OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Días de viejo color

Días de viejo color és una pel·lícula espanyola de 1967, ópera prima de Pedro Olea Retolaza amb guió d'Antonio Giménez-Rico i música de Carmelo Bernaola. Com totes les pel·lícules de l'època, va patir els efectes de la censura.

## Sinopsi

Durant la setmana santa de 1967 tres joves estudiants de Madrid, Luis, Juan i Miguel, marxen de vacances a Torremolinos a la recerca de sol, platja i noies. El contacte amb un ambient nou els dona l'oportunitat d'experimentar noves sensacions, i també de conèixer l'amor.

## Repartiment

* Cristina Galbó
* Andrés Resino
* Gonzalo Cañas
* José Manuel Gorospe

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1967 | Millor música | Carmelo Bernaola | Guanyador |
| 1967 | Premi Antonio Barbero | Pedro Olea | Guanyador |

## Referències

* ↑ Días de viejo color a fotogramas.es
* ↑ Días de viejo color a El País, 4 de novembre de 2015
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1967». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 21 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Días de Viejo Color (Pedro Olea, 1967), a cineprogre.blogspot
# Edifici d'habitatges al carrer Sant Miquel, 41 (Barcelona)

L'Edifici d'habitatges al carrer Sant Miquel, 41 és una obra del municipi de Barcelona protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici d'habitatges del carrer Sant Miquel 41 s'emplaça al costat dret de l'església homònima i enfrontat a la plaça de la Barceloneta, en aquest districte marítim de la ciutat de Barcelona. L'edifici té moltes afinitats amb l'immoble bessó de l'altra banda de l'església, el número 39. Consta d'una planta baixa comercial i dos pisos d'habitatges.
La façana principal és molt homogènia, en destaquen els arcs escarsers que es troben en totes les portes i finestres de l'immoble. Aquests arcs tenen una mènsula floral a la clau. No obstant, es detecten diferències entre la primera i la segona planta, sobretot en la forja dels balcons. En el primer pis són més elaborades i complexes, mentre que en el segon pis són senzilles i rectilínies. Això és degut al fet que l'edifici original estava format pels baixos i la primera planta, del segle xviii. La resta de l'immoble va ser ampliat l'any 1837. Un altre tret distintiu d'aquest immoble, la decoració que recobreix les façanes a base de terra cuita, també s'hauria afegit amb l'ampliació de l'edifici al segle xix. El coronament és senzill i fa funcions de barana d'una terrassa comunitària.
La façana secundària, que dona al carrer Escuder, compta amb uns trets estructurals iguals que la façana principal. No obstant, no té cap motiu decoratiu en terra cuita.
L'estat de conservació de l'immoble és prou bo. Els motius decoratius, arcs i parets es troben en bon estat, malgrat això, la planta baixa comercial es troba més alterada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Edifici d'habitatges al carrer Sant Miquel, 41». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 març 2016].

## Enllaços externs

* «Edifici d'habitatges al carrer Sant Miquel, 41». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Edmon Vallès i Perdrix

Edmon Vallès i Perdrix (Mequinensa, Baix Cinca, 1920 - Barcelona, 1980) fou un escriptor i periodista català. Durant la guerra civil espanyola va lluitar amb la lleva del biberó. En acabar la guerra es va exiliar a França, però va tornar a Barcelona i s'integrà en el Front Universitari del FNC. El 1946 fou un dels promotors a l'interior del Moviment Socialista de Catalunya. Fou detingut el 1958 per la policia franquista amb 16 militants més del partit. El 1966 s'alineà amb el sector de Josep Pallach i s'integrà en el PSC-Reagrupament.
Com a escriptor, va especialitzar-se en divulgació històrica i documentació gràfica. El 1968 va fundar la revista Historia y Vida i col·laborar als periòdics Serra d'Or, Avui, La Vanguardia, Tele/eXpres i El Correo Catalán. També va traduir al català Crist s'ha aturat a Èboli, de Carlo Levi (1964).

## Obres

* Història gràfica de la Catalunya contemporània (1888-1931), en tres volums
** "De l'Exposició Universal a Solidaritat Catalana (1888-1907)". Volum I, 1a edició, any 1974. Edicions 62
** "De Solidaritat Catalana a la Mancomunitat (1908-1916)". Volum II, Edicions 62
** "De l'Assemblea de Parlamentaris al 14 d'abril de 1931 (1917-1931)". Volum III, Edicions 62
* Història gràfica de la Catalunya autònoma (1931-1939), en dos volums:
** "La pau. Del 14 d'abril de 1931 al 19 de juliol de 1936". Volum I, Edicions 62
** "La guerra. Del 19 de juliol de 1936 a l'11 de febrer de 1939". Volum II, Edicions 62
* Història gràfica de Catalunya sota el règim franquista (1939-1975). 1a edició any 1980. Edicions 62
* Els sis volums de Història gràfica de Catalunya (de 1888 a 1975) es van reeditar en quatre volums parcialment modificats i amb títols diferents:
* La cultura contemporània a Catalunya
* Història de Catalunya en imatges (1888-1931)
* La Generalitat de Catalunya en la història
* Imatges de la Catalunya autònoma
* L'hospital clínic de Barcelona ahir i avui
* Dietari de guerra (1938-1939) (1980)

## Enllaços externs

* «Edmon Vallès» (en castellà). Mequinenzanos a destacar. Ajuntament de Mequinensa. Arxivat de l'original el 2016-09-20. [Consulta: 11 agost 2016].
# Edmond (Oklahoma)

Edmond és la sisena ciutat més poblada d'Oklahoma, als Estats Units d'Amèrica. Segons el cens del 2000 tenia 68.315 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Edmond tenia 68.315 habitants, 25.256 habitatges, i 18.588 famílies. La densitat de població era de 309,8 habitants per km².
Dels 25.256 habitatges en un 39,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,9% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 26,4% no eren unitats familiars. En el 20,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 11,3% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 8,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.556 $ i la renda mediana per família de 65.230 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.833 $ mentre que les dones 28.231 $. La renda per capita de la població era de 26.517 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Edmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Edmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Díon

«Díon» té aquests significats:
* Díon, ciutat antiga de l'illa d'Eubea
* Díon, ciutat de l'antiga Macedònia, a la regió de la Pièria
* Díon, ciutat de l'antiga Macedònia, a la península Calcídica
* Díon, ciutat antiga de l'illa de Creta
* Díon, ciutat antiga de la regió de Pisídia
* Díon o Dia, ciutat antiga de la regió de Celesíria
* Díon o Dia, ciutat antiga de la regió de Tessàlia
# Eduard Heger

Eduard Heger (Bratislava, 3 de maig de 1976) és un polític eslovac que des de l'1 d'abril de 2021 fins al 15 de maig de 2023 va exercir com a primer ministre d'Eslovàquia. Prèviament es va exercir com a vice-primer ministre i ministre de Finances com a part del gabinet d'Igor Matovič. Heger va ser membre del partit Gent Comuna (OĽaNO) fins a 2023, quan es va integrar al partit Demòcrates.

## Biografia

Heger va estudiar a la Facultat de Comerç de la Universitat d'Economia de Bratislava i va treballar, entre altres coses, com a gerent abans d'ingressar a la política eslovaca. A les eleccions de 2016 va ser elegit diputat del Consell Nacional i al març de 2020 va ser nomenat com a ministre de Finances del govern d'Igor Matovič. Ha estat membre de la Junta de Governadors del Banc Europeu per a la Reconstrucció i el Desenvolupament des de 2020.
En el curs de la crisi del govern eslovac a causa de la pandèmia de COVID-19, Heger va encapçalar temporalment el Ministeri de Salut després que l'anterior titular Marek Krajčí presentés la seva renúncia el 12 de març de 2021. Pel mateix motiu, va ser ministre d'Educació en funcions des del 25 de març de 2021, després de la dimissió de Roman Mikulec. El 28 de març de 2021, el primer ministre Matovič va anunciar que dimitiria a favor de Heger i, a canvi, assumiria el càrrec de ministre de Finances. L'1 d'abril de 2021, el govern de Heger va ser aprovat per la presidenta Zuzana Čaputová.

## Referències

* ↑ «Slovakia prime minister quits». Reuters.
* ↑ «Heger statt Matovič: Ein Tausch soll die slowakische Regierung retten». Die Presse, 29-03-2021 [Consulta: 2 abril 2021].
* ↑ «Heger jura el cargo como nuevo primer ministro de Eslovaquia tras la dimisión de Matovic». Europa Press, 01-04-2021 [Consulta: 2 abril 2021].

## Enllaços externs

* Cuenta de Eduard Heger en Facebook
* Biografía por CIDOB
# Ecru

Ecru és un town al comtat de Pontoloc a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 947 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ecru tenia 947 habitants, 374 habitatges, i 259 famílies. La densitat de població era de 89,4 habitants per km².
Dels 374 habitatges en un 32,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,3% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 30,5% no eren unitats familiars. En el 28,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.815 $ i la renda mediana per família de 38.571 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.961 $ mentre que les dones 20.263 $. La renda per capita de la població era de 15.447 $. Entorn del 6,5% de les famílies i l'11,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ecru». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ecru». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ecpyrrhorrhoe

Ecpyrrhorrhoe és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Ecpyrrhorrhoe aduncis Gao, Zhang & Wang, 2013
* Ecpyrrhorrhoe angustivalvaris Gao, Zhang & Wang, 2013
* Ecpyrrhorrhoe biaculeiformis Zhang, Li & Wang in Zhang, Li & Wang, 2004
* Ecpyrrhorrhoe celatalis (Walker, 1859)
* Ecpyrrhorrhoe diffusalis (Guenée, 1854)
* Ecpyrrhorrhoe digitaliformis Zhang, Li & Wang in Zhang, Li & Wang, 2004
* Ecpyrrhorrhoe dissimilis (Yamanaka, 1958)
* Ecpyrrhorrhoe multispinalis Gao, Zhang & Wang, 2013
* Ecpyrrhorrhoe puralis (South in Leech & South, 1901)
* Ecpyrrhorrhoe rubiginalis (Hübner, 1796)
* Ecpyrrhorrhoe ruidispinalis Zhang, Li & Wang, 2004

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 23 desembre 2018].

## Bibliografia

* Gao, Q. ; D.-D. Zhang & S.-X. Wang, 2013: Taxonomic study of the genus Ecpyrrhorrhoe Hübner (Lepidoptera: Crambidae: Pyraustinae) from China, with descriptions of three new species. Acta Zootaxonomica Sinica 38 (2): 311-316.
* Hübner, [1825] 1816, Verz. Bekannter Schmett. (Anz.) [1825] 1816: 356.
* Zhang, Dan-Dan, Hou-Hun Li & Shu-Xia Wang, 2004, A review of Ecpyrrhorrhoe Hübner (Lepidoptera: Crambidae: Pyraustinae) from China, with descriptions of new species, Oriental Insects 38: 315-325.
# Ecrinsita

L'ecrinsita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la sartorita. Rep el seu nom del Parc Nacional dels Escrinhs (en francès, Parc National des Écrins), a on es troba la localitat de Jax Roux, la seva localitat tipus.

## Característiques

L'ecrinsita és una sulfosal de fórmula química AgTl₃Pb₄As$_{11}$Sb$_9$S$_{36}$. La seva combinació d'elements és única. És una espècie similar a una encara sense anomenar, la Unnamed (Tl-Ag-Pb Arsenide-Antimonide-Sulphide), trobada a la mina Tohya, a Hokkaido (Japó). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema triclínic.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la localitat de Jas Roux, a La Chapelle-en-Valgaudémar, al Parc Nacional dels Escrinhs que es troba als Alts Alps (Provença – Alps – Costa Blava, França). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Écrinsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 novembre 2016].
* ↑ «Unnamed (Tl-Ag-Pb Arsenide-Antimonide-Sulphide)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 novembre 2016].
# Eduard Martí i Teixidor

Eduard Martí i Teixidor (Sabadell, Vallès Occidental, 19 de febrer de 1925 – 30 de desembre de 1998) fou un compositor de sardanes i cançons populars.
Feu el seu aprenentatge musical de forma autodidacta, mai va anar a cap acadèmia per aprendre música. Va començar a escriure jove, el 1947 va compondre la primera sardana Narciseta, dedicada a la seva mare. Les seves primeres sardanes compostes entre el 1947 i el 1952, amb la col·laboració de Narcís Paulís, va començar a trobar l'èxit popular, sobretot amb La sardana de l'edat d'or i Bella gesta del compte Guifré. Per qüestions laborals, era teixidor, va haver de reduir molt la seva dedicació fins als anys 70, època en què va destacar considerablement com a conseqüència d'una sèrie de guardons que va obtenir gràcies a un estil formalment equilibrat i harmònicament ric que s'amollaven al patró de la sardana de l'època. D'aquesta segona tongada destaquen Campanes i coloms. Les Guilleries, amb la que guanyà el premi Joaquim Serra, fou la seva única obra per a cobla.

## Referències

* ↑ Llista de sardanes a Sardanista.cat
* 1 2 3 4 «Programa de Nydia dedicat a Eduard Martí i Teixidor», 18-12-1999.
* ↑ Riera i Vinyes, Carles; Serracant i Clermont, Josep Maria; Ventura i Salarich, Josep. Diccionari d'autors de sardanes i de música per a cobla. Som, 2002.
# Duc dels Usambara

El duc dels Usambara (Ketupa poensis vosseleri; syn: Bubo poensis vosseleri), és un tàxon d'ocell endèmic de Tanzània (muntanyes Usambara i Uluguru). Anteriorment era considerat una espècie de ple dret, però ara hi ha més consens de que es tracta d'una subespècie del duc de Guinea (Bubo poensis vosseleri).
Normalment habita en zones subtropicals o tropicals de bosc poc dens i en boscos de muntanya, i s'alimenta de petits mamífers, rosegadors i insectívors.
Es tracta d'una subespècie amenaçada per la destrucció del seu hàbitat. A més la seva àrea de distribució és reduïda (prop de 20.000 km²;). S'estima que la seva població no supera els 10.000 individus.

## Taxonomia

Anteriorment aquest tàxon era considerat una espècie monotípica pel Congrés Ornitològic Internacional, en funció de la mida i algunes diferències de plomatge de la subespècie nominal. Però en la seva llista mundial d'ocells (versió 12.2, juliol 2022) fou degradat al rang de subespècie del duc de Guinea (Ketupa poensis) al demostrar-se que les vocalitzacions no són sensiblement diferents. Aquest criteri ja era seguit pel Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019).
El Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 13.1, 2023) decidí traslladar al gènere Ketupa 9 espècies que estaven classificades dins de Bubo, entre les quals el duc de Guinea. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara dins de Bubo.

## Font

* BirdLife International 2004. Bubo vosseleri. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Consultat el 24 de juliol de 2007.

## Referències

* ↑ «Duc dels Usambara». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Species Updates IOC Version 12.2» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 01-07-2022. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 3 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 264. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 13.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 01-01-2023. [Consulta: 29 gener 2023].
# Eduardo Acevedo Vásquez

Eduardo Acevedo Vásquez (Buenos Aires, 1857 - Montevideo, 1948) fou un advocat, historiador i polític uruguaià d'origen argentí.

## Família

Fill d'Eduardo Acevedo Maturana i de Joaquina Vásquez Fernández, va ser a més doble cosí germà d'Alfredo Vásquez Acevedo i cunyat de José Pedro Varela. Casat el 1888 amb María Manuela Álvarez Susviela, va tenir quatre fills: Eduardo (parlamentari, director del diari El Día i dues vegades ministre d'Hisenda), Manuela, Carmen i Miguel Alberto.

## Trajectòria

Eduardo Acevedo Vásquez va alternar múltiples professions com advocat, director del diari El Siglo i catedràtic d'Economia Política alhora que va ser un notable historiador. Tanmateix va ocupar diversos càrrecs públics de rellevància, com el de rector de la Universitat de la República (1904-1906), ministre d'Indústria (1911-1913), director del Banc de la República Oriental de l'Uruguai (1914-1924), director general d'Educació Primària (1925-1929) i primer president d'ANCAP (1931-1933).

## Referències

* ↑ «GeneAll.net - Eduardo Acevedo y Maturana» (en castellà). [Consulta: 2009].
* ↑ «Los notables Acevedo.». Arxivat de l'original el 2008-09-14. [Consulta: 24 juliol 2010].
# Eduardo Abelim

Eduardo Abelim (1900, Cachoeira do Sul, Rio Grande do Sul - 1984) va ser un actor, director, guionista i productor brasiler.

## Biografia

El seu debut en cinema va tenir lloc el 1926, amb el curtmetratge Em Defesa da Irmã. El 1927 va fundar la productora Gaucha Film. Considerat un pioner del cinema gautxo, aquest mateix any va dirigir, va escriure, va produir i va actuar en el llargmetratge O Castigo do Orgulho, una pel·lícula muda a la qual van seguir unes altres sobre la temàtica gautxa. Tres anys després va realitzar un documental sobre dos gaúchos en la Revolució de 1930, Avançada das troupas gaúchas, i el 1932 va estrenar O Pecado da Vaidade, en la qual va repetir els mateixos rols que en el seu anterior llargmetratge.

## Filmografia

* Em Defesa da Irmã (1926, també com a director de fotografia i d'art)
* O Castigo do Orgulho (1927)
* O Pecado da Vaidade (1932)

## Referències

* ↑ «Em Defesa da Irmã» (en portuguès). [Consulta: 17 juliol 2010].

## Bibliografia

* RAMOS, Fernão & MIRANDA, Luiz Felipe. «Abelim, Eduardo». A: Enciclopédia do cinema brasileiro. São Paulo: Senac, 2000. ISBN 85-7359-093-9.
# Eerie

Eerie fou una revista de còmic editada entre1966 i 1983 per la companyia estatunidenca Warren Publishing, editora també de Creepy (1964-1983) i Vampirella (1969-1983). Les tres sèries estaven especialitzades en el gènere de terror, per la qual cosa es van acollir al format de les revistes en blanc i negre típiques dels quioscos, per a poder prescindir del segell d'aprovació del Comics Code Authority, que només s'exigia als comic books.
Seguint el model dels còmics de terror d'EC (1950-1954), van recuperar la figura de l'amfitrió sinistre encarregat de presentar les historietes de cada número, que en aquest cas es deia Cousin Eerie (El Cosí Eerie).
A Espanya el seu material va ser publicat en les revistes Dosier Negro (1968-1988), Rufus (1973-1978) i Creepy (1979-1985).

## Referències

* ↑ Jiménez, Jesús (12/05/2011). 'Eerie', la resurrección de un clásico del terror, "RTVE".
# Eesti Filharmoonia Kammerkoor

El Eesti Filharmoonia Kammerkoor (Cor de Cambra Filharmònic Estonià) és un cor professional d'Estònia. Va ser fundat el 1981 per Tõnu Kaljuste, que el va dirigir fins al 2001, any en què Paul Hillier assumí la direcció titular.
El repertori de l'Eesti Filharmoonia Kammerkoor s'estén des del cant gregorià fins a obres modernes, especialment de compositors estonians com Arvo Pärt i Veljo Tormis. El grup ha estat proposat al Premi Grammy en diverses ocasions, premi que se li va concedir el 2007, en l'apartat Best Choral Performance (Millor Interpretació Coral) per l'enregistrament de l'obra d'Arvo Pärt, Da pacem.

## Discografia

* A New Joy (2006)
* Arvo Pärt: Da pacem (2006) - Premi Grammy al Best Choral Performance (2007)
* Baltic Voices 3 (2005)
* Lepo Sumera: Mushroom Cantata (2005)
* Rakhmàninov: All-Night Vigil (2005)
* Baltic Voices 2 (2004)
* The Powers of Heaven (2003)
* Antonio Vivaldi: Gloria, Settings from the Mass and Vespers (2003)
* Baltic Voices 1 (2002)
* Antonio Vivaldi: Salmi a due cori (2002)
* Wolfgang Amadeus Mozart: Litaniae (2000)
* Wolfgang Amadeus Mozart: Vesperae et Litania (2000)
* Veljo Tormis: Laulu palju (2000)
* Paul Giger: Ignis (2000)
* Veljo Tormis: Litany to Thunder (1999)
* Karl August Hermann, Raimo Kangro, Leelo Tungal: Eesti lauleldused (Estonian Singspiels) (1999)
* Arvo Pärt: Kanon Pokajanen (1998)
* Arvo Pärt: Beatus (1997)
* Veljo Tormis: Casting a Spell (1996)
* Arvo Pärt: Litany (1996)
* Erkki-Sven Tüür: Crystallisatio (1996)
* Kaunimad laulud (Les cançons més boniques) (1994)
* Arvo Pärt: Te Deum (1993)
* Veljo Tormis: Forgotten Peoples (1992)

## Enllaços externs

* Web oficial
# East Hampton (Nova York)

East Hampton és una població del Comtat de Suffolk (Nova York) als Estats Units d'Amèrica. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 1.334 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000 East Hampton tenia 1.334 habitants, 635 habitatges, i 337 famílies. La densitat de població era de 108,2 habitants/km².
Dels 635 habitatges en un 16,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,2% hi vivien parelles casades, en un 6,9% dones solteres, i en un 46,9% no eren unitats familiars. En el 36,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 18% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,68.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,4% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 22,6% entre 25 i 44, un 31,3% de 45 a 60 i un 27,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 52 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 56.607 $ i la renda mediana per família de 62.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.181 $ mentre que les dones 37.083 $. La renda per capita de la població era de 51.316 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Hampton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Hampton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# East Hampton

«East Hampton» té aquests significats:
* East Hampton (Connecticut)
* East Hampton (Nova York)
* East Hampton North, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York.