OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Societat Catalana de Genealogia, Heràldica, Sigil·lografia, Vexil·lologia i Nobiliària

La Societat Catalana de Genealogia, Heràldica, Sigil·lografia, Vexil·lologia i Nobiliària és una associació fundada el 30 de juny de 1983 per promoure l'estudi, l'ensenyament, la recerca i la difusió de la genealogia, l'heràldica i altres disciplines afins com la sigil·lografia, la vexil·lologia i la nobiliària. El seu fundador i primer president (fins al 2007) fou Armand de Fluvià i Escorsa. L'actual president és Juanjo Cortés García des del 2007. Des de l'any 1990 es publica de forma anual la revista Paratge, a l'entorn de les diferents disciplines de la societat; als anys vuitanta, però, ja s'havia fet un llibret, que era una publicació amb articles i altres notícies.

## Referències

* ↑ Fluvià i Escorsa, Armand de. Qui eren els meus avantpassats? Nou manual de Genealogia. Institució Catalana de Genealogia i Heràldica, 2012. ISBN 978-846160689-4.
* 1 2 «Societat Catalana de Genealogia, Heràldica, Sigil·lografia, Vexil·lologia i Nobiliària». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Institució Catalana de Genealogia i Heràldica

## Enllaços externs

* Revista Paratge, consultable online a RACO
# Puurs-Sint-Amands

Puurs-Sint-Amands és un és un municipi belga de la província de província d'Anvers a la regió de Flandes. És el resultat de la fusió de Puurs amb Sint-Amands l'1 de gener de 2019.
Conté els antics municipis de Breendonk, Liezele, Lippelo, Puurs, Oppuurs, Ruisbroek i Sint-Amands.

## Referències

* ↑ «Geografische indeling» (en neerlandès). Statbel (ofici belga d'estadística). [Consulta: 24 juliol 2021].
* ↑ «Puurs-Sint-Amands» (en neerlandès). Gemeenten en provincies. Govern de Flandes, 27-08-2014. Arxivat de l'original el 2021-07-16. [Consulta: 24 juliol 2021].
# Capella del Mas Balcells

La Capella del Mas Balcells és una obra historicista de les Borges Blanques (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella dedicada a la sagrada família. Consta d'una nau única, rectangular de reduïdes dimensions i coberta a dues aigües. A l'interior hi ha una falsa cúpula amb nervis que reposen sobre petites mènsules historiades i la clau central. Tant la façana principal com la interior han estat modificades per adaptar-se als nous usos agrícoles; així a la façana s'ha substituït, per exemple, una porta possiblement constituïda per una arcada, per una de garatge convencional metàl·lica.
Es conserva, però, l'amplia cornissa apuntada, un òcul a la zona superior o bé una finestra allargada sota l'òcul protegida per una mena de guardapols que reposa sobre mènsules i ressegueix el perfil de l'obertura. Aquestes mènsules estan decorades amb motius esculpits de querubins i ocells enmig de vegetació. A l'interior s'hi ha col·locat un trèvol que impedeix veure de la cúpula, a la que hi accedim per la part superior de l'edifici, on s'hi ha obert una porta. A la paret lateral, resten cegats dos finestrals similars al de la façana principal.

## Història

Antigament també era coneguda com la capella dels Rocallaura, perquè van ser ciutadans de la localitat uns dels primers en treballar la terra on està situat el conjunt. L'accés original es feia pujant dues escales, avui inexistents.
En temps de la guerra civil (1936- 1939) es van treure les imatges i ja no s'hi han reubicat mai més. Les parets estan enguixades però encara avui conserven dibuixos i petites anotacions fetes per soldats.

## Referències

* 1 2 3 4 «Capella del Mas Balcells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 abril 2019].
# Giorgio Amendola

Giorgio Amendola (Roma, 21 de novembre de 1907 - Roma, 5 de juny de 1980) fou un periodista i polític italià.

## Biografia

Va néixer el 21 de novembre de 1907 a Roma, sent fill d'una intel·lectual lituana, Eva Kuhn, i d'un liberal anti-feixista, Giovanni Amendola. La seva joventut estigué marcada per l'assassinat del seu pare a mans de sicaris de Benito Mussolini. Si bé ja militava en col·lectius antifeixistes des de 1924, no fou fins poc després d'aquesta mort, que s'afilià al Partit Comunista Italià (PCI) l'any 1929. Dins del partit fou diputat des del 1948 fins a la seva mort, situant-se com a líder de la seva ala dreta. Es casà amb Germaine Lecocq.
L'any 1967 començà a treballar també com a escriptor. Els llibres més rellevant que va escriure són Comunismo, antifascismo e Resistenza (1967), Lettere a Milano (1973), Intervista sull'antifascismo (amb Piero Melograni, 1976), Una scelta di vita (1978) i Un'isola (1980), considerada la seva millor obra.

## Referències

* ↑ «Giorgio Amendola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Amendola, Giorgio. Intervista sull'antifascismo (en italià). Laterza, 1976. ISBN 88-420-4487-3.
* ↑ Amendola, Giorgio. Una scelta di vita (en italià). Rizzoli, 1978. ISBN 88-17-12610-1.
# Máel Sechnaill mac Máele Ruanaid

Máel Sechnaill mac Máele Ruanaid (mort el 27 de novembre del 862) va ser Alt Rei d'Irlanda. Els Annals d'Ulster empren el títol en antic irlandès de rí hÉrenn uile, que significa "rei de tota Irlanda", en informar de la seva mort, distingint a Máel Sechnaill dels habituals Reis de Tara que són només dits Alts Reis d'Irlanda en fonts posteriors com ara els Annals dels Quatre Mestres o el Foras Feasa ar Éirinn de Geoffrey Keating.

## Rerefons

Máel Sechnaill era el net de Donnchad Midi mac Domnaill del Clann Cholmáin, que fou Rei de Tara des del voltant de 778 fins al 797. El Clan Cholmáin era vassall d'Uí Néill el qual governaven com Reis de Mide en la Irlanda Central. Mentre que els Uí Néill dels Sud havien estat dominats pels Síl nÁedo Sláine (Reis de Brega) en el segle VII i principis del VIII, els Clan Cholmáin eren dominants des de l'època del besavi de Máel Sechnaill, Domnall Midi. El Regnat de Tara, un títol en gran manera simbòlic, va ser alternat entre el Clannad Cholmáin com representatius d'Uí Néill del Sud i el Cenél nEógain com representatius de l'Uí Néill del Nord.
Máel Sechnaill mac Máele Ruanaid Clan Cholmáin :
| Títols de regnat |||
| Precedit per: Fland mac Maele Ruanaid | Rei de Mide 845–862 | Succeït per: Lorcán mac Cathail |
| Precedit per: Niall Caille | Alt Rei d'Irlanda 846–862 | Succeït per: Áed Findliath |
# Superfast Jellyfish

"Superfast Jellyfish" és el segon senzill del tercer àlbum d'estudi del grup Gorillaz, Plastic Beach, publicat el març de 2010. Inclou la col·laboració de Gruff Rhys, cantant de la banda Super Furry Animals, i De La Soul, que ja havia col·laborat amb Gorillaz pel senzill "Feel Good Inc.".
La cançó conté samples d'un anunci publicitari del microones "Great Starts Breakfasts" de Swanson, l'any 1986.
En el canal oficial de Gorillaz a YouTube, la cançó superà els dos milions de visualitzacions sense el llançament oficial del videoclip. La seva estrena es va produir el 25 de febrer de 2010 al xou de Zane Lowe a l'emissora BBC Radio 1, i una hora després fou penjat al canal del grup a YouTube. La primera remescla oficial, realitzada per Unicorn Kid en el mateix programa el 12 d'abril de 2010.

## Llista de cançons
### CD promo

* "Superfast Jellyfish" – 2:59
* "Superfast Jellyfish" (Instrumental) – 2:48

### CD promo (Remixes)

* "Superfast Jellyfish" (Unicorn Kid Remix) – 3:37
* "Superfast Jellyfish" (Evil 9 Remix) – 6:10
* "Superfast Jellyfish" (Mighty Mouse Remix) – 6:48

## Referències

* ↑ «gorillaz_news: Superfast Jellyfish» (en anglès). Gorillaz-Unofficial, 25-02-2010. [Consulta: 28 gener 2011].
* ↑ Breihan, Tom. «Listen: Gorillaz Remixed by Unicorn Kid» (en anglès). Pitchfork, 13-04-2010. [Consulta: 4 agost 2013].
# Aurlandsfjorden

El fiord d'Aurland o Aurlandsfjord (també en noruec: Aurlandsfjorden) és un fiord de Sogn og Fjordane, Noruega, que flueix a través dels municipis d'Aurland, Vik, i Lærdal. Amb 29 quilòmetres de llargada, aquest fiord és una branca del principal Sognefjord, el fiord més llarg de Noruega i el segon del món. El fiord és profund i estret, arribant a una profunditat d'uns 962 metres sota el nivell del mar, i la seva amplada és generalment de menys de 2 quilòmetres. A uns 11 quilòmetres al sud de la desembocadura del fiord, hi ha una altra branca, el Nærøyfjord, que va cap a l'oest. El poble de Flåm es troba a la part interior de l'Aurlandsfjord; els altres pobles al llarg del fiord són Aurlandsvangen i Undredal. La major part del fiord està envoltat de muntanyes escarpades de fins a 1.800 metres d'altura, amb pocs habitats al llarg del fiord que estan concentrats en petits pobles.
Gran parts del fiord és Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO, ja que està inclòs en la secció Nærøyfjord dels Fiords Occidentals Noruecs.

## Galeria

* Aurlandsfjorden vist des d'una carretera de muntanya
* Vist des del nord-oest des de Stegastein
* El iot reial a Skjerdal
* Panoràmica
* Creuer a Flåm

## Referències

* ↑ «Aurlandsfjorden – Store norske leksikon» (en noruec). Store norske leksikon.
# Societat Catalana de Fotògrafs de la Natura

La Societat Catalana de Fotògrafs de la Natura (SCFN) és una associació creada el 2008 en el si de la Institució Catalana d'Història Natural, filial de l'Institut d'Estudis Catalans, amb l'objectiu d'establir col·laboració entre les institucions que gestionen el patrimoni natural i els professionals de la fotografia de natura.
Societat Catalana de Fotògrafs de Natura s'interessa igualment per la divulgació de la professió de fotògraf de la natura i vol incidir perquè la pràctica d'aquesta disciplina es faci de la manera més respectuosa possible, tant entre els professionals com entre els afeccionats, i reivindica la seva activitat com un art i una eina d'utilitat didàctica i d'investigació científica.

## Referències

* 1 2 Muntada i Sagrado, Francesc «Societat Catalana de Fotògrafs de la Natura». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ «La Societat Catalana de Fotògrafs de Natura». TV3 A la carta. Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 22-06-2011 [Consulta: 22 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Societat Catalana de Fotògrafs de la Natura
# Capella del Mas Sanromà

La Capella del Mas Sanromà és una obra historicista de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Capella neogòtica, amb façana molt decorada amb pedra i coberta amb teules de ceràmica esmaltada que li donen un agradable to festiu.
No se sap qui és l'autor, però no hi ha dubte que tractava d'un bon professional.

## Referències

* 1 2 «Capella del Mas Sanromà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Giorgio Armani

Giorgio Armani (Piacenza, Emilia-Romagna, 11 de juliol de 1934) és un dissenyador de moda italià, principalment destacat per la roba masculina. Formà la seva pròpia empresa el 1974 i el 2006, la revista Forbes el considerà com el dissenyador de més èxit sorgit d'Itàlia, estimant-li una fortuna de 4.100 milions de dòlars.
La seva primera afició fou la fotografia. Abans de complir el servei militar el 1957, treballava en uns grans magatzems anomenats La Rinascente, com a dissenyador d'aparadors. De 1961 a 1970, treballà com a dissenyador a la casa de modes Nino Cerruti. Quan va abandonar aquesta firma, s'establí de forma independent. En 1974 fundà la societat Armani amb el seu soci Sergio Galeotti, dedicada a la moda masculina, introduint un any més tard la línia femenina. La seva germana Rosanna i Armani també s'incorporà posteriorment a la companyia. Galeotti morí de sida l'any 1985.
Giorgio Armani ha vestit assíduament a grans estrelles de Hollywood, tant a les pel·lícules com a fora de les pantalles, i sobretot a les grans cerimònies, com les entregues dels Premis Oscar. És també un gran afeccionat al futbol i a l'esport en general, declarat seguidor de l'Inter de Milà.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.35. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 8 novembre 2014].
# Nautes (amic d'Eneas)

Nautes (en grec antic Ναύτης), va ser, segons explica l'Eneida de Virgili, un ancià de Troia que acompanyà Eneas quan va marxar de la ciutat conquerida pels grecs.
A Sicília era al costat d'Eneas i el va aconsellar que no es quedés a l'illa, sinó que anés a conquerir el Laci. En una tradició independent de l'Eneida, s'explica que Nautes va rebre el Pal·ladi de mans de Diomedes, quan l'oracle va ordenar que aquest heroi donés l'estàtua miraculosa als troians d'Eneas, perquè així la salvarien.
La família romana dels Nauti, la Gens Nàutia, es consideraven descendents d'aquest personatge.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 381. ISBN 9788496061972.
# Subcomandant Marcos

El Subcomandant Marcos (o Subcomandant Insurgent Marcos) és el principal portaveu (a voltes vist com a líder) de l'organització armada indígena mexicana denominada "EZLN - Ejército Zapatista de Liberación Nacional" (en català, Exèrcit Zapatista d'Alliberament Nacional), que va fer la seva primera aparició pública l'1 de gener de 1994, quan van llançar una ofensiva militar i va agafar el poder de sis municipis de l'estat mexicà de Chiapas, tot demanant democràcia, llibertat i justícia per als indígenes.
El Subcomandant Marcos es caracteritza per les seves habilitats literàries i la traça amb els mitjans de comunicació. La seva cara coberta amb un passamuntanyes, corre pel món com a símbol de resistència com una visió contemporània del vell rostre del Che Guevara.

## La seva identitat segons el Govern Mexicà

El 9 de febrer de 1995 el govern mexicà va declarar públicament que ja sabia la identitat de l'encaputxat, identificant-lo com a Rafael Sebastián Guillén Vicente, ex-professor universitari a la Ciutat de Mèxic.
Guillén va néixer a Mèxic, fill d'immigrants de Zamora. Va estudiar a un institut jesuïta a Tampico per després traslladar-se a Mèxic DF, on es va llicenciar en Filosofia per la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic (UNAM) amb la tesi "Filosofia i educació: pràctiques discursives i pràctiques ideològiques en els llibres de primària". Després va començar la seva activitat com a professor a la UNAM, que es va veure truncada per la seva activitat revolucionària.
Marcos sempre ha negat ser Rafael Guillén, la família d'aquest diu que no sap on para i que mai diran si Marcos i Rafael són la mateixa persona. Tot i això, durant la Gran Marxa a la capital l'any 2001, Marcos va visitar la UNAM i durant el discurs va deixar clar que ja havia estat allà abans.
Com moltes persones de la seva generació, Marcos va estar afectat per la Matança de Tlatelolco l'any 1968 i va ingressar a una organització maoista per passar posteriorment al zapatisme.
Tot i això, el fet de participar en moviments indígenes de Chiapas, va transformar la seva ideologia tot acostant-la a visions revolucionàries més modernes. Altres idees que ha anat exponent als seus discursos i accions estan més relacionades amb els ideals marxistes revisionistes de l'italià Antonio Gramsci, molt populars a Mèxic, quan ell estudiava a la UNAM.

## Referències

* ↑ Aznarez, Juan Jesús «Marcos, sin capucha» (en castellà). El País [Madrid], 11-03-2001. ISSN: 1134-6582.
# Societat Cultural Recreativa (Canet de Mar)

La Societat Cultural Recreativa és un edifici de Canet de Mar (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici cantoner de planta i pis. A la planta baixa hi ha un cafè. Presenta tres obertures a la façana principal i una a la lateral. Al primer pis hi ha un balcó corregut que fa cantonada i arriba fins al costat. Hi ha tres balconeres a la façana principal i una a la lateral. Totes les obertures són amb llinda recta, i les del primer pis tenen una motllura que sobresurt. La casa està coronada amb una espècie de frontó mixtilini de pedra. Casa d'interès que se suma a la llista d'exemples historicistes del carrer Ample.
L'edifici va ser reformat a la planta baixa, cosa que va alterar l'estat original de les obertures.

## Referències

* 1 2 «Societat Cultural Recreativa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 març 2017].
# Renovación Española

Renovación Española va ser un dels partits polítics de la Segona República Espanyola, fundat el 1933 per Antonio Goicochea, José Calvo Sotelo, Pedro Sainz Rodríguez i el comte de Vallellano. Es definia com un partit monàrquic, defensor del llegat d'Alfons XIII i amb un ideari basat en l'opuscle Defensa de la Hispanidad de Ramiro de Maeztu. Comptava amb el suport de coneguts intel·lectuals dretans com José María Pemán, Víctor Pradera, Luis María de Zunzunegui i Luis Martínez de Galinsoga.
Va tenir una representació a les Corts no gaire important però constant al llarg de les legislatures que configuren la II República. La seva importància es devia al fet que representava els interessos de les classes altes, entre elles l'encara puixant aristocràcia de l'època. A més, recollia part de l'herència del maurisme. El partit va ser liderat d'antuvi per Antonio Goicoechea, fins que el 1934 José Calvo Sotelo tornà al partit i se'n va fer càrrec; aviat passaria a denominar-se Bloque Nacional.
La dreta més extrema davant el govern possibilista de José María Gil-Robles y Quiñones va anar decantant-se cap a la figura de Calvo Sotelo, qui en la primavera de 1936 actuava ja com el líder de les dretes. El partit canvià aleshores el nom pel de Bloque Nacional de cara a les eleccions generals espanyoles de 1936, que com és sabut van donar la victòria al Front Popular (a Catalunya, per Front d'Esquerres).
L'assassinat del seu dirigent el 13 de juliol va ser un dels detonants que van precipitar el pronunciament militar que alhora va donar començament a la Guerra Civil espanyola. Molts d'ells hi van lluitar com a voluntaris (Voluntarios de Renovación Española) en el bàndol franquista.
Entre els seus diputats a les Corts, a més de Calvo i Goicoechea, es troben Ramiro de Maeztu, el comte de Vallellano i Andrés Rebuelta Melgarejo. Manuel de Semprún y Alzurena va ser vicepresident del partit.
A Catalunya va trobar adhesions entre els anomenats membres de la Peña Blanca, com Josep Bertran i Güell, Jordi Girona, el baró de Viver, Santiago Nadal i Lluís de Foronda, i més tard d'alguns membres de la dreta recalcitrant, com Fernando Álvarez de la Compa i el comte de Fígols. Tanmateix, l'hegemonia de la Lliga Catalana va impedir la seva presència fora de l'àrea de Barcelona. Santiago Torent es presentà a les llistes del Front Català d'Ordre a les eleccions de 1936.
Com va passar amb altres partits i moviments polítics, RE va desaparèixer després de l'aprovació del Decret d'Unificació i la formació de la Falange Española Tradicionalista y de las Juntas de Ofensiva Nacional Sindicalista (FET y de las JONS).

## Referències

* ↑ Beevor, 2007, p. 285.

## Enllaços externs

* Renovación Española a requetes.com
* «Renovación Española». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Beevor, Antony. The Battle for Spain: The Spanish Civil War 1936-39. Phoenix, 2007.
* Mota Muñoz, José Fernando. ¡Viva Cataluña española!: historia de la extrema derecha en la Barcelona republicana (1931-1936) (en castellà). València: Publicacions de la Universitat de València, 2020. ISBN 978-84-9134-567-1.
# Cantó de Pervenchères

El cantó de Pervenchères és un cantó francès del departament de l'Orne, situat al districte de Mortagne-au-Perche. Té 14 municipis i el cap es Pervenchères.

## Municipis

* Barville
* Bellavilliers
* Coulimer
* Eperrais
* Montgaudry
* Parfondeval
* La Perrière
* Pervenchères
* Le Pin-la-Garenne
* Saint-Jouin-de-Blavou
* Saint-Julien-sur-Sarthe
* Saint-Quentin-de-Blavou
* Suré
* Vidai

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-1961 | M. Barbet | RPF, després divers droite |
| 1961-1967 | M. Gireau | UNR, després UDR |
| 1967-1980 | M. Chardon | Divers droite |
| 1980-1992 | Yves Jourdan | RPR |
| 1992- | Antoine Perrault | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 4.843 | 4.536 | 3.901 | 3.653 | 3.566 | 3.575 | 3.691 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Capella del Pilar (Taradell)

La Capella del Pilar és una obra de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella d'una sola nau (10x4), coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a ponent. El capcer està coronat per un campanar de ferro forjat, sense campana. La façana presenta un portal adovellat, les dovelles del qual no són de pedra sinó d'estuc. Al damunt s'hi obre un petit òcul de ceràmica vidriada elements que es repeteix al mur de llevant. Davant del portal hi ha una mena d'atri, sense cobrir amb bancs de totxo arrebossats i el terra és de rajola. A migdia s'hi obre un portal i a tramuntana una finestra, ambdues obertures semblen de construcció recent. A l'interior hi ha un altar amb un frontal policromat i un armari de sagristia. L'estat de conservació no és gaire bo.

## Història

Capella advocada a la Mare de Déu del Pilar, actualment ha perdut les funcions religioses i és destinada a magatzem. Fou construïda a finals del segle xix prop del mas de Llagostera de Baix on va néixer Ramon Masnou que fou bisbe de Vic. La història del mas es remunta al segle xvi segons consta en els fogatges de 1553 de la parròquia i terme de Santa Eugènia de Berga i més tard la trobem registrada en el Nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860.

## Referències

* 1 2 «Capella del Pilar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Gerbillus grobbeni

Gerbillus grobbeni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de Líbia. El seu hàbitat natural són les dunes costaneres. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. Probablement es tracta d'una població líbia de G. amoenus, però encara no s'ha confirmat.
L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg austríac Karl Grobben.

## Referències

* ↑ Granjon, L. Gerbillus grobbeni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 juliol 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 169. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Nausítoe

Nausítoe (en grec antic Ναυσιθόη) va ser, segons la mitologia grega, una de les cinquanta Nereides, filla de Nereu, un déu marí fill de Pontos, i de Doris, una nimfa filla d'Oceà i de Tetis. Tenia un únic germà, Nèrites.
De tots els autors que donen llistes de nereides, només en parla Apol·lodor. El seu nom, diu Apol·lodor, significa la nereida que protegeix les naus ràpides.

## Referències

* ↑ Apol·lodor. Βιβλιοθήκη, I, 2, 7