OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crenshaw

Crenshaw és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 916 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Crenshaw tenia 916 habitants, 339 habitatges, i 244 famílies. La densitat de població era de 862,6 habitants per km².
Dels 339 habitatges en un 33,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,2% hi vivien parelles casades, en un 25,1% dones solteres, i en un 28% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,6% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.781 $ i la renda mediana per família de 23.393 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.727 $ mentre que les dones 17.768 $. La renda per capita de la població era de 10.372 $. Entorn del 29% de les famílies i el 28,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Crenshaw». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Crenshaw». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Osornophryne bufoniformis

Osornophryne bufoniformis és una espècie d'amfibi que viu a Colòmbia i a l'Equador.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Bolívar, W., Coloma, L.A., Ron, S., Cisneros-Heredia, D. & Grant, T. 2004. Osornophryne bufoniformis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 12 d'abril del 2008.
# Can Llorencic

Can Llorencic és una botiga de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un immoble de tres plantes i golfes, situat entre mitgeres i cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a façana i amb un ràfec format per tres fileres de rajola. La composició del ràfec és la següent: primer una filera de rajola plana, llavors una filera de rajola acabada en punta de diamant, complementada per una altra filera de rajola plana.
Aquest habitatge està ubicat al costat dret de la Plaça de la Vila.
En l'actualitat, la planta baixa és una botiga d'electrodomèstics.
El primer i segon pis han estat resolts amb el mateix plantejament formal, és a dir: quatre obertures rectangulars per pis, amb llinda monolítica i muntants de pedra. Cadascuna està equipada amb la seva respectiva barana de ferro forjat, amb els cantons rodons i el basament motllurat. L'única diferència apreciable és la mida, basada en un ordre decreixent, ja que les del primer pis són més grans que les del segon.
El tercer pis fa les tasques de golfes, i es projecta en la façana en cinc obertures, quatre de les quals estan tapiades. Aquestes cinc obertures estan repartides de la següent manera: en els laterals trobem dues de quadrades amb llinda monolítica i muntants de pedra. I en el sector central en trobem per una banda, dues d'arc de mig punt que es tradueix en un badiu. Mentre que per l'altra, una de quadrada.
Excepte la planta baixa, la resta del parament mural de la façana l'ocupa o l'acapara un arrebossat de caràcter granulat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Llorencic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Julienita

La julienita és un mineral de la classe dels compostos orgànics. Va rebre el seu nom l'any 1928 per Alfred Schoep en honor d'un Ph. D. recentment mort de la Universitat de la Sorbona (París), l'estudiant Henri Julien (1887-1920), en una missió d'investigació geològica al Congo Belga.

## Característiques

La julienita és una substància orgànica de fórmula química Na₂[Co(SCN)₄]·8H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És un mineral molt rar de color blau en forma de llistons, que es troba en forma de crostes que impregnen la matriu.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la julienita pertany a «10.A - Sals d'àcids orgànics: cianats» juntament amb la kafehidrocianita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Shamitumba, a la localitat de Shinkolobwe, a la regió de Katanga (República Democràtica del Congo), en esquists blancs de talc, associada al wad cobàltic, un compost semblant a l'asbolana.

## Referències

* ↑ «Julienite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 octubre 2016].
# Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 - Dos sense timoner masculí

Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 :
| Scull individual | homes |
| Dos sense timoner | homes |
| Quatre sense timoner | homes |
| Vuit amb timoner | homes |
| < 1904 1912 > ||
La prova de dos sense timoner masculí fou una de les quatre que es disputaren als Jocs Olímpics de Londres de 1908 i que formaven part del programa de rem. La distància a recórrer era d'1,5 milles. Hi van prendre part 8 remers procedents de 3 països.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze | Bronze |
| Regne UnitJohn Fenning Gordon Thomson | Regne UnitGeorge Fairbairn Philip Verdon | Canadà Frederick Toms Norway Jackes | AlemanyaMartin Stahnke Willy Düskow |

## Resultats
### Semifinals
#### Semifinal 1

| Posició | Remers | País | Temps |
| 1 | John Fenning Gordon Thomson | Regne Unit | 9:46.0 |
| 2 | Frederick Toms Norway Jackes | Canadà | Desconegut |

#### Semifinal 2

| Posició | Remers | País | Temps |
| 1 | George Fairbairn Philip Verdon | Regne Unit | 11:05.0 |
| 2 | Martin Stahnke Willy Düskow | Alemanya | Desconegut |

### Final

| Posició | Remers | País | Temps |
| 1 | John Fenning Gordon Thomson | Regne Unit | 9:41.0 |
| 2 | George Fairbairn Philip Verdon | Regne Unit | Desconegut |

## Referències

* Cook, Theodore Andrea. The Fourth Olympiad, Being the Official Report. London: British Olympic Association, 1908.
* De Wael, Herman. «Rowing 1908». Herman's Full Olympians, 2001. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2007. [Consulta: 6 maig 2006].
# Schroeder (constructor)

Schroeder va ser un constructor estatunidenc de cotxes de competició.
Schroeder va competir al campionat del món de la Fórmula 1 a 4 temporades, les dels anys 1951, 1953, 1954 i 1955.
Va disputar només la cursa del Gran Premi d'Indianapolis 500, no competint a cap més prova del campionat del món de la F1.

## Resultats a la F1

| Temporada | Pilot | Classificació | Punts | Retirada | Resultats |
| 1951 | Bobby Ball | 5 | 2 | | Resultats |
| 1951 | Duke Dinsmore | 24 | | Sobreescalfament | Resultats |
| 1953 | Jimmy Bryan | 14 | | | Resultats |
| 1954 | Andy Linden | 25 | | Suspensions | Resultats |
| 1954 | Len Duncan | 31 | | Frens | Resultats |
| 1955 | Keith Andrews | 20 | | Bomba delcombustible | Resultats |
# Uma ilha lá longe

Uma ilha lá longe (Una illa molt lluny) és un llibre infantil escrit per Cora Rónai amb il·lustracions de Rui de Oliveira. El 1988, va guanyar el premi Ophélia Fontes d'il·lustració i va rebre Menció d'honor a la Biennal del Llibre de São Paulo.

## Referències

* ↑ Rui de Oliveira. «Uma ilha lá longe» (en portuguès). [Consulta: 2 març 2010].

## Enllaços externs

* Cora Rónai. E por falar em lançamento...(portuguès)
# Creola

Creola és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 2.002 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Creola tenia 2.002 habitants, 718 habitatges, i 567 famílies. La densitat de població era de 52,9 habitants/km².
Dels 718 habitatges en un 40,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,9% hi vivien parelles casades, en un 14,8% dones solteres, i en un 20,9% no eren unitats familiars. En el 17,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones hi havia 93,8 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.517 $ i la renda mediana per família de 38.942 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.658 $ mentre que les dones 19.911 $. La renda per capita de la població era de 14.956 $. Aproximadament el 14,3% de les famílies i el 16% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Jukovski

Jukovski - Жуковский (rus) - és una ciutat de l'óblast de Moscou, a Rússia. S'anomena així en honor del pare rus de l'aeronàutica, Nikolai Jukovski.

## Història

La vila fou creada el 1930 a l'emplaçament d'un antic grup de datxes anomenat Ótdikh, i de seguida s'anomenà Stakhànovo, en honor del cèlebre miner Aleksei Stakhànov. El 1933 començà la construcció de l'Institut Central d'Aerohidrodinàmica (TsAGI). Rebé l'estatus de vila urbana el 1938 i el de ciutat el 1947, quan fou rebatejada amb el nom actual.
# Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 - Quatre sense timoner masculí

Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 :
| Scull individual | homes |
| Dos sense timoner | homes |
| Quatre sense timoner | homes |
| Vuit amb timoner | homes |
| < 1904 1912 > ||
La prova de quatre sense timoner masculí fou una de les quatre que es disputaren als Jocs Olímpics de Londres de 1908 i que formaven part del programa de rem. La distància a recórrer era d'1,5 milles. Hi van prendre part 16 remers procedents de 3 països.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze | Bronze |
| Regne UnitCollier Cudmore James Angus Gillan Duncan Mackinnon John Somers-Smith | Regne UnitPhilip Filleul Harold Barker John Fenning Gordon Thomson | CanadàGordon Balfour Becher Gale Charles Riddy Geoffrey Taylor | Països BaixosHermannus Höfte Albertus Wielsma Johan Burk Bernardus Croon |

## Resultats
### Semifinals
#### Semifinal 1

El quatre britànic guanya per 2¼ llargs.
| Posició | Remers | País | Temps |
| 1 | Collier Cudmore James Angus Gillan Duncan Mackinnon John Somers-Smith | Regne Unit | 8:34.0 |
| 2 | Gordon Balfour Becher Gale Charles Riddy Geoffrey Taylor | Canadà | (8:40.5) |

#### Semifinal 2

| Posició | Remers | País | Temps |
| 1 | Philip Filleul Harold Barker John Fenning Gordon Thomson | Regne Unit | 9:04.0 |
| 2 | Hermannus Höfte Albertus Wielsma Johan Burk Bernardus Croon | Països Baixos | Desconegut |

### Final

| Posició | Remers | País | Temps |
| 1 | Collier Cudmore James Angus Gillan Duncan Mackinnon John Somers-Smith | Regne Unit | 8:34.0 |
| 2 | Philip Filleul Harold Barker John Fenning Gordon Thomson | Regne Unit | Desconegut |

## Referències

* Cook, Theodore Andrea. The Fourth Olympiad, Being the Official Report. London: British Olympic Association, 1908.
* De Wael, Herman. «Rowing 1908». Herman's Full Olympians, 2001. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2007. [Consulta: 6 maig 2006].
# Umai

Umai fou una deïtat turca que cuidava dels infants i dels genis que habitaven la terra i les aigües (yer-sub, turc modern yär-su) especialment les muntanyes i les fonts, i els llocs sants (iduq). El seu culte va durar fins al temps de Gengis Khan.

## Referències

* ↑ Cotterell, Arthur. The encyclopedia of world mythology. Londres: Lorenz, 2004. ISBN 0-7548-1488-2.
* ↑ Clauson, Gerard. An etymological dictionary of pre-thirteenth-century Turkish (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1972.
# Serrat del Coll (Arsèguel)

El Serrat del Coll és un serrat situat en el terme municipal d'Arsèguel, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Cannizzaro (cràter)

Cannizzaro és un cràter d'impacte que es troba a la cara oculta de la Lluna, just en el límit de l'extrem nord-oest de la zona visible des de la Terra, en una zona de la superfície que de vegades es fa visible a causa dels efectes de la libració, per la qual cosa no apareix amb massa detall. El cràter està situat travessant la vora sud-oest de la plana emmurallada del cràter Poczobutt.
És un cràter amb una vora desgastada que ha estat erosionada per impactes posteriors. Diversos d'aquests impactes formen profundes incisions a la vora de Cannizzaro, formant osques de diversos quilòmetres de diàmetre. El més destacat d'aquests impactes és un petit cràter relativament recent que travessa el contorn al costat nord-est. El sòl interior és gairebé pla, amb una petita cresta central lleugerament desplaçada del punt mig. També hi ha nombrosos petits cràters per tot l'interior.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Rabih Alameddine

Rabih Alameddine (àrab: ربيع علم الدين, Rabīʿ ʿAlam ad-Dīn) (Amman, Jordània, 1959) és un escriptor libanès en llengua anglesa.

## Biografia

De pares drusos libanesos, Alameddine va créixer a Kuwait i el Líban, país que va abandonar als 17 anys per viure a Anglaterra primer i després a Califòrnia.
Amant de les matemàtiques, es va llicenciar en enginyeria a la Universitat de Califòrnia, a Los Angeles (UCLA), i va fer un màster de negocis a San Francisco, però aviat va abandonar la professió. Després de passar uns anys dedicat a la pintura, va descobrir la seva veritable vocació, l'escriptura.
La seva primera novel·la va ser Koolaids: Art of War (1988), a la qual va seguir la col·lecció de contes The Perv: Stories (1991). Després va aparèixer I, the Divine (2001) i finalment The Hakawati (2008). Aquesta novel·la, fruit de vuit anys d'intens treball, ha rebut l'aplaudiment de la crítica i ha estat traduïda a deu idiomes.
Col·labora en diverses publicacions, entre les quals es pot citar la revista Zoetrope i els diaris The Los Angeles Times, Corriere della Sera i Al-Hayat.
Encara que de pares creients (drusos), Alameddine és ateu. Sobre les religions ha dit: «Qualsevol religió —ja sigui el cristianisme, el judaisme o l'islamisme— és opressiva. Unes més que unes altres, però totes oprimeixen l'individu d'alguna manera.»
Viu entre Orient i Occident, a Beirut i San Francisco.

## Premis i distincions

* Beca Guggenheim (2002)

## Obres

* Koolaids: The Art of War, novel·la, 1988
* The Perv, contes, 1991
* I, the Divine, novel·la, 2001
* The Hakawati, novel·la, 2008
* La dona de paper, novel·la, trad.: Gemma Rovira Ortega, Lumen, Barcelona, 2012
* The Angel of History, novel·la, 2016

## Referències

* ↑ Aurora Intxausti.

## Enllaços externs

* Pàgina de Alameddine
# Schultenita

La schultenita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom de August Benjamin de Schulten (1856-1912) professor de química a Helsingfors (Finlàndia) i París.

## Característiques

La schultenita és un fosfat de fórmula química Pb(AsO₃OH). Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la schultenita pertany a «08.A - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: nahpoïta, monetita, weilita, švenekita, archerita, bifosfamita, fosfamita, buchwaldita, chernovita-(Y), dreyerita, wakefieldita-(Ce), wakefieldita-(Y), xenotima-(Y), pretulita, xenotima-(Yb), wakefieldita-(La), wakefieldita-(Nd), pucherita, ximengita, gasparita-(Ce), monacita-(Ce), monacita-(La), monacita-(Nd), rooseveltita, cheralita, monacita-(Sm), tetrarooseveltita, chursinita i clinobisvanita.

## Formació i jaciments

Es troba a les zones oxidades dels dipòsits de plom. Va ser descoberta a la mina Tsumeb, a la regió d'Otjikoto, Namíbia, on sol trobar-se associada a altres minerals com la bayldonita i l'anglesita. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina José Domingo, situada a la localitat de L'Argentera (Baix Camp).

## Referències

* ↑ «Schultenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 setembre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 21 setembre 2017].
* ↑ «Schultenite from José Domingo Mine, L'Argentera, Baix Camp, Tarragona, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 2 febrer 2024].
# Veenendaal

Veenendaal és un municipi de la província d'Utrecht, al centre dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 62.098 habitants repartits per una superfície de 19,81 km² (dels quals 0,21 km² corresponen a aigua). Limita amb Renswoude al nord, amb Utrechtse Heuvelrug a l'oest, amb Ede (Gelderland) a l'est i Rhenen al sud.

## Ajuntament

El consistori municipal consta de 33 membres, format des del 2006 per:
* ChristenUnie, 7 regidors
* PvdA, 6 regidors
* VVD, 5 regidors
* CDA, 5 regidors
* SGP, 4 regidors
* Lokaal Veenendaal, 3 regidors
* GroenLinks, 2 regidors
* SP, 1 regidor

## Agermanaments

* Olomouc

## Enllaços externs

* www.veenendaal.nl
# Eudald de Juana

Eudald de Juana Gorriz (Navata, Girona, 1988) és un escultor català.

## Biografia

Va néixer en una família d'escultors a Navata (Girona). Als 19 anys va començar els estudis de llicenciatura en Belles Arts a la Universitat de Barcelona, on va explorar diferents disciplines artístiques, però sempre amb el cos humà com a punt de partida. Després de la seva graduació, el 2012, va continuar la seva formació en escultura i dibuix a la Florence Academy of Art de Florència. A Itàlia, va aprofundir en els coneixements sobre la figura humana, on va desenvolupar nous mètodes i l'habilitat tècnica per representar-la. Des del 2014 exerceix de professor de dibuix a la Barcelona Academy of Art i a la seu de Florència. De Juana és un gran admirador de l'obra i de la tècnica de Miquel Blay (Olot 1866 - Madrid 1936).

## Exposicions destacades

* 2019 - Eudald de Juana i la transgressió de la forma (del 5 d'octubre de 2019 al 12 de gener de 2020). Museu de l'Empordà. Figueres (Girona).
* 2014 - Eclosió al Museu de l'Empordà, taller on va copiar una obra in situ de Miquel Blay.
* 2012 – Entre la materia i l'Esperit. Galeria Dolors Ventós, Figueres (Girona).

## Referències

* 1 2 3 Museu de l'Empordà, Eudald de Juana, 2014
* ↑ The Florence Academy of Art
* ↑ Barcelona Academy of Art
* ↑ «El Museu de l'Empordà acull l'exposició 'Eudald de Juana i la transgressió de la forma'». Empordà.info, 03-10-2019. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «Estada d'Eudald de Juana al Museu de l'Empordà». Revista Bonart, 07-03-2014 [Consulta: 29 març 2014].
* ↑ «Edual de Juana, Art Academy of Barcelona». Arxivat de l'original el 2014-03-19. [Consulta: 29 març 2014].
* ↑ «Paper d'hospital reciclat en art, a Dolors Ventós». El Punt Avui, 14-01-2014 [Consulta: 29 març 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Crucifix de bronze de Sant Antoni de Pàdua

El crucifix de bronze, és una escultura de Donatello situada a l'altar major de la basílica de Sant Antoni de Pàdua. Té una mida de 180 x 166 cm i va ser construïda entre 1444 i 1447.

## Història

L'obra va ser probablement el primer gran encàrrec de Donatello a Pàdua. La proposta li va ser molt atractiva per poder treballar amb la dificultat del bronze que va fer partir a Donatello de Florència a Pàdua el 1443.
Es coneix la història del projecte: el 1444 va adquirir la cera per realitzar el model, el 1449 es va pagar l'últim pagament de l'artista i el 1467 l'obra va ser exposada a la basílica. El crucifix no va ser probablement executat per a la seva col·locació a l'altar major, ja que es va afegir força anys més tard. Es creu que la seva ubicació inicial era per al centre del cor que es va construir per la mateixa època.
L'escultura va ser molt apreciada, per la qual cosa, des del 1446, els comitents van decidir d'encarregar-li un treball més important a Donatello, la realització de l'altar major, al qual va estar llaurant fins al 1450.

## Descripció

L'únic treball en bronze, fos per l'artista d'aquesta magnitud fins aquest moment havia estat el Sant Lluís, de 1423-1425 per a Orsanmichele. Donatello originàriament havia creat una figura nua, potser amb un perizoma tèxtil, però a l'època del barroc se li va afegir un pany de puresa de bronze.
La figura de Crist està modelada amb gran atenció a l'anatomia, les proporcions i la intensitat d'expressió, amb una talla efectuada amb un greu tall on s'aprecia la perfecta i harmoniosa musculatura del cos. Inclina el cap lleugerament cap al costat dret i està realitzada minuciosament modelada fins al més mínim detall amb l'apreciació del sofriment. Els ulls es troben profundament enfonsats, la boca entreoberta com al moment de l'última exhalació.
Però aquest crucifix de Pàdua, evita completament el realisme exagerat de la Creu "camperola" tallada a la seva joventut a Florència. Va crear, en aquesta de bronze, una figura atemporal, que respecta, a diferència del crucifix de Florència, els cànons clàssics de l'escultura antiga.

## Bibliografia

* Wirtz, Rolf C.. Donatello 1386-1466. Colonia,Könemann, 1998. ISBN 3-8290-0244-0.

## Enllaços externs

* Fotografia del Santcrist Arxivat 2009-05-30 a Wayback Machine.