OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pax deorum

Pax deorum ("la pau dels déus" en llatí) és el fonament de la religió de l'estat de l'Antiga Roma, una harmonia o acord entre els homes i els déus per a benefici mutu, i indispensable per al benestar de l'estat.
Quan la fundació de Roma per Ròmul, se suposa que els déus havien donat el seu acord segons els auspicis del fundador. Aquest acord anava més lluny que una simple absència d'oposició: significava que els déus eren favorables a Roma, per la qual cosa els romans estaven en pau amb els déus, i els asseguraven la continuïtat del seu suport. Aquest favor dels déus, sens dubte, essencial, era important mantenir-ho amb una correcta pràctica religiosa. Com els déus són favorables a Roma, estan constantment ajudant els romans. Per tant, qualsevol esdeveniment advers sofert per Roma és el resultat d'una ofensa feta als déus, una errada religiosa (vitium) que portaria un desequilibri de l'harmonia i el pacte que faria enfurir als déus (Ira deorum) i caldria reparar-ho, incloent una cerimònia de supplicatio amb valor expiatori, que el Senat romà havia de decretar.

## Referències

* La pax deorum, fondement de la religion romaine. (en francè). Consultat el 29 de març de 2017.
# Juan López Turró

Juan López Turró (Barcelona, 9 de maig de 1892 - valor desconegut) fou un futbolista català de la dècada de 1910.
Era conegut com Juanito, Turró o Turronaire. Jugava de davanter, normalment a la posició d'interior o extrem. Baixet i prim, destacava pel seu regat i joc eficaç, però també per la seva poca formalitat.
Començà a practicar el futbol l'any 1902 a l'equip infantil del club Catalonia jugant d'exterior dret. El 1904 ja jugava a l'infantil del RCD Espanyol, passant més tard al tercer equip i al segon el 1911. Amb el primer equip de l'Espanyol jugà durant molts anys, entre 1913 i 1922, fet que el convertí en un jugador emblemàtic del club durant aquells anys. Disputà 46 partits oficials en els quals marcà 17 gols. Els seus millors anys foren a la segona meitat de la dècada de 1910 on fou titular indiscutible a l'Espanyol i un habitual amb la selecció catalana. La temporada 1917-18 jugà amb l'Universitari SC.
Allargà la seva carrera jugant als anys vint al FC Santboià, i al reserva de l'Espanyol (1924).
Un cop retirat fou àrbitre de futbol.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1911-12, 1914-15, 1917-18

## Referències

* ↑ López (Turró), L'Esport català: Núm. 126 (11 jul. 1927)
* ↑ Sports, pàgina 67, Papitu: Any 08, Núm. 322 (27 gen. 1915)
* ↑ El Poble català: Any 12, Núm. 3802 [3801] (23 ag. 1915)
* 1 2 3 4 «Fitxa de López». periquito.cat. [Consulta: 20 agost 2021].
* 1 2 «Pàgina 183». Stadium : No. 095, 20-03-1915. [Consulta: 20 agost 2021].
* ↑ Palmarium (Sant Feliu de Guíxols, 1922-1926), 4/2/1923
* ↑ «El partido». Mundo Deportivo, 07-12-1911. [Consulta: 15 octubre 2012].
* ↑ La Jornada deportiva Any 2, No. 58 (4 set. 1922)
* ↑ «…valiosos refuerzos de Santiago Massana, Ventura, López (Turró), Arribas y algún otro…». Madrid-sport (Madrid), pàgina 10, 03-01-1918. [Consulta: 20 agost 2021].
* ↑ «El RCD Español domina... (Pàgina 5)». Mundo Deportivo, 26-06-1922. [Consulta: 20 agost 2021].
* ↑ En Tarrasa Mundo Deportivo, 7 de maig de 1924
* ↑ «Pàgina 3». Mundo Deportivo, 28-07-1924. [Consulta: 20 agost 2021].
* ↑ «Pàgina 2». Mundo Deportivo, 07-02-1927. [Consulta: 20 agost 2021].
# Salvador Pirates

Salvador Pirates va ser el nom que va rebre el grup de mariners de la Marina Confederada que van intentar apoderar-se d'un vaixell de vapor del ferrocarril de Panamà en alta mar. El seu propòsit era llavors armar-lo i atacar els vaixells del Pacific Mail i els baleners nord-americans al Pacífic.
A la primavera de 1864, la Marina Confederada va ordenar al capità Thomas Egenton Hogg i al seu comandament que passaren a bord d'un vaixell de vapor costaner a la ciutat de Panamà, l'apoderaren en alta mar, l'armaren i atacaren els vapors del Pacific Mail i els baleners del Pacífic Nord. A l'Havana, el cònsol estatunidenc, Thomas Savage, es va assabentar d'aquesta conspiració i va notificar el contralmirall George F. Pearson a la ciutat de Panamà. L'almirall va fer observar els passatgers que pujaven als vaixells de vapor de la ciutat de Panamà i quan es va trobar el comandament de Hogg a bord del vapor Salvador Railroad, una força de l' USS Lancaster els va arrestar i els va portar a San Francisco.
Els Salvador Pirates, tal com van ser anomenats, van ser jutjats per pirateria per una comissió militar, condemnats, condemnats a ser penjats, però el general Irvin McDowell els va commutar les sentències. Per evitar nous intents de capturar el transport marítim de la costa del Pacífic, el general McDowell va ordenar a cada passatger a bord dels vaixells mercants de vapor nord-americans que lliurés totes les armes a l'embarcament del vaixell i es va escorcollar cada passatger i el seu equipatge. Tots els oficials estaven armats per protegir els seus vaixells.

## Referències

* ↑ The American Neptune. Peabody Museum of Salem, 1972, p. 207–209.
* ↑ Aurora Hunt, The Army of the Pacific; Its operations in California, Texas, Arizona, New Mexico, Utah, Nevada, Oregon, Washington, plains region, Mexico, etc. 1860–1866, The Pacific Squadron of 1861–1866, pp.314–315.
* ↑ "Official Records of the Union and Confederate Navies in the War of the Rebellion." 31 volumes. United States Government Printing Office, 1914; reprinted, 1987, by the National Historical Society, Harrisburg, Pennsylvania; citation includes series 1, volume 3, pp. 302–303, 352–368.
# Campionats del món de ciclisme de muntanya – Four Cross femení

El Campionat del món de Four Cross femení és una de les curses ciclistes que formen part dels Campionats del món de ciclisme de muntanya. La cursa està organitzada per la Unió Ciclista Internacional i es disputa anualment en un país diferent. La guanyadora de la prova obté el mallot irisat.
Del 2000 al 2001 es va disputar la modalitat de "Dual Slalom" consistent en el descens de 2 ciclistes e paral·lel. A partir del 2002 es va substituir per la de "Four Cross" amb la participació de quatre competidores en cada cursa.
Entre 2013 i 2015 els campionats es van disputar separadament dels de ciclisme de muntanya.

## Palmarès Dual Slalom

| Any | Or | Plata | Bronze |
| 2000 Sierra Nevada | Anne-Caroline Chausson | Tara Llanes | Sabrina Jonnier |
| 2001 Vail | Anne-Caroline Chausson | Katrina Miller | Tara Llanes |

## Palmarès Four Cross

| Any | Or | Plata | Bronze |
| 2002 Kaprun | Anne-Caroline Chausson | Katrina Miller | Sabrina Jonnier |
| 2003 Lugano | Anne-Caroline Chausson | Sabrina Jonnier | Jill Kintner |
| 2004 Les Gets | Jana Horakova | Jill Kintner | Tara Llanes |
| 2005 Livigno | Jill Kintner | Katrina Miller | Tara Llanes |
| 2006 Rotorua | Jill Kintner | Anneke Beerten | Anita Molcik |
| 2007 Fort William | Jill Kintner | Anneke Beerten | Melissa Buhl |
| 2008 Val Di Sole | Melissa Buhl | Jana Horakova | Romana Labounková |
| 2009 Canberra | Caroline Buchanan | Jill Kintner | Melissa Buhl |
| 2010 Mont-Sainte-Anne | Caroline Buchanan | Jana Horakova | Romana Labounková |
| 2011 Champéry | Anneke Beerten | Fionn Griffiths | Céline Gros |
| 2012 Leogang | Anneke Beerten | Romana Labounková | Céline Gros |
| 2013 Leogang | Caroline Buchanan | Katy Curd | Céline Gros |
| 2014 Leogang | Katy Curd | Anneke Beerten | Steffi Marth |
| 2015 Val di Sole | Anneke Beerten | Lucia Oetjen | Steffi Marth |
| 2016 Val di Sole | Caroline Buchanan | Franziska Meyer | Anneke Beerten |
| 2017 Val di Sole | Caroline Buchanan | Romana Labounková | Helene Fruhwirth |

## Enllaços externs

* Palmarès en dual slalom a les-sports.info
* Palmarès en four cross a les-sports.info
# Ugashik-Peulik

Ugashik-Peulik és un estratovolcà de la serralada Aleutiana, a l'estat d'Alaska, als Estats Units. Es troba al sud del llac Becharof, a la península d'Alaska. El cim s'eleva fins als 1.474 msnm. El volcà està format per una caldera del Plistocè tardà de 4,5 quilòmetres de diàmetre en la qual durant l'Holocè s'hi can erigir cinc doms de lava. El cim de Peulik conté un cràter d'1,5 km d'amplada trencat a l'oest. L'única erupció documentada en temps històrics va tenir lloc el 1814.

## Referències

* 1 2 «Global Volcanism Program | Ugashik-Peulik» (en anglès). [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ «Mount Peulik - Peakbagger.com». [Consulta: 3 novembre 2022].
# Josep Bigordà i Montmany

Josep Bigordà i Montmany (?, 1928) és un sacerdot i periodista català, vinculat especialment a les parròquies de Sant Medir i de Santa Maria del Pi, de Barcelona. Ocupà diversos càrrecs al Tribunal Eclesiàstic de Barcelona (1957-1967). Fou professor de dret canònic (1968-1974) i de teologia moral (1970-1971) al Seminari major i Facultat de teologia de Barcelona. Llargament vinculat a la Parròquia de Sant Medir, al barri de la Bordeta, de Barcelona, on fou vicari i posteriorment rector. Conjuntament amb Josep Maria Vidal i Aunós (aleshores rector de la referida parròquia) i Joan Colomines, l'any 1964 hi fundà el Premi Amadeu Oller de poesia per a joves inèdits. En la seva faceta com a periodista, destaca la seva col·laboració al diari El Correo Catalán, on s'ocupà de la secció de religió, junt amb Casimir Martí, des d'una òptica progressista. L'any 1998 se li concedí la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* 1 2 Martí i Bonet, J.M. «Estadística de la Cúria Diocesana de Barcelona (1901-2009)» (pdf). ), pàg. 6. Arxivat de l'original el 2016-03-09 [Consulta: 2 desembre 2015].
* ↑ Martí i Bonet, J.M. «Personal (superiors i professors) dels seminaris de Barcelona i de les facultats de Teologia de Barcelona (Catalunya) i de Filosofia de Catalunya» (pdf). ), pàg. 28. Arxivat de l'original el 2016-03-09 [Consulta: 2 desembre 2015].
* ↑ «Barcelona reconeix el compromís cultural i social de Sant Medir en els 50 anys del Premi Amadeu Oller». Catalunyareligió.cat, 23-01-2015. [Consulta: 2 desembre 2015].
* ↑ Huertas Claveria, Josep Maria «L'oculta mirada del règim». Annals del periodisme català. Col·legi de Periodistes de Catalunya [Barcelona], núms. 8-9, juliol-desembre 1986, pàg. 25.

## Bibliografia

Bigordà, Josep. Sant Medir, des de la crònica i des del demà (1948 - 1998). Barcelona: Biblària, 1997. ISBN 9788489095151.

## Enllaços externs

* «Entrevista a Mossèn Josep Bigordà». "Resistència antifranquista i espai públic. Barcelona 1939-1977". Observatori de Vida Quotidiana i Grup de Recerca d'Etnografia dels Espais Públics (ICA) a la Universitat de Barcelona, 27-11-2012.
# Josep Batlle (organista)

Fou un organista català dels segles XVII i XVIII. L'única dada coneguda d'ell el situa com a titular del magisteri de l'orgue de la basílica de Santa Maria de Castelló d‘Empúries el 1708.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Salgado Cobo, Elena Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 7: fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2013.
# Campionat d'Espanya de motocròs 1963

La temporada de 1963 del Campionat d'Espanya de motocròs fou la 5a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. Aquell any i el següent, la federació estatal va decidir que el campionat es disputés a una sola prova a final de temporada. El 1963, aquesta prova es va fer el 8 de desembre al circuit d'Aiete (un barri de Sant Sebastià) i el 1964, al circuit de San Isidro (Burgos), el 6 de desembre.

## Classificació final

Font:

### 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Pere Pi | Montesa | ? |
| 2 | José Sánchez | Bultaco | ? |
| 3 | Francesc Lancho | Bultaco | ? |
| 4 | Oriol Puig Bultó | Bultaco | ? |
| 5 | Jesús Sáiz | Bultaco | ? |
| 6 | Ramon Costa | Bultaco | ? |
| 7 | Manuel Olivencia | Montesa | ? |
| 8 | Joan Costa | Bultaco | ? |
| 9 | Antonio Sivate | Bultaco | ? |
| 10 | José Castillo | Bultaco | ? |

### 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Oriol Puig Bultó | Bultaco | ? |
| 2 | Pere Pi | Montesa | ? |
| 3 | Manuel Olivencia | Montesa | ? |
| 4 | Jesús Sáiz | Bultaco | ? |
| 5 | Juan C. Cerralbo | Bultaco | ? |
| 6 | ? | ? | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

## Referències

* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Motocross». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 276. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ «Campeonato de España de Moto Cross» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 16-12-1963. [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ «El Campeonato de España de Motocross, en Ayete» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 04-12-1963. [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ «Historia del Motociclismo Bizkaino I» (DOC) (en castellà). fmv-bfm.eus. Bizkaiko Motoziklismo Federazioa, 09-10-2014. Arxivat de l'original el 2 de març 2017. [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ «José Sánchez en la categoría 125 c.c. y Oriol Puig en la de 250 c.c. campeones de España de moto-cross» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 07-12-1964. [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ «Final del Campeonato de España de Moto-Cross, en San Sebastián» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. La Vanguardia, 10-12-1963. [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ «Pedro Pí, con "Montesa" y Oriol Puig Bultó, con "Bultaco", conquistando los títulos nacionals de motocross 125 y 250 c.c.» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 11-12-1963. [Consulta: 6 febrer 2019].

## Bibliografia

* Pi, Pere. «62. Els rivals del motocròs». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 103-105. ISBN 9788461590353.
# Salvador Perelló Llopis

Salvador Perelló Llopis (Alzira, 1832 - L'Alcúdia, 1908) fou un polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la Primera República Espanyola.

## Biografia

Era fill d'agricultors pobres i va decidir ingressar a l'exèrcit espanyol. Va formar part del Regiment de Cavalleria Farnesio i participà activament en la vicalvarada (1854), en la que fou ferit. Després abandonà l'exèrcit i s'establí a l'Alcúdia, on adquireix unes terres durant la desamortització de Pascual Madoz i es dedicà al conreu del blat i del cacauet. Aviat hi esdevingué el principal cap dels republicans locals i amb José Pérez Guillén el enguerino organitzà partides armades el 1865 en suport de Joan Prim i Prats, però el 1867 la seva partida fou dispersada i hagué d'exiliar-se a Marsella, d'on tornarà amb el triomf de la revolució de 1868.
Nomenat alcalde de l'Alcúdia, va participar en l'aixecament republicà de València i rodalia de 1869. Membre del Partit Republicà Democràtic Federal, el 1871 fou escollit diputat provincial pel districte de Carlet i a les eleccions generals espanyoles de 1873 fou elegit diputat pel districte d'Énguera. Alhora, va organitzar partides de voluntaris per tal de lluitar contra els carlins que assolaven els marges del Xúquer. Tanmateix, com a seguidor d'Emilio Castelar es mostrà ambigu amb el cantonalisme i no secundà l'aixecament valencià, raó per la qual fou força criticat pels seus companys de partit.
Després del cop d'estat del general Pavía va patir persecució política i fins i tot fou empresonat, però aconseguí organitzar el Partit Republicà Possibilista, amb el que fou escollit alcalde d'Alcúdia el 1881-1883 i el 1885. Posteriorment també fou escollit regidor i el 1902 fundà la societat La Ideal Republicana

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Can Bosc (Navès)

Can Bosc és una masia situada al municipi de Navès, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 583.
# Josep Batlle i Carreó

Josep Batlle i Carreó (Sitges, 1773 - Montevideo, 1854) fou un comerciant i cronista a l'Uruguai, iniciador d'una cèlebre dinastia de prohoms uruguaians amb quatre presidents de la república.
Va viatjar pel Mediterrani i a Mèxic fins que, l'any 1800, es va establir a Montevideo com a comerciant de farina i blat. Va construir un molí a La Aguada, als afores de Montevideo, i com a propietari de vaixells mercants negociava amb Buenos Aires i Espanya.
A la Revolució de Maig del 1810, i durant les lluites d'emancipació del virregnat del Riu de la Plata (1810-1828), va participar amb la Companyia de Minyons Catalans en la defensa de Montevideo al costat de la metròpoli. Entre el 1815 i el 1833 va tornar a Barcelona com a exiliat polític. De nou a Montevideo, va escriure les seves memòries, anomenades Noticia, convertint-se en un cronista de la seva època.
Els seus descendents han constituït una família notable a l'Uruguai:
* Lorenzo Batlle y Grau, el seu fill, fou ministre de Guerra i després president del 1868 al 1872.
* José Batlle y Ordóñez, el seu net, fou president de l'Uruguai (1903-1907 i 1911-1915), i fundador del moviment anomenat batllisme que va quedar reflectit en la Constitució del 1917.
* Luis Batlle y Berres, el seu besnet i nebot de José Batlle, fou president de l'Uruguai (1947-1951 i 1955-1956).
* Jorge Batlle e Ibáñez, el seu rebesnet, fou president del Senat el 1985, i president de la república entre el 2000 i 2005.

## Referències

* ↑ «Josep Batlle i Carreó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sandrín, María Emilia «La actividad económica de los asentistas de víveres de la Marina de Montevideo, 1770-1810». América Latina en la historia económica, Vol. 21, Núm. 1, 2014. ISSN: 1405-2253 [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ «Uruguay: La saga de los Batlle». La Nación, 23-04-2000 [Consulta: 23 desembre 2017].

## Bibliografia

* Diccionari dels catalans a Amèrica, Barcelona: Curial, 1992. ISBN 84-7256-980-2
* Fernández, Nelson; Machín, Hugo. «Familias políticas que atraviesan la historia». A: Una democracıa únıca: Historia de los partidos políticos y las elecciones del Uruguay. Tomo I. Divisas, ideas y partidos. Uruguay: Fin de Siglo, 2017. ISBN 978-9974-49-863-1.
# Colombia (equip ciclista)

El Colombia (codi UCI: COL) va ser un equip ciclista en ruta amb seu a Colòmbia. Fundat el 2012, tenia una categoria d'equip continental professional i fou impulsat per l'Institut Coldeportes.

## Història

El projecte fou presentat e 12 d'octubre de 2011. Dirigit pel mànager italià Claudio Corti (exmànager d'equips com el Polti, Saeco, Lampre i Barloworld) i l'ex ciclista Oliverio Rincón com a director esportiu, realitzà la tramitació davant l'UCI per obtenir una llicència Professional Continental, la qual cosa fou acceptada a primers de novembre de 2011.
Va desaparèixer a finals del 2015 per problemes econòmics.

## Principals victòries
### Grans Voltes

* Giro d'Itàlia
** 2 participacions (2013, 2014)
* Volta a Espanya
** 1 participacions (2015)

### Campionats nacionals

* Campionat de Colòmbia en ruta: 2014 (Miguel Ángel Rubiano)

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals, principalment en les curses del calendari de l'UCI Europa Tour, tot i que també ho ha fet en algunes de l'UCI Amèrica Tour. Les taules de sota presenten les classificacions de l'equip en els diferents circuits, així com el millor ciclista en la classificació individual.

### UCI Amèrica Tour

| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2012 | 19è | Fabio Duarte (53è) |
| 2013 | 28è | Edwin Ávila (150è) |
| 2014 | 23è | Miguel Ángel Rubiano (78è) |
| 2015 | 13è | Rodolfo Torres (25è) |
Nota: L'equip sols va disputar dues proves de l'UCI Amèrica Tour 2011-2012 i una de l'UCI Amèrica Tour 2012-2013.

### UCI Àsia Tour

| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2014 | 37è | Dúber Quintero (75è) |
| 2015 | 50è | Leonardo Duque (196è) |

### UCI Europa Tour

| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2012 | 26è | Esteban Chaves (29è) |
| 2013 | 55è | Leonardo Duque (86è) |
| 2014 | 51è | Miguel Ángel Rubiano (200è) |
| 2015 | 50è | Rodolfo Torres (242è) |

## Referències

* 1 2 Equipo Colombia Coldeportes es una realidad para el 2012 Arxivat 2014-05-12 a Wayback Machine. nuestrociclismo.com
* ↑ Colombia-Coldeportes con licencia Continental Profesional para el 2012 Arxivat 2011-11-04 a Wayback Machine. Federació Colombiana de Ciclisme
* ↑ «Comunicado oficial: El Team Colombia-Coldeportes se despide del pelotón». nuestrociclismo.com, 14-10-2015 [Consulta: 16 gener 2016].

## Enllaços externs

* Web oficial de l'equip
# Can Atilla

Can Atilla (Ankara, 1969) és un violinista, pianista i compositor turc contemporani que es més famós com a compositor de música per les pel·lícules i sèries de televisió. Va treballar com a violinista de l'Orquesta Simfònica Presidencial de Turquia i les seues obres van ser interpretades per la Royal Philharmonic i la Orquestra del Conservatori de Moscou.

## Curiositat

L'any 2008 va dirigir un concert durant la visita d'Estat de la Reina Elisabet II a Turquia el 13 de maig, on va ser presentat a la Reina, quin li va dir que té àlbums de Can. Ell va prometre d'enviar-li un nou i així ho feu, enviant l'àlbum Mevlana'dan Çağrı ("Invitació de Rumi" en turc).

## Referències

* ↑ https://www.yeniakit.com.tr/haber/18-mersin-uluslararasi-muzik-festivali-can-atilla-ve-elif-gokalp-konseriyle-sona-erdi-736579.html
* ↑ https://www.sozcu.com.tr/2019/gunun-icinden/can-atilla-moskovada-4971151/
* ↑ https://www.sozcu.com.tr/hayatim/kultur-sanat-haberleri/can-atilladan-yeni-album/
* ↑ https://www.dailysabah.com/music/2016/05/03/renowned-turkish-composer-hails-ottoman-victory-in-wwi
* ↑ https://www.rhinegold.co.uk/classical_music/royal-philharmonic-orchestra-gives-first-performance-work-commemorate-gallipoli/
* ↑ https://www.hurriyetdailynews.com/moscow-conservatory-plays-symphony-for-gallipoli-143778
* ↑ https://www.milliyet.com.tr/siyaset/cankaya-da-bir-kralice-536906
* ↑ http://arsiv.sabah.com.tr/2008/08/21/haber,6E852359871F4C3CB57D64D7A04FED48.html Arxivat 2020-01-05 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Can Atilla: Primeres lagrimes a l'hammam (tìtol original en turc: Hamamda İlk Gözyaşları)
# Jordi Roura

Jordi Roura és el nom dels següents personatges:
* Jordi Roura i Solà (1967), exfutbolista i entrenador de futbol català.
* Jordi Roura i Goicoechea (1928-2011), escultor català.
* Jordi Roura i Llauradó (1948), músic, radiofonista i musicòleg.
# Erianthecium

Erianthecium és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* E. bulbosum Parodi
# Consalvo Sanesi

Consalvo Sanesi va ser un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Consalvo Sanesi va néixer el 28 de març del 1911 a Terranuova Bracciolini, Arezzo, Itàlia. Va morir el 28 de juliol del 1998 a Milà, Llombardia.

## A la F1

Va participar en la setena cursa de la història de la Fórmula 1 disputada el 13 de setembre del 1950, el GP d'Itàlia, que formava part del campionat del món de la temporada 1950 de F1, on va participar en aquesta única cursa.
Consalvo Sanesi va participar en cinc curses puntuables pel campionat de la F1, al llarg de dues temporades, 1950 i 1951.
Sanesi també va disputar nombroses curses no puntuables pel mundial de la F1 (inclòs el Campionat d'Europa).

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1950 | Scuderia Alfa Romeo SpA | Alfa Romeo | Alfa Romeo | GBR | MON | 500 | SUI | FRA | BEL | ITA Ret | | - | 0 |
| 1951 | Scuderia Alfa Romeo SpA | Alfa Romeo | Alfa Romeo | SUI 4 | 500 | BEL Ret | FRA 10 | GBR 6 | ALE | ITA | ESP | 12 | 3 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 |