OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Dia (Diari)

El dia va ser un diari en llengua catalana publicat a la Catalunya central. Va néixer a Manresa (Bages) el 2 de desembre de 1929. Publicava informació general i informació local. El seu subtítol era «diari d'esquerra republicana» i va esdevenir portaveu d'Esquerra Republicana de Catalunya.

## Història

El Dia va sorgir com a contraposició dels tres diaris de dretes, ultraconservadors i reaccionaris que existien a la ciutat i en la primera exemplar exposa quin és l'objectiu del diari i la raó pel qual sorgeix.
El Dia va tenir la redacció al carrer de Cirera, 13 fins al setembre del 1937 que es va traslladar al Passeig de Pere III i es confeccionava el diari la Impremta Boixada a la Baixada dels Jueus de Manresa.
El diari publicava diàriament un tiratge mitjà d'un miler d'exemplars de dilluns a dissabte i va arribar a publicar 3306. Es publicà fins al 5 setembre 1938, poc abans del final de la Guerra Civil.
Després dels fets del sis d'octubre de 1934 va ser suspès fins al 18 d'octubre, però l'endemà mateix va tornar a ser suspès durant 80 dies fins al 7 de gener del 1935 que va reaparèixer a la palestra periodística en unes circumstàncies molt semblants a les de la primera etapa de la seva vida. Durant tot el Bienni de dretes va ser molt censurat.
Pi i Margall va presidir en esperit la tasca diària del periòdic. Els seus principis i les seves doctrines van constituir la base fonamental del seu programa polític, orientat cap a l'obtenció d'una societat més igualitària i més justa, pel lliure desenrotllament de la democràcia.

## Contingut

El Dia va ser un diari republicà i de tendència federalista, que defensava la neutralitat confessional, la sobirania nacional, la classe obrera i era enemic dels privilegis.
De cara a l'àmbit local va posar interès en què el lector trobés en les seves columnes la informació més completa i exacte especialment de la vida local amb tots els problemes que afectaven la ciutat amb la màxima consideració i respecte per totes les persones i totes les idees. Tenia com a objectiu formar ciutadans, conscients dels seus drets i també dels seus deures, complidors de les seves obligacions ciutadanes i suficientment liberals per saber respectar els drets del pròxim.

## Director i redactors

Els seus directors van ser Joan Baptista Claret, Joaquim Amat-Piniella, Antoni Invers, Josep Font i Cabanes i, a partir del novembre del 1936, Josep Martí i Farreras.
Entre els seus redactors i col·laboradors, destaca Joaquim Amat-Piniella, Miquel Arpa, Antoni Farreras, Francesc Farreras i Duran, Antonieta Feliu, Marcel·lí Font, Llorenç Perramon, Josep Maria Planes, Ferran Planes, Vicenç Prat, Antoni Ribas, Joan Selves, Lluís Soler i Terol, David Torrents Caus, Carles Costa i Vicenç Vilarasau.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «"El Dia"». La República a Manresa en un clic (1931-1936). Memòria.cat [Consulta: 28 gener 2020].
* ↑ «Unes paraules preliminars». El Dia. Diari d'Esquerra Republicana, 02-12-1929, pàg. 1 [Consulta: 28 gener 2020].
# Elizabeth Weir

Elizabeth Weir és un personatge ficció en la sèrie de televisió de ciència-ficció Stargate Atlantis. El personatge és interpretat per Torri Higginson, encara que en la seua aparició original en Stargate SG-1 era interpretada per Jessica Steen.

## Història

La Dr. Weir era una diplomàtica de carrera dels Estats Units, encarregada de la negociació de molts tractats internacionals; era tan bona que Daniel Jackson es va referir al seu treball en esbossar el tractat entre la Terra i la Tok'ra. Té dos doctorats, parla cinc idiomes, i ensenyava ciència política en la universitat de Georgetown.
Es va involucrar en el programa Stargate quan el president entrant Henry Hayes la va convocar per a conduir el comando de Stargate, substituint el general George Hammond a fi de posar una cara "civil" en l'organització. El seu treball allí va ser breu però encertat, exercint un paper clau en la defensa de la Terra de l'atac d'Anubis.
El general de brigada Jack O'Neill la va substituir després i se la va destinar a conduir les instal·lacions d'investigació que estudiaven el lloc de defensa dels Antics que havia sigut descobert en l'Antàrtida. Allí va ser on les coordenades de la ciutat perduda d'Atlantis van ser descobertes, i ella va ser designada a càrrec de l'expedició que va ser enviada a la galàxia de Pegasus per a explorar la ciutat d'Atlantis.

## Enllaços externs

* Elizabeth Weir a GateWorld Arxivat 2006-06-24 a Wayback Machine.
* Elizabeth Weir a Metro_Goldwyn-Mayer Arxivat 2008-09-14 a Wayback Machine.
# Elm (Glarus)

Elm és un municipi del cantó de Glarus (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
Viccionari
# Elm Creek (Nebraska)

Elm Creek és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 894 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elm Creek tenia 894 habitants, 363 habitatges, i 231 famílies. La densitat de població era de 500,3 habitants per km².
Dels 363 habitatges en un 34,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,5% hi vivien parelles casades, en un 6,3% dones solteres, i en un 36,1% no eren unitats familiars. En el 32,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,1% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.279 $ i la renda mediana per família de 40.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 19.688 $. La renda per capita de la població era de 17.339 $. Aproximadament el 7% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elm Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elm Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Elena Berlato

Elena Berlato (Schio, província de Vicenza, 2 d'agost de 1988) és una ciclista italiana professional del 2008 al 2015.
El seu germà Giacomo també s'ha dedicat al ciclisme.

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Ennomosia

Ennomosia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Ennomosia atribasalis (Hampson, 1918)
* Ennomosia basalis (Hampson, 1897)
* Ennomosia geometridalis Amsel, 1956

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 23 desembre 2018].
# Eraldo Pizzo

Eraldo Pizzo (Gènova, 21 d'abril de 1938) és un waterpolista italià, ja retirat, que va competir entre finals de la dècada de 1950 i començament de la de 1980.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on va guanyar la medalla d'or en la competició de waterpolo. Als Jocs de 1964 i 1968 fou quart en la mateixa competició, mentre el 1972 fou sisè.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles als Jocs del Mediterrani, d'or el 1955 i 1963, i de plata el 1959. Durant la seva dilatada carrera esportiva guanyà 16 lligues italianes de waterpolo, quinze amb el Pro Recco, equip que del 1966 al 1974 compaginà la figura de jugador amb la d'entrenador, i una amb el Bogliasco, així com una Copa d'Europa (1965). Una vegada retirat, el 1982, fou president del Pro Recco durant tres anys.
El 1990 fou inclòs a l'International Swimming Hall of Fame i el 2015 al Passeig de la Fama del CONI.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Eraldo Pizzo». [Consulta: 30 novembre 2023].
* ↑ «Eraldo Pizzo» (en anglès americà). [Consulta: 30 novembre 2023].
* ↑ «Walk of Fame del Coni: ci sono anche Rubini, Pizzo, Attolico e Campagna» (en italià), 08-05-2015. [Consulta: 30 novembre 2023].
# Eranthis hyemalis

Eranthis hyemalis és una planta que es troba a Europa de la família de les Ranunculàcies, la família del ranuncle. La planta és petita, però té flors grans, grogues, en forma de platet. Aquesta planta creix d'un tubercle i té un hàbit baix. Totes les parts de la planta són verinoses quan són consumides pels éssers humans.

## Descripció

Planta vivaç, amb arrels curtes, tuberculoses. Tronc d'1 a 20 cm, nu, sense pèl. Fulles glabres, desenvolupant-se després de les flors, 1 a 2 radicals, orbiculars pennatífides. Involucre semblant a les fulles, sobrepassant la flor i el fruit.
Les flors són grogues, solitàries i sèssils a l'involucre. Sèpals de 5 a 8, petaloides, caducs, petits pètals de 5 a 8, molt tubulosos, de 2 llavis, fol·licles de 5 a 8, lliures, sobre una fila. Pedunculets, divergents, arrugats transversalment, a pic igualant la meitat de la seva longitud.

## Distribució i hàbitat

El seu hàbitat preferent són els llocs humits i boscosos. A Europa central, des de França i Suïssa a Sèrbia.

## Usos

Planta silvestre dels boscos. S'utilitzen cultivars a jardineria com entapissant per a cobrir sòls, i està molt valorada com a planta ornamental pel seu fullatge verd clar i les flors grogues que apareixen extremadament d'hora a la primavera (febrer a març).

## Galeria

* Il·lustració de Eranthis hyemalis a Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz 1885
* Eranthis hyemalis a Florència
* Eranthis hyemalis, flors mig obertes
* Eranthis hyemalis a Trädgårdsföreningen (la Societat d'Horticultura de Göteborg)

## Referències

* ↑ «Eranthis hyemalis» a EOL. Data consulta: 19 de juny de 2014.

## Bibliografia

* Heinz-Dieter Krausch: Kaiserkron und Päonien rot … – Entdeckung und Einführung unserer Gartenblumen. Dölling und Galitz Verlag, Hamburg 2003, ISBN 3-935549-23-7.
* Angelika Lüttig und Juliane Kasten: Hagebutte & Co – Blüten, Früchte und Ausbreitung europäischer Pflanzen. Fauna Verlag, Nottuln 2003, ISBN 3-935980-90-6.
* Anonymous. 1986. List-Based Rec., Soil Conserv. Serv., U.S.D.A. Database of the U.S.D.A., Beltsville.
* Flora of North America Editorial Committee, e. 1997. Magnoliidae and Hamamelidae. 3: i–xxiii, 1–590. In Fl. N. Amer.. Oxford University Press, New York.
* Scoggan, H. J. 1978. Dicotyledoneae (Saururaceae to Violaceae). 3: 547–1115. In Fl. Canada. National Museums of Canada, Ottawa.

## Enllaços externs

* IPNI Eranthis hyemalis Salisb.
* efloras, Eranthis hyemalis.
* Tela-métro, Eranthis hyemalis (L.) Salisb., 1807 Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
# Ernesto Albarracín

Ernesto Albarracín fou un futbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1934 però no disputà cap partit.

## Referències

* ↑ Perfil a BDFA
* ↑ 1934 FIFA World Cup Italy Arxivat 19 de setembre de 2011 a Wayback Machine.
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2014-04-11. [Consulta: 22 febrer 2018].
# Plegafulles flamulat

El plegafulles flamulat (Thripadectes flammulatus) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva humida, localment a les de Colòmbia, oest de Veneçuela, oest d'Equador i nord-oest de Perú.

## Referències

* ↑ «Plegafulles flamulat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Ernesto Antuña García

Ernesto Antuña García (Madrid, 29 de març de 1904 - París, 29 de novembre de 1965) va ser un polític i sindicalista espanyol.

## Biografia

Nascut a Madrid en 1904, va ser treballador de la companyia d'assegurances La Unión y el Fénix. Membre del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE), també va estar afiliat a la Unió General de Treballadors (UGT). Després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les forces republicanes, arribant a formar part de comissari polític de l'Exèrcit Popular de la República. Durant la contesa va exercir com a comissari de la 66a Brigada Mixta i, posteriorment, de la 16a Divisió.
Després del final de la contesa es va exiliar a França, on va formar part dels agrupacions de treballadors forçosos que es van formar amb els republicans espanyols exiliats. Arribaria a col·laborar amb les Forces aliades en 1944, en el context de la Segona Guerra Mundial. A la fi de 1951 es va instal·lar en París, on s'incorporaria a les seccions de la UGT i el PSOE; entre 1955 i 1961 va formar part de la comissió revisora de comptes del PSOE en l'exili. Va morir a París en 1965.

## Referències

* ↑ Álvarez, 1989, p. 180-188.
* ↑ Engel, 1999, p. 67.
* ↑ Cabrera Castillo, 2002, p. 462.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Cabrera Castillo, Francisco. Del Ebro a Gandesa. La batalla del Ebro, julio-noviembre 1938. Almena, 2002.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
# Plegafulles del Perú

El plegafulles del Perú (Thripadectes scrutator) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva humida, localment als Andes de Perú i centre de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Plegafulles del Perú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Pi Bord de Can Xercavins

El Pi Bord de Can Xercavins (Pinus halepensis) és un arbre que es troba a Rubí (el Vallès Occidental), el qual és un dels pins bords més gruixuts de tot el Vallès Occidental.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 3,09 metres.
* Alçada: 24,2 metres.
* Amplada de la capçada: 8 x 12 metres (amplada mitjana capçada: 10 metres).
* Altitud sobre el nivell del mar: 141 metres.

## Entorn

És al costat de Can Xercavins, a quatre passes del nucli urbà de Rubí i mig amagat per la densa vegetació que l'envolta. Prop d'ell, un roure i algunes alzines i plàtans de grandària considerable l'acompanyen, creant un entorn ombrívol i acollidor.

## Aspecte general

Està en bon estat de conservació, tot i que té algunes branques trencades, especialment una de molt gruixuda. A vint metres del pi, enmig d'un talús molt pendent, s'alça el Roure de Can Xercavins, amb 2,58 metres de volta de canó.

## Accés

Es troba al costat llevantí de la masia de Can Xercavins. Prenem el passeig de la Riera (una àmplia avinguda que corre paral·lela al marge dret de la riera de Rubí), a l'extrem oest del nucli urbà. La part nord d'aquesta avinguda és ocupada per indústries, però l'extrem sud és zona d'habitatges. En aquesta zona, cal prendre el carrer Pau Casals. Travessem el túnel sota la via de tren i, a mà dreta, enfilem la pista asfaltada que ens porta a Can Xercavins. El pi és a l'esquerra de la casa (est), entre aquesta i un torrent. Coordenades UTM: 31T X0418330 Y4594250.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Vicens i Llauradó, Albert, 2013. Excursions pels arbres singulars del Vallès Occidental. Col·lecció Llibres de muntanya, 33. Farell Editors, Sant Vicenç de Castellet. ISBN 9788492811526. Pàgs. 54-55.

## Bibliografia

* Bosch, R. et alii, 2002. El Rubí natural i rural del siglo XXI. Exposició i CD. Centre d'Estudis i Protecció de la Natura. Rubí.
# Escuts d'armes antics del Pallars Jussà

En aquest article s'apleguen els escuts d'armes antics del Pallars Jussà, vigents, alguns d'ells, fins fa pocs anys i que tenien una antiguitat variable per a cadascun d'ells.
Amb la instauració de la Generalitat de Catalunya es procedí a la regularització i homogeneïtzació dels símbols dels ens oficials, tasca que encara no està del tot conclosa l'any 2009.
El 15 d'abril del 1987 es promulgà una primera llei (la 8/1987), que fixava la normativa per a la denominació, els símbols i el registre dels ens locals.
A l'hora de definir com havien de ser els escuts oficials dels ens locals, aquesta llei fixava, entre altres coses, una forma, la caironada, com a pròpia d'aquests ens (que van de l'entitat municipal descentralitzada a la comarca, passant pel municipi, així com la corona mural que havien de dur, segons la categoria de la població cap del municipi.
Entre aquell any i el moment actual, molts municipis han fet el pas d'abandonar l'escut antic i adoptar-ne un de nou que s'ajusti a la normativa, però encara en queden uns quants que no ho ha fet.
Els escuts antics tenien formes i colors molt heterogenis, tot i que per raons pràctiques, hom tendia a adoptar la forma de l'escut flamenc, com els d'aquesta pàgina, tot i que era habitual que s'utilitzessin, alhora, formes i fins i tot escuts diferents en un mateix municipi.
Els escuts municipals antics es crearen en una franja cronològica molt ampla, durant la qual variaren més d'un cop, les arrels de la qual són a l'època de la Il·lustració, tot i que molts d'ells podien partir d'un escut nobiliari medieval. A més, no sempre eren escuts municipals, sinó de poble, de parròquia, etcètera, atès que el concepte modern de municipi s'implantà el 1812, a partir de la Constitució de Cadis.
Molts d'ells eren escuts parlants. És a dir, escuts que a través del que s'hi representava es volia reproduir el nom del poble, de vegades fent associacions d'idees prou curioses: la ceba de Sabadell, el guant de Guanta, el castell amb tres sols de Castellterçol, la mà de Palau-solità i Plegamans, etcètera. Això donà pas a les etimologies populars, en què es feien interpretacions de l'origen dels topònims només a partir de l'homofonia, sense cap mena de rigor filològic. És el que es pot veure en aquesta sèrie d'escuts antics, molts d'ells parlants.
El 26 de juny del 2007 es va aprovar una nova llei (la 139/2007), on s'ampliava, es complementava i es corregien aspectes de l'anterior, tot i que la línia de fons que marca per als símbols dels ens locals és la mateixa del 1987.

## Vegeu també

* Escuts d'armes antics de l'Alta Ribagorça
* Escuts d'armes antics del Pallars Sobirà

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Millà, 1968.
# Pi (arbre)

Pi és el nom comú de nombroses espècies d'arbres, principalment coníferes de diversos gèneres de la família de les pinàcies, per bé que espècies d'altres famílies que també es coneixen popularment com a pins.

## Alguns pins

Alguns arbres que reben el nom comú de pi, segons TERMCAT:
* Família de les pinàcies
** Gènere Pinus
*** Pinus halepensis - pi blanc
*** Pinus pinea - pi pinyer
*** Pinus sylvestris - pi roig
*** Pinus uncinata -pi negre
*** Pinus nigra - pinassa
** Gènere Abies
*** Abies alba - avet blanc, pi avet, pi vet
** Gènere Larix
*** Larix decidua - alerç, pi melis, pi teia
** Gènere Pseudotsuga
*** Pseudotsuga menziesii - avet de Douglas, pi de Douglas, pi d'Oregon
** Gènere Tsuga
*** Tsuga heterophylla - pi d'Alaska
* Família de les araucariàcies
** Gènere Araucaria
*** Araucaria columnaris - araucària, pi de pisos, pi reial
*** Araucaria heterophylla - pi de pisos
*** Araucaria araucana - araucària de Xile, pi de Xile, pi de pisos
*** Araucaria angustifolia - araucària del Brasil, pi del Brasil
* Família de les casuarinàcies
** Gènere Casuarina
*** Casuarina cunninghamiana - casuarina, pi australià
* Família de les amarantàcies
** Gènere Bassia
*** Bassia scoparia - mirambell, pi o pinet de jardí

## Referències

* ↑ «Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana | TERMCAT». [Consulta: 11 març 2023].
# Escutigèrids

Els escutigèrids (Scutigeridae) són una família de miriàpodes de la classe dels quilòpodes. Algunes espècies tenen tendència a viure dins els habitatges humans, com ara Scutigera coleoptrata, freqüent a Catalunya.

## Gèneres

Els escutigèrids inclouen els següents gèneres:
* Allothereua Verhoeff, 1905
* Ballonema Verhoeff, 1904
* Ballonemella Verhoeff, 1944
* Brasiloscutigera Bücherl, 1939
* Diplacrophor Chamberlin, 1920
* Gomphor Chamberlin, 1944
* Microthereua Verhoeff, 1905
* Parascutigera Verhoeff, 1904
* Pesvarus Würmli, 1974
* Phanothereua Chamberlin, 1958
* Podothereua Verhoeff, 1905
* Prionopodella Verhoeff, 1925
* Prothereua Verhoeff, 1925
* Scutigera Lamarck, 1801
* Tachythereua Verhoeff, 1905
* Thereuella Chamberlin, 1955
* Thereuonema Verhoeff, 1904
* Thereuopoda Verhoeff, 1904
* Thereuopodina Verhoeff, 1905
* Thereuoquima Bücherl, 1949

## Referències

* ↑ Mikko Haaramo. «Scutigeridae». Mike's Phylogeny Archive, 11-03-2008. [Consulta: 2 juny 2011].
* ↑ Rosario Dioguardi. «Chilopoda taxonomic browser». ChiloBase. Arxivat de l'original el 27 de desembre 2012. [Consulta: 2 juny 2011].
# Philipp Scheidemann

Philipp Heinrich Scheidemann (26 de juliol de 1865 - 29 de novembre de 1939) polític socialdemòcrata alemany, responsable de la proclamació de la República el 9 de novembre de 1918, i primer Canceller (amb el títol de Reichsministerpräsident) de la república de Weimar.
Scheidemann va començar la seva carrera com a periodista, va ser elegit diputat pel Reichstag el 1903, esdevé un dels principals líders del Partit Socialdemòcrata. Durant la Primera Guerra Mundial Scheidemann, juntament amb Friedrich Ebert es va tornar líder de la fracció majoritària del partit, que va donar suport a la continuació de l'esforç militar, limitant-se la seva oposició a la guerra a exigir la ràpida negociació d'un compromís de pau. Quan els socialdemòcrates van ser inclosos al govern, durant la regència del príncep Maximilià de Baden el 1918, Scheidemann va ser indicat com a ministre sense cartera.
# Estadi de la Ciudad de los Deportes

L'Estadi de la Ciudad de los Deportes és un estadi de futbol situat a la Ciutat de Mèxic, que té una capacitat per 36.681 persones i en el qual actua des de 1996 en condició de local el Cruz Azul, equip de la Primera Divisió de Mèxic.
Anteriorment va ser seu dels clubs América (1947-1955), Necaxa (1950-1955) i Atlante (1947-1957, 1983-1989, 1991-1996 i 2000-2002). També va exercir com a amfitrió aquí la Selecció de futbol de Mèxic de 1947 a 1955 i el 1992 durant la segona fase de l'eliminatòria mundialista rumb al Mundial dels Estats Units de 1994. Històricament ha rebut les següents denominacions:
* Estadi Olímpico de la Ciudad de los Deportes (1946-1983)
* Estadi Azulgrana (1983-1996)
* Estadi Azul (1996-2018)
* Estadi de la Ciudad de los Deportes (2020-avui)
* Exterior de l'estadi
* Estadi des de l'aire
* Interior
* Interior est secció A

## Referències

* ↑ «LIGA MX - Página Oficial de la Liga del Fútbol Profesional en México .: Bienvenido». Ligamx.net. [Consulta: 26 juliol 2018].
* ↑ «El estadio de la Ciudad de los Deportes cumplió 75 años». Ligamx.net.
# Estadi de l'Acadèmia Militar del Caire

L'Estadi de l'Acadèmia Militar del Caire (àrab: إستاد الكلية الحربية بالقاهرة, Istād al-Kulliyya al-Ḥarbiyya bi-l-Qāhira) és un estadi esportiu de la ciutat del Caire, a Egipte.
Va ser construït l'any 1989 i té capacitat per a 28.500 espectadors. Va ser seu de la Copa d'Àfrica de Nacions 2006. Va ser la seu dels clubs Al Ahly i Zamalek durant la remodelació de l'Estadi Internacional del Caire.

## Referències

* ↑ «Cairo Military Academy Stadium». soccerway. [Consulta: 18 agost 2017].
* ↑ «African Nations Cup 2006 - Final Tournament Details» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 04-09-2008. [Consulta: 27 febrer 2018].
# Estadi de la Beaujoire - Louis Fonteneau

L'Estadi de la Beaujoire - Louis Fonteneau (o Stade de la Beaujoire) és un estadi de futbol, situat a la ciutat de Nantes, en la regió del País del Loira, a França. Serveix de seu habitual al FC Nantes Atlantique.
Fou obert l'any 1984. Va ser una de les seus de la Copa del Món de Futbol 1998, albergant un total de sis partits, cinc de la primera fase i un de quarts de final. Estava previst ser demolit el 2024 i reemplaçat per un nou estadi anomenat YelloPark però el projecte finalment fou cancel·lat.

## Referències

* ↑ «Stade de la Beaujoire - Louis Fonteneau». soccerway.
* ↑ «Le FC Nantes aura son nouveau stade, le YellowPark, en 2022» (en francès). FranceInfo, 19-09-2017.