barberà: Joan Esplugas Moncusí (1857-1927), Aplec de Treballs, 6, C.E.C.B., Montblanc, 1984, p. 133-197.
* Andreu Mayayo i Artal, «L'exportació vinícola durant la «febre d'or»: la societat mercantil «Gregori Oliva i Cía» de Tarragona (1880-1882), a Jornades sobre la viticultura de la conca mediterrània, Facultat de Filosofia i Lletres de Tarragona, Universitat de Barcelona, 1986, URV Tarragona / Diputació de Tarragona, 1995, p. 696-705.
* Joan Fuguet Sans & Carme Plaza Arqué, "Notícies històriques sobre la vinya i la varietat trepat a la Conca de Barberà", a Dossiers Agraris ICEA. La varietat trepat, Núm. 11 (juliol 2009), p. 11-25.

## Referències

* ↑ «ESPLUGAS MONCUSÍ, JUAN». senado.es. [Consulta: 1r febrer 2022].

## Enllaços externs

* «Joan Esplugas i Moncusí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Joan Mestres i Calvet

Joan Mestres i Calvet (Barcelona, 26 de juny de 1877 - Barcelona, 6 de juny de 1955) fou un empresari teatral. Va dirigir el Gran Teatre del Liceu durant els períodes 1915-16, 1918-30, 1933-36 i 1939-47 i el situà com un referent europeu.

## Biografia

Fou fill de Salvador Mestres i Serr,a nascut a Calaf, i de Lluïsa Calvet i Coma. Estudià amb Josep Rodoreda i Joan Lamote de Grignon a l'Escola Municipal de Música de Barcelona. Va ser el responsable de diverses obres escèniques en els teatres Gran Via i Tívoli, fins que passà a regentar el Gran Teatre del Liceu. Al Liceu va tenir com a principal objectiu obrir l'activitat del teatre a les avantguardes artístiques de l'època i sortir de la rutina d'un repertori que s'estava quedant obsolet. Va fer entrar al repertori les òperes russes, franceses i d'autors catalans, així com l'estrena de les principals òperes de Mozart i d'òperes alemanyes en l'idioma original. Va contractar sovint els Ballets Russos de Diaghilev i establí el costum de dedicar la temporada de primavera del Liceu al ballet. Després de la Guerra Civil, Joan Mestres ocupà també el càrrec de director artístic del Liceu.
Va posar música a El caballero Wolframo i va escriure El Gran Teatro del Liceo visto por su empresario (1945). El seu germà Salvador Mestres i Calvet (Barcelona 1868 - 1950) fou baríton.

## Referències

* 1 2 «Necrològica» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 14 març 2018].
* ↑ «Joan Mestres i Calvet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Esdeveniments importants». Gran Teatre del Liceu. Arxivat de l'original el 14 de març 2018. [Consulta: 14 març 2018].
* ↑ «esquela de Soña Luisa Calvet y Coma». La Vanguardia, 22-05-1925, pàg. 1.
* ↑ Fabre i Fornaguera, Jaume. La contrarevolució de 1939 a Barcelona. Els que es van quedar, 2002.
# Joan Millet i Maristany

Joan Millet Maristany (el Masnou, Maresme, 29 de juliol del 1893 — Barcelona, 25 de novembre de 1980) fou un dirigent esportiu.
Fou soci del Reial Barcelona Lawn Tennis Club, amb el qual jugà durant la dècada de 1910 i on fou tresorer durant la dècada de 1920. Formà part del comitè executiu del Campionat del Món de tennis en pista coberta de Barcelona (1922-23).

## Referències

* ↑ Necrològica de Joan Millet i Maristany. La Vanguardia. Dimecres, 26 novembre 1980, pàgina 32
* ↑ "Joan Millet Maristany" a EsportpèdiaCat — Enciclopèdia de l'esport català
# Itria Gadhala

Itria Gadhala fou un petit estat tributari protegit de l'Índia, al nord de Kathiawar, província de Gujarat, presidència de Bombai, a uns 25 km al nord-oest de Dhasa (estació ferroviària). El formaven únicament dos pobles cadascun amb un tributari separat. La població era de 774 habitants el 1872 i de 909 el 1881. Els ingressos s'estimaven en 400 lliures i pagava un tribut de 25 lliures al govern britànic i de 8,6 lliures al nawab de Junagarh.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Japoneuria bolivari

Japoneuria bolivari és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a l'illa de Honshu (el Japó).

## Referències

* ↑ Uchida, 1990. Thesis 123.
* ↑ Klapálek, 1907. Bull. internat. acad. Sci. Boheme 12:16.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:129.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:477, 481.
* Klapálek, 1923. Coll. Zool. Selys. 4(2):77.
* Uchida, Stark & Sivec, 2011. Illiesia 7(5):65.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 15 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
* insects.tamu.edu (anglès)
# Japoneuria

Japoneuria és un gènere d'insectes plecòpters pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia.

## Taxonomia

* Japoneuria bolivari (Klapálek, 1907)
* Japoneuria fulva (Klapálek, 1907)
* Japoneuria jouklii (Klapálek, 1907)
* Japoneuria unimaculata (Zhiltzova, 1981)

## Referències

* ↑ Uchida, 1990. Thesis 123.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Uchida & Isobe, 1991. Aquatic Insects 13(2):65-77.
* Uchida, Stark & Sivec, 2011. Illiesia 7(5):65.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Plecoptera Species File (anglès)
# Japoneuria fulva

Japoneuria fulva és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids que es troba al Japó: Hokkaido i Honshu.

## Referències

* ↑ Uchida, 1990. Thesis 123.
* ↑ Klapálek, 1907. Bull. internat. acad. Sci. Boheme 12:260.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:474.
* Uchida, Stark & Sivec, 2011. Illiesia 7(5):65.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 15 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
* insects.tamu.edu (anglès)
# Japonicrambus

Japonicrambus és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Japonicrambus bilineatus (Okano, 1957)
* Japonicrambus ishizukai Okano, 1962
* Japonicrambus mitsundoi Sasaki & Jinbo, 2002

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 5 febrer 2019].
# Joan Baptista Olòriz i Serra

Joan Baptista Olòriz i Serra (Barcelona, 23 de gener de 1954) és un polític català, diputat al Congrés dels Diputats en la XI i XII legislatures.
És llicenciat en Filosofia i Lletres, secció història per la universitat Autònoma de Barcelona i doctorat amb excel·lent cum laude per la Universitat de Girona. Ha treballat com a professor de secundària a les comarques gironines, i actualment és catedràtic a l'institut Santiago Sobrequés de Girona. Militant del PSUC des de 1971 i posteriorment d'ICV, ha estat membre del Consell Social de la Universitat de Girona i síndic de 1994 a 1999. També és membre de la Secció intercomarcal de Comissions Obreres de Catalunya i representant del professorat a la Junta de Personal d'Ensenyament no Universitari.
Fou elegit regidor de l'ajuntament de Girona a les eleccions municipals espanyoles de 1999 per ICV i des de 2000 fou portaveu del grup municipal. A les eleccions municipals espanyoles de 2003 i 2007 renovà el càrrec i endemés fou segon tinent d'alcalde i regidor de polítiques socials i cooperació. A les eleccions municipals espanyoles de 2011, però, només fou portaveu del grup municipal.
A les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016 fou elegit diputat per Girona com a independent dins la candidatura d'Esquerra Republicana de Catalunya.

## Referències

* 1 2 Biografia a gironac.cat
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Josep Borrell i Figuera

Josep Borrell i Figuera (Lleida, 1954) ha estat catedràtic de batxillerat a l'Institut Joan Oró. També ha exercit com a inspector d'educació. Des del juliol de 2012 és director dels Serveis Territorials del Departament de Cultura a Lleida.
Ha estat president de la delegació Òmnium Cultural del Segrià (1986-1994) i Director de l'Institut d'Estudis Ilerdencs de la Diputació de Lleida (1994-2000). També destaca com a creador del grup poètic La Gralla i la Dalla i de la revista literària L'Estrof. Afirma que entre les seves passions hi ha la literatura, especialment la poesia. És autor dels poemaris: Un adulat desig (1986), Rambla de tardor (1991), Tir al blanc (1992), Molinet de vent (1996), Sine cupiditate (2002) i Ombra de roure (2006). A més de la poesia, Josep Borrell ha cultivat també la crítica literària, la historiografia literària de Lleida i és articulista de premsa. Uns dels temes recurrents en la seva lírica són el pas del temps i l'amor, lligats sempre al record, l'enyorança i, sobretot, la mort.
L'any 2017, com a director dels Serveis Territorials de Cultura a Lleida, va amenaçar de retirar serveis sanitaris a ciutadans de la Franja, a conseqüència del retorn a Sixena de béns de l'Església, que s'havia produït enmig de l'excepcionalitat jurídica per l'aplicació de l'article 155 de la Constitució Espanyola:
   «A los de Aragón, el traslado les puede pasar factura. Hay servicios que presta Cataluña de forma generosa, como el servicio sanitario, pero después de esto podemos decir: pues mira, nos lo repensamos. Es entrar en una dinámica que no favorece a nadie»

## Llibres publicats
### Poesia

* Un adulat desig. Barcelona: El Mall, 1986
* Rambla de tardor. València: Eliseu Climent / 3i4, 1991
* Tir al blanc. Lleida: Institut d'Estudis Ilerdencs, 1992
* Molinet de vent. Lleida: Pagès, 1996
* Sine cupiditate. Lleida: Pagès, 2002
* Ombra de roure. Lleida: Pagès, 2006
* La mitja vida. Lleida: Pagès, 2012
* Aigua, ànima. Lleida: Pagès, 2017
* Desmesura d'amor. Lleida: Pagès, 2020

### Estudis literaris

* El Neoclassicisme i la Il·lustració. Barcelona: Ed. 62 - Orbis, 1984
* Escriptors contemporanis de Ponent (1859-1980). Lleida: La Paeria, 1984
* Tres poetes simbolistes : Josep Estadella, Jaume Agelet, Màrius Torres. Barcelona: El Mall, 1986
* Antologia poètica de J. Salvat-Papasseit. Barcelona: Barcanova, 1989
* Antologia general de la poesia catalana. Barcelona: Barcanova, 1991
* Proses de Ponent de J. Vallverdú. Barcelona: Barcanova, 1994
* La Renaixença a Lleida (amb Paquita Sanvicén). Lleida: Universitat de Lleida, 1998

## Referències

* ↑ Josep Borrell i Figuera al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ http://www.ara.cat/cultura/Josep_Borrell-Lleida_0_727127448.html
* ↑ «DGA aclara tras la tensión por Sijena que no habrá represalias de Cataluña». La Comarca, 12-12-2017.
# Josep Terrades i Torrents

Josep Terrades i Torrents (Vilanova i la Geltrú, 12 de juliol de 1810 - 1873) va ser ordenat prevere el 20 de setembre de 1834. Fou mestre de capella i organista de la basílica del Sant Esperit de Terrassa durant els anys 1844 i 1848.

## Biografia

A l'Arxiu Diocesà de Barcelona consta com organista de la parròquia de Sitges i beneficiat a Sant Joan de Jerusalem de Barcelona. Posteriorment, l'any 1844 passà a treballar a Terrassa fent-se càrrec de la capella de Sant Esperit i de l'escola de música, encara que es trobà amb limitacions per part de l'Ajuntament, del qual depenien les institucions musicals esmentades.
Les persones que treballaven a la capella de música gaudien d'un petit sou i d'algunes prerrogatives. Per tant, l'Ajuntament per tal de poder estalviar uns rals, començà una campanya d'austeritat musical fins al dia 4 de desembre de 1848, moment en què acordà dissoldre la capella de Sant Esperit. Terrades s'oposà a la campanya, i veient que no hi havia res a fer, presentà la seva dimissió.

## Referències

* 1 2 Freixas i Vivó, Josep. Musiquer terrasenc, 244 fitxes biogràfiques. Terrassa: Àmfora, 2011.
* ↑ Gregori i Cifré, Josep M. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 1: Fons de la Catedral-Basílica del Sant Esperit de Terrassa. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2007.

## Vegeu també

* Llista de mestres de capella i organistes de la catedral-basílica del Sant Esperit de Terrassa
# Kenny Anthony

Kenneth "Kenny" Davis Anthony és l'actual primer ministre de Saint Lucia. Va ser el cinquè polític de Saint Lucia a aconseguir la primera magistratura del país des de la seva independència del Regne Unit. Va néixer el 8 de gener de 1951 i va estudiar en el Col·legi de Professors de Saint Lucia. Es va rebre amb honors en la Universitat de les Índies Occidentals i va completar els seus estudis de doctorat en la Universitat de Birmingham, Anglaterra, el 1988.

## Referències

* 1 2 «Office of the Prime Minister». Arxivat de l'original el 2014-08-12. [Consulta: 10 agost 2014].
# Jordi Roura i Goicoechea

Jordi Roura i Goicoechea (Barcelona, 1928 - Navata, Alt Empordà, 3 de gener de 2011) va ser un mestre i escultor català, membre fundador de l'Escola de Disseny ELISAVA. Casat amb la pintora Remei Martínez-Marí, que va morir l'any 2006 al poble de Navata, on ell va residir gran part de la seva vida. Tant des de la seva vessant pedagògica com amb la seva pròpia obra, molt aviat s'interessà per experimentar aspectes perceptius sobre la forma, tema que desenvolupa a la seva tesi doctoral.
Durant molts anys compartí la seva obra personal amb la docència, creant tallers experimentals de sensibilització perceptiva sobre la forma i el color a alumnes de diversitat d'escoles i facultats: Monestir de Montserrat, Escola de Disseny Elisava, Escola de fotografia Richter, Escola Superior d'Arquitectura i Facultat de Belles Arts de la Universitat de Barcelona.
També va participar en nombrosos cursets, congressos, seminaris i màsters, i va col·laborar en exposicions i salons d'art, però no va ser fins a l'any 2008 que va realitzar la seva primera exposició amb la seva obra personal, anomenada "Obres de taller". Es va dur a terme al Temple Romà de Vic i se'n va editar un catàleg. L'any 2012 l'escriptora Esther Zarraluki publicà Peces que duermen, llibre que estableix un diàleg amb les obres i la figura de Roura.

## Referències

* ↑ «Esquela de Jordi Roura a Rememori». Arxivat de l'original el 2014-03-08. [Consulta: 5 gener 2011].
* ↑ Remei Martínez-Marí a CGIL (italià)
* ↑ Remei Martínez-Marí a La Vanguardia
* ↑ Necrològica de Remei Martínez-Marí Odena a VilaWeb
* ↑ Escultura [Microforma]: la seva percepció: anàlisi comparativa dels efectes produïts per les variants perceptives en dos i tres dimensions, tesi doctoral presentada pel llicenciat Jordi Roura i Goicoechea i dirigida pel Dr. Jaume Muxart i Domènech
* ↑ Professor a l'Escola Elisava
* ↑ Professor a la Facultat de Belles Arts de la UB
* ↑ «Responsable del suport a la docència a la UB». Arxivat de l'original el 2010-07-04. [Consulta: 5 gener 2011].
* ↑ Màsters i cursos de postgrau de la UB
* ↑ http://books.google.cat/books/about/Obres_de_taller.html?id=UEzRXwAACAAJ&redir_esc=y
* ↑ «Peces que duermen». Arxivat de l'original el 2014-01-15. [Consulta: 25 febrer 2014].
* ↑ http://www.castelldefels.org/entitats/alga/68_51.htm Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Mitrofànovka (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Mitrofànovka».
Mitrofànovka (en rus: Митрофановка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 282 habitants. Pertany al districte municipal de Mokroús.

## Referències

* ↑ «БОЛЬШАЯ САРАТОВСКАЯ ЭНЦИКЛОПЕДИЯ : Фёдоровский район : Ивановка». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
* ↑ «Карта Новоузенского уезда Самарской губернии 1890 года». Arxivat de l'original el 2017-08-18.