OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Internet Foundation Classes

Internet Foundation Classes (IFC) era una biblioteca gràfica per a Java originalment desenvolupada Netcode Corporation i alliberada per primera vegada per Netscape Corporation el 16 de desembre de 1996.

## Història

El 2 d'abril de 1997, Sun Microsystems i Netscape va anunciar la seva intenció de combinar la IFC amb altres tecnologies per formar la Java Foundation Classes.
En última instància, Sun va fusionar IFC amb altres tecnologies sota el nom de "Swing", afegint la capacitat de connectar aparença i aspecte als widgets.
El projecte IFC ja no és mantingut perquè la seva tecnologia es va fusionar amb Sun per constituir Swing i Java 2D.

## Diferiències amb Swing

Swing treu un munt de característiques de la IFC:
* Contrari a AWT, la IFC van ser escrits en Java pur, per la qual cosa era independent (a l'instant) del navegador.
* IFC ja va presentar dos Layout manager, que més tard estarien inclosos al JDK estàndard.
* Alguns components de IFC van ser capaços de llegir el contingut HTML des de URLs, però la implementació encara estava molt lluny de ser fiable.
Tanmateix, swing millora IFC en un grapat d'aspectes:
* IFC no té arquitectura Model Vista Controlador.
* Contràriament a swing, l'aspecte dels components de IFC han estat escrits amb en els mateixos components, per la qual cosa és impossible canviar-los fàcilment.
* IFC no eren components JavaBeans. IFC tenia un mecanisme de persistència, però era una mica complex, i no era compatible amb l'API de serialització de Java.
* El mecanisme d'events encara era raw, i el bucle d'esdeveniments de vegades requeria accedir de forma directa.

## Referències

* ↑ «Sun and Netscape to jointly develop Java Foundation Classes». Netscape Communications Corporation, 02-04-1997. Arxivat de l'original el 2004-12-12. [Consulta: 14 juliol 2007].
* ↑ «IFC 1.1 guide - Persistence», 15-06-2000. Arxivat de l'original el 2006-11-25. [Consulta: 15 juliol 2007].
* ↑ «IFC 1.1 guide - Targets and commands», 15-06-2000. Arxivat de l'original el 2006-11-25. [Consulta: 15 juliol 2007].

## Enllaços externs

* Presentació de IFC (anglès)
# Jean Baptiste Christophore Fusée Aublet

Jean Baptiste Christophore Fusée Aublet (4 de novembre de 1720 – 6 de maig de 1778) va ser un botànic francès i també un explorador.
Nasqué a Salon-de-Provence, s'uní a la Companyia Francesa de l'Índia Oriental i el 1752 va ser enviat a l'illa Maurici per establir-hi una farmàcia i un jardí botànic. Hi treballà durant 9 anys, va ser acusat de destruir, per gelosia, plantes de la col·lecció de Pierre Poivre,
El 1762 va ser enviat a Cayenne a la Guaiana francesa on va fer un gran herbari amb el qual preparà la seva obra Histoire des plantes de la Guiane françoise, publicada el 1775.
Fusée Aublet morí a París i legà el seu herbari a Jean-Jacques Rousseau qui morí dos mesos després.
Abreujatura com a botànic: Aubl.

## Referències

* ↑ IPNI dona aquesta forma del seu nom; tanmateix els seus cognoms de vegades com Fusée-Aublet, i el seu nom com "Christophore" de vegades com "Christian".
* ↑ Allain Yves-Marie. «La guerre des épices». A: P. Morat, G.-G. Aymonin & J.-C. Jolinon (eds). L'Herbier du monde. Cinq siècles d'aventures et de passions botaniques au Muséum national d'histoire naturelle. París: Muséum national d'histoire naturelle de Paris; Les Arènes/L'iconoclaste, 2004, p. 54–61.

## Enllaços externs

* View digitized titles by Fusée Aublet in Botanicus.org
* Histoire des plantes de la Guiane Francoise per Aublet a la Biodiversity Heritage Library.
# Jean Baggioni

Jean Baggioni (Tox, 1939), és un mestre i polític cors, militant de la (UMP) de Còrsega, alcalde de Ville-di-Pietrabugno (Alta Còrsega), i antic president del consell executiu de l'Assemblea de Còrsega (1992-2004), així com antic eurodiputat.
| Precedit per: nou càrrec | President del Consell executiu de Còrsega 1992 - 2004 | Succeït per: Ange Santini |
# Irene de Brunswick

Irene de Brunswick, nascuda amb el nom d'Adelaida aproximadament l'any 1293 i morta el 16 o 17 d'agost de 1324, va ser la primera esposa d'Andrònic III Paleòleg. A través del seu matrimoni, es va convertir en emperadriu de l'Imperi Romà d'Orient, tot i que va morir abans que el seu marit es convertís en l'únic emperador.
Era filla d'Enric I de Brunswick-Grubenhagen i d'Agnes de Meissen. Els seus avis materns eren Albert II, Margrave de Meissen i Margarida de Sicília.
El març del 1318, es va casar amb el príncep Andrònic Paleòleg el fill gran de Miquel IX Paleòleg i de Rita d'Armènia. El seu sogre era aleshores coemperador amb Andrònic II Paleòleg. Després del seu matrimoni, es va incorporar a l'Església ortodoxa oriental i va prendre el nom d'Irene. Van tenir un sol fill, un fill, nascut el juny del 1320 i mort al febrer de 1322.
Va morir l'any 1324 a Tekirdağ durant la guerra civil entre Andrònic II i Paleòleg Andrònic III que va tenir lloc entre el 1321 i el 1328. El seu marit va reclamar el tron durant aquest període, convertint-la en emperadriu contra un emperador rival. El 1326, el seu marit es va tornar a casar amb Joana de Savoia.

## Referències

* ↑ Treadgold, Warren. A History of the Byzantine State and Society. Stanford, Calif.: Stanford University Press, 1997, p. 760. ISBN 9780804724210.

## Enllaços externs

* Cawley, Charles. «ADELHEID von Braunschweig». Medieval lands. [Consulta: 16-I-2020].
# Irene de Lecce

* Per a altres significats, vegeu «Santa Irene».
Irene de Lecce, Erina o Irene de Magedo (Lupiae, actual Lecce, Pulla, s. I?) és una personalitat envoltada de llegendes, de la que no es conserven dades certes, llevat d'una vida antiga extreta del Menologi de Basili II, ja del segle X i, per tant, molt posterior a la seva vida. Probablement, es tracta d'un personatge llegendari. És venerat, tot i així, com a santa per tota la cristiandat.

## Llegenda

Segons aquesta tradició, Irene, anomenada també Erina, era filla del noble Licini, que, zelós de la bellesa de la seva filla, als sis anys la va fer tancar en una torre, vigilida sempre per tretze servents. La llegenda diu que Déu infongué a la noia la doctrina cristiana i Sant Timoteu, deixeble de Sant Pau de Tars, la batejà. El seu pare, pagà i enrabiat, va voler matar-la i la feu lligar a un cavall encabritat, però miraculosament se'n salvà, mentre que el pare morí arran d'una mossegada del cavall.
La jove pregà i el seu pare ressuscità, que es convertí, amb tres mil pagans més, al cristianisme. El governador de Lupiae, Ampeli, intentà fer-la abjurar i, en no voler ella, la feu torturar i decapitar.

## Irene de Magedo

Altres versions de la vida modifiquen la llegenda i diuen que Irene nasqué a Magedo (Pèrsia) i que era filla d'un rei, i que abans d'ésser batejada es deia Penèlope. Després de molts miracles, fou executada per ordre del rei Sapor, cap al 272.

## Veneració

Venerada des d'antic, ja al segle v hi havia a Constantinoble dues esglésies dedicades a la santa, una de les quals encara es conserva. Santa Irene fou patrona de Lecce fins al 1656, quan fou substituïda, arran d'un miracle, per Sant Oronci.
* Sant'Irene (Lecce).
* Hagia Eirene, a Istanbul, fundada al s. V
* Santa Irene de Constantinoble.

## Bibliografia

* Santi, beati e testimoni. "Sant' Irene (Erina) da Lecce Vergine e martire".
# Jeff Nilsson

Jeff Nilsson (Hallstavik, p. dècada del 1960) és un antic pilot d'enduro suec de renom internacional. Al llarg de la seva carrera en va guanyar dos Campionats del món (1991 i 1992), dos de Suècia i un d'Itàlia, tots ells en la cilindrada dels 125 cc. També va formar part de l'equip suec que va guanyar el Trofeu als Sis Dies Internacionals d'Enduro els anys 1990 i 1991.
Jeff és fill de l'antic campió del món de motocròs Bill Nilsson, qui durant la dècada del 1960 va tenir entre els seus principals rivals a les competicions l'anglès Jeff Smith. De jove, Jeff Nilsson va practicar també el motocròs i entre el 1980 i el 1982 en va guanyar tres campionats de Suècia de 125cc. El 1984 es classificà en setè lloc final al mundial de 125cc amb una Suzuki.

## Palmarès
### Enduro

* 2 Campionats del món d'enduro de 125cc (1991-1992)
* 2 Victòries al Trofeu dels ISDE (1990-1991)
* 2 Campionats de Suècia de 125cc (1989-1990)
* 1 Campionat d'Itàlia de 125cc (1993)

### Motocròs

* 3 Campionats de Suècia de 125cc (1980-1982)

## Referències

* 1 2 Gunnarsson, Christina. «Far och son Bill och Jeff Nilsson tog 10 VM-titlar tillsammans: ”Det måste varit lite tur”» (en suec). norrteljetidning.se, 27-12-2020. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ Lavér, Robert. «Jeff Nilsson tar med sig pappa Bills VM-hoj till VM-träffen!» (en suec). norrteljetidning.se. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Hall of Fame - 1991/1992» (en anglès). ohlins.com, 2012. Arxivat de l'original el 2017-06-02. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «ISDE PALMARES SINCE 1913» (en anglès). fim-isde.com. FIM. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ de la Torre, Juan Pedro. «Disputa italiana» (en castellà). pressreader.com. Moto Verde, 04-09-2019. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «SVEMO Motorkalender / Regler - Motocross. Mästare Genom Åren» (PDF) (en suec). svemo.se, 20-02-2008. [Consulta: 4 gener 2013].
* ↑ «Palmares du Mondial Mx 2» (en francès). memotocross.fr, 2012. [Consulta: 4 gener 2013].
* ↑ «SM Enduro (Tillförlitlighet) 1980- 1989» (en suec). tibromk-enduro.nu. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «SM Enduro 1990-1999» (en suec). tibromk-enduro.nu. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Albo d'Oro Assoluti d'Italia Enduro - Italiano Enduro» (en italià). italianoenduro.com. [Consulta: 20 juny 2023].
# Jeff Lieberman

Jeff Lieberman (nascut el 16 d'octubre de 1947) és un director de cinema i guionista estatunidenc, conegut per la seva pel·lícules de culte de terror i de suspens. Cucs (1976), Blue Sunshine (1978) i Just Before Dawn (1981).

## Biografia

Jeff Lieberman va néixer l'any 1947 al districte de Brooklyn de Nova York. Va debutar al llargmetratge com a escriptor. i director de la pel·lícula de terror natural Cucs (1976), sobre cucs de terra que inunden una petita ciutat del sud i fan estralls. La seva següent pel·lícula, Blue Sunshine (1978), va seguir una sèrie d'assassinats a Los Angeles, relacionats amb l'ús per part dels assassins d'un cert soca de LSD. Blue Sunshine es va projectar al Festival de Internacional de Cinema de Canes, així com al BFI London Film Festival i al Festival Internacional de Cinema d'Edimburg. El 1981, Lieberman va escriure i dirigir la pel·lícula slasher Just Before Dawn, sobre un grup de campistes perseguits per un assassí als boscos d'Oregon.
El 1988, Lieberman va escriure i dirigir Remote Control, una pel·lícula de ciència-ficció que segueix a un empleat d'una botiga de vídeo que descobreix que una cinta de vídeo circulant a la seva botiga està rentant el cervell als seus espectadors. . Posteriorment va escriure el guió de The NeverEnding Story III (1994). més tard va escriure i dirigir la pel·lícula satírica de terror Satan's Little Helper (2004).

## Filmografia
### Com a director

| Any | Títol | Notes |
| 1972 | The Ringer | curtmetratge |
| 1976 | Cucs | |
| 1978 | Blue Sunshine | |
| 1980 | Doctor Franken | Telefilm |
| 1981 | Just Before Dawn | |
| 1988 | Remote Control | |
| 1994 | But... Seriously | Documental |
| 1995 | Sonny Liston: The Mysterious Life and Death of a Champion | Telefilm |
| 2004 | Satan's Little Helper | |

### Com a guionista

| Any | Títol | Notes |
| 1972 | The Ringer | |
| 1973 | Blade | |
| 1976 | Squirm | |
| 1978 | Blue Sunshine | |
| 1980 | Doctor Franken | |
| 1981 | Just Before Dawn | |
| 1988 | Remote Control | |
| 1994 | The Neverending Story III | |
| 2004 | Satan's Little Helper | |
| 2006 | 'Til Death Do Us Part | Sèrie de televisió; creador, 3 episodis |

## Referències

* ↑ «Jeff Lieberman». AllMovie. [Consulta: 19 març 2020].
* ↑ Towlson, 2016, p. 131.
* ↑ Towlson, 2016, p. 130.
* 1 2 Towlson, 2016, p. 132.
* ↑ Towlson, 2016, p. 131–132.
* 1 2 Towlson, 2016, p. 133.
* ↑ Towlson, 2016, p. 130, 133–134.

## Fonts

* Towlson, Jon. Lost Souls of Horror and the Gothic: Fifty-Four Neglected Authors, Actors, Artists and Others. Jefferson, North Carolina: McFarland, 2016, p. 130–134. ISBN 978-1-476-62653-6.
# Jerome (Idaho)

Jerome és una població dels Estats Units a l'estat d'Idaho. Segons el cens del 2000 tenia 7.780 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jerome tenia 7.780 habitants, 2.776 habitatges, i 1.959 famílies. La densitat de població era de 938,7 habitants/km².
Dels 2.776 habitatges en un 38,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 29,4% no eren unitats familiars. En el 24,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,77 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,32.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,6% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 17,3% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.074 $ i la renda mediana per família de 34.046 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.000 $ mentre que les dones 19.162 $. La renda per capita de la població era de 13.023 $. Aproximadament el 12,9% de les famílies i el 15,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jerome». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jerome». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Jeroham

Jeroham (en hebreu, ירוחם) és un consell local al Districte del Sud d'Israel. Es troba a la part més septentrional del desert del Nègueb, prop de Dimona.
Jeroham es fundà el 1951, amb el nom de Kefar Jeroham, prop de les restes d'un poblat del segle x aC anomenat Tel Ramà, que es troben a l'oest de la localitat moderna. Ja des del començament obtingué l'estatus de "ciutat a desenvolupar", i havia de servir per a allotjar els treballadors de la indústria dels fosfats, la majoria immigrats de Romania, el nord de l'Àfrica i l'Iraq.
Tot i que la ciutat va gaudir de la promoció governamental i que entre 1990 i el 2002 arribaren dos mil nous immigrants, la ciutat creix molt lentament i és considerada un exemple de la fallida del projecte de poblar el Nègueb. Actualment, la majoria de les "ciutats a desenvolupar" pateixen d'atur, fracàs escolar i alta criminalitat. En aquest cas, però, la fallida i els errors s'atribueixen a l'exalcalde Barukh Elmekies, que governà durant dues legislatures, ja que malgastà els fons públics sense control. D'altra banda, aquest alcalde fou qui donà personalitat a Jeroham: per exemple, és l'única ciutat del Nègueb amb un llac artificial al centre urbà.
# Jan Neruda

Jan Nepomuk Neruda (pronunciaciat ˈjan ˈnɛpomuk ˈnɛruda) (Praga, 9 de juliol de 1834 – 22 d'agost de 1891) fou un escriptor (poeta, narrador, novel·lista i dramaturg) i periodista txec. Formà part dels Májovci ("Maigistes"), grup de poetes i escriptors txecs de l'anomenada "Escola de Maig".
Encara que el seu nom està més lligat a la poesia (va publicar els volums Flors de cementeri, Llibres de versos, Cants còsmics, Motius senzills, Cants de divendres, entre d'altres), el seu temperament irònic es desenvolupà millor a la narrativa, on la seva obra més emblemàtica és el recull Contes de Malá Strana, sobre el barri de Praga homònima.
El seu cognom inspirà el pseudònim "Pablo Neruda" de Ricardo Eliezer Neftalí Reyes Basoalto, que es va prendre la llibertat de canviar la síl·laba tònica d'esdrúixola a paroxítona.

## Obra principal

Algunes de les seves obres:

### Poesia

* Hřbitovní kvítí ("Flors de cementeri"), 1857
* Knihy veršů ("Llibres de versos"), 1867
* Zpěvy páteční ("Cants de divendres"), 1869
* Písně kosmické ("Cants còsmics"), 1878
* Balady a romance ("Balades i romanços"), 1878-1983
* Prosté motivy ("Motius senzills"), 1883

### Narrativa

entre altres:
* Povídky malostranské (Contes de Malá Strana, 1878) (en anglès: "Tales of the Little Quarter", ISBN 0-8371-9344-3)
# Joana de Flandres

Joana de Flandres és una òpera en quatre actes del compositor brasiler Carlos Gomes sobre un llibret en portuguès de Salvador de Mendonça. Es va estrenar al Theatro Municipal do Rio de Janeiro el 15 de setembre 1863.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). esdf-opera. [Consulta: 6 abril 2017].
# Joan Cantacuzè

Joan Cantacuzè fou fill o net de l'almirall Cantacuzè. Es va casar amb Maria Comnena, filla d'Andrònic Comnè, sebastocràtor, i neta de l'emperador Manuel I Comnè (1143-1180). Va morir en guerra contra els seljúcides el 1176.

## Referències

* ↑ Nicol, Donald MacGillivray. The Byzantine Family of Kantakouzenos (Cantacuzenus) Ca. 1100-1460: A Genealogical and Prosopographical Study (en anglès). Dumbarton Oaks Center for Byzantine Studies, trustees for Harvard University, 1968, p. 4-5.
* ↑ Stiernon, Lucien «Notes de titulature et de prosopographie byzantines. Sébaste et Gambros». Revue des études byzantines, 23, 1, 1965, pàg. 222–243. DOI: 10.3406/rebyz.1965.1349.
# Johannes Gerckens Bassøe

Johannes Gerckens Bassøe (Råde, 23 d'abril de 1878 - Vestfold, 30 de juliol de 1962) era un jurista noruec i funcionari. És conegut com el primer Governador de Svalbard, assumint el càrrec l'octubre del 1925, tot i que hi hi havia hagut un Governador Suplent des de l'agost. Bassøe va ser més tard Governador del Comtat de Troms i Vestfold.

## Carrera

Bassøe va néixer a Råde, i graduat de la Universitat amb el Grau cand.jur. l'any 1901. Va tenir períodes breus com a jurista a Stavanger, Ålesund, Tromsø i Gjøvik abans de ser contractat com a secretari en el Ministeri de Comerç, Navegació i Indústria l'any 1905. L'any 1913, aquest ministeri va ser reestructurat, i Bassøe va anar al Ministeri d'Afers Estrangers. Va ser promogut a secretari ajudant l'any 1914, però va deixar el Ministeri d'Afers Estrangers l'any 1916 quan el Ministeri de Comerç va ser restablert.
El 4 de setembre de 1925 va ser fixat primer Governador Noruec permanent de Svalbard, mantenint el càrrec fins al 1933. Quan Bassøe va arribar a Svalbard l'octubre de 1925, l'administració noruega de l'arxipèlag estava a penes va desenvolupada. Bassøe no tenia oficina ni casa privada pròpia. Va passar l'hivern en una oficina de ràdio de Televerket a Barentsburg. El Superintendent en temes miners de Svalbard, Hans Merckoll, va passar l'hivern al continent noruec, deixant a Bassøe com a únic representant oficial. La majoria de la infraestructura local va ser proporcionada per l'empresa minera Norske Spitsbergen Kulkompani.
Bassøe va ser també Governador del Comtat de Troms del 1928 al 1938 i Governador del Comtat de Vestfold des del 1938. Durant l'ocupació alemanya de Noruega, la qual va durar del 1940 al 1945, Bassøe va ser eventualment considerat com a no apte per les autoritats nazis. Va ser reemplaçat per Halvor P. Hektoen l'any 1942, i després durant dos anys Christopher A. Lange va ocupar el càrrec. Després de l'alliberament de Noruega el 8 de maig de 1945, Bassøe va retornar al seu càrrec. Es va retirar l'any 1948.
Bassøe va ser condecorat com a "Grand Officer of the Italian Order of the Crown" i "Commander, First Class of the Swedish Order of the North Star". Va morir l'any 1962.

## Referències

* ↑ «Dødsfall» (en norwegian). Verdens Gang, 02-08-1962, p. 7.
* ↑ Sørensen, Tore. «Bassø kommer til Svalbard» (en norwegian). Norwegian Polar Institute, Troms County Municipality, University of Tromsø. [Consulta: 29 abril 2009].
* ↑ Berg, Ole T. «fylke». A: Henriksen, Petter. Store norske leksikon (en norwegian). Oslo: Kunnskapsforlaget, 2007 [Consulta: 28 abril 2009].
* ↑ Mogård, Lars Egil «Utvisningene på Svalbard» (en norwegian). Nordlys, 26-04-1999, p. 4.
* ↑ Hegtun, Halvor «Rene idyllen på Svalbard» (en norwegian). Aftenposten, 21-11-1989, p. 6.
* ↑ Svendsen, H. Blom. Sem og Slagen. En bygdebok (en norwegian). 2. Tønsberg: Vestfold University College, 2001 [Consulta: 28 abril 2009].
# Jaume Mimó i Servent

Jaume Mimó Servent (Cerdanyola del Vallès, Vallès Occidental, 15 d'octubre de 1932) és un jugador d'hoquei sobre patins català, ja retirat. Format al Cerdanyola Club Hoquei, va desenvolupar-hi tota la seva carrera en la posició de davanter. Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei sobre patins, aconseguint guanyar la medalla d'argent a la Copa de les Nacions de Montreux de 1955.

## Palmarès
### Selecció espanyola

* 1 medalla d'argent a la Copa de les Nacions d'hoquei sobre patins masculina: 1955

## Referències

* ↑ «Jaume Mimó i Servent». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Fitxa de Jaume Mimó i Servent - RinkHockey.net (anglès)
# Jokhovo

Jokhovo (en rus: Жохово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 107 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Jonathan Williams (futbolista)

Jonathan Peter "Jonny" Williams (n. 9 d'octubre de 1993) és un futbolista professional gal·lès que juga com a migcampista pel club de la Premier League Crystal Palace FC i per la selecció de Gal·les.

## Trajectòria
### Crystal Palace
#### 2011–12

Williams va fer el seu gran avanç en el primer equip del Crystal Palace FC en el començament de la temporada 2011-12, després d'haver guanyat notorietat amb les seves actuacions amb el planter. Va debutar el 16 d'agost de 2011, en entrar com a substitut del segon temps a casa contra Coventry City FC. Només una setmana més tard Williams va debutar amb el primer equip en el partit d'obertura de la League Cup de la temporada 2011–12, a casa contra el Crawley Town FC. Va jugar 85 minuts, fent la seva primera assistència i rebent una ovació de l'afició local. Va marcar el seu primer gol com a professional pel Crystal Palace el 13 de setembre de 2011, en un partit contra el Wigan Athletic FC a la League Cup.

## Referències

* ↑ «Crystal Palace 2–1 Wigan». BBC, 13-09-2011. [Consulta: 26 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Jonathan Williams player profile Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. at cpfc.co.uk
* Dades estadístiques sobre Jonathan Williams a soccerbase.com
Jonathan Williams amb la selecció gal·lesa - plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Gal·les – Eurocopa 2016
1 Hennessey •
2 Gunter •
3 Taylor •
4 Davies •
5 Chester •
6 A. Williams (c) •
7 Allen •
8 King •
9 Robson-Kanu •
10 Ramsey •
11 Bale •
12 Fôn Williams •
13 G. Williams •
14 Edwards •
15 Richards •
16 Ledley •
17 Cotterill •
18 Vokes •
19 Collins •
20 J. Williams •
21 Ward •
22 Vaughan •
23 Church •
Seleccionador: Coleman
Selecció de futbol de Gal·les – Eurocopa 2020
1 Hennessey •
2 Gunter •
3 N. Williams •
4 Davies •
5 Lockyer •
6 Rodon •
7 Allen •
8 Wilson •
9 T. Roberts •
10 Ramsey •
11 Bale (c) •
12 Ward •
13 Moore •
14 C. Roberts •
15 Ampadu •
16 Morrell •
17 Norrington-Davies •
18 J. Williams •
19 Brooks •
20 James •
21 A. Davies •
22 Mepham •
23 Levitt •
24 Cabango •
25 Colwill •
26 Smith •
Seleccionador: Page
Selecció de futbol de Gal·les – Copa del Món de Futbol de 2022
1 Hennessey •
2 Gunter •
3 N. Williams •
4 B. Davies •
5 Mepham •
6 Rodon •
7 Allen •
8 Wilson •
9 Johnson •
10 Ramsey •
11 Bale (c) •
12 Ward •
13 Moore •
14 Roberts •
15 Ampadu •
16 Morrell •
17 Lockyer •
18 J. Williams •
19 Harris •
20 James •
21 A. Davies •
22 Thomas •
23 Levitt •
24 Cabango •
25 Colwill •
26 Smith •
Seleccionador: Page :