OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Proveïdor de serveis

El proveïdor de servei és l'entitat que organitza i aprovisiona el servei d'IPTV a l'usuari final, inclou el servei d'Internet i veu. Identifica i controla les connexions entre els receptors i els proveïdors de material multimèdia. Tot i que és possible pels usuaris contactar directament amb els generadors de contingut multimèdia fent ús de les adreces IP o els enllaços web, els proveïdors simplifiquen aquesta feina a través de les seves guies.
A més a més, poden encarregar-se de recopilar el contingut multimèdia i transmetre'l directament als seus subscriptors (establint una relació de negoci amb els generadors).

## Elements

Els diferents elements que intervenen en la transmissió són:

### Streaming server

    Codifica fluxos de vídeo d'emissions en viu i fluxos que ja estaven precodificats i guardats al servidor de vídeo. Transmet els fluxos al router i aquest els transmet a la centraleta local.

### Video server

    S'encarrega de guardar les transmissions digitals codificades.

### DSLAM

    està situat a la centraleta local de l'usuari i ha de suportar transmissió multicast, en cas contrari el router de la central local ha de replicar el canal per cada abonat.

### CPE (Customer Premise Equipment)

    és un terme que fa referència al mòdem xDSL que rep el flux del DSLAM i el transmet directament al PC o al descodificador.
# Vicente de Garcini y Pastor

Vicente de Garcini y Pastor (Madrid, 26 de gener de 1848 - 11 de febrer de 1919) fou un enginyer espanyol, membre de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
El 1865 fou actuari primer i oficial major tècnic de la Comissària General d'Assegurances, però es decantà per l'engineria i en 1871 es llicencià a l'escola d'Enginyers de Camins, Canals i Ports i treballà en la Comissió que havia de dividir Espanya en partits judicials. En 1879 fou nomenat professor titular de l'Escola d'Enginyers. El 1891 fou destinat a la Divisió de Ferrocarrils, en la que fou interventor de zona de 1895 a 1897. Després va tornar a l'Escola d'Enginyers, de la que en fou secretari de 1898 a 1909, any en què es va jubilar.
De 1909 a 1915 fou president de secció del Consell d'Obres Públiques i Inspector general de Cos d'Enginyers de Camins, Canals i Ports. El 1907 fou nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
Va ser autor de diversos treballs científics, entre ells destaca Apuntes para la clase de máquinas (1898), on desenvolupa la teoria dels parells i cadenes cinemàtiques.

## Referències

* ↑ Rafael Coderch Serra i Domingo Muguruza Ibarguren Vicente de Garcini Pastor, Revista de Obras Públicas, n. 2270, 1919
* ↑ Biografia al web de RAC
# Kura (Sudan)

Kura és un llogaret del Sudan, a la província de Darfur al-Janubiyah, situada al nord del Djebel Marra, que antigament fou capital del sultanat de Darfur. Al sud-est es troba Nyala, actual capital de la província, que va ser capital del soldanat en substitució de Kura (des del segle XV).
A la rodalia hi ha la muntanya Marra o Murra (3088 m) i el volcà del mateix nom (3070 m).
Tota la zona de la muntanya està actualment (2004) en mans d'un dels grups revoltats al Darfur.
# L'únic supervivent

L'únic supervivent (títol original en anglès, Lone Survivor) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Peter Berg i estrenada l'any 2013.

## Argument

Adaptació de les memòries de Marcus Luttrell, on relata les seves experiències a l'Afganistan durant el 2005. A ell (Wahlberg) i a altres marines (Kitsch, Foster, Hirsch) els va ser encomanada la missió de liquidar un líder terrorista, però la situació es va complicar quan els talibans els van parar una emboscada.

## Repartiment

* Mark Wahlberg: l'intendent Marcus Luttrell
* Taylor Kitsch: el tinent Michael P. Murphy
* Ben Foster: Matthew Axelson
* Emile Hirsch: Danny Dietz
* Eric Bana: el capità de corbeta Erik S. Kristensen
* Alexander Ludwig: l'intendent Shane Patton
* Sammy Sheik: Tarak

## Referències

* ↑ Títol català

## Enllaços externs

* L'únic supervivent - Lloc web oficial
# La Creu (Brunyola)

La Creu és una muntanya de 296 metres que es troba al municipi de Brunyola i Sant Martí Sapresa, a la comarca catalana de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# L'Hostal Nou (Malla)

L'Hostal Nou és una masia de Malla (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Segueix la tipologia de la majoria d'hostals que trobem per la Plana de Vic.

## Història

L'hostal és peculiar per la seva situació, ja que està a la vora de l'antic camí ral medieval que comunicava Vic amb Tona, actualment la carretera nacional que va de Puigcerdà a Barcelona.
Però l'antiga construcció fou incendiada i l'hostal fou renovat a principis del segle xx, al mateix temps que perd la seva funcionalitat com a hostal i esdevé, poc temps després, masia.

## Referències

* 1 2 3 «L'Hostal Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# La Canal de Berdún

La Canal de Berdún és una depressió orogràfica del Prepirineu que es troba entre Jaca i Esa.

## Descripció

La Canal de Berdún és recorreguda pel Riu Aragó d'est a oest. El municipi del mateix nom Canal de Berdún es troba a aquesta depressió.
S'estén paral·lelament a la Serralada Pirinenca i separa les serres exteriors de Santo Domingo i de Sant Joan de la Penya, paral·leles als Pirineus, de serres interiors com la Serra de Leire i d'altres de perpendiculars a l'eix pirineenc, com la Serra dels Dos Rius i la Serra de Luesia.
Un ramal del Camí de Sant Jaume passa per aquesta Vall.

## Enllaços externs

* Els estudis geografics del Pirineu del Dr. Sole i Sabaris
# La Casa Vella de Can Serra

La Casa Vella de Can Serra és una obra del municipi de Sant Llorenç d'Hortons (Alt Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un casal de planta rectangular amb teulada a dues vessants i cellers i corrals annexos. Consta de planta i un pis. Cal ressenyar la qualitat de la construcció a base de grossos carreus ben acarats que pot indicar que ve d'una construcció romana de la propera Via Augusta. Si és així, les pedres es van fer servir durant el segle xiii per construir aquest ferm casal, on, a partir d'un accés de mig punt de grans dovelles, hi ha una escala de pedra que condueix al pis superior, un portal de la cuina, un altre del celler -que conté tres arcs gòtics- i un altre de sosteniment d'una part del sostre. El portals i arcs esmentats, tant són de mig punt com d'ametlla i entre l'extraordinària carreuada dels murs de la casa, s'hi observen espitlleres de guaita. A la façana, hi ha un rellotge de sol. Aquesta masia d'origen baix medieval de planta quadrada, hauria estat una casa forta amb connotacions defensives. Capmàs documentat al segle xvi. El 1587 es menciona la masia amb el nom de Casa d'en Carbonell.

## Referències

* ↑ «La Casa Vella de Can Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ «La Casa Vella de Can Serra (o d'Espiells)». Ajuntament Sant Llorenç d'Hortons. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2015. [Consulta: 3 setembre 2015].
# La Casa Roja (Banyeres del Penedès)

* Per a altres significats, vegeu «la Casa Roja».
La Casa Roja és un mas al terme de Banyeres del Penedès (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Actualment està reformada i es fa servir com a allotjament turístic. És una masia situada dins la urbanització anomenada també "Casa Roja". L'edifici presenta una coberta de dues vessants. Consta de dues plantes. El baixos tenen una portalada d'arc de mig punt. El pis noble té una sèrie de finestres amb ampit. L'edifici presenta, a més de l'habitatge, una sèrie de dependències utilitzades com a celler... L'edificació és feta de paredat.

## Referències

* ↑ «La Casa Roja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# La Casa Nova del Vivet

La Casa Nova del Vivet és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (17x4), coberta a tres vessants amb el carener paral·lel a la façana situada a migdia. Consta de planta baixa i primer pis. La façana presenta un portal rectangular amb una llinda de pedra picada i una altra de totxo a la planta i s'hi obren quatre finestres i un porxo en el primer. A ponent s'hi obre un gran porxo al primer pis, cobert a tres vessants i amb la barana de totxo. A tramuntana s'hi obren diverses finestres, tres de les quals són d'arc de mig punt, s'hi adossen dos contraforts. A llevant només hi ha una finestra a nivell del primer pis. A 2mts al SE de la casa hi ha una gran cabana d'era amb la façana orientada a ponent. També s'hi conserva l'antiga era. L'estat de conservació és bo.

## Història

Masia que construí prop de l'antic mas el Vivet. Segons les dades constructives el mas es degué bastir a principis del segle xix. El mas el trobem registrat en el nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 i consta com la "caseta del Vivet". Dades constructives: "JHS 1803" (a la llinda del portal principal).

## Referències

* 1 2 «La Casa Nova del Vivet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# La Costa (Guixers)

La Costa és una masia situada al municipi de Guixers, a la comarca catalana del Solsonès. Es troba a la vora de l'església de Santa Magdalena del Collell.
# La Costa (Erinyà)

La Costa és un indret del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble d'Erinyà.
Està situada al sud-est d'Erinyà, a la dreta del riu de Serradell, al sud-oest de l'Acampador i al sud-est de la Torroella. És el vessant nord-oriental de la muntanya de Saviner

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Lankau

El Lankau és un petit afluent de l'Alster a l'Estat de Slesvig-Holstein a Alemanya. Neix al mig de l'aiguamoll i torbera alta de la reserva natural del Nienwohlder Moor que es troba a cavall dels municipis d'Itzstedt i Nienwohld on fa de frontera entre els districtes de Segeberg i de Stormarn. El riu no té cap font ben bé definida, però es constitueix de tota una sèrie de rierols-fonts que desguassen l'aiguamoll.

## Fotos damunt cap a avall

* Uns rierols-fonts del Lankau al Nienwohlder Moor
* El riu Lankau al Nienwohlder Moor
* Al Nienwohlder Moor
* Un riu font del riu Lankau i el Nienwohlder Moor
* Aiguabarreig del Lankau (primer pla) i de l'Alster

## Referències

* ↑ Flussgebietsgemeinschaft Elbe (FGG Elbe), Arbeitsgemeinschaft für die Reinhaltung der Elbe, Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine.
* ↑ Naherholungsbebiet Oberalster, offizielle Rad- und Wanderweg, Hamburg, Verein Naherholung im Umland Hamburg e.V., 1999
# Lanjac

Lanjac (en francès Langeac) és un municipi francès del departament de l'Alt Loira, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# La Drôme Classic

La Drôme Classic és una competició ciclista d'un sol dia que es disputa per les carreteres del departament de la Droma (França). La primera edició es disputà el 2014 ja formant part del calendari de l'UCI Europa Tour. El 2020 s'incorpora a la nova categoria UCI ProSeries.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2014 | Romain Bardet | Sébastien Delfosse | Gianni Meersman |
| 2015 | Samuel Dumoulin | Fabio Felline | Sébastien Delfosse |
| 2016 | Petr Vakoč | Jan Bakelants | Arthur Vichot |
| 2017 | Sébastien Delfosse | Arthur Vichot | Jan Bakelants |
| 2018 | Lilian Calmejane | Jhonatan Narváez Prado | Bob Jungels |
| 2019 | Alexis Vuillermoz | Valentin Madouas | Warren Barguil |
| 2020 | Simon Clarke | Warren Barguil | Vincenzo Nibali |
| 2021 | Andrea Bagioli | Daryl Impey | Mikkel Frølich Honoré |
| 2022 | Jonas Vingegaard | Guillaume Martin | Benoît Cosnefroy |
| 2023 | Anthony Perez | Rui Alberto Faria da Costa | Andrea Bagioli |
| 2024 | Marc Hirschi | Juan Ayuso Pesquera | Maxim Van Gils |

## Referències

* ↑ (fr) Cyclisme. Lilian Calmejane s’adjuge la Drôme Classic dans "une course de guerriers", ouest-france.fr, 25 de febrer de 2018.

## Enllaços externs

* Web de la cursa Arxivat 2014-03-05 a Wayback Machine.
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a cqranking.com
# Küsnacht

Küsnacht és un municipi suís del cantó de Zúric, al districte de Meilen. Limita al nord amb les comunes de Zollikon i Zumikon, a l'est amb Maur, al sud amb Herrliberg i Erlenbach, i a l'oest amb Thalwil, Rüschlikon i Kilchberg.
El primer esment escrit Cussenacho data del 1188. El 2006 era un dels municipis més rics de Suïssa.

## Referències

* 1 2 3 Illi, Martin. «Küsnacht (ZH)». A: Historisches Lexikon der Schweiz (en alemany, francès italià), 06.03.2007 [Consulta: 7 gener 2024].
# Küçük Menderes

Küçük Menderes ('Petit Menderes', clàssic Kaystros) és un riu de Turquia de 145 de llarg i de 3.140 km² de conca que neix en una de les serralades transversals de la costa de la mar Egea, prop de Bozdağ, al nord de Kiraz. Corre cap al sud i després a l'oest i desaigua a la mar Egea, a 5 km a l'oest de Selçuk i de les ruïnes de l'antiga Efes; aquesta ciutat havia estat un port i els sediments del riu la van deixar a l'interior, tot i els esforços de l'emperador Hadrià, que després ja no van continuar.
Segons la mitologia grega el riu, en època clàssica, es deia Caïstre, un déu-riu fill d'Oceà i de Tetis, o d'Aquil·les i de l'amazona Pentesilea.
# Kürschners Deutscher Gelehrten-Kalender

Kürschners Deutscher Gelehrten-Kalender és una obra de referència que recull dades biogràfiques, adreces, àrees de recerca principals i àrees de treball dels científics de l'àrea de parla alemanya. Es publica anualment per Walter de Gruyter. A més de l'edició impresa, hi ha una base de dades amb més de 73.970 entrades i informació addicional sobre aproximadament 10.000 persones difuntes, les morts de les quals han estat determinades des de 1996, així com informació sobre 15.000 científics jubilats. Els criteris d'admissió solen ser l'habilitació o el títol de professor, així com l'activitat de recerca i docència en una institució acadèmica.

## Història

Kürschners Deutscher Gelehrten-Kalender es va originar a partir del Kürschners Deutschem Literatur-Kalender. L'editorial així va conèixer la necessitat del públic d'un llibre de referència per als científics. D'aquesta manera, Gerhard Lüdtke (1875-1944) va crear la primera edició del calendari acadèmic (1925) per extreure i actualitzar les entrades sobre científics del calendari de la literatura.
El pla original de publicar anualment el calendari acadèmic segons el seu nom no es pot complir en la tercera edició (1928). En les següents dècades, el calendari acadèmic va aparèixer a intervals irregulars amb un volum en constant augment. La sisena edició (1940/41) va aparèixer per primera vegada en dos volums.
La primera edició de la postguerra (1950) va ser proporcionada per Gerhard Oestreich. Va decidir enumerar en la 8a edició (1954) només les noves publicacions dels científics des de 1950, no com fins ara totes les publicacions. Aquesta mesura va conduir a una racionalització del tema, però va arribar amb els usuaris a la crítica: qui volia aprendre totes les publicacions d'un científic havia de cercar en l'edició actual i anterior, que es percebia com feixuga i lenta. A més a més, l'adquisició d'ambdós temes per a alguns usuaris va ser prohibitiu i a causa de la quantitat limitada de còpies sovint era difícil.
El bibliotecari Werner Schuder (1917 a 2006) es va fer càrrec de l'edició del Calendari de l'Acadèmic després de 1954 i el va mantenir durant diverses dècades. Va respondre a les crítiques de la vuitena edició retornant les llistes de publicacions íntegrament en la novena edició (1961). Això va conduir al calendari acadèmic de 1961 va aparèixer de nou en dos volums per primera vegada. Les edicions posteriors van créixer considerablement, tot i que les llistes de publicacions es van reduir de forma dràstica. Des de la 22a edició (2009), l'obra consta de quatre subvolums.

## Edició actual

* Kürschners Deutscher Gelehrten-Kalender 2017. 30a edició (impresa i en línia). De Gruyter, Berlin/Boston. ISBN 978-3-11-045398-0.

## Referències

* ↑ Kürschners Deutscher Gelehrten-Kalender

## Enllaços externs

* Kürschners Deutscher Gelehrten-Kalender Online. Lloc web de l'editor De Gruyter. (alemany)
* Kürschners deutscher Gelehrten-Kalender. Informació de la Bibliotheksservice-Zentrums Baden-Württemberg.
* Dades del Gelehrtenkalender a la Biblioteca Nacional Alemanya.
# La caída (pel·lícula de 2022)

La caída és una pel·lícula de drama esportiu mexicana-argentina-estatunidenca de 2022 dirigida per Lucía Puenzo i escrita per Puenzo, Mónica Herrera, Samara Ibrahim, Tatiana Merenuk i María Renée Prudencio. Està basada en fets reals.
La cinta va ser nominada a millor pel·lícula en coproducció amb l'Argentina en la 71a edició dels Premis Cóndor de Plata.

## Argument

Mariel és una jove clavadista que es prepara per a competir en els Jocs Olímpics i que es veu manipulada pel seu entrenador i company després de descobrir que aquest ha abusat sexualment de diverses dones.

## Repartiment

* Karla Souza com Mariel
* Hernán Mendoza com Braulio
* Dèja Ebergenyi com Nadia
* Fernanda Borches com Irene
* Claudia Lobo com Carmen
* Enrique Singer com Gerardo
* Mabel Cadena com Analía
* Christian Vazquez com Carlos
* María Renée Prudencio com a Dr. Pezet
* Francisco Pinochet Aubele com a Locutor Grec
* Ari Brickman com Cuarenton
* Assessora Clavats com a Blava
* Kike Còria com Fernando
* Axel Santiago Cruz com Clavadista
* Viviana de l'Angel com Alejandra
* Santiago Emiliano com Jaime
* Santiago Emilio com Jaime
* Serafín Esquivel com a Traumatòleg
* Gizeht Galatea com Clavadista
* Bertha Alicia Gonzalez com Fidela Neteja CDOM
* Rogelio Gonzlez com a Funcionari CDOM
* Alan Guzman com Clavadista
* Ricardo Lobera com a Caixer Farmàcia
* Nuria Loya com Brenda
* Grisha Martínez com Tizoc
* Yolotl Martínez com Alfonso
* Emily Partida com Clavadista
* Maurici Pimentel com a Pare Nadia
* Ruth Ramos com a Periodista Paty
* Amalia Rangel com a Dependenta farmàcia
* Juli Cèsar Rodríguez com Clavadista
* Cirilo Santiago com a Ponxo Vigilant
* Samantha Solorio com Clavadista
* Hannia García Villalvazo com Mariel
* Gabino Zarate com a Pare

## Premis i nominacions

Llista de premis i nominacions :
| Premi | Data | Categoria | Nominat | Resultat | Ref. |
| Premis Cóndor de Plata | 22 de maig de 2023 | Millor pel·lícula en coproducció amb l'Argentina | La caída | Nominat | |
| Premis Ariel | 9 de setembre de 2023 | Millor pel·lícula | La caída | Nominat | |

## Referències

* ↑ ‘La caída’, un filme para alcanzar la redención en las sociedades del silencio, EL País, 19 de desembre de 2022
* ↑ La historia real detrás de “La caída”, la película protagonizada por Karla Souza, infobae.com, 21 de novembre de 2022
* 1 2 «"Argentina, 1985" lidera las nominaciones para los Premios Cóndor de Plata» (en español). Télam. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ «La Academia Mexicana de Artes y Ciencias Cinematográficas AMACC anuncia los Nominados al Premio Ariel 2023» (en castellà). [Consulta: 28 juny 2022].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# La cena de los generales

La guerra de los generales és una obra de teatre, escrita pel dramaturg espanyol José Luis Alonso de Santos el 1998, encara que no estrenada fins a deu anys més tard.

## Argument

Ambientada en 1939, i narrada en to de comèdia, després del final de la Guerra civil espanyola, es decideix organitzar un sopar en el Hotel Palace de Madrid a la qual assistiran com a comensals els generals del bàndol victoriós. El tinent Medina, responsable de coordinar l'esdeveniment, ha de bregar amb les dificultats plantejades pel maître Genaro, que li reconeix que els cuiners de tan il·lustre restaurant estan tots en la presó per comunistes.

## Estrena

* Teatro Lope de Vega, Sevilla, 16 d'octubre de 2008.
** Direcció: Miguel Narros.
** Escenografia: Andrea D'Odorico.
** Intèrprets: Sancho Gracia (Genaro), Juanjo Cucalón (Medina), Lorenzo Area, Antonio Escribano, Jesús Prieto, Emilio Gómez, Víctor, Manuel Dogar, César Oliver, Luis Muñiz, Adolfo de Grandy, Ana Goya, Candela Arroyo, Juan de Mata, Lucía Bravo, Virginia Mateo, Luis Garbayo, Borja Luna, Tomás Calleja.

## Referències

* ↑ «Narros convierte el fin de la Guerra Civil en un disparate». Molina, Margot El País, 16-10-2008.
* ↑ La cena de los generales a redescena.net
* ↑ Estreno de «La cena de los generales», de Alonso de Santos, ABC, 4 de setembre de 2008

## Enllaços externs

* ‘La cena de los generales': los fogones de la Guerra Civil, diariocritico.com
# La cerveza

La cerveza és una arna de la família Crambidae. Va ser descrita per Bernard Landry el 1995. Es troba a Amèrica del Nord, on s'ha registrat a Arizona, Califòrnia, Colorado i Texas. El seu binomi significa cervesa en castellà. El gènere conté diversos jocs de paraules.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 1r febrer 2019].
* ↑ Moth Photographers Group. Mississippi State University.
# Las Piedras

«Las Piedras» té aquests significats:
* Las Piedras (Morelos), poble de l'estat de Morelos (Mèxic)
* Las Piedras (Canelones), ciutat al departament de Canelones (Uruguai)
* Las Piedras (Artigas), ciutat al departament d'Artigas (Uruguai)
* Las Piedras (Paraguaná), poble de la Península de Paraguaná, a l'estat Falcón, Veneçuela
# Le Rêve du maître de ballet

Le Rêve du maître de ballet, venut als Estats Units com The Ballet-Master's Dream i a Gran Bretanya com The Dream of the Ballet Master, és un curtmetratge mut francès de 1903 de Georges Méliès. Va ser venut per la Star Film Company de Méliès i està numerat del 525 al 526 als seus catàlegs.
Méliès fa de mestre de ballet; la descripció del catàleg nord-americà acredita a Zizi Papillon com la ballarina excèntrica. Papillon va ser una intèrpret teatral presentada a les Folies Bergère i al Casino de Paris. Els efectes especials es creen utilitzant escamoteigs, exposició múltiple i fosa.
Una impressió en paper de la pel·lícula sobreviu a la Biblioteca del Congrés dels Estats Units.

## Referències

* ↑ Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 346, ISBN 9782732437323
* 1 2 Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France, Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, pàg. 166–67, ISBN 2903053073
* ↑ Karpel, Bernard (1979), Arts in America: A Bibliography, vol. 3, Washington, D.C.: published for the Archives of American Art by the Smithsonian Institution Press, p. 34
* ↑ Prasteau, Jean, La Merveilleuse Aventure du Casino de Paris. 1975, Paris: Denoël, p. 27
* ↑ Niver, Kemp R. & Bergsten, Bebe (1985), Early Motion Pictures: The Paper Print Collection in the Library of Congress, Washington, D.C.: Library of Congress, p. 21

## Enllaços externs

* Le Rêve du maître de ballet a YouTube
# Le Minihic-sur-Rance

Le Minihic-sur-Rance (en bretó Minic'hi-Poudour) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.298 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 695 | 721 | 791 | 978 | 1.148 | 1.267 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005-2008 | Armel Thoreux | |
| 2008- | Sylvie Barthélémy | |