OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Misa Amane

Misa Amane és un dels personatges del manga anime Death Note. La Misa conté una Death Note i una shinigami, la Rem, que és un shinigami femella. És una model famosa i posteriorment també actriu.

## Creació i concepció

Tsugumi Ōba, l'escriptor de Death Note, va decidir crear Misa per ser el segon Kira abans de començar la serialització. Va considerar que tenir la història exclusivament masculina seria "avorrit" i volia "una dona bonica". Ohba, amb la intenció de presentar-la amb els ulls de Shinigami, va descriure que Misa havia de ser "espontània i no gaire brillant" i que va determinar la seva personalitat des del principi. Atès que Light Yagami no voldria mai canviar per Shinigami Eyes, Ohba necessitava un altre personatge per fer intercanviar els ulls i per això va decidir utilitzar Misa. Ohba va dir que la concepció del nom de Misa "era una mica aleatòria, però crec que provenia de" kuromisa "(Missa Negra). Deu estar basada en alguna cosa".

## Argument

Està molt enamorada d'en Light Yagami, tant que donaria la vida per ell, desgraciadament el sentiment no és mutu, tot i que ell fa veure que sí per poder-la utilitzar. És partidaria d'en Kira, ja que creu que va ser ell qui va mata l'assassí dels seus pares. Per tant, la Misa intentarà contactar amb en Kira per mitjà de la televisió, fent-se passar pel verdader i convertint-se així en el segon Kira.
És una noia molt enamoradissa i una mica ximpleta, i el seu propòsit és ajudar en tot el que pugui a en Light, tot i que en la majoria de casos no hi ajuda gaire. L'únic moment en què li és útil és quan utilitza els seus ulls de shinigami, amb els quals pot veure el nom de les persones i li serveix a en Light per poder-les matar sense problemes, sense haver de fer ell el tracte. És per això, que ella, quan torna a recuperar les memòries, després de ser segrestada per l'L, i oblidar-ho tot sobre la death note (i per tant perdre l'ull de shinigami) torna a fer el tracte de l'ull amb en Ryuk, tot i saber que ja havia fet el tracte anteriorment amb la Rem (el que provoca que la seva vida quedi retallada a la mitat per segon cop).
Aquest personatge és un dels que caracteritzen la sèrie Death Note com a gòtica, però no dir que és l'únic, ja que sempre vesteix tal com se sent, però seguint unes pautes. Sempre porta creus i calaveres i sempre va vestida de negre o, també, combinant-lo amb altres colors com el vermell o el blanc.

## Referències

* ↑ "How to Think." Death Note 13: How to Read. VIZ Media. 62.
* ↑ "How to Think." Death Note 13: How to Read. VIZ Media. 60.
# Pieter van Laer

Pieter van Laer, més conegut com il Bamboccio, (Haarlem, 1599 - Haarlem, 1642) fou un pintor i gravador neerlandès, que va pertànyer a l'Edat d'Or holandesa, d'escenes de gènere o quotidianes, que va assolir la fama durant una dècada d'activitat a Roma. També citat amb els noms Pieter van Laar i Peter van Laer, el seu sobrenom «il Bamboccio», va donar origen al terme els Bamboccianti, que es refereix a la temàtica de quadres que acostumava a pintar ell i els seus seguidors.

## Biografia

Nascut a Haarlem, va residir a Roma des de 1625. La influència de la pintura italiana es detecta en els seus paisatges i fons, però pel que fa a temes es va mantenir fidel a la tradició holandesa. Es va abocar en el món camperol: mercats, festes populars, escenes de caça. Comparat amb l'art italià predominant, d'acurada estètica i contingut intel·lectual, el seu estil era] tosc, amb personatges ruds i poc agraciats. Tanmateix, cal aclarir que el sobrenom «bamboccio» (deforme, grotesc) no es devia als quadres del pintor, sinó al seu propi físic.
Coincidint amb l'apogeu d'un naturalisme costumista derivat de Caravaggio, Van Laer es va posar de moda i la seva producció, denominada «bambotxades», va ser imitada per diversos pintors que residien a Roma, majorment holandesos com ell: Jan Both i el seu germà Andries, Jan Miel… així com l'eclèctic Sébastien Bourdon i l'italià Michelangelo Cerquozzi. Ells van ser igualment nomenats bamboccianti.
Van Laer va tornar a Holanda cap al 1639, i va viure habitualment a Amsterdam i Haarlem, on va morir cap a 1642.

## Característiques de la seva obra

Les obres de Van Laer destaquen pel seu bon dibuix i acurada perspectiva. La seva gamma de color és en general càlida, en tons ocres, de vegades lluminosos però en general obscurs i contrastats. Se li atribueixen alguns aiguaforts sobre animals domèstics -rucs i gossos-.
El seu estil va ser menyspreat pels pintors de major èxit a Roma i Bolonya, de gust classicista: Guido Reni, Francesco Albani, Andrea Sacchi… Però això no va repercutir en el seu èxit comercial. Van Laer es va moure en primer lloc al mercat obert i amb l'ajut de marxants, sense encàrrecs directes, però en una dècada va poder fixar preus respectables per les seves obres -30 o 35 escuts- i diversos aficionats il·lustres les col·leccionaven, com Cassiano dal Pozzo, el marquès Vincenzo Giustiniani, el gravador Pietro Testa i el marxant flamenc Gaspar Roomer, que treballava a Nàpols. L'estil de Van Laer va haver de tenir èxit a la mencionada ciutat, i el 1636 Van Laer va dedicar una sèrie de gravats d'animals al virrei de Nàpols, Fernando Afán de Ribera y Enríquez.

## Galeria

* Autoretrat (1638-1639)
* Sortida de la posada (1639-1642)
* Paisatge italià (1640)
* Els flagel·lants (c. 1635)

## Referències

* 1 2 «Pieter van Laer» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 22 febrer 2016].
* ↑ «Laer, Pieter Boddingh van. Il Bamboccio» (en castellà). Museu del Prado. Enciclopedia. [Consulta: 22 febrer 2016].
# Comarca de Quiroga

La Comarca de Quiroga és una comarca de Galícia al sud de la província de Lugo. Limita amb la Valdeorras al sud-est, amb Os Ancares i la comarca de Sarria al nord, amb la Terra de Lemos i la Terra de Caldelas a l'oest, i amb El Bierzo i Las Cabreras (província de Lleó) a l'est.
En formen part els municipis de Folgoso do Courel, Quiroga i Ribas de Sil, en la zona coneguda com a Ribeira Sacra. Aquests dos últims municipis, banyats pel riu Sil juntament amb el de Folgoso, en les serres d'O Courel formen una pròspera comarca agrícola, minera i vitivinícola en la qual destaquen els seus vins Denominació d'Origen Ribeira Sacra. També compta amb molts punts d'interès turístic, les seves serres són un bon lloc per a la pràctica d'esports de muntanya com parapent, senderisme. Des de llocs clau com el Castro d'Ares, l'Alt d'Aldriz o el d'Augasmestas hom pot gaudir de magnífiques vistes.
# Wenatchee

Wenatchee és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 27.856 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wenatchee tenia 27.856 habitants, 10.741 habitatges, i 6.884 famílies. La densitat de població era de 1.563,3 habitants per km².
Dels 10.741 habitatges en un 33,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,4% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 30,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.897 $ i la renda mediana per família de 45.982 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.245 $ mentre que les dones 26.062 $. La renda per capita de la població era de 19.498 $. Aproximadament el 10,6% de les famílies i el 15,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wenatchee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wenatchee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Kelsey Mitchell

Kelsey Mitchell (Brandon, 26 de novembre del 1993) és una esportista canadenca que competeix en ciclisme en la modalitat de pista.
Va participar en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020, obtenint una medalla d'or a la prova de velocitat individual. Va guanyar una medalla de bronze en el Campionat Mundial de Ciclisme a Pista de 2021, en la mateixa prova.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2020 | Tòquio ( Japó) | 1 | Velocitat individual |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2021 | Roubaix ( França) | 3 | Velocitat individual |

## Carrera esportiva

Mitchell competia en futbol universitari mentre estudiava a la Universitat d'Alberta. Va fer el canvi pel ciclisme als 23 anys al RBC Training Ground, un programa esportiu que busca esportistes canadencs per als Jocs Olímpics. Ràpidament es va fer el seu lloc a l'esport ja que aconseguí guanyar la medalla d'or en la categoria de velocitat als Jocs Panamericans del 2019 i va acabar quarta al Campionat del món de ciclisme en pista de 2020.

## Referències

* ↑ «Kelsey Mitchell» (en anglès americà). [Consulta: 16 abril 2022].
* ↑ «Kelsey Mitchell». the-sports.org (anglès)
* ↑ cyclingmag. «Kelsey Mitchell: Out of the oil refinery and on a path to the Olympics» (en anglès americà), 30-09-2019. [Consulta: 16 abril 2022].
* ↑ «Kelsey Mitchell cycles to gold for Canada's 24th medal of Tokyo Olympics» (en anglès).
# Tord collblanc de Dagua

El tord collblanc de Dagua (Turdus daguae) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, selva i ciutats de les terres baixes des de Panamà fins al nord-oest de l'Equador.

## Taxonomia

Ha estat separat de Turdus assimilis pel Congrés Ornitològic Internacional, versió 11.1 2021, arran els treballs de Núñez Zapata et al. 2016.

## Referències

* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2021. IOC World Bird List (v11.1). doi : 10.14344/IOC.ML.11.1.
* ↑ J Núñez-Zapata, AT Peterson i A Navarro-Sigüenza. 2016. Pleistocene diversification and speciation of White-throated Thrush (Turdus assimilis, Aves: Turdidae). Journal of Ornithology 157(4): 1073–1085. DOI 10.1007/s10336-016-1350-6
# Paret rasant

La paret rasant és una paret de dimensió inferior al metre d'alçària sobre la qual es col·loca reixeta de filferro, independentment del tipus de coronament.

## Ús

Delimita una tanca dedicada al conreu d'herbàcies i, a la vegada, evita que es pugui saltar a l'interior.

## Ubicació

Està situada a una zona planera i d'accés a les cases de possessió de Son Amer.

## Materials

Pedra calcària poc adobada.

## Mesures

La paret rasant fa 70 cm d'amplària i 60 d'alçada

## Referències

* ↑ Alomar Canyelles AtEl, Guillem. Pedra seca: materials,eines i tècniques de les illes del mediterrània (en català i anglès). Palma, Palern: FODESMA Consell Insular, 2002, p. 316.
# 620

El 620 (DCXX) fou un any de traspàs començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* Viatge nocturn de Mahoma, segons la fe musulmana.

## Referències

* ↑ Melton, 2014, «620».

## Bibliografia

* Melton, J. G. Faiths Across Time: 5,000 Years of Religious History (en anglès). Volum 2. ABC-CLIO, 2014. ISBN 978-1-61069-025-6.
# Millardia meltada

Millardia meltada és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 0 i 2.670 msnm a l'Índia, el Nepal, el Pakistan i Sri Lanka. Es tracta d'un animal nocturn. Els seus hàbitats naturals són els boscos caducifolis, els herbassars tropicals i els camps de conreu irrigats. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Molur, S.; Nameer, P. O. Millardia meltada. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 9 març 2018.
# Pere de Batet

Pere de Batet, o de Betet (mort a Tortosa, Baix Ebre, el 8 de maig de 1310) va ser un bisbe.
El Capítol de la Catedral de Tortosa el va nomenar bisbe l'any 1306, en algun moment entre la mort de l'anterior bisbe Dalmau de Montoliu i el final de l'any. Va organitzar dos sínodes: en el primer, del 13 de novembre de 1307, es resolien alguns assumptes relacionats amb la residència, els béns i delmes de l'església; i en el segon, del 13 de novembre de 1308, es buscava uniformitzar el culte a tota la diòcesi. El 1310 es van expedir unes costums i usatges concedits a la població de Cabacés. S'oposà a les disposicions del rei Jaume II de 1307 que ordenaven l'empresonament dels templers de la Corona d'Aragó. Malgrat tot, va haver d'acatar les ordres de la Santa Seu, tot i que no les va portar a terme fins un any després.

## Referències

* 1 2 Miravall, Ramon. Episcopologi Dertosense: introducció a la història de la societat i de l'Església a Tortosa. Tortosa: UNED Tortosa, 2016, p. 149 (Cadup Estudios). ISBN 9788493842055.
* 1 2 3 O'Callaghan i Forcadell, Ramon. Episcopológio de la Santa Iglesia de Tortosa (en castellà). Tortosa: Imprenta Católica de G. Llasat, 1896, p. 83.

## Bibliografia

* Miravall, Ramon. Episcopologi Dertosense: introducció a la història de la societat i de l'Església de Tortosa. Tortosa: UNED Tortosa, 2016 (Cadup Estudios). ISBN 97884938420.
* O'Callaghan i Forcadell, Ramon. Episcopológio de la Santa Iglesia de Tortosa (en castellà). Tortosa: Imprenta Católica de G. Llasat, 1896.
# Comarca de Pinares

La Comarca de Pinares és una comarca de la província de Sòria, a la comunitat de Castella i Lleó. Es tracta d'un territori accidentat amb les serres dels Picos de Urbión i La Cebollera. Aquí hi neixen els rius Duero i Mayor, aquest últim afluent de l'Iregua, afluent alhora de l'Ebre. El cap comarcal és Vinuesa.

## Municipis

* Abejar
* Cabrejas del Pinar
* Casarejos
* Covaleda
* Cubilla
* Duruelo de la Sierra
* Herrera de Soria
* Molinos de Duero
* Montenegro de Cameros
* Muriel de la Fuente
* Muriel Viejo
* Navaleno
* Salduero
* San Leonardo de Yagüe
* Talveila
* Vadillo
* Vinuesa
# Kazatxka

Kazatxka (en rus: Казачка) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.039 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Vioska

Vioska (en rus: Вёска) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 188 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Paret de les Bagasses

La Paret de les Bagasses, o Paret de Terradets, és una paret rocosa que forma una cinglera, d'uns 400 metres de desnivell en vertical, situada majoritàriament en el terme municipal d'Àger, a la Noguera. L'extrem oriental de la paret és en el terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic municipi de Guàrdia de Tremp, al Pallars Jussà, en l'àmbit del poble de Cellers.
Es tracta d'una espectacular paret de pedra calcària grisosa i rogenca. Forma el Congost de Terradets, concretament és la paret que queda a l'oest, al marge dret de la Noguera Pallaresa. El capdamunt de la paret és el termenal entre els dos municipis esmentats.
La paret té nombroses lleixes, petits replans, que la creuen horitzontalment. Les més amples i conegudes, que serveixen d'escapada als escaladors són la falsa feixa, una xic per sota de la meitat de la paret, i la feixa, coneguda com la Feixa de la Paret de Terradets. Aquesta és molt més gran, ampla i amb vegetació força abundant; es troba a la meitat superior del cingle, aproximadament a uns 150 metres del cim. La roca de la paret és calcària de color gris, excepte en alguns punts (especialment als sostres) on pren un to més rogenc.

## Escalada

Les característiques que presenta aquest cingle el fan molt atraient per a la pràctica de l'escalada en roca.
L'any 1959 hi trobem la primera via oberta per J.M. Anglada i F. Guillamon, que porta els seus noms. És una via que busca el punt més dèbil. No va ser fins al 1963 que F. Abelló, E. Gil, E. Civis i E. Collins hi van obrir una via que travessa tota la paret per la seva part central, la CADE. És una línia lògica que busca els punts febles però amb audàcia per la part central, a més ja s'escalava en lliure en la seva majoria. Això, juntament amb la seva mitjana dificultat i el seu traçat estètic l'han convertida en la via més clàssica i popular de la paret. Amb motiu dels 40 anys va ser completament reequipada. A partir d'aquí, es van anar obrint vies de mica en mica, sempre amb la mateixa idea. L'any 1980, això donarà un tomb de la mà de Jesús Gàlvez i Félix de Pablos, que despenjant-se des de la falsa feixa i obrint la Villaverde, portaren la mentalitat esportiva a la paret. Els anys següents s'obriren múltiples vies d'aquest tipus, de fet es pot parlar que fou una paret de moda.
És per això que al conjunt de la paret, actualment s'hi poden trobar nombroses vies llargues, algunes de caràcter esportiu, altres de tall més clàssic.

## Referències

* ↑ Soldevila Rosell, Pep. Las 100 mejores escaladas de Cataluña. Barrabes Editorial, octubre 2002, ISBN 84-95744-16-3
* ↑ Alfonso, Luis; Buxó, Xavier. Escaladas en Terradets, juliol 1992

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
* ressenya.net: vies d'escalada a Terradets Arxivat 2011-12-27 a Wayback Machine.
# Ministeri d'Economia de Letònia

El Ministeri d'Economia de Letònia (en letó: Latvijas Republikas Ekonomikas ministrija) és la institució administrativa estatal responsable de la política econòmica a Letònia. El ministeri també representa els interessos econòmics de Letònia a la Unió Europea.
El Ministeri d'Economia es va establir el 1918 com el «Ministeri de Comerç i Indústria». Va ser dissolt després de la incorporació de Letònia en l'URSS. El 1991 va ser restaurat com el «Ministeri de Reformes Econòmiques» i l'any 1993 es va adoptar el nom actual. L'actual ministra d'Economia és Dana Reizniece-Ozola, nomenada el 5 de novembre de 2014.

## Funcions

El ministeri desenvolupa i implanta la política econòmica estructural, energètica, mercat intern -béns i serveis-, desenvolupament comercial i tecnològic, competitivitat, protecció dels drets del consumidor, construcció i habitatge, i la política econòmica externa. Per aconseguir aquests fins, el Ministeri treballa en estreta col·laboració amb les organitzacions no governamentals que representen els empresaris i d'altres agents socials.
El Ministeri d'Economia també és responsable de la introducció i supervisió de programes i projectes dels Fons Estructurals de la Unió Europea. Aquests fons són administrats per l'Agència d'Inversions i Desenvolupament de Letònia, una agència governamental encarregada de promoure el desenvolupament de negocis a Letònia, en facilitar el creixement de la inversió estrangera i augmentar la competitivitat dels empresaris letons als mercats nacionals i estrangers. La mencionada agència està subordinada directament al Ministeri d'Economia.

## Referències

* ↑ «Latvijas Republikas Ekonomikas Ministrija» (en letó). Em.gov.lv. Arxivat de l'original el 2012-07-12. [Consulta: 6 febrer 2015].
* ↑ «Dana Reizniece-Ozola - ekonomikas ministre» (en letó). Ministry of Economics. Arxivat de l'original el 2015-04-04. [Consulta: 6 febrer 2015].
* ↑ «Latvijas Republikas Ekonomikas Ministrija» (en letó). Em.gov.lv, 23-07-2012. Arxivat de l'original el 2014-07-20. [Consulta: 6 febrer 2015].
* ↑ «LIAA» (en letó). LIAA. [Consulta: 6 febrer 2015].
* ↑ «Foreign Direct Iinvestment» (en anglès). LIAA. [Consulta: 6 febrer 2015].
* ↑ «Organisation» (en anglès). LIAA. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Pinjalo

Pinjalo és un gènere de peixos de la família dels lutjànids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Pinjalo lewisi (Randall, Allen & Anderson, 1987)
* Pinjalo pinjalo (Bleeker, 1850)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Randall, J. E., Allen, G. R. & Anderson, W. D. Jr., 1987. Revision of the Indo-Pacific lutjanid genus Pinjalo, with description of a new species. Indo-Pacific Fishes Núm. 14: 1-17, col. Pl. 1.
* ↑ Bleeker, P., 1850. Bijdrage tot de kennis der Maenoïden van den Soenda-Molukschen Archipel. Verhandelingen van het Bataviaasch Genootschap van Kunsten en Wettenschappen v. 23: 1-13.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)

## Bibliografia

* Anderson, W.D. Jr., 2002. Lutjanidae. Snappers. p. 1479-1504. A K.E. Carpenter (ed.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Atlantic. Vol. 3: Bony fishes part 2 (Opistognathidae to Molidae), sea turtles and marine mammals.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Leis, J. M., 2008: Larval development in the lutjanid subfamily Lutjaninae (Pisces): the Indo-Pacific genus Pinjalo. Zootaxa Núm. 1760: 37-49.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Comarca de Puente la Reina

Comarca de Puente la Reina (en basc, Izarbeibarra) és una comarca de Navarra dins la merindad de Pamplona, a la zona castellanoparlant, formada pels municipis al voltant de Puente la Reina (en basc, Gares). Limita al nord amb la Cuenca de Pamplona, a l'est amb la comarca de Tafalla i a l'oest amb Estella Oriental, i està formada pels municipis d'Artazu, Legarda, Uterga, Adiós, Ukar, Biurrun-Olkotz, Tirapu, Añorbe, Eneritz, Guirguillano, Muruzabal, Mañeru, Obanos i Gares.
# Kazatxi

«Kazatxi» té aquests significats:
* Kazatxi (Krilóvskaia), khútor del krai de Krasnodar, a Rússia
* Kazatxi (Lóssevo), khútor del krai de Krasnodar, a Rússia
* Kazatxi (Platnírovskaia), khútor del krai de Krasnodar, a Rússia
# Xanthostege

Xanthostege és un gènere d'arnes de la família Crambidae. El gènere va ser creat per Eugene G. Munroe el 1976.

## Taxonomia

* Xanthostege plana Grote, 1883
* Xanthostege roseiterminalis (Barnes & McDunnough, 1914)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 30 desembre 2018].

## Bibliografia

* Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; Robinson, G.; Pitkin, B.; Hine, A.; Lyal, C., eds. (2003). "Xanthostege". The Global Lepidoptera Names Index. Natural History Museum.
* Savela, Markku. "Xanthostege Munroe, 1976". Lepidoptera and Some Other Life Forms. Retrieved February 27, 2018.