OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Provolone

El provolone és un formatge de pasta filada italià amb denominació d'origen. El nom complet és Provolone Valpadana. pel fet que és un formatge típic de la plana Padana. Va començar a elaborar-se a meitat del segle xix quan ramaders de les regions del sud d'Itàlia van emigrar al nord i hi van introduir les seves tècniques formatgeres.

## Característiques

És un formatge de llet de vaca, semi tou, de pasta premsada groga, molt llisa i compacta i amb una crosta de color groc marronós. N'hi ha de dos tipus: dolç i picant. El dolç es fa amb quall de vedella i un període de maduració de 2 a 3 mesos. El picant es fa amb quall de xai o de cabra i un període de maduració de 3 mesos com a mínim fins a un any o més.
Es produeix en quatre formats diferents: en forma de barra cilíndrica (és el pancettone), com el salami; de meló o pera; tronco-cònica, semblant al cilíndric, però que es va fent més estret (conegut com gigantino), i de flascó, que és el format més petit. Tots porten un cordill per tal de penjar-lo.
Tradicionalment, el provolone dolç s'elabora en els formats més petits, mentre que els formats més grans solen ser de la varietat picant. Tant el dolç com el picant poden presentar-se també en la varietat fumada.

## Referències

* 1 2 3 «Provolone: Formaggio Italiano Prodotto sia Piccante che Dolce - Assolatte» (en italià). Assolatte - Associazione Italiana Lattiero Casearia. [Consulta: 30 abril 2022].
* 1 2 «Le forme del Provolone Valpadana D.O.P.: per tutti i gusti» (en italià). [Consulta: 1r maig 2022].

## Enllaços externs

* Provolone a Formaggio.it (italià)
* Consorci de tutela de la denominació d'origen (anglès i italià)
# Joan Baptista Maltés

Joan Bautista Maltés (Alacant, 6 d'abril de 1646 - Gandia, 14 de gener de 1712) fou un religiós, jesuïta, cronista i historiador valencià.
Entrà a la Companyia de Jesús el 1662. Passà tota la seva vida investigant sobre teologia i historia, però la seva gran passió fou la història local. Dirigí i fou Superior de la Residència dels Jesuïtes d'Alacant. Va escriure dues obres: Mulier Apocapalyptica, litteraliter, historicè, panegirycè, o moraliter illustrata, amb una interpretació de l'Apocalipsi, i Dissertaciones, y Historia de la Ciudad de Alicante. Destaca per haver iniciat la Crònica sobre la ciutat d'Alacant, que va acabar i ordenar el seu company d'Orde Lorenzo López, titulada Ilice Ilustrada: Hª de las antigüedades, grandezas y prerrogativas de la muy noble, fidelisima y siempre fiel ciudad de Alicante.

## Referències

* 1 2 Jimeno, Vicente. «P. Juan Bautista Maltés». A: Escritores del Reyno de Valencia: chronologicamente ordenados desde el año MCCXXXVIII de la Christiana Conquista de la misma Ciudad, hasta el de MDCCXLVIII. En la oficina de Joseph Estevan Dolz, impressor del S. Oficio, 1749, pàg. 165 [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ Alberola Romà, Armando «Joan Baptista Maltés». Diccionari enciclopèdic d'historiografia catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 13 juliol 2020].

## Bibliografia

* Rico García, Manuel; Montero y Pérez, Adalmiro; Chabas, Roque (pr.). Ensayo biográfico bibliográfico de escritores de Alicante y su provincia. Alacant: Establecimiento Tipográfico de Antonio Reus, 1888-1889.
# Georg Klotz

Georg Klotz (St. Leonhard in Passeier, 1919 - Schönberg im Stubaital, Tirol, 1976) fou un activista independentista sudtirolès, militant del grup armat independentista Befreiungsausschuss Südtirol (BAS), dirigit per Sepp Kerschbaumer. És pare de la política sudtirolesa Eva Klotz.
Era fill d'un ferrater, durant la Segona Guerra Mundial hi lluità com a caporal de la Wehrmacht a Noruega i Stalingrad, i fou condecorat amb la Creu de Ferro. Després de la guerra tornà al seu poble, i disconforme amb l'estatut d'autonomia atorgat a Tirol del Sud, es decidí per l'independentisme radical i participà en la fundació del Befreiungsausschuss Südtirol (BAS), del que en fou un dels activistes més destacats, conegut pel sobrenom de martellador de Passeiertal pels seus atemptats contra l'Estat italià, al que considerava força d'ocupació. Això el va obligar a moure's entre les fronteres d'Àustria i Itàlia
El 9 de setembre de 1964 enviaren a Innsbruck dos agents de l'Organisation de l'Armée Secrète francesa per a detenir-lo. El 7 de setembre de 1964 patí un intent d'assassinat per un agent del SISMI italià que provocà la mort de Luis Amplatz. El 14 d'octubre de 1968 fou condemnat a Viena a 15 mesos per preparar atemptats, i el març de 1969 a Perusa fou condemnat a 23 anys de presó per, entre d'altres, l'atemptat del tren a Brenner. Després de complir la pena a Viena es va amagar als boscos del Tirol, on va viure com a fuster fins a la seva mort.
Darrerament ha estat considerat com un heroi en cercles neonazis i d'extrema dreta d'Alemanya i Àustria. Han reconstruït la cabana on va passar els darrers dies i tenen intenció de convertir-la en museu.
# Joan Blanc i Mur

Joan Blanc i Mur, nascut a Tortosa el 1642, professà el 1661 com a carmelita descalç en el convent de Sant Josep de Barcelona, va ser conegut com a Joan de sant Josep
Estudià als col·legis de l'orde a Reus i Lleida, on després fou professor de filosofia durant nou anys. Fou definidor general (1679) i provincial de Catalunya (1685-1688). Els superiors de l'orde li encomanaren la tasca d'escriure els "Annales de los carmelitas descalços de la provincia de San Joseph en el Principado de Cataluña" (1695), única font d'informació sobre la història de l'orde a Catalunya del 1586 al 1707. També va traduir al castellà l'obra d'Antoni de sant Maties "El místico alquimista", i va escriure un ofici dedicat al patrocini de sant Josep, per encàrrec del general de la congregació espanyola, Joan de la Concepció Alemany Descatllar (1625-1700). Va morir el 1718 a Reus, al convent de Sant Joan, propietat del seu orde. Les seves obres restaren manuscrites

## Referències

* ↑ «Joan Blanc i Mur». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Joan de Sant Josep, Blanc Mur. Bases de dades de manuscrits catalans de l'edat moderna. Institut d'Estudis Catalans
# Nicolino Milano

Nicolino Milano (25 de juny de 1876 a Lorena, Estat de São Paulo - 1 d'octubre de 1962 a Rio de Janeiro) fou un compositor brasiler.
Va estudiar a Rio de Janeiro i va formar part d'orquestra de teatre, en qualitat de violinista, al Brasil i a Portugal.
Com a compositor se li deuen les operetes Joäo das velhas, O tio Barrigas, O segredo da Morgada, etc., i un Hymno da Imprensa, executat a Porto el 1905 amb molt d'èxit.

## Referències

* ↑ «Nicolino Milano» (en portugués). Dicionário Cravo Albin da Música popular Brasileira. Instituto Cultural Cravo AlbinSugestões, dicas ou dúvidas?, 2020. Arxivat de l'original el 2020-07-09. [Consulta: 8 desembre 2020].
* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). volum 35, Mich - Momz.. reedició de l'edició del 1918. Madrid: Espasa-Calpe, 1978, p. 222. ISBN 84-239-4535-9.
# Tractat de Fontainebleau (1745)

* Per a altres significats, vegeu «Tractat de Fontainebleau».
El Tractat de Fontainebleau fou un tractat signat al castell de Fontainebleau el 24 d'octubre de 1745 entre el rei Lluís XV de França i el pretendent al tron britànic Carles Eduard Stuart. Sobre la base dels termes de l'acord, els signants van acordar establir una aliança militar que va impulsar l'Aixecament jacobita en contra de Jordi II del Regne Unit, que era l'avi del pretendent i alhora elector de Hannover, mentre les dues nacions lluitaven a Europa a la Guerra de Successió Austríaca i a Amèrica en la Guerra del rei Jordi.

## Referències

* 1 2 Jeremy Black. «Chapter 8: From Frederick the Great to American Independence 1740-83». A: European International Relations 1648–1815 (en anglès). Palgrave Macmillan, 11 març 2002, p. 104–. ISBN 978-1-137-22392-0 [Consulta: 26 maig 2020].

## Enllaços externs

* (anglès) Text del Tractat de Fontainebleau de 1745
# Pran Kumar Sharma

* Est article tracta sobre l'autor de còmics; si busqueu l'actor homònim, vegeu Pran.
Pran (1938-2014) fon un autor de còmics indi, creador dels personatges Chacha Chaudhary, Raman, Billu i Shrimatiji.

## Biografia

Nascut Pran Kumar Sharma el 1938 a Kasur (Província del Panjab) durant el Raj Britànic —actualment al Panjab (Pakistan)—, Pran visqué quasi tota la vida a l'Índia postcolonial: el 1960 començà a treballar en el diari Milap a Delhi, per al qual creà la tira còmica Daabu. El 1969 creà el seu personatge més reeixit, Chacha Chaudary (tio Chaudhary), publicat per primera volta en la revista Lotpot, en resposta al poc ressò dels autors indis front als còmics occidentals: el vell Chaudhary amb el seu turbant roig i el forçut Sabu, vingut del planeta Júpiter i vergonyós amb les dones, protagonitzaren històries amb elements típics com el criquet o els chapati; el 2013 feu un còmic per a la BBC índia en el qual Sabu viatja al planeta Mart.
| « | Cada família té el seu savi vellet. El vell solventa els problemes amb trellat, però amb un toc d'humor. L'humor és la base del meu còmic. | » |
Chaudary i Sabu esdevingueren els dos personatges de còmic més populars de l'Índia, per la qual cosa Pran era conegut com «el Walt Disney indi»: les seues creacions es publicaven en quaranta-cinc diaris indis i han sigut recopilats en quatre-cents àlbums; Chacha Chaudary també fon adaptat a sèrie d'animació amb més de sis-cents episodis, emesos sis dies a la setmana pel canal Sahara ONE; Pran rebé el guardó Home de l'Any 1995, per la seua contribució a popularitzar el còmic al seu país, i l'Institut Indi de Dibuixants li atorgà el guardó honorífic a la trajectòria en 2001.
Pran morí el 2014, als setanta-cins anys, a un hospital de districte de Gurgaon, on estava ingressat per l'empitjorament d'un càncer de colon; deixà viuda, un fill i una filla i fon incinerat l'endemà a Punjabi Bagh. L'any següent, la viuda de Pran rebé en el seu nom un dels Premis Padma, lliurat pel President de l'Índia, Pranab Mukherjee; el 2018, la productora Toonz Media Group anuncià la realització d'una nova sèrie animada en anglés de vint-i-sis capítols de vint-i-dos minuts cada un.

## Referències

* ↑ «Pran» (en anglés). Indian Institute of Cartoonists. Arxivat de l'original el 21 d’agost 2014. [Consulta: 4 novembre 2018].
* 1 2 Aditya Bhushan Dwivedi. «A tribute to Pran Kumar Sharma, the man who created Chacha Chaudhary» (en anglés). Your Story, 01-08-2018. [Consulta: 6 novembre 2018].
* ↑ «Pran: Indian cartoonist who created Chacha Chaudhary dies» (en anglés). BBC News, 06-08-2014 [Consulta: 20 novembre 2018].
* ↑ «Pran» (en anglés). Lambiek Comiclopedia, 12-10-2015. [Consulta: 14 novembre 2018].
* 1 2 «Cartoonist Pran, creator of Chacha Chaudhary, dies at 75» (en anglés). India Today [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ «Toonz Media to Recreate the Iconic Indian Comic, Chacha Chaudhary» (en anglés). Indian Television, 25-09-2018 [Consulta: 22 novembre 2018].
# Província de Florida

La província de Florida és una de les 15 províncies del Departament de Santa Cruz a Bolívia. Està dividida administrativament en quatre municipis: Samaipata (la capital), Pampagrande, Mairana i Quirusillas. La província va ser creada el 1924 i va rebre el nom per la batalla de la Florida, que va tenir lloc durant la guerra de la independència del país.

## Referències

* ↑ Mayser Ardaya, Luis. «Provincia Florida». A: Santa Cruz y sus provincias. 4ta., 1993, p. 101-105.
* ↑ https://gacetaoficial.santacruz.gob.bo/archivos/estatuto_autonomico.pdf
# Johannes Hösle

Johannes Hösle (Erolzheim, Baden-Württemberg, 25 de febrer de 1929 - Regensburg, 29 de desembre de 2017) fou un traductor i lingüista catalanòfil alemany, professor de filologia romànica a la Universitat de Ratisbona.

## Biografia

Va llicenciar-se en literatura comparada a la Universitat de Tubinga el 1954. Va passar deu anys a Milà com a lector d'alemany i director de la biblioteca de l'Institut Goethe, tornà el 1964 a la Universitat de Tubinga per establir-s'hi.
Va ser un dels principals divulgadors a Alemanya de la poesia de la Renaixença catalana, raó per la qual li fou atorgada la Creu de Sant Jordi el 1999. És pare del filòsof Vittorio Hösle.

## Obres

* Katalanische Lyrik im zwanzigsten Jahrhundert. Eine Anthologie (Lírica catalana del segle xx. Una antologia, 1970)
* Ich will deutlich sprechen. Gedichte aus Katalonien (Vull parlar clar. Poesies de Catalunya, de 1974)
* Katalanische Erzähler (Manesse Bibliothek der Weltliteratur) (Narradors catalans, 1978)
* Lo Desconhort / Der Desconhort. Übersetzt und mit einer Einführung versehen von ... (1998)
* Vorläufiges zu Persönlichkeit und Werk des katalonischen Lyrikers Miquel Martí i Pol. (1998)
* Die italienische Literatur der Gegenwart. Von Cesare Pavese bis Dario Fo (1999)
* Zwischen allen Stühlen: Italo Svevo (1999)
* Le traduzioni tedesche della Gerusalemme liberata. In: Il merito e la cortesia. Torquato Tasso e la Corte dei Della Rovere (1999)

## Referències

* ↑ «Prof. Dr. Johannes Hösle : Traueranzeige» (en alemany). mittelbayerische.
* ↑ «Johannes Hösle». [Consulta: 31 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Obres de Johannes Hösle Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
# Georges Coste

Georges Coste, Jojo, (Corbera la Cabana, 7 de desembre del 1943) és un jugador i entrenador de rugbi a 15 nord-català que jugà a l'USAP i fou internacional júnior al lloc de mig de melé.

## Biografia

Després de debutar amb l'equip de Tuïr, Coste entrà als juvenils de l'USAP el 1960, i poc després -i encara amb divuit anys- ja jugava en el primer equip. Hom el cridà a les seleccions "France Scolaire" i "France Junior". Va haver de posar punt final en la seva carrera a causa d'una lesió i es va fer entrenador. Va passar per l'USAP, l'Stade Français i, entre els dos, per l'equip nacional d'Itàlia. Va guanyar d'altra banda l'única victòria italiana de la història contra el XV de França el 1997 (32-40), la qual va tenir una importància decisiva en la integració d'Itàlia en el Torneig de les Sis Nacions el 2000. Va ser molt de temps professor d'educació física.

## Carrera esportiva
### Jugador

* Tuïr
* 1960-1963 USAP
* 1965-1966 USAP
* Rugby Club Frontignan-Sète

### Entrenador

* Rugby Club Frontignan-Sète: 1970-1974
* USAP B: 1980
* USAP: 1984-1986 i 1989-1992
* BUC: 1992-1993
* Equip nacional d'Itàlia: 1993-juny 1999
* Stade Français Paris: novembre 1999-maig 2000
* Supervisor de la secció de l'USAP a Barcelona: des de 2003
* Supervisor tècnic de l'Equip d'Itàlia júniors: des de gener de 2006

## Enllaços externs

* Fitxa, biografia i fotografia (francès)
# César Quiterio

César Antunes Quiterio, conegut com a César Quiterio, (Mirandela, 20 de juliol de 1976) va ser un ciclista portuguès, que fou professional des del 1997 fins al 2010.

## Palmarès

* 2003
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Abimota
* 2004
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Abimota
* 2006
** 1r al Gran Premi Ciutat de Vigo
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Abimota

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Máire Mhac an tSaoi

Máire Mhac an tSaoi (Máire MacEntee, 4 d'abril 1922 - 16 d'octubre 2021) fou una escriptora en gaèlic irlandès, filla del líder de l'IRA a Belfast, Seán MacEntee, i posteriorment diputat pel Fianna Fáil i Tánaiste en el Dáil Éireann, i de Margaret Browne.
Estudià llengües modernes a Dublín i a la Sorbona, i es llicencià en dret el 1944. Del 1947 al 1962 serví al departament d'Afers Exteriors. Més tard fou membre del Comitè de Relacions Culturals Irlandeses i lectora a diferents universitats. Es casà amb Conor Cruise O'Brien i ha estat membre d'Aosdana.

## Obres

* Margadh na Saoire (1956)
* Codladh an Ghaiscígh (1973)
* An Galar Dubhach (1980)
* Cion go dTí Seo (1987)
* Trasládáil (1997)
* Shaoh agus Dánta Eile (1999),
* A Bhean Óg Ór (2001) novel·la històrica

## Referències

* ↑ Hutton, Brian «Celebrated poet Máire Mhac an tSaoi dies aged 99» (en anglès). The Irish Times, 17-10-2021 [Consulta: 17 octubre 2021].
# Jawad

Jawad (àrab: جواد, Jawād) és un nom masculí àrab que literalment significa ‘generós', ‘munífic’, ‘esplèndid'. Si bé Jawad és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Djawad, Djaouad... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a nom comú entre musulmans, el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: àzeri: Cavad.
Vegeu també Abd-al-Jawad.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "جاد". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Gaspard Dughet

Gaspard Dughet (Roma, 1615 - 27 de maig de 1675) va ser un pintor barroc italià d'origen francès, especialitzat en paisatges de la campanya romana. Cunyat de Nicolas Poussin (es feia anomenar Gaspard Pousin o Pussino). La seva obra, ja copiada a la seva època, va inspirar a finals del segle xviii un model de parcs i jardins divulgats pels pintors anglesos del Picturesque mouvement.

## Biografia i obra

Fill d'un cuiner francès i de mare italiana, va formar-se i va treballar fins al 1635, juntament amb el seu cunyat Nicolas Poussin, casat amb Anne-Marie Dughet, germana de Gaspard. Tot i que no ha estat possible establir una cronologia precisa per a les seves obres, si que s'ha pogut observar que inicialment es va veure influenciat pel tipus de paisatge classicista venecià cultivat pel seu cunyat, del que s'acabà distanciant per a adoptar fórmules rebudes per Claude Lorrain i els pintors nòrdics, trencant amb la rigidesa geomètrica de Poussin per a introduir els paisatges rocosos il·luminats per llums dramàtiques.
Apassionat de la caça i la vida rural, va llogar cases a Tívoli i Frascati per a apropar-se a la campanya romana, que va ser el motiu central dels seus quadres poblats per petits personatges pintats freqüentment per altres artistes com ara Michelangelo Cerquozzi.
També va pintar al fresc en palaus romans com ara el Quirinal, o el palau de la família Borghese. L'encàrrec més important que va rebre va ser l'any 1647 per a pintar a l'església de San Martino ai Monti una sèrie de paisatges com a marc per a les històries d'alguns sants.

## Referències

* ↑ Rosenberg, Pierre. «DUGHET Gaspar also known as Gaspar Poussin». A: France in the Golden Age: Seventeenth Century Paintings in American Collections. Nova York: Metropolitan Museum of Art, 1982, p. 243. ISBN 9780870992957.
* ↑ «Treasure of the Month – February 2012». Wallace Collectionn. Arxivat de l'original el 25 d’octubre 2015. [Consulta: 6 juliol 2015].
* ↑ Simonetta Prosperi Valentini Rodinò, Courtois, Guillaume, in: Treccani, accessed 14 March 2015 Plantilla:Link language
# Joan Vila i Grau

Joan Vila i Grau (Barcelona, 14 d'agost de 1932 - Barcelona, 11 de novembre de 2022) fou un pintor, vitraller, ceramista i estudiós del vitrall.

## Biografia

Fou fill del també pintor Antoni Vila Arrufat i es va formar a l'Escola d'Arquitectura de Barcelona (1950-1955), però es va encaminar, tanmateix, cap a la pintura.
Interessat per l'art litúrgic, es va especialitzar en la realització de vitralls per a esglésies i edificis religiosos, i va destacar la seva obra al Temple Expiatori de la Sagrada Família. Va treballar en els següents projectes:
* 1962, Barcelona, església de les Germanetes de l'Assumpció.
* 1963, Barcelona, Llars Mundet.
* 1964-1966, Barcelona, església Verge de la Pau.
* 1978, Barcelona, Orfeó de Gràcia.
* 1979, Barcelona, Bellesguard.
* 1968-1970, Sabadell (Caixa d'Estalvis).
* 1970, Sant Sadurní d'Anoia (Caves Codorniu).
* 1980, El Vendrell (Fundació Pau Casals).
* 1986, Vilafranca del Penedès (Caixa d'Estalvis).
* 1999-2010: vitralls de la Sagrada Família.
També va realitzar obres a Andorra, Alaior, Ciutadella, Saragossa, Granada, Madrid, Cadis, Corrientes i Cincinnati, col·laborant de vegades amb Joan Miró.
Com a pintor va evolucionar des d'una figuració esquemàtica d'influència romànica cap a l'art abstracte, amb treballs en fusta policromada a mig camí entre la pintura i l'escultura. Va fer exposicions a Barcelona, Madrid, Tarragona, Londres, Mataró, Granollers, Bilbao, Santander, etc. Té obra a diferents museus, com el Museu d'Art Modern d'Eivissa, el Museu d'Art Contemporani de Vilafamès i el Museu de Granollers.
L'abril de 2010 fou guardonat amb la Creu de Sant Jordi per la Generalitat de Catalunya.

## Vegeu també

* Jordi Aguadé Clos

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Joan Vila i Grau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mor l’artista Joan Vila-Grau, l’últim representant del col·lectiu La Cantonada». El Jardí de Sant Gervasi i Sarrià, 11-11-2022. [Consulta: 11 novembre 2022].
* ↑ Gil Farré, Núria. «Vila-Grau, Joan». Diccionari d'historiadors de l'art català, valencià i balear. Institut d'Estudis Catalans, 06-06-2016. [Consulta: 21 setembre 2023].
* ↑ NacióDigital. «Mor Joan Vila i Grau, autor dels vitralls de la Sagrada Família». [Consulta: 19 març 2023].
* ↑ Fullet d'exposició de Joan Vila-Grau a la Galeria Juana Mordo, 1979. D.L: M.35748-1979
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 32 personalitats i 13 entitats». Arxivat de l'original el 2010-04-18. [Consulta: 13 abril 2010].
# César Rodríguez González

César Rodríguez González (La Corunya, 2 de febrer de 1894 - Ciutat de Mèxic, 15 d'agost de 1962) fou un periodista i polític socialista espanyol.

## Biografia

Era fill de la dirigent socialista i feminista Virginia González Polo. Va treballar com a periodista a España Nueva i va militar tant a les Joventuts Socialistes d'Espanya, de les que en fou vocal del Comitè Nacional el 1915-1919 i sostsecretari el 1920, com a l'Agrupació Socialista Madrilenya. Va representar al grup socialista espanyol de Marsella als Congressos del PSOE de 1919 i 1920. Tanmateix, les seves simpaties per la Tercera Internacional el van dur a abandonar el partit i juntament amb la seva mare va participar en la fundació del Partit Comunista Obrer Espanyol l'abril de 1921. El juliol del 1921 representà el PCOE al III Congrés de la Internacional Comunista celebrat a Moscou, i cap al 1922 participà en la fundació del Partit Comunista d'Espanya de la refundació del PCOE i del Partit Comunista Espanyol. El 1923 en fou escollit també secretari general en substitució d'Antonio García Quejido, però en desembre d'aquell any fou condemnat a dos anys de presó per injúries a l'exèrcit en un article.
El 1925 va sortir de la presó cel·lular de Madrid i abandonà el PCE per a tornar al PSOE. Des del 1928 fou membre de la redacció d'El Socialista i el 1933 ingressà en la maçoneria. El desembre de 1933 fou redactor d'Informaciones i el 1936 fou membre de l'Associació de la Premsa de Madrid.
L'esclat de la guerra civil espanyola el va sorprendre a Madrid, i fou encarregat pel partit de formar part del Comitè Directiu del Banc de Crèdit Local de València. En acabar la guerra es va exiliar a Mèxic, d'on ja no tornaria. Allí va treballar com a periodista i com a conseller a la Financiera Industrial y Agrícola SA (FIASA). Seguidor de Juan Negrín, va ser expulsat del PSOE el 1946 per no incorporar-se a la seva delegació oficial a Mèxic. El 2008, Negrín i tots els seus seguidors expulsats van ser readmesos pòstumament al partit.

## Referències

* 1 2 «Rodríguez González, César» (en spanish). Fundación Pablo Iglesias. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ Andrade, José Luís. Ditadura ou Revolução? A Verdadeira História do Dilema Ibérico nos Anos (en portuguese). Leya, 1 February 2017. ISBN 978-989-741-654-5.

## Enllaços externs

* Rodríguez González, Cesar a la Fundació Pablo Iglesias