OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Serni de Llavaners

Sant Serni de Llavaners és una ermita del poble de Llavaners, pertanyent al terme municipal de Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà. Formava part del seu terme primigeni.
És pràcticament tot el que queda de l'antic poble de Llavaners.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Ribera de Cardós». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Serni de Llavaners en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Salmer

En arquitectura, hom anomena salmer, o dovella d'arrencada, a la primera pedra d'un arc adovellat, que s'assenta pla sobre una pilastra i que té un tall inclinat de la banda de l'arc, per tal que s'hi recolzi la primera dovella.
Entre el salmer i el ronyó hi ha una diferència: que el coixí és part de l'arc i el rep sobre una superfície inclinada oposada al seu llit i el salmer és part del pilastró i rep l'arc sobre una superfície inclinada que està al costat del seu llit. Generalment decorat amb una imposta.

## Enllaços externs

* «Salmer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Salmeroncillos

Salmeroncillos és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 170 | 190 | 188 | 176 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Schistocerca

Schistocerca és un gènere d'ortòpters celífers de la família Acrididae que compta amb diverses espècies, entre la qual destaca la llagosta del desert que és una greu plaga per a humanitat.

## Taxonomia

El gènere Schistocerca inclou nombroses espècies:
* Schistocerca albolineata (Thomas, C., 1875)
* Schistocerca alutacea (Harris, T.W., 1841)
* Schistocerca americana (Drury, 1773)
* Schistocerca andeana Hebard, 1923
* Schistocerca beckeri Dirsh, 1974
* Schistocerca bivittata Stål, 1873
* Schistocerca braziliensis Dirsh, 1974
* Schistocerca brevis Rehn, 1913
* Schistocerca camerata Scudder, 1899
* Schistocerca cancellata (Serville, 1839)
* Schistocerca carneipes (Serville, 1839)
* Schistocerca centralis Dirsh, 1974
* Schistocerca ceratiola Hubbell & Walker, 1928
* Schistocerca damnifica (Saussure, 1861)
* Schistocerca diversipes Hebard, 1923
* Schistocerca flavofasciata (De Geer, 1773)
* Schistocerca gorgona Dirsh, 1974
* Schistocerca gregaria (Forskal, 1775)
* Schistocerca impleta (Walker, F., 1870)
* Schistocerca interrita Scudder, 1899
* Schistocerca lineata Scudder, 1899
* Schistocerca literosa (Walker, F., 1870)
* Schistocerca magnifica Bruner, 1913
* Schistocerca matogrosso Dirsh, 1974
* Schistocerca melanocera (Stål, 1861)
* Schistocerca nitens (Thunberg, 1815)
* Schistocerca obscura (Fabricius, 1798)
* Schistocerca orinoco Dirsh, 1974
* Schistocerca pallens (Thunberg, 1815)
* Schistocerca piceifrons (Walker, F., 1870)
* Schistocerca quisqueya Rehn & Hebard, 1938
* Schistocerca rubiginosa (Harris, T.W., 1863)
* Schistocerca serialis (Thunberg, 1815)
* Schistocerca shoshone (Thomas, C., 1873)
* Schistocerca subspurcata (Walker, F., 1870)

## Referències

* ↑ «IRMNG - Schistocerca Stål, 1873». [Consulta: 11 desembre 2021].
# Satyendra Nath Bose

Satyendra Nath Bose (bengalí: সত্যেন্দ্রনাথ) (Calcuta, 1 de gener de 1894 - Calcuta, 4 de febrer de 1974) fou un físic indi especialitzat en física matemàtica. És més conegut pel seu treball en mecànica quàntica en els principis dels anys 1920, proveint les bases per a l'Estadística de Bose-Einstein i la teoria de Condensat de Bose-Einstein. El bosó (una de les partícules elementals) és reconegut amb aquest nom en honor d'ell. Va ser premiat amb el segon reconeixement civil més alt a l'Índia, el Padma Vibhushan el 1954 donat pel govern de l'Índia.
Bose va néixer a Calcuta i va ser el major de set germans. El seu pare, Surendranath Bose, va treballar al Departament d'Enginyeria dels Ferrocarrils de l'Est de l'Índia.
Bose va assistir a l'escola secundària hindú a Calcuta i després a la Facultat de la Presidència, també a Calcuta, obtenint sempre les més altes qualificacions. De 1916 a 1921 va ser conferenciant en el departament de física de la Universitat de Calcuta. El 1921 va passar a formar part del departament de física de la nova Universitat de Dacca (ara anomenada Universitat de Dhaka), novament com un conferenciant.
El 1926 va arribar a ser professor i va encapçalar el departament de física i va continuar ensenyant a la Universitat de Dacca fins a 1945. Després va tornar a Calcuta i va donar classes a la Universitat de Calcuta fins a 1956, data en què es va retirar de la docència i va ser nomenat professor emèrit.
El seu major èxit científic el va obtenir quan li va enviar un manuscrit a Einstein per tal que aquest el revisés i traduís. Einstein va quedar meravellat amb el treball i el va recomanar per a la seva publicació. El "paper" va ser la llavor del que després es va conèixer com el condensat de Bose-Einstein

## Notes

* ↑ «Padma Awards». Ministeri de Comunicacions i Tecnologies d'Informació.

## Bibliografia

* Mehra, Jagdish «Satyendra Nath Bose, 1 January 1894 - 4 February 1974» (en anglès). Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society, Vol. 21, 1975, pàg. 117-154. DOI: 10.1098/rsbm.1975.0002. ISSN: 0080-4606.
* Wali, Kameshwar C. Satyendra Nath Bose: His Life and Times (en anglès). World Scientific, 2009. ISBN 978-981-279-070-5.

## Vegeu també

* Teoria de cordes bosònica

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Satyendra Nath Bose» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Blanpied, William A. «Bose, Satyendranath». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 5 desembre 2020]. (anglès)
* «Satyendra Nath Bose». Encyclopaedia Britannica, 1998. [Consulta: 5 desembre 2020]. (anglès)
* «Nath Bose, un bengalí en la corte de la física cuántica». BBVA Open Mind. [Consulta: 5 desembre 2020]. (castellà)
* «Bose Satyendra Nath - The Creator of Quantum Statistics». Vigyan Prasar. [Consulta: 5 desembre 2020]. (anglès)
# Segell de Texas

El Segell de l'estat de Texas (Estats Units) va ser adoptada el 1845 en la Constitució de Texas, i es va basar en el segell de la República de Texas, que data del 25 de gener de 1839. té en un cercle interior, un estel de cinc puntes groga envoltada de branques d'olivera i roure. En un segon cercle, més exterior, poden llegir-se en blanc les paraules «The State of Texas» ('L'Estat de Texas'). El fons de tot l'escut és blau clar.

## Revers del Segell de Texas

El revers del segell de Texas conté referències a la batalla de González, al pont de Vince i al Setge d'El Álamo. El segell està envoltat de branques de roure i olivera i les banderes desplegades de (esquerra a dreta): Els Estats Units Mexicans, el Regne d'Espanya, el Regne de França, la República de Texas, els Estats Confederats d'Amèrica i els Estats Units d'Amèrica, en referència a les nacions que han exercit sobirania sobre aquest territori.
Sobre el segell està inscrit el lema «Remember the Alamo» («Recordeu El Álamo», crit de la batalla de San Jacinto, en referència a la batalla de l'Alamo), i sota el segell hi ha les paraules, «Texas one and indivisible» («Texas, una i indivisible»). Un estel blanc de cinc puntes completa el segell, en la part superior, centrada entre les banderes.

## Escuts Històrics

* Primer Gran Segell de la República (1836-1839)
* Segon Gran Segell de la República (1839-1845)
* Escut d'armes de la República de Texas (1839-1845)
* Escut d'armes de l'estat de Texas (des de 1846)
* Versió no normalitzada amb fulles de roure

## Segells Executius de Texas

També hi ha nombrosos segells dels diferents departaments del Govern de Texas, incloent els segells per al Governador i el Sotsgovernador. Tots ells estan basats en el segell de l'estat de Texas.
* Segell del Governador de Texas
* Segell del Vicegovernador de Texas
* Segell del Senat de Texas
* Segell de la Cambra de Representants de Texas
* Segell del Portaveu de la cambra de Representants de Texas
* Segell del Procurador General de Texas
* Segell del Secretari d'estat de Texas

## Vegeu també

* Bandera de Texas
* Vexil·lologia

## Referències

* ↑ «Flag and Seal Design by Peter Krag, approved January 25, 1839». Texas State Library & Archives Commission, 06-03-2009. [Consulta: 8 octubre 2010].
* ↑ Texas Constitution, Article IV, Section 19
* ↑ «The Texas State Seal». The Secretary of State. [Consulta: 8 octubre 2010].
# Serra de Pratformiu

* Aquest article tracta sobre la Serra de Pratformiu. Vegeu-ne altres significats a «Pratformiu».
La Serra de Pratformiu és una serra situada al municipi de la Coma i la Pedra (Solsonès).

## Límits

Els límits de la seva base són:
   * Nord: el riu Mosoll
   * Est: el riu Mosoll. l'altiplà de Pratformiu i el rierol de Pratformiu
   * Sud: el rierol de Pratformiu
   * Oest: el torrent de Coll del Jou, el Coll del Jou, el Riuet de la Pedra, la rasa dels Joncarets i el riu Mosoll.

## Dades topogràfiques

   * Perímetre de la base de la muntanya: 10,5 km.
   * Àrea de la base de la muntanya: 4,1 km².
   * Longitud màxima N-S: 4,0 km.
   * Longitud màxima E-O: 2,3 km.
   * Cota màxima de la base: 1.099,8 m. al Coll de Berla 42° 8′ 23.04″ N, 1° 37′ 46.05″ E﻿ / ﻿42.1397333°N,1.6294583°E﻿ / 42.1397333; 1.6294583
   * Cota mínima de la base: 803 m. al pantà de la Llosa del Cavall 42° 7′ 48.27″ N, 1° 37′ 42.08″ E﻿ / ﻿42.1300750°N,1.6283556°E﻿ / 42.1300750; 1.6283556

## Enllaços externs

* Mapa de l'ICC

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Serra de Port del Comte

La Serra de Port del Comte és una serralada situada al nord del massís del Port del Comte la carena de la qual fa de partió entre les comarques del Solsonès i de l'Alt Urgell, en els termes municipals, respectivament, de la Coma i la Pedra i la Vansa i Fórnols.
La carena, d'uns 4 km de longitud i amb una altitud que supera quasi de manera permanent els 2.300 m, segueix la direcció SW-NE i presenta aquests quatre cims: la Gespeguera (2.333 m) a la banda més occidental, el Pedró dels Quatre Batlles (2.386,5 m) i la Tossa Pelada (2.379 m) a la part central i el Tossal d'Estivella (2.338 m) a l'extrem oriental. Un cinquè cim, El Vulturó, de 2.348,9 m d'altitud, s'aixeca a 582 m al sud del Pedró dels Quatre Batlles i, per tant queda fora d'aquesta línia carenal.
La vegetació de la part alta es redueix a l'herba dels prats alpins que creix entre el pedregar i els arbres i arbustos hi són del tot absents

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Serra de Puig-arnau

La Serra de Puig-arnau és una serra del terme municipal de Sant Martí de Centelles, de la comarca d'Osona, dins de l'àmbit del poble rural de Sant Miquel Sesperxes.
Està situada al sud del terme, prop del límit amb el de Sant Quirze Safaja. És a llevant de la masia de Bellavista Nova i a ponent de la de Bellavista Vella, a la dreta del torrent del Mas Bosc.

## Enllaços externs

* La Serra de Puig-arnau en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santa Maria de Guàrdia de Tremp

Santa Maria de Guàrdia de Tremp fou la primitiva església parroquial de la nova vila de Guàrdia de Tremp (l'actual Guàrdia de Noguera), quan aquesta es traslladà del lloc on era el poble castral inicial, on encara hi ha les ruïnes de l'antiga església parroquial de Sant Feliu de Guàrdia, al lloc actual. Amb el pas del temps es precisà més l'advocació de l'església, passant a ser-ne titular la Mare de Déu del Remei.
L'església tancava pel nord-est el clos de la vila, per la qual cosa bona part de l'edificació devia tenir aspecte de fortificació.
No es conserva a penes res del temple romànic, segurament tardà, primitiu: una petita escultura al capdamunt de la porta adovellada, possiblement una part de les pedres que formen la portalada, i un fragment del mur nord, amb pedres escairades i ben disposades en fileres regulars, com és propi d'una obra del segle xii.
La resta de l'església és posterior al 1650. Cal destacar-hi un retaule salvat de la devastació de la darrera guerra civil per la voluntat d'alguns habitants de la vila, entre ells el que fou cap del comitè revolucionari.

## Bibliografia

* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. Pallars Jussà, II. Lleida: Pagès Editors, 1997 (Fets, costums i llegendes, 32). ISBN 84-7935-406-2
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. «Guàrdia de Noguera», a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* ROCAFORT, Ceferí. "Provincia de Lleyda", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Barcelona: Establiment Editorial d'Albert Martín, després del 1900.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santa Maria de Gràcia de la Granadella

Santa Maria de Gràcia de la Granadella és una obra del municipi de la Granadella (Garrigues) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És un edifici de tres naus i cúpula sobre el creuer i presbiteri quadrat. L'interior era sumptuosament decorat amb pintures murals i diversos retaules barrocs, entre ells el de St. Ignasi, obra de l'escultor Lluís Bonifaç i Massó. Però tot plegat desaparegué el 1936, i actualment el que ens dona mesura de l'ambició del projecte és la imatge emfàtica dels volums exteriors, especialment del cimbori, el campanar i la façana. El cimbori té una alta llanterna decorada amb volutes a manera de contrafort, coronades amb pinacles. El campanar, molt alt, és situat a un flanc de la façana, als peus de la nau dreta. És format per tres cossos, els dos superiors de secció vuitavada en què alternen finestres de mig punt amb pilastres adossades a les cantoneres, sota una coberta de caràcter centreeuropeu.
La façana, finalment, és dividida en tres cossos per pilastres adossades, amb un coronament ondulat que recorda la tipologia de St. Felip Neri de Barcelona o de St. Celoni. La porta d'arc rebaixat, que s'hi accedeix per una escalinata, és flanquejada per dos parells de columnes sobre basaments amb atlants. Damunt l'entaulament que sostenen hi ha una fornícula amb un crucifix, voltada de volutes i enfilalls de fruita.
Les seves dimensions, la volguda sumptuositat decorativa i el seu acurat disseny fan d'aquest temple una obra notable del darrer barroc i justifiquen que fos anomenat la catedral de les Garrigues.

## Història

La primera referència de l'església la trobem al testament del mestre Radulf el 1187, quan cedeix part dels seus béns. El 1361 tenim documentada també una visita pastoral. Durant la primera guerra carlina fou molt malmesa.
A mitjan segle xviii, en un moment de prosperitat econòmica gràcies al desenvolupament agrícola, es construí a un extrem de la població una església de nova planta, sota l'advocació del Sant Crist i Santa Maria. Aquesta és l'actual parròquia. La seva construcció s'inicià el 1764.
A títol d'anècdota, podem dir que la imatge del Sant Crist del cambril de l'altar major, segons la llegenda fou trobada a una ermita al lloc de l'actual església, està molt arrelada al cor dels veïns, que sempre li han expressat una devoció especial.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Santa Maria de Gràcia de la Granadella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
* ↑ «Goigs al Sant Crist de La Granadella». [Consulta: 2019].

### Bibliografia

* Castillón Cortada, Francisco; Santa Maria de Gràcia de la Granadella, 1996
* Lladonosa i Pujol, Josep; Solé i Sagarra, Josep.; Història de la Granadella, 1983
* Pladevall i Font, Antoni; Tosas i Jordà, Teresa. coord.; Les Garrigues. El Pla d'Urgell., 1999
# Secure Real-time Transport Protocol

Secure Real-time Transport Protocol (amb acrònim SRTP, protocol de transport segur en temps real) defineix un perfil del RTP (Real Time Protocol) amb la intenció de proveir d'encriptació, autenticació de missatges, integritat i protecció davant l'atac de replay a les dades RTP en aplicacions unicast i multicast. El SRTP va ser desenvolupat per un equip reduït del porocol IP i experts criptogràfics de les empreses Cisco i Ericsson, incloent David Oran, David McGrew, Mark Baugher, Mats Naslund, Elisabetta Carrara, Karl Norman, i Rolf Blom. SRTP va ser publicat pel IETF el març del 2004 com a RFC 3711.

## Encriptació

* L'algorisme de des/encriptació utilitza AES. N'hi ha de dos tipus :
** Mode d'operació dels sistemes de xifratge per blocs.
** Variació de l'anterior però millorat amb una funció d'inicialització.
* Algorismes HMAC-SHA1 (definits a la recomanació [[rfc:2104|RFC 2104]]) per autenticació, integració i protecció de l'atac de replay.

## Referències

* ↑ «What is SRTP (Secure Real-Time Transport Protocol or Secure RTP)? - Definition from WhatIs.com» (en anglès). WhatIs.com, 30-10-2017.
* ↑ A., McGrew, David; Karl, Norrman,. «The Secure Real-time Transport Protocol (SRTP)» (en anglès). https://tools.ietf.org.+[Consulta: 30 octubre 2017].
* ↑ «[https://www.cisco.com/c/en/us/td/docs/voice_ip_comm/pgw/9/feature/module/9-8_1_/SRTP.pdf Americas Headquarters: Cisco Systems, Inc., 170 West Tasman Drive, San Jose, CA 95134-1706 USA © 2009 Cisco Systems, Inc. All rights reserved. Cisco PGW 2200 Softswitch Secure Real-time Transport Protocol Support Feature Module]» (en anglès). https://www.cisco.com,+30-10-2017.+[Consulta: 30 octubre 2017].
# Sarah Young

Sarah Young (Sidcup; 15 d'abril de 1971) és una ex actriu pornogràfica britànica.
Young va començar la seva carrera ja en 1986 quan tenia 15 anys, com a model topless per a la pàgina 3 del diari The Sun. Als 18 anys, un amic la va introduir en la indústria porno, i va ser contractada breument a Private Media Group i Color Climax Corporation. Poc després el productor porno alemany Hans Moser la va descobrir, així com prèviament havia descobert a Teresa Orlowski. Moser va convidar Young a Alemanya i va fer d'ella una estrella, una espècie de "seguidora" d'Orlowski, després que Moser i Orlowski se separessin en termes no amistosos. Young i Moser es van casar en 1991, però poc després es van divorciar.
Durant la seva carrera en la indústria porno, va actuar en les seves pròpies sèries i diverses desenes de pel·lícules porno. També va treballar com a guionista i directora. Als Venus Award del 6 de desembre de 1997, quan va ser guardonada com a millor actriu de l'any, va anunciar que s'anava de la indústria porno, per a estudiar dret als Estats Units.

## Premis

* 1997: Venus Award "Millor Actriu Europea"

## Filmografia

* Dirty Woman (1989)
* The Young One – Part 1 (1991) – Part 16
* Naked Neighbours (1994)
* Hamlet (1997)
* The Golden Girl Part 1 – 4
* The Sarah Young Collection Part 1 – 6
* Sexy Secrets (div. Folgen)
* Decameron Tales X
* Private Fantasies 1 – 30
* Sexy Nikita
* Nikita schafft sie alle
* Private Moments

## Referències

* ↑ Chigo, uncle. «Sarah Young Images at EuroPornstar.com». [Consulta: 27 agost 2018].
* 1 2 «Venus '99 – international erotic fair». Venus Award. Arxivat de l'original el 18 de gener de 2003.
* ↑ «YesButNoButYes: Where Are They Now -Porn Stars IV». Arxivat de l'original el 2018-10-23. [Consulta: 27 agost 2018].

## Enllaços externs

* Sarah Young a Internet Adult Film Database (anglès)
* Sarah Young a Adult Film Database (anglès)
# Sarah Waters

Sarah Waters (Neyland, comtat de Pembroke, Gal·les, 21 de juliol de 1966) és una escriptora gal·lesa. Viu a Londres. Estudià a la Universitat de Kent, on presentà una tesi sobre literatura anglesa; ha estat llibretera i professora.
La seua primera novel·la,Tipping the Velvet (Besar el vellut), aparegué al 1998 i té per tema el lesbianisme en l'època victoriana (el vellut era un dels noms del sexe femení en l'argot de l'època). L'obra ha estat adaptada per la BBC II per Andrew Davies com una pel·lícula en tres parts.
La seua segona novel·la, Afinitat (1999), fou premiada amb el Stonewall Book: l'acció transcorre en una presó de dones a Londres en època victoriana i reprén els temes amb què l'autora està més a gust (amor, traïció, corrupció, maquiavel·lisme i suspens) i hi afig un toc d'espiritisme. Aquesta novel·la fou adaptada per la ITV i difosa a Gran Bretanya al 2008.
La seua tercera novel·la, Falsa identitat (Fingersmith, 2002) ha consagrat l'autora. La història prové de la novel·la popular (complot, segrest de xiquets, món dels lladres com en Oliver Twist) associats als amors entre persones del mateix sexe. La BBC I l'adaptà al 2005, amb les actrius Elaine Cassidy, Sally Hawkins i Imelda Staunton. El director sud-coreà Chan-Wook Park realitzà una nova adaptació de la novel·la en La donzella (2016).
En Ronda de nit (The Night Watch, 2006), obra apareguda al 2006, els personatges comparteixen secrets i escàndols en el Londres dels anys 40.
La seua obra The Little Stranger, 2009, és una història de fantasmes ambientada en la dècada dels anys quaranta.
Una de les darreres novel·les, Los huéspedes de pago (2017), presenta la història d'una mare i una filla de classe alta que ho han perdut tot en la Primera Guerra Mundial i es veuen obligades a llogar una habitació per subsistir al Londres del 1922.
Sarah Waters fou escollida autora de l'any pel Sunday Times al 2003 i rebé el British Book Award (2002).

## Referències

* ↑ «Grandes escritoras universales (XLVII)» (en castellà). escritores.org, 31-12-2019. [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «Sarah Waters: "El passat idíl·lic que han construït els britànics pot explicar el Brexit"». Europa Press. Vilaweb, 19-01-2017. [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ Geli, Carles «La vida implacable de Sarah Waters» (en castellà). El País [Madrid], 24-01-2017. ISSN: 1134-6582.

## Enllaços externs

* Lloc oficial.
* Serrano Bailén, Ariadna. Historia e identidad sexual en las novelas de Sarah Waters. Universitat d'Alacant. Col. Lilith Joven, 2008. ISBN 9788479081201.
* Biografia i bibliografia del British Council.
# Yapaghu

Yapaghu és una plana no gaire lluny del riu Murghab, al Gharjistan, al nord-est d'Herat.
Vers 1360 s'hi va lliurar una batalla entre els kart d'Herat i els turcomongols de Muhammad Khoja Apardi aliat al emir de Kuhistan Sultemix; els primers van obtenir la victòria i els dos caps enemics van resultar morts.

## Referència

* Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafaranama, traduit com Histoire de Timur-Bec, volum I
# Pieris

«Pieris» té aquests significats:
* Pieris o Pièria de Tràcia, antic districte de Tràcia
* Pieris (papallona), gènere de papallones de la família Pieridae
* Pieris (planta), gènere de plantes de la família Ericaceae