OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jordi del Regne Unit

Jordi del Regne Unit és el nom dels següents personatges:
* Jordi I del Regne Unit (Osnabrück o Hannover, 1660 – 1727), primer rei de la Gran Bretanya i d'Irlanda de la Casa de Hannover, essent també elector de Hannover i duc de Brünswic i Lüneburg
* Jordi II del Regne Unit (Hannover, 1683 - Londres, 1760)
* Jordi III del Regne Unit (Norfolk House, 1738 – Londres, 1820), Rei de la Gran Bretanya i rei d'Irlanda (1760 -1801) i rei del Regne Unit de la Gran Bretanya i d'Irlanda (1801-1820), elector de Hannover (1760 -1814) i rei de Hannover
* Jordi IV del Regne Unit (Londres, 1762 - Windsor, Berkshire, 1830), rei del Regne Unit i de Hannover, duc de Brunswick-Lüneburg (1820 -1830) i duc de Bremen i príncep de Verden (1820-1823)
* Jordi V del Regne Unit (Londres 1865 - 1936), Rei del Regne Unit de la Gran Bretanya i d'Irlanda (1910-1936), Emperador de l'Índia (1910-1936), Rei dels Dominis Britànics d'Ultramar (1910-1936), i Rei d'Irlanda (1922-1936)
* Jordi VI del Regne Unit (Sandringham, 1895 - 1952), Rei del Regne Unit de la Gran Bretanya i d'Irlanda del Nord (1936-1952), emperador de l'Índia (1936-1947) i últim rei d'Irlanda (1936-1949)
* Jordi del Regne Unit, duc de Kent (York Cottage, 1902 - Escòcia, 1942), membre de la família reial britànica iniciador de la branca cadet del Kent centrada en el ducat de Kent
# Josep Maria Salrach i Marès

Josep Maria Salrach Marès (Llinars del Vallès, 1945) és catedràtic d'Història medieval a la Universitat Pompeu Fabra des del 1993. El 1969 es va llicenciar a la Universitat de Barcelona. És professor emèrit de la Universitat Pompeu Fabra (UPF) i també ha exercit la docència a la Universitat de Barcelona i a la Universitat de París VII. Ha dirigit obres col·lectives, com la Història de Catalunya (6 v.) (1978-79) i la Història Universal (10 v.)(1980-83) de Salvat Editors. És autor de diversos llibres d'història medieval, com Justícia i poder a Catalunya abans de l'any mil (2013), i d'obres de síntesi que reflecteixen els interessos de la seva recerca els últims anys, com La fam al món (2009).

## Obres

* Història de Catalunya (1978-1979); director
* Historia Universal (1980-1983), Ed. Salvat; director de l'editorial Salvat
* 'Història, Política, Societat i Cultura dels Països Catalans. La formació de la societat feudal. Segles VI-XII (Enciclopèdia Catalana, 1998); Coordinador.
* El procés de formació nacional de Catalunya (segles VIII i IX) (Edicions 62, 1978)
* Història dels Països Catalans. Dels orígens a 1714 (amb Eulàlia Duran, Edhasa, 1980)
* Història de Catalunya. II. El procés de feudalització (segles III-XII) (obra dirigida per Pierre Vilar, Edicions 62, 1987)
* Història Medieval de Catalunya (amb Mercè Aventín, UOC-PROA, 1998)
* Entre Roma i el Renaixement. Història i textos de l'Occident medieval (Eumo, 2000).
* Catalunya a la fi del primer mil·lenni (Eumo - Pagès), 2004.

## Referències

* ↑ Esculies, Joan «Josep M. Salrach. El gran historiador de la Catalunya Carolíngia». Vallesos n. 15, Primavera-estiu 2018, pàg. 40-41.
* ↑ «Josep Maria Salrach i Marès». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ «Josep Maria Salrach i Marès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* La fam, encara, article de Josep Salrach; Barcelona Metròpolis, nùm. 78, Primavera 2010 Arxivat 2010-07-01 a Wayback Machine.
# José Salomón Nazar

José Salomón Nazar (castellà: José Salomón Nazar Ordóñez) (Hondures, 7 d'agost de 1952) és un exfutbolista hondureny de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció d'Hondures.
Pel que fa a clubs, destacà a Pumas UNAH, Club Deportivo Olimpia i F.C. Motagua.
Fou entrenador de Jaguares de UPNFM l'any 2011.

## Referències

* ↑ José Salomón Nazar Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «1982 FIFA World Cup Spain». Arxivat de l'original el 2011-10-07. [Consulta: 3 maig 2019].
* ↑ Desafíe a Ismael Arxivat 2013-09-28 a Wayback Machine. - La Prensa (castellà)
* ↑ Liga de Ascenso: Esperanzano puso las cosas claras Arxivat 2013-10-17 a Wayback Machine. - La Tribuna (castellà)
# Eulàlia

* Per a altres significats, vegeu «Eulàlia (desambiguació)».
Eulàlia és un nom propi femení que significa 'la ben parlada' en grec.
Al Principat de Catalunya, on hi ha una gran devoció per Santa Eulàlia, aquest nom s'ha utilitzat molt. Santa Eulàlia és patrona de Barcelona juntament amb a la Mare de Déu de la Mercè. A Espanya es difongué gràcies a Santa Eulàlia de Mèrida, com Santa Eulàlia de Barcelona fou una nena martiritzada a principis del segle iv.
Eulàlia fou un nom freqüent a l'Edat Mitjana, com ses formes antigues Olalla, Olaja i Olaya. S'estengué a països veïns com Espanya, Portugal i França. Des dels anys 60-70 ha anat perdent popularitat. Però els seus hipocorístics Laia i Olaia, han anat guanyant pes fins a convertir-se en noms de ple dret. Els darrers deu anys, Laia fa part dels cinquanta noms de nena més populars d'Espanya. La forma masculina, Eulali, està en desús.

## Festa onomàstica

La festa onomàstica es pot celebrar en el dia de Santa Eulàlia:
* Santa Eulàlia de Barcelona, verge i màrtir, 12 de febrer, patrona de Barcelona
* Eulàlia de Mèrida, verge i màrtir, 10 de desembre

## Variants

* Laia
* Olaia
* Lali (Diminutiu)

## Variants en altres llengües

* anglès: Eulalia
* espanyol: Eulalia, Olaya
* francès: Eulalie
* èuscar: Eulale, Olaia, Eulari
* gallec: Baia, Olalla, Olaia
* portuguès: Eulália

## Dades del cens espanyol

Inscrits com a Eulàlia (de cada mil nascuts) a la dècada:
* 2000: 251 (0,12‰)
* 1990: 339 (0,16‰)
* 1980: 724 (0,24‰)
* 1970: 1618 (0,41‰)
* 1960: 2625 (0,73‰)
* 1950: 2806 (0,97‰)
* 1940: 2857 (1,19‰)
* 1930: 3086 (1,54‰)
* 1920: 3175 (1,97‰)
Inscrits com a Eulàlia, Laia i Olaia (de cada mil nascuts) a la dècada:
* 2000: 10704 (5,19‰)
* 1990: 6851 (3,19‰)
* 1980: 5524 (1,85‰)
* 1970: 3588 (0,91‰)
* 1960: 2682 (0,75‰)
* 1950: 2822 (0,98‰)
* 1940: 2857 (1,19‰)
* 1930: 3086 (1,54‰)
* 1920: 3175 (1,97‰)

## Personatges famosos amb el nom d'Eulàlia

* Santa Eulàlia de Barcelona, patrona de la ciutat, màrtir.
* Santa Eulàlia de Mèrida, màrtir.
* Eulàlia Vintró
* Eulàlia Valldosera i Guilera, artista
* Eulàlia Grau, artista

## Referències

* ↑ Lligadas, Josep. Santa Eulàlia, una fe jove. Barcelona: Centre de Pastoral Litúrgica, Setembre de 1997. ISBN 978847457447.
* 1 2 3 Laia a sellamara.com Arxivat 2015-08-18 a Wayback Machine., Dades de Cens Espanyol, Font: INE.
* ↑ http://www.ecampmany.com/santoral
Viccionari
# Estadi Municipal Joan Serrahima

L'Estadi Municipal Joan Serrahima és un estadi polivalent inaugurat el 1969, especialitzat en l'atletisme i dedicat a l'esportista olímpic català Joan Serrahima. Està situat a la muntanya de Montjuïc a Barcelona, i molt a prop del barri del Polvorí. On avui dia hi ha l'estadi, antigament s'hi trobava la pedrera de Safont, on s'extreia roques per a la construcció d'edificis de Barcelona.
L'estadi va ser inaugurat el 1969 i remodelat el 1983. La seva inauguració es va ajornar, ja que la tribuna es va enfonsar provocant la mort de dos obrers.
Actualment l'estadi és gestionat per l'Agrupació Atlètica Catalunya i hi té la seu l'Escola Municipal d'Atletisme, és utilitzat per gran quantitat d'atletes i per diverses escoles.

## Espais esportius i instal·lacions

* Pista d'atletisme de 8 carrils (400m)
* Zona de llançament
* Camp de gespa polivalent (futbol o rugbi)
* Zona de salt
* Serveis mèdics
* Quiosc-bar

## Com arribar-hi
### Bus diürn TMB

* Línia 13
* Línia 150

### Metro TMB

* L3: Paral·lel

## Referències

* ↑ «Estadi Municipal Joan Serrahima». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Estadi Municipal de Serrahima». Estadi Municipal de Serrahima. Arxivat de l'original el 2019-09-17. [Consulta: 30 octubre 2011].
* ↑ «Estadio Municipal "Joan Serrahima"». Arxivat de l'original el 2012-05-28. [Consulta: 27 juny 2011].

## Enllaços externs

* Web Oficial de l'Estadi Municipal Joan Serrahima Arxivat 2012-05-17 a Wayback Machine.
# Leptobrachium hendricksoni

Leptobrachium hendricksoni és una espècie d'amfibi que viu a Indonèsia, Malàisia i Tailàndia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* van Dijk, P.P., Iskandar, D., Inger, R., Chuaynkern, Y., Sukumaran, J. & Yaakob, N. 2004. Leptobrachium hendricksoni. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 d'abril del 2008.
# Berakhot

El tractat Berakhot (en hebreu:ברכות) (en català: 'benediccions') és el primer tractat de l'ordre de Zeraïm (en català: "llavors") de la Mixnà, el primer gran text de la Halacà o llei jueva. Tracta sobre les regles relacionades amb les oracions del Xemà, l'Amidà, el Birkat Hamazon, el Kiduix (la santificació del Xabat i les festes jueves), l'Havdala (la celebració després del Xabat) i sobre les pregàries i les benediccions. És l'únic tractat de l'ordre Zeraïm que té una Guemarà al Talmud de Babilònia i al Talmud de Jerusalem.

## Referències

* ↑ Ben Zion Bokser. The Talmud: selected writings (en anglès). Paulist Press, 1989, p. 59-84. ISBN 0809131145.
Zeraïm (סדר זרעים)
Berajot
Peah
Demai
Kilayim
Shevit
Terumot
Maserot
Maaser Sheni
Halah
Orlah
Bikurim :
# Acords de Lomé

* No s'ha de confondre amb Convenció de Lomé.
Els acords de Lomé van ser uns acords signats a la ciutat de Lomé, al Togo, el 7 de juliol del 1999, amb l'objectiu era el de posar fi a la guerra civil de Sierra Leone entre el Front d'Unió Revolucionària (en anglès, Revolutionary United Front, RUF) i el govern de Sierra Leone. La reunió a Lomé fou una iniciativa del president del Togo, Gnassingbé Eyadéma, que també presidia en aquell moment la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica Occidental (CEDEAO). La reunió va començar el 25 de maig del 1999 a Lomé, en presència de cinc presidents dels països de l'Àfrica Occidental:
* Blaise Compaoré (Burkina Faso)
* Charles Taylor (Libèria)
* Olusegun Obasanjo (Nigèria)
* Ahmad Tejan Kabbah (Sierra Leone)
* Gnassngbé Eyadéma (Togo)
a més dels representants de l'Organització per a la Unitat Africana (OUA), de l'ONU, dels Estats Units d'Amèrica i del Regne Unit.

## Contingut

Els acords de Lomé estipulen que tots els grups rebels han de desarmar-se i que els diferents crims comesos per ambdues parts s'amnistien. Així, cap responsable de les morts en massa, violacions i mutilacions pot ser perseguits. Les víctimes seran considerades com a simples víctimes de guerra. També estipulen que el RUF serà integrà en un govern provisional, en espera d'eleccions generals i que es crea una comissió parlamentària encarregada dels recursos miners i de la reconstrucció, la presidència de la qual la tindrà el cap del RUF, Foday Sankoh.

## Crítiques

D'entrada, les crítiques contra els acords de Lomé es varen fer sentir fàcilment. Kofi Annan i nombroses ONG estimaven que els acords no solucionarien el conflicte, ja que segons ells la pau no es pot restablir si no hi ha condemnació dels crims de guerra. En conseqüència es va crear el 14 d'agost del 2000, basant-se en la resolució 1315 del Consell de Seguretat de l'ONU, el Tribunal Especial per a Sierra Leone (TSSL).

## Referències

* ↑ Bassiouni, M. Cherif. International Criminal Law (en anglès). vol.3. BRILL, 2008, p. 198. ISBN 9004165304.
* ↑ Bassiouni, M. Cherif. International Criminal Law (en anglès). vol.3. BRILL, 2008, p. 199. ISBN 9004165304.
# Akhmatova (cràter)

Akhmatova és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 41,4 km de diàmetre. Porta el nom d'Anna Andréievna Akhmàtova (1889-1966), poetessa russa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1985.

## Referències

* ↑ «Akhmatova». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Aeròdrom de Requena

L'Aeròdrom de Requena (codi OACI: LERE) és un aeròdrom privat del País Valencià, situat al terme municipal de Requena, a la comarca de la Plana d'Utiel-Requena.
Està destinat a l'aviació general i ultralleugera tant per a ús formatiu, com particular, com turístic. És propietat i està gestionat per l'empresa valenciana Airpull Aviation.
Es troba a 8 km de distància de Requena i a 62 km de la ciutat de València.

## Característiques

Està situat a 713 m d'altitud. La longitud de la pista d'asfalt és d'uns 995 m, amb una amplària de 18 m i orientació 12/30. La pista transcorre paral·lela a l'autovia A-3, de la qual la separa una distància d'uns 200 metres, entre els quilòmetres 294 i 296.
És un aeròdrom no controlat encara que existeix una freqüència de ràdio que proporciona informació no oficial des de l'aeròdrom a més de servir com a mitjà de comunicació entre tràfics per mantenir la separació obligatòria.
Disposa d'una plataforma amb capacitat per uns 30 avions, en la qual es proporcionen a més serveis de repostaje, i quatre hangars.
S'accedeix a ell a través de l'A-3 i prenent l'eixida 297 en El Rebollar. Des d'allí, la via de servei sud de l'autovia arriba fins a l'aeròdrom.
L'Aeròdrom de Requena és la seu de diferents entitats relacionades amb el món de l'aviació com són el Club Aeri València i la Fundació Aèria de la Comunitat Valenciana. Ha albergat a més les edicions del Campionat d'Espanya de Vol Acrobàtic des de l'any 2016.
L'aeròdrom compta amb una escola de pilots (Airpull Aviation Academy), un centre de manteniment d'aeronaus (Dédalo Aviación), un club aeri (Club Aéreo Universal) i la seu de les aeronaus de la Fundació Aèria de la Comunitat Valenciana.

## Referències

* ↑ «Cómo llegar al Aeródromo de Requena – El Rebollar:» (en castellà). Aerodromo de Requena. Arxivat de l'original el 2020-08-06. [Consulta: 27 maig 2020].
* ↑ «Escuelas de vuelo» (en castellà). aeródromo de Requena. Arxivat de l'original el 2020-08-06. [Consulta: 27 maig 2020].
# Agostino Todaro

Agostino Todaro (Palerm, Sicília; 14 de gener de 1818-ibídem; 18 d'abril de 1892) va ser un botànic italià. Va ser senador del Regne d'Itàlia en la XIIIª legislatura
Va ser professor de botànica i va arribar a ser director del Jardí Botànic de Palerm entre 1856 i 1892. Va publicar l'obra Hortus Botanicus Panormitanus entre 1876 i 1878.
L'estàndard de nomenclatura binominal Tod. s'aplica a les espècies descrites per Agostino Todaro.

## Honors

Limonium todaroanum, un rar endemisme botànic sicilià, es va dedicar a la seva memòria.

## Obres

* Orchideae siculae sive enumeratio orchidearum in Sicilia hucusque detectarum, Ex Empedoclea Officina, Panormi 1842 (italià)
* Rapporto della Commissione per l'imboschimento e censuazione di Monte Pellegrino, con G. Schiro, Lima, Palermo 1851. (italià)
* Nuovi generi e nuove specie di piante coltivate nel Real Orto Botanico di Palermo, Pagando e Piola, Palermo 1858 (italià)
* Relazione sui cotoni coltivati al r. Orto botanico nell'anno 1864, Lorsnaider, Palermo 1864. (italià)
* Synopsis plantarum acotyledonearum vascularium sponte provenientium in Sicilia insulisque adjacentibus, Lao, Palermo 1866. (italià)
* Relazione sui cotoni coltivati nel r. Orto botanico di Palermo nell'anno 1876, Lao, Palermo 1877. (italià)
* Relazione sulla cultura dei cotoni in Italia, seguita da una monografia del genere Gossypium, Stamp. Reale, Palermo 1878. (italià)
* Sopra una nuova specie di Fourcroya, Lao, Palermo 1879. (italià)

## Referències

* G.M. Mira, Bibliografia siciliana ovvero Gran Dizionario Bibliografico, vol. II, Gaudiano, Palermo 1881, pp. 414-415, ad vocem (italià)
* D. Ottonello, Il ruolo di Vincenzo Tineo e Agostino Todaro nello sviluppo della botanica a Palermo, in G. Liotta (a cura di), I naturalisti e la cultura scientifica siciliana nell'800, Stass, Palermo 1987, pp. 295–310. (italià)

## Enllaços externs

* Scheda sul sito del Senato (italià)
* Scheda sul sito del Comune di Palermo (italià)
* Scheda autorità del «Sistema Bibliotecario Nazionale» (italià)
# Agostino Vespucci

Agostino Vespucci va ser un canceller de Florència i un ajudant de Niccolò Machiavelli i d'altres. Era un cosí d'Amerigo Vespucci És ben conegut per ajudar a confirmar que el model de la Mona Lisa de Leonardo da Vinci era Lisa del Giocondo, però també és l'autor de moltes altres cartes i manuscrits.

## Mona Lisa

La identitat de la dona jove pintada per Leonardo a la Mona Lisa era difícil de determinar fins que es va trobar un comentari escrit per Vespucci al marge de l'edició de l'any 1477 d'Epistulae ad Familiares de Ciceró, actualment a la biblioteca de la Universitat de Heidelberg. Aquest descobriment el va fer el Dr. Armin Schlechter l'any 2005.
El text en llatí d'aquesta nota és el següent: "Apelles pictor. Ita Leonardus Vincius facit in omnibus suis picturis, ut enim caput Lise del Giocondo et Anne matris virginis. Videbimus, quid faciet de aula magni consilii, de qua re convenit iam cum vexillifero. 1503 octobris." (en català: "Apelles el pintor. Aquesta és la manera com Leonardo da Vinci fa amb totes les seves pintures, per exemple, amb el rostre de Lisa del Giocondo i amb Santa Anna, la mare de la Verge. Anem a veure com es va a fer amb respecte a la gran sala del consell, el que acaba d'arribar a un acord sobre la gonfaloniere. Octubre 1503..")
La inclusió del nom i de la data permeten validar-la amb les dades utilitzades l'any 1550 per Giorgio Vasari, qui afirma que durant aquest període Leonardo havia agafat un encàrrec de Francesco del Giocondo per a pintar la seva dona, "Mona Lisa" Aquí Mona no és un nom, sinó l'abreviació de Madonna ("dama" en italià).

## Referències

* 1 2 Schlechter, Armin «Ita Leonardus Vincius facit in omnibus suis picturis» (en alemany). IASL Online, 29-04-2008. ISSN: 1612-0442 [Consulta: 5 juliol 2010].
* ↑ Viroli, Maurizio. «Introduction». A: The Prince. Oxford University Press, 2005, p. x. ISBN 0-19-280426-X.
* 1 2 «Mona Lisa – Heidelberg discovery confirms identity». Heidelberg University Library. University of Heidelberg, 2008. Arxivat de l'original el 2011-05-08. [Consulta: 5 juliol 2010].
* 1 2 3 Probst, Veit. «Rätselhafte Mona Lisa» (en alemany). Heidelberg University Library. University of Heidelberg. [Consulta: 5 juliol 2010].
* ↑ D'acord amb la traducció a l'alemany donada a Probst, Veit. «Rätselhafte Mona Lisa» (en alemany). Heidelberg University Library. University of Heidelberg. Arxivat de l'original el 7 juny 2011. [Consulta: 25 maig 2011].
* ↑ Nicholl, Charles «The myth of the Mona Lisa». The Guardian [UK], 28-03-2002 [Consulta: 13 juny 2011].
# Agulles d'Amitges

Les Agulles d'Amitges són unes agulles al municipi d'Espot, al Pallars Sobirà, dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
Estan situades a la vall de Ratera sobre l'estany Gran d'Amitges a 2.661 m d'altitud.

## Referències

* ↑ «Agulles d'Amitges». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Ahmad-Khan Bahadur

Ahmad-Khan Bahadur (Delhi, 17 d'octubre del 1817 - ibídem, 27 de març del 1898) fou un jurista, filòsof i activista anglo-indi, que va exercir de reformador de l'ensenyament i fundador del modernisme musulmà a l'Índia Britànica. Va dur els títols de Sir i Syed i fou cavaller de l'Orde de l'Estrella de l'Índia.
Marcat per la rebel·lió dels Sipais del 1857, que anomenava «el motí» o «la revolta», va optar per l'occidentalització tot i prendre en consideració les sensibilitats i els problemes religiosos. Va trobar l'oposició dels ulemes. Va proposar reformes socials i d'ensenyament, però fou també un reformador religiós. Considerava l'Alcorà com un element que ensenya revelació, doctrines i certes normes de moralitat, però no com un codi civil ni polític.

## Referències

* ↑ «Ahmad-Khan Bahadur». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bramon, Dolors. L'Islam avui : alguns aspectes controvertits. Barcelona: Fragmenta, cop. 2016, p. 11. ISBN 9788415518440.

## Bibliografia

* Baljon, Johannes Marinus Simon. The Reforms and Religious ideas of Sir Sayyid Ahmad Khan (en anglès). Brill Archive, 1949, p. 101.

## Enllaços externs

* «The Founder» (en anglès). Web oficial. Aligarh Muslim University. (Fitxa biogràfica)
* «Sir Syed Ahmad Khan». Pioneers of Freedom.
* Abidi Amrohvi, Inam «The rich legacy of Sir Syed Ahmad Khan» (en anglès). Gulf News, 17-10-2012.
* Mohammed K, Azhar. «Sir Syed Ahmed Khan His Life and Contribution» (en anglès). New Age Islam, 23-10-2012.
* Usmani, Afzal. «Sir Saiyad Ahmad, Khan Bahadur, L.L.D, K.C.S.I.». Aligarh Movement. Arxivat de l'original el 2014-04-19. [Consulta: 18 maig 2014].
# Al-Khokha

Al-Khokha (àrab: الخوخة, al-Ḫūẖa) és una necròpolis de la Vall dels nobles, a l'oest de Luxor. El nom és d'un llogaret a la vora i es troba entre les necròpolis d'Asasif (al nord) i de Sheikh Abd al-Gurnah (a l'oest), a tocar dels temples de Deir el-Bahari (a l'oest). Al-Khokha vol dir "porta en una paret". Es tracta de tombes particulars de l'Imperi Antic i el Primer Període Intermedi.
Inclou cinc tombes principals: la de Surer o Amenemhat, és una de les més grans del període; la de Puimre, profeta d'Amon amb Tuthmosis III, la de Kenro (Neferrenpet) escriba d'Amon amb Ramsès II; la de Khnummose, escriba d'Amon amb Amenhotep III; i la de Mose (Amenmose), supervisor del tresor amb Tutankhamon o Ai II.
Altres tombes:
* Neferhotep
* Mentiywi
* Khay
* Amenuserhet
* Amenemopet
* Nebamon
* Ipuki (Nebamon)
* Amenemhat
* Nebsumenu
* Nefermenu
* Senioker
* Ihi
* Pakhihet
* Parennefer
* Riya
* Amenarnefru
* Dedi
* Re
* Nakhtamun
* Wennefer
* Nebanensu
* Tutmosis
* Ipuemheb
* Horemheb
* Seremhatrekhyt
* Neferweben
* Ahmose
* Hori
* Senenre
* Samut
* Tutmosis
* Nebenkemet
* Mahu (Neferhotep)
* Menkheper
* Ipiy
* Amenhotep
* Paroi (Tuhmosis)
* Nefersekheru (Pabasa)
* Paanemwaset
* Paraemheb
* Nefermenu
* Khaemwaset
* Amenkhau
* Amenmessu
* Amenemopet
* Khenti

## Referències

* Llistat de tombes d'Al-Khoka (anglès)