OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Musaranyes d'orelles petites

Les musaranyes d'orelles petites (Cryptotis) són un gènere de musaranyes viuen en les regions compreses entre el nord de Mèxic i el Perú i l'oest de Veneçuela.

## Taxonomia

* C. alticola
* C. aroensis
* C. avia
* C. brachyonyx
* C. cavatorculus
* C. celaque
* C. colombiana
* C. dinirensis
* C. eckerlini
* C. endersi
* C. equatoris
* C. evaristoi
* C. goldmani
* C. goodwini
* C. gracilis
* C. griseoventris
* C. hondurensis
* C. lacandonensis
* C. lacertosus
* C. magna
* C. mam
* C. matsoni
* C. mayensis
* C. mccarthyi
* C. medellinia
* C. mera
* C. meridensis
* C. merriami
* C. mexicana
* C. montecristo
* C. monteverdensis
* C. montivaga
* C. niausa
* C. nelsoni
* C. nigrescens
* C. obscura
* C. oreoryctes
* C. orophila
* C. parva
* C. peregrina
* C. perijensis
* C. peruviensis
* C. phillipsii
* C. squamipes
* C. tamensis
* C. thomasi
* C. tropicalis
* C. venezuelensis

## Referències

* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.
# Gabriel Celaya

Gabriel Celaya (Hernani, 18 de març de 1911 - Madrid, 18 d'abril de 1991) va ser un poeta basc en llengua castellana, pertanyent a la generació literària de postguerra. Va ser un dels representants més destacats de la denominada «poesia compromesa». L'any 1957 va rebre el Premi de la Crítica de Poesía castellana per De claro en claro. Va ser Premi Nacional de les Lletres Espanyoles el 1986.

## Biografia

Enginyer industrial de professió, el seu nom complet era Rafael Gabriel Juan Múgica Celaya Leceta, la qual cosa va aprofitar per signar les seves obres com a Rafael Múgica, Juan de Leceta o Gabriel Celaya. Entre els anys 1927 i 1935 va viure a la Residencia de Estudiantes, on va conèixer Federico García Lorca i José Moreno Villa.
El 1946 va fundar la col·lecció de poesia «Norte», que pretenia fer de pont cap a la poesia de la generació del 27, la de l'exili i l'europea. Aparegueren així, sota aquest segell editorial, traduccions de Rainer Maria Rilke, Arthur Rimbaud, Paul Éluard o William Blake.
El 1946 publica Tentativas, llibre en prosa en què per primer cop signa com a Gabriel Celaya. Aquesta primera etapa és de caràcter existencialista.
En els anys cinquanta s'integra en l'estètica del compromís (1952 Lo demás es silencio i 1955 Cantos íberos, veritable bíblia de la poesia social). Juntament amb Eugenio de Nora i Blas de Otero, defensa la idea d'una poesia no elitista, al servei de les majories, per transformar el món:
| « | "Cantemos como quien respira. Hablemos de lo que cada día nos ocupa. Nada de lo humano debe quedar fuera de nuestra obra. En el poema debe haber barro, con perdón de los poetas poetísimos. La Poesía no es un fin en sí. La Poesía es un instrumento, entre otros, para transformar el mundo." | » |
| — Gabriel Celaya, citat per Rodríguez Puértolas a Historia social de la literatura española) |||
Quan aquest model de poesia social va entrar en crisi, Celaya va tornar als seus orígens poètics. Va publicar La linterna sorda i va reeditar poemes anteriors al 1936. També va assajar la poesia experimental i la poesia concreta a Campos semánticos (1971).
Entre 1977 i 1980 es van publicar les seves Obras completas en cinc volums.
El 1986 és guardonat amb el Premi Nacional de les Lletres Espanyoles pel Ministeri de Cultura. Publica El mundo abierto.
En definitiva, l'obra de Celaya constitueix una gran síntesi de quasi totes les preocupacions i estils de la poesia espanyola del segle xx.
Va morir el 18 d'abril de 1991 a Madrid i les seves cendres van ser escampades a Hernani, on havia nascut.

## Obres

* Marea del silencio (1935)
* La soledad cerrada (1947)
* Movimientos elementales (1947)
* Tranquilamente hablando (1947) (firmat com Juan de Leceta)
* Las cosas como son (1949)
* Las cartas boca arriba (1951)
* Lo demás es silencio (1952)
* Cantos íberos (1955)
* Campos semánticos (1971)
* Itinerario poético (1973)

## Referències

* ↑ «Gabriel Celaya: El último recurso» (en castellà). Trianarts, 18-04-2014. [Consulta: 19 abril 2020].

## Enllaços externs

* Gabriel Celaya - Lloc web oficial
* Biografia i poemes de Gabriel Celaya (castellà)
# Can Cama (Palafrugell)

Can Cama és una obra amb elements neoclàssics i eclèctics de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa unifamiliar de dues plantes i tres crugies en una de les cantonades del carrer Torres Jonama i el carrer Clavé. A les dues façanes hi destaca la decoració de les obertures: a la principal, porta entre dos finestrals als baixos i balconada entre finestrals al pis. La façana lateral segueix la mateixa disposició de tres obertures: finestres (algunes de les quals estan tapiades), amb un balcó central al pis. Totes presenten remats sobresortints amb ornamentació de relleus amb regruixos d'obra, a base de palmetes i altres detalls geomètrics i vegetals. Un fris amb tema de greca i tiges vegetals divideix horitzontalment ambdues façanes. Un altre fris semblant acompanyat de mènsules corre a la part superior dels murs. Sobre la cornisa hi ha una balustrada amb un complicat calat a base de cercles i entrellaços.
Les façanes han estat restaurades l'any 2004. L'interior es conserva sense alteracions considerables.

## Història

En el projecte que es guarda a l'arxiu les façanes són dibuixades molt esquemàticament, sense alguns dels detalls ornamentals dels frisos i balustrda. La casa, ja des dels iniciïs va pertànyer a l'industrial Martí Cama.

## Referències

* 1 2 3 «Can Cama». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Sil (cognom)

Sil (en llatí Silus) era un cognomen romà que volia dir persona amb el nas girat.
Tant el nom de Sil, com els de Siló, Sili i Silà semblen tenir el mateix origen i significat. El significat l'explica Pescenni Fest.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 827.
# Maks Velo

Maks Velo (París, França, 1935 - 2020) va ser un arquitecte, pintor, escultor i escriptor albanès.
Tot i néixer a París, Velo va viure des de petit a Albània, primer a Korçë i després a Tirana.
Va estudiar al Departament d'Enginyeria Civil de l'Institut Politècnic de Tirana, on va graduar-se l'any 1957 en Enginyeria i Arquitectura. Va treballar durant un temps pel sector públic, on va participar en la projecció d'hotels, escoles, teatres i parcs a Tirana. En destaca el "Palau dels cubs", un edifici icònic del centre de la ciutat que va ser residència de molts intel·lectuals del país com ara Ismaïl Kadaré.
L'any 1978 va ser empresonat pel govern comunista albanès per les seves "tendències modernes" i per ser sospitós de ser un informador del Sigurimi.
Va realitzar més de 40 exposicions en solitari i algunes més en grup arreu del món, sobretot als Estats Units, Polònia, Itàlia i Rússia. L'any 2015 va donar 54 de les seves obres a la Galeria Nacional d'Art d'Albània.
A partir dels anys 90 va publicar diversos llibres i àlbums fotogràfics sobre poesia, novel·les, articles de folklore i realisme social, a més de les seves memòries.
Va ser un membre actiu de l'Helsinki Foundation for Human Rights, tot i haver generat controvèrsia per alguns comentaris sobre les comunitats nord-albaneses, albano-kosovars i l'islam.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Maks Velo». [Consulta: 30 gener 2021].
* 1 2 3 4 5 «Albanian Artist and Architect Maks Velo Dies Aged 84» (en anglès americà), 08-05-2020. Arxivat de l'original el 2021-12-12. [Consulta: 30 gener 2021].
* 1 2 3 4 «Maks Velo» (en anglès britànic). [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «Maks Velo Donated 54 Works of Art to the National Gallery», 13-10-2015. [Consulta: 30 gener 2021].
# Elisabet de Württemberg (arxiduquessa d'Àustria)

Elisabet de Württemberg, arxiduquessa d'Àustria (Treptow, 21 d'abril de 1767 - Viena, 18 de febrer de 1790. Duquessa de Württemberg amb el tractament d'altesa reial que contragué matrimoni en el si de la casa reial d'Àustria.
Nascuda a Treptow, a la històrica regió del Brandenburg, el dia 21 d'abril de 1767, essent filla del duc Frederic II Eugeni de Württemberg i de la marcgravina Frederica de Brandenburg-Schwedt. Elisabet era neta per via paterna del duc Carles I Alexandre de Württemberg i de la princesa Maria Augusta de Thurn und Taxis, i per via materna del marcgravi Frederic Guillem de Brandenburg-Schwedt i de la princesa Sofia Dorotea de Prússia.
El dia 6 de gener de 1788 contragué matrimoni a Viena amb l'arxiduc i després emperador Francesc I d'Àustria, fill de l'emperador Leopold II, emperador romanogermànic i de la infanta Maria Lluïsa d'Espanya. La parella tingué una única filla:
Elisabet morí a Viena el dia 18 de febrer de 1790 als 22 anys a causa del part. El seu marit es casà en tres ocasions més, primer amb la princesa Maria Teresa de Borbó-Dues Sicílies, amb l'arxiduquessa Maria Beatriu d'Àustria-Este i amb la princesa Carolina de Baviera.

## Referències

* 1 2 «Duchess Elisabeth of Württemberg». All About Royal Families. [Consulta: 2 març 2022].
# Nou HD

Nou HD fou un canal de televisió en alta definició, de caràcter generalista, de Radiotelevisió Valenciana, que va emetre en proves. Va començar les seves emissions en proves el 31 de juliol de 2009, a través del múltiplex 32, des del centre emissor que RTVV té a la Serra Perenxisa. La seva cobertura actual es restringeix a les zones més properes a Alacant, Castelló i València. Amb el tancament de Radiotelevisió Valenciana, Nou HD va deixar d'emetre el 29 de novembre de 2013. Nou HD reemeté durant les vint-i-quatre hores del dia el senyal reescalat de Nou Televisió amb l'excepció del partits de futbol de la Lliga de Campions que eren emesos en HD natiu.
# Gneu Pedi Casc

Gneu Pedi Casc (segle I dC - valor desconegut) en llatí Cnaeus Pedius Cascus va ser un magistrat romà del segle i.
Va ser nomenat cònsol sufecte juntament amb Domicià al començament del regnat de Vespasià l'any 71. El 74 era governador de Dalmàcia.

## Referències

* ↑ Der neue Pauly / 12,2. Darmstadt: WBG Wiss. Buchgesellsch, 2012, p. col. 1084.
# Nicoletta Costa

Nicoletta Costa (Trieste, Itàlia, 1953) és una reconeguda il·lustradora de llibres infantils.

## Biografia

Nicoletta Costa va néixer el 1953 a Trieste, on actualment hi viu i treballa. Graduada en Arquitectura a la universitat de Venècia l'any 1978, ha dedicat la seva vida a escriure i il·lustrar llibres infantils. Amb només dotze anys, va demostrar en un concurs el seu talent en el món de la il·lustració amb un estil senzill que estimula l'aprenentatge dels més petits. Ha guanyat nombrosos premis, entre els quals destaquen la Ploma d'Or de Belgrad l'any 1988 i el premi Andersen l'any 1994 al millor il·lustrador.

## Obres

Ha publicat diverses obres a la col·lecció Primeres Pàgines del segell Castellnou Infantil i Juvenil (Castellnou Edicions). Aquests són els seus títols:

### Lletra lligada

* L'arbre Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. Jan 2009 ISBN 978-84-8962-510-5
* L'arbre presumit 2009 ISBN 978-84-8962-505-1
* El núvol Ot i la neu Arxivat 2012-06-10 a Wayback Machine. 2009 ISBN 978-84-8962-516-7
* Un concert per al núvol Ot Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. 2009 ISBN 978-84-8962-513-6

### Lletra de pal

* L'arbre Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. Jan 2009 ISBN 978-84-8962-551-8
* L'arbre presumit 2009 ISBN 978-84-8962-546-4
* El núvol Ot i la neu Arxivat 2012-06-10 a Wayback Machine. 2009 ISBN 978-84-8962-557-0
* Un concert per al núvol Ot Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. 2009 ISBN 978-84-8962-554-9

## Enllaços externs

* Lloc web de la il·lustradora Nicoletta Costa Arxivat 2009-04-18 a Wayback Machine.
* Informació sobre la col·lecció Primeres Pàgines de Castellnou Infantil i Juvenil Arxivat 2009-05-04 a Wayback Machine.
* Espai dedicat a Nicoletta Costa en la col·lecció Prime Pagine (italià)
# Gabriel Colomé García

Gabriel Colomé García (Barcelona, 7 d'octubre de 1955) és un politòleg i polític català, professor titular de Ciència Política de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB).

## Biografia

Va néixer el 7 d'octubre de 1955 a Barcelona. Professor titular de Ciència Política de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), va ser fundador del Centre d'Estudis d'Opinió (CEO) de la Generalitat de Catalunya i director de l'entitat entre 2005 i 2011.
Regidor de l'Ajuntament de Barcelona durant la corporació 2011-2015, va ser nomenat com a portaveu del Grup Municipal Socialista el febrer de 2012, en substitució de Assumpta Escarp. Va ser candidat al número 12 de la llista del PSC-PSOE per a les eleccions al Congrés dels Diputats de 2015 a la circumscripció de Barcelona.
Colomé, que adopta una visió crítica sobre l'anomenat procés sobiranista, ha identificat en la seva obra La Cataluña insurgente elements populistes integrats dins d'aquest moviment. A l'octubre de 2018 va ser incorporat per Josep Borrell, ministre d'Afers Exteriors, Unió Europea i Cooperació del Govern d'Espanya, com a assessor a la subdirecció general de Comunicació Digital i Diplomàcia Pública.

## Obres

* Colomé, Gabriel. El príncipe mediático. Barcelona: Editorial Mediterrània, 2004.
* Colomé, Gabriel. El Príncipe en campaña. Barcelona: Editorial Mediterrània, 2005.
* Colomé, Gabriel. Las lágrimas del Príncipe. Barcelona: Fundació Rafael Campalans, 2010. .
* Colomé, Gabriel. El príncipe mediático en el laberinto. Barcelona: Els Llums, 2013.
* Colomé, Gabriel. La Cataluña insurgente. Barcelona: Carena, 2017.

## Referències

* ↑ «Gabriel Colomé». Nueva Economía Fórum. Arxivat de l'original el 12 de juny 2019. [Consulta: 12 juny 2019].
* ↑ Ruiz Valdivia, Antonio «Gabriel Colomé: “Cataluña es el primer laboratorio del populismo de la posverdad”». The Huffington Post, 28-04-2018 [Consulta: 12 juny 2019].
* ↑ Cia, Blanca «El politólogo Gabriel Colomé sustituye a Escarp como portavoz del PSC». El País, 22-02-2012 [Consulta: 12 juny 2019].
* ↑ «Gabriel Colomé dirigirá la campaña de Batet (PSC) en las elecciones generales». La Vanguardia, 09-06-2016 [Consulta: 12 juny 2019].
* ↑ Manchón, Manel «Borrell ficha a Gabriel Colomé como asesor de comunicación». Crónica Global, 08-10-2018 [Consulta: 12 juny 2019].
* ↑ «Borrell ficha para Exteriores al creador del CEO y exconcejal del PSC Gabriel Colomé». Europa Press, 08-10-2018. [Consulta: 12 juny 2019].
* ↑ Crespo Alcázar, Alfredo «Gabriel Colomé: La Cataluña insurgente». El Imparcial, 19-02-2018 [Consulta: 12 juny 2019].
# Can Calonis

Can Calonis o Can Rajol o Casa nova d’en Frega és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta rectangular amb dues plantes i golfes a la part central. Té la coberta a dues aigües a laterals interrompuda per les golfes, que actuen com un pis superior i enlairat que dona al mas una estructura basilical.
Les obertures són rectangulars i, excepte la finestra de les golfes, que és de rajols i fusta, totes són emmarcades de pedra. La llinda de l'accés principal té un seguit de rajols col·locats verticalment a sobre (en forma triangular-piramidal) per què el pes de la paret no recaigui tant en la llinda monolítica. La planta baixa està dotada d'un arrebossat i la coberta interior consta d'una volta catalana de rajol.
A la part posterior de la casa hi ha una gran xemeneia.
A l'entorn immediat del mas hi ha un paller, cobert de teules i bigues de fusta i fet de pedra i rajol, i un pou. A la part posterior hi ha dos construccions afegides que funcionaven com a corts pel bestiar, coberts a un vessant i aprofitant les parets de la casa. També s'han tancat algunes finestres originals.

## Història

La llinda de la porta principal porta la inscripció següent: “MIQVEL CANTALOSELLA 1821”

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Calonis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Serra de Caselles

La Serra de Caselles és una serra situada entre els municipis d'Olost (Lluçanès) i Sant Bartomeu del Grau (Osona), amb una elevació màxima de 739,6 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Magazine (Arkansas)

Magazine és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 915 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Magazine tenia 915 habitants, 347 habitatges, i 261 famílies. La densitat de població era de 212,8 habitants/km².
Dels 347 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55% hi vivien parelles casades, en un 14,1% dones solteres, i en un 24,5% no eren unitats familiars. En el 21,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,1% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 15,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.438 $ i la renda mediana per família de 31.534 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.182 $ mentre que les dones 17.656 $. La renda per capita de la població era de 14.441 $. Entorn del 13,8% de les famílies i el 18,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Magazine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Magazine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# En quarantena

En quarantena és un llibre de poemes en català, obra de l'escriptor, periodista i pintor gironí Narcís Comadira i Moragriega. Fou publicat l'any 1990 i consta de 26 poesies en dues parts —la segona de les quals, Quarantena, dona nom al volum.

## Anàlisi

Es tracta d'una sonata densa i amarga i estructurada amb dues parts. La primera part està formada per 26 poesies molt curtes i disperses, mentre que la segona part, Quarantena, és un poema llarg que condensa tots els dubtes de l'autor pel que fa a l'espai vital, el temps, l'amor, el sexe carnal i la bellesa física, així com també les paraules, Déu i la pròpia poesia. Mentre que el títol del llibre i el conjunt de l'obra són considerats com una metàfora de la vida humana, expressada com a perill o llibertat limitada, el poema Quarantena se cenyeix a les particularitats de l'edat.

## Guardons

* Premis Ciutat de Barcelona de 1990
* Premi Lletra d'Or de 1990
* Premi de la Crítica de poesia catalana de 1990

## Referències

* 1 2 3 4 «En quarantena». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bou, 2000.
* ↑ Bou i Pla, 1993, p. 67.

## Bibliografia

* Bou, Enric; Pla, Ramon. Creació i crítica en la literatura catalana: intervencions de les comunicacions celebrades a l'Aula Magna de la Universitat de Barcelona els dies 5 al 15 de març de 1991. Edicions Universitat Barcelona, 1993. ISBN 8447500764.
* Bou, Enric. Nou diccionari 62 de la literatura catalana. Edicions 62, 2018. ISBN 9788429747706.
# Odontostilbe pulchra

Odontostilbe pulchra és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,7 cm de llargària total i les femelles 3,69.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'illa de Trinitat, conca del riu Orinoco, llac Valencia i conca del riu Essequibo.

## Referències

* ↑ «Odontostilbe pulchra». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
# Gobiodon micropus

Gobiodon micropus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic i al Pacífic.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1856. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van het eiland Boeroe. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 11. 383-414.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Máirtín Ó Murchú

Máirtín Ó Murchú és un professor irlandès d'estudis cèltics i professor emèrit del Dublin Institute of Advanced Studies. Anteriorment també va ser director de l'Escola de Celtic al DIAS i professor d'irlandès al Trinity College de Dublín.
Ha publicat nombrosos articles sobre lingüística del gaèlic irlandès i escocès i de l'irlandès en general, com la guia sobre l'estat de la llengua irlandesa (coautor amb Helen Ó Murchú) per a l'Oficina Europea de Llengües Minoritàries o la secció en irlandès del Blackwell's Encyclopedia of the Languages of Europe
També ha estat fonamental en el desenvolupament d'una pronunciació estàndard per a l'irlandès, el Lárchanúint, en particular, el seu article 1969 Common Core and Underlying Forms, que ha estat descrit com a revolucionari.

## Publicacions

Una de les seves principals publicacions en estudis del gaèlic escocès ha estat East Perthshire Gaelic: Social History, Phonology, Texts and Lexicon de l'ara extingit dialecte del gaèlic escocès d'East Perthshire.
Altres treballs acadèmics són:
* (1985) The Irish Language. Dept. of Foreign Affairs/Bord na Gaeilge
* (1993) "Aspects of the Societal Status of Modern Irish" a The Celtic Languages; editat per Martin J. Ball amb James Fife. (Routledge Language Family Descriptions.) London: Routledge
* (2000) "An Ghaeltacht mar réigiún cultúrtha: léargas teangeolaíoch" a Teanga, pobal agus réigiún; eagarthóirí: Liam Mac Mathúna, Ciarán Mac Murchaidh agus Máirín Nic Eoin. Baile Átha Cliath: Coiscéim
* (2002) Ag Dul ó Chion: Cás na Gaeilge 1952-2002. (An aimsir óg. 1. Paimflead.) Baile Átha Cliath: Coiscéim
* (2005) Dineen and Ó Donaill a Dinneen and the Dictionary; editat per Pádraigín Riggs. London: Irish Texts Society

## Referències

* ↑ «Guest Speakers at the 2006 Merriman Summer School». Cumann Merriman. Arxivat de l'original el 2013-11-10. [Consulta: 10 novembre 2013].
* ↑ «Dublin Institute for Advanced Studies - Staff and scholars».
* ↑ «National Library of Ireland». National Library of Ireland, 01-10-2002. Arxivat de l'original el 2014-02-06. [Consulta: 10 novembre 2013].
* ↑ Ó Murchú, M. & Ó Murchú, H. ''Irish: Facing the Future / An Ghaeilge: a hAghaidh Roimpi (1999) EBLUL ISBN 1-870675-14-2
* ↑ Price, G. An Encyclopedia of the Languages of Europe (1998) Blackwell ISBN 978-0631192862
* ↑ Nic Pháidín, C. & Ó Cearnaigh, S. A New View of the Irish Language (2008) Cois Life Teo ISBN 978-1-901176-82-7
* ↑ Ó Murchú, M. East Perthshire Gaelic: Social History, Phonology, Texts, and Lexicon (1989) Institiúid Ard-Léinn Bhaile Átha Cliath ISBN 978-0901282934