OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jankoji Rao II Scindia

Ali Jah Umdat al-Umara Hisam us-Sultanat Mukhtar al-Mulk Maharajadhiraj Maharaja Shrimant Jankoji Rao II Scindia (o Sindhia) Bahadur Shrinath Mansur-i-Zaman (1805-1843) fou maharaja Scindia de Gwalior.
Daulat Rao Scindia va morir a Lashkar, Gwalior, el 21 de març de 1827 sense hereu (el seu únic fill Yuvraj Maharaj Shrimant Madhorao Maharaje Sahib Scindia havia mort a Gwalior el 1812 amb només 8 mesos) i sense haver adoptat successor. Al seu llit de mort va deixar l'estat i la successió en mans del govern britànic però assenyalant el seu desig que la vídua Baiza o Baija Bai fou tractada amb respecte i escoltada; Baija Bai va exercir la regència del 21 de març de 1827 al 17 de juny de 1827, quan la successió va recaure finalment per adopció en un jove de nom Mugat Rao Jankoji Scindia (d'11 anys), d'una branca llunyana però legitima de la família (fill de Shrimant Sardar Patloji Rao Scindia), i suposat favorit de Daulat Rao, que va agafar el nom de Jankoji Rao II Scindia o Jhankuji Rao Scindia, sota la regència de Baija Bai. L'adoptat es va casar tot seguit (17 de juny) amb una neta de Daulat Rao i Baija Bai.
La regència es va acabar quan el maharajà va destituir a Baiza Bai, el desembre de 1832, amb el suport de l'exèrcit, i va rebre plens poders amb 27 anys; la regent fou expulsada del país però més tard hi va poder tornar i hi va viure fins a la seva mort el 16 de setembre de 1863. Mama Sahib, oncle matern del maharaja, va esdevenir ministre principal.
Durant el regnat de Jankoji va regnar la pau però hi va haver constants disputes de frontera i motins militars. Es va casar primer amb Shrimant Akhand Soubhagyavati Maharani Beja Bai Raje Sahib Scindia, filla d'una filla de Daulat Rao Scindia. Després, el 1835 es va casar amb Shrimant Akhand Soubhagyavati Maharani Sara Bai Raje Sahib Scindia (que va morir el 1838); per tercer i darrer cop es va casar amb una nena (nascuda el 1831) de nom Shrimant Akhand Soubhagyavati Maharani Tara Bai Raje Sahib Scindia, que després fou regent.
Jankoji Rao II va morir el 7 de febrer de 1843 sense fills (el seu únic fill havia mort el 1838 amb només uns mesos de vida com li havia passat al seu pare adoptiu) i sense haver expressat la seva voluntat i la maharani Tara Bai fou regent del 7 de febrer de 1843 al 19 de gener de 1845; va adoptar a un parent llunyà, Baghirat Rao, de 8 anys, fill d'Hanwant Rao (Babaji Sindhia), que va pujar al tron com Jayaji Rao Scindia i fou reconegut pels britànics.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Genealogia
# Joan Eugènic

Joan Eugènic (en llatí Joannes Eugenicus, en grec Ιωάννου Εὐγενικός) fou un religiós grec, diaca i monofilax de la gran església de Constantinoble i germà del famós Marc Eugènic arquebisbe d'Efes (Marc d'Efes) un dels líders dels grecs al concili de Ferrara (1438) i la seva continuació al concili de Florència (1439) i opositor la unió de les esglésies romana i grega. Joan acompanyà al seu germà i fou també oposat a la unió.
Va escriure:
* Un poema iàmbic de 25 línies, Εἰς εἰκόνα τοῦ μεγάλου Χρυδοδτόμου, In imaginem magni Chrysostomi.
* Un iàmbic tetràstic, Εἰσπαναγιάριον, In Panagiarium.
* Προθεωρία, Praefatio. Un prefaci a les Etiòpiques d'Heliodor d'Èmesa.
Hi ha algunes altres obres de Joan Eugènic conservades en manuscrit, especialment el seu Antirrheticum adversus Synodum Florentinum, citat per Lleó Al·laci.

## Referències

* ↑ 60.Joannes Eugenicus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 595
# Janus di Campofregoso

Janus di Campofregoso (1405-1448), en italià Giano di Campofregoso, fou un polític genovès, nebot del dux de Gènova Tomaso di Campofregoso.
El 1438 fou nomenat governador de Còrsega, i va desembarcar a l'illa conquerint Erbalunga, Bàstia, Biguglia, Corti i la Terra del comú. Va fer matar Marianu i Manfredu di Nonza i va alliberar a Simone da Mare; aquest va morir poc després i les seves terres foren disputades pels seus tres hereters fins que Janus va imposar la successió a favor d'un dels fills i va exiliar als altres dos. El 1439 s'havia apoderat de tota l'illa i va expulsar del seu feu de Cinarca a Bartolomeu d'Istria, fill de Vincentello, al que va indemnitzar per la pèrdua amb 200 escuts. Va establir la seva residència a un castell construït a Nebbiu, a San Fiurenzu. Els senyors que li eren fidels rebien una pensió, però Paulu della Rocca i Rinucciu di Leca no li van donar suport. Lucianu di Casta i Vicente di Chjatra, aliats del governador, foren empresonats per ajudar a Rinucciu di Leca, que aviat va fer presoner al lloctinent de Janus, Pietro Squarciafico. Giovanni della Grossa fou nomenat oficial comissari
El 1440 va perseguir a Paulu della Rocca i Rinucciu di Leca però no els va poder atrapar i va tornar a Gènova deixant el govern de l'illa a bisbe de Mariana, Michele de Germani, en qualitat de delegat. A Gènova va reclutar dos mil soldats i va tornar a l'illa on va obligar a Paulu della Rocca i Rinucciu di Leca, i els senyors que els donaven suport, a rendir-se i alliberar a Pietro Squarciafico. Van poder conservar les terres a canvi d'un tribut. Llavors es va instal·lar a Biguglia i va construir la ciutadella de San Fiorenze. El 1441 fou cridat a Gènova i altre cop el bisbe de Mariano va exercir el govern interí.
El 1442 va ordenar al seu delegat recaptar impostos i aixecar tropes a la terra del comú i Paulu della Rocca es va tornar a revoltar. Ratificat com a governador, va tornar a l'illa amb 200 soldats i va combatre el rebel. La batalla es va lliurar a la plana de la Marana entre la catedral de La Canònica i Il Borgo, i el senyor de Cinarca fou derrotat i va fugir. Janos es va instal·lar altra vegada a Biguglia. Llavors va tornar a Gènova per participar en les lluites polítiques però en fou expulsat pel nou dux Raffaello Adorno i va tornar a l'illa però sense suport del govern genovès; el 1443 es va retirar a la fortalesa de Bàstia i després a San Columbanu, i fou rellevat i substituït pels germans Nicolo i Antonio da Montaldo que per segona vegada governaren junts l'illa. Fou empresonat pels nous governadors, però es va escapar i va arribar a Gènova. Allí va aconseguir ser elegit dux el gener del 1447, en substitució de Barnaba Adorno (que només portava 24 dies en el càrrec) però va morir el desembre del mateix any.
# Johannes Jaanis

Johannes Jaanis (també escrit Johannes Janis; nascut 15 setembre 1888, a Kalvi Parroquial (ara Viru-Nigula Parroquial), Wierland Comtat – mort el 12 febrer 1959, en París, França) era un polític estonià. Era un membre del II Riigikogu.

## Referències

* ↑ «Juhatus ja liikmed» (en estonià). Riigikogu. [Consulta: 2 març 2021].
# Jean Claessens

Jean Claessens (18 de juny de 1908 - 1978) fou un futbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1934.

## Referències

* ↑ Player page on the site of footballdatabase.eu
* ↑ The legendary team at the site of rusg.be Arxivat 11-3-2010 a Wayback Machine.
* ↑ «Player page at the site of fifa.com». Arxivat de l'original el 2015-02-14. [Consulta: 13 gener 2018].
* ↑ Player caps at the page of URBSFA Arxivat 25-5-2011 a Wayback Machine.
# Javrezac

Javrezac és un municipi francès, situat al departament del Charente i a la regió de la Nova Aquitània. El 2021 tenia 575 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 28 gener 2024].
# Joan Pere Ribas

Joan Pere Ribas (?) fou organista de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries des del 1668 fins al 1675.
Ribas rebia el seu sou de l'Ajuntament, el qual ostentava el patronatge del magisteri. Havia de realitzar les mateixes funcions que la resta dels comunitaris, però a més de tenir cura de l'orgue —evitant que el toqués algú sense permís—, i en funció de les vicissituds econòmiques del moment, havia d'assumir les funcions del magisteri de la Capella de Música, repartia les partitures i les guardava després a l'arxiu. La seva assumpció de les tasques del magisteri comportava la formació dels infants cantors i l'ensenyament del cant pla als residents.

## Referències

* 1 2 Gregori i Cifré, Josep Maria; Salgado Cobo, Elena. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 7: Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2013, p. 16.
# John Wesley Young

John Wesley Young (Columbus, 17 de novembre de 1879 - Hanover, 17 de febrer de 1932) va ser un matemàtic nord-americà.

## Vida i Obra

El pare de Young havia sigut coronel durant la Guerra Civil i després va ser diplomàtic destinat a Alemanya, la seva mare havia nascut a França, filla d'un alemany. Young va fer els estudis secundaris a Baden-Baden (Alemanya) entre 1889 i 1895. Els estudis universitaris els va fer a la universitat d'Ohio en la qual es va graduar el 1899. Els anys següents va continuar estudis a la universitat Cornell per obtenir el doctorat el 1903.
Va ser professor de les universitats Northwestern, Chicago, Princeton, Illinois i Kansas abans de ser contractat pel Dartmouth College el 1911 i on va romandre fins a la seva mort el 1932. A Dartmouth va ser un professor molt estimat i era conegut per Cy Young.
Durant la seva estança a Princeton va conèixer Oswald Veblen amb qui va escriure dos llibres importants de geometria. El 1916 ambdós van establir els axiomes de Veblen-Young que estableixen que tota col·lecció de conjunts que les compleixin és un espai projectiu. També va publicar una vintena d'articles científics.

## Referències

* ↑ Beetle i Wilder, 1932, p. 603.
* ↑ Beetle i Wilder, 1932, p. 604.
* ↑ Sanford, 1932, p. 232.
* ↑ Hopkins, 1932, p. 309.
* ↑ Colbourn i Rosa, 1999, p. 147.
* ↑ Beetle i Wilder, 1932, p. 609-610.

## Bibliografia

* Beetle, R.D.; Wilder, C.D. «John Wesley Young - In memoriam» (en anglès). Bulletin of the American Mathematical Society, Vol. 38, 1932, pàg. 603-610. DOI: 10.1090/S0002-9904-1932-05469-6. ISSN: 0002-9904.
* Colbourn, Charles J.; Rosa, Alexander. Triple Systems (en anglès). Oxford University Press, 1999. ISBN 0-19-853576-7.
* Hopkins, Ernest «John Wesley Young» (en anglès). The American Mathematical Monthly, Vol. 39, Num. 6, 1932, pàg. 309-314. DOI: 10.1080/00029890.1932.11987317. ISSN: 0002-9890.
* Sanford, Vera «John Wesley Young. November 17, 1879-February 17, 1932» (en anglès). The Mathematics Teacher, Vol. 25, Num. 4, 1932, pàg. 232-234. ISSN: 0025-5769.

## Enllaços externs

* «John Wesley Young, 1929-1930 MAA President». Mathematical Association of America. [Consulta: 24 març 2020]. (anglès)
* Brown, Bancroft H. «John Wesley Young Research Instructorships». Dartmouth College, 1963. [Consulta: 24 març 2020]. (anglès)
# John Wetton

John Kenneth Wetton Derby, Anglaterra, 12 de juny del 1949 - 31 de gener del 2017) fou un músic conegut pel seu pas per formacions com Asia, U.K. i King Crimson entre moltes d'altres. Abans dels deu anys, es va traslladar amb la seva família a Bournemouth, on va créixer escoltant el seu pare i el seu germà gran tocar el piano. Aviat va enfocar el seu interès cap a la guitarra, fet potenciat per l'amistat amb el seu company d'escola Richard Palmer-James, amb qui aviat va establir relacions musicals, ja com a baixista i cantant, formant part de Corvettes, Palmer-James Group i, finalment, Tetrad.
La següent formació a la que s'integrà, i la primera amb qui va gravar i editar un disc, fou Mogul Thrash. La seva durada va ser efímera, però li va servir per fer-se un nom en el circuit musical de Londres. Va començar a treballar amb George Martin com a músic de sessió, col·laborant com a baixista en un gran nombre de discos i concerts d'altres artistes.

## Grups on va tocar

* Mogul Thrash (1971)
* Gordon Haskell (1972)
* Family (1971-1972)
* Larry Norman (1972)
* King Crimson (1972-1974)
* Uriah Heep (1975-1976)
* U.K. (1977-1980, 2011-2015)
* Jack-Knife (1979)
* Wishbone Ash (1980)
* John Wetton (1980–2017)
* Asia (1981–1983, 1984–1986, 1989–1991, 2006-2017)
* Qango (1999-2000)
* Icon (Wetton/Downes) (2002, 2005-2009)

## Discografia
### Àlbums

* Caught in the Crossfire, 1980, E'G/Polydor Records.
* King's Road, 1972-1980, 1987, E'G/Virgin Records.
* One World (amb Phil Manzanera), 1987, Geffen Records.
* Battle Lines, 1994, Eclipse Records.
* Chasing the Dragon (Live), 1995, Eclipse Records.
* Akustika (Live), 1996, Blueprint Records.
* Arkangel, 1997, Eagle Records.
* Chasing the Deer (BSO), 1998, Blueprint Records.
* Hazy Money Live in New York, 1998, Blueprint Records.
* Live in Tokyo, 1998, Blueprint Records.
* Monkey Business (amb Richard Palmer-James), 1998, Blueprint Records.
* Sub Rosa Live in Japón, 1998, Blueprint Records.
* Nomansland Live in Polonia, 1999, Giant Electric Pea Records.
* Welcome to Heaven, 2000, Avalon Records.
* Sinister, 2001, Giant Electric Pea Records.
* Live in Argentina, 2002, Blueprint Records.
* Live in Estocolmo 1998, 2003, Blueprint Records.
* Rock of Faith, 2003, Giant Electric Pea Records.
* Live in Osaka, 2003, Blueprint Records.
* From the Underworld, 2003, Classic Rock Legends.
* One Way or Another (amb Ken Hensley), 2003, Classic Rock Legends.
* Amata, 2004, Metal Mind Records.
* Icon (amb Geoff Downes), 2005, Melodic Symphony/Frontiers Records/UMe Digital (US).
* Raised in Captivity, 2011, Symphony Rock.

### EP

* Heat of the Moment '05 (amb Geoff Downes), 2005, Frontiers Records.

## Referències

* ↑ Trendell, Andrew «Asia frontman, ex-King Crimson bassist John Wetton dies Read more at http://www.nme.com/news/music/asia-forntman-ex-king-crimson-bassist-john-wetton-dies-1964154#c3Gzh1YRV7JBLGEb.99». nme.com, 31-01-2017 [Consulta: 31 gener 2017].
# Johnius hypostoma

Johnius hypostoma és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1853. Nieuwe tientallen diagnostische beschrijvingen van nieuwe of weinig bekende vischsoorten van Sumatra. Natuurkundig Tijdschrift voor Nederlandsch Indië v. 5: 495-534.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Sasaki, K., 2001. Sciaenidae. Croakers (drums). p.3117-3174. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Volum 5. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). Roma, FAO. pp. 2791-3380.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Joan Gilabert Romagosa

Joan Gilabert Romagosa (Reus, 1910 - Mèxic, 1975) va ser un periodista i dirigent socialista.
Va ser un dels fundadors del Centre Autonomista de Dependents del Comerç i la Indústria a Reus i col·laborà activament en la Fulla, portaveu de l'organització. Militant del PSOE des de la Dictadura de Primo de Rivera, formà part de la UGT i en va ser secretari general al Baix Camp. En els anys de la República col·laborà al diari Foment, portaveu del Foment Nacionalista Republicà i al mensual estudiantil Aules. Es posà al costat, des del principi, de Josep Recasens i Mercadé en la iniciativa d'unificar la USC i el PSOE, partit del qual n'era secretari general a Catalunya al moment de produir-se la fusió. Va ser secretari sindical del primer comitè comarcal de Reus del PSUC, el 1936.
Es destacà en l'organització de columnes de republicans a l'Exèrcit Popular. El 1937 participà en la I Conferència Nacional del PSUC i va ser elegit membre del seu Comitè Central. Acabada la guerra s'exilià a Mèxic, on el 1940 manifestà públicament la seva disconformitat amb la línia del partit. El 1941 signà el manifest fundacional del Moviment Social d'Emancipació Catalana, que l'any següent es transformà en Partit Socialista Català, del Consell Executiu del qual en formà part. A l'exili col·laborà activament a l'Orfeó Català de Mèxic.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 325-326.
* ↑ Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. Barcelona: Universitat de Barcelona: Abadia de Montserrat, 2000, p. 664. ISBN 848415243X.
# Joan Genís Peres

Joan Genís Peres, Joan Genís Peris, Genís Peres o Ginés Pérez de la Parra (Oriola, c.1548 - 1600?) fou compositor i músic valencià del Renaixement.

## Biografia

Fou nomenat mestre de capella de la catedral d'Oriola fins al 1581. Fins al 1585 regí la capella musical de la catedral de València, on va tenir com a deixeble Jeroni Felipe. Del 1595 al 1600 residí a Oriola i des d'aquest any s'ignora la seva activitat.

## Obres

La seua música és plenament autòctona i va tindre una gran acceptació en moltes catedrals espanyoles, encara que actualment moltes de les seues composicions estiguen incompletes, com ara la llarga col·lecció que hi ha a Saragossa; fins i tot el seu mateix nom és totalment alterat.
Tot i que moltes de les seves obres han desaparegut, s'han conservat uns salms: Laetatus sum; In exitu Israel; Ad Dominum cum tribularer; Levavi oculos meos; De profundis; Confitebor tibi, Domine; Dilexi quoniam exaudiet, tots ells per a quatre veus. Altres obres d'ell són un Magnificat, Gloria laus, Parce mihi, Domini Miseremini fidelis i el motet Domine Deus, totes per a cinc veus. També s'han conservat uns Versicles de Tertia, unes Vespres i un Magnificat per a doble cor. Va compondre alguns fragments polifònics per al misteri o festa d'Elx.

## Media

* Luget Judea. Retrobem la nostra música, CD nº 20.
* Ululate, Pastores. Retrobem la nostra música, CD nº 20.
* Salve, Regina. Retrobem la nostra música, CD nº 20.
* Càntic de Zacaries: «Benedictus». Salm a 4v. alternat. Registre audiovisual d'accés lliure de la Seu Valentina.
* Gloria, Laus et honor. Himne processional a 5v. per al Diumenge de Rams. Registre audiovisual d'accés lliure de la Seu Valentina.
* Miseremini fideles animarum. Registre audiovisual d'accés lliure de la GV Institut Valencià de Cultura - Música

## Referències

* ↑ Biografia a Enciclopèdia Catalana
* ↑ Gallardo Blanquer, José Luis. Contribución a la cuantificación de parámetros acústicos en salas de ensayo de bandas de música (tesi) (en castellà). Universitat Politècnica de València, 2009, p. 20.
* ↑ Seu Valentina, Capítol Metropolità. «Divendres Sant - Ofici de lectures i laudes». [Durada:00:06:30]. Laudes: Salm a 4v., 07-04-2023.
* ↑ Seu Valentina, Capítol Metropolità. «Diumenge de Rams». [Durada:00:03:30]. Processional: Salm a 4v., 14-04-2019.
* ↑ Capella de la Sapiència, Centre Cultural La Nau de la Universitat de València. «Polifonia religiosa a capella». [Durada:00:03:50], 03-11-2015.

## Enllaços externs

* Partitures lliures per Joan Genís Peres a Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
# Joan Gich Bech de Careda

Joan Gich Bech de Careda (Agullana, 15 de gener de 1925 - Madrid, 6 de gener de 1982) fou un empresari i polític català.

## Biografia

Fill del metge d'Agullana, el 1936 va marxar a Alemanya després que el seu pare fos assassinat. Estudià a Figueres i a la Gutembergschule de Mainz (Alemanya), i posteriorment es llicencià en filosofia i lletres a la Universitat de Barcelona i en ciències econòmiques a la Universitat de Madrid.
De 1958 a 1969 fou secretari general i gerent del FC Barcelona. El 1967 fou vocal de la comissió de programes culturals de TVE. L'11 de setembre de 1970 fou nomenat delegat nacional d'Educació Física i Esports i president del Comitè Olímpic Espanyol en substitució de Joan Antoni Samaranch; el 1975 fou substituït en el càrrec per Tomás Pelayo Ros. Aleshores fou nomenat Conseller General de Radiotelevisió Espanyola. Va col·laborar en articles de crítica d'art a El Alcázar, Tele/eXpres i La Vanguardia.
Fou nomenat procurador a Corts Franquistes de 1970 a 1975 per la província de Girona. Posteriorment fou elegit diputat per la UCD per la província de Girona a les eleccions generals espanyoles de 1977. Després fou nomenat president del consell d'administració del Banco Peninsular fins a la seva mort d'un coma diabètic el 6 de gener de 1982. Un carrer d'Agullana porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Ibáñez, Manuel «Juan Gich falleció en Madrid a causa de un coma diabético». La Vanguardia, 6 enero 1982.
* ↑ «El nuevo Delegado Nacional de Educación Física y Deportes». La Vanguardia, 12-09-1970.
* ↑ «Falleció Juan Gich, a consecuencia de un coma diabético». El País, 6 enero 1982.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Falleció Juan Gich Bech de Careda a El Mundo Deportivo, 6-1-1982
# Josep Garcia i Oliver

Josep Garcia i Oliver (Mataró, 1 de setembre de 1834 – 27 de setembre de 1883) fou un industrial i polític català.

## Biografia

Orfe de ben petit, viatjà per Anglaterra i França el 1854 i el 1868 per tal d'aprendre innovacions tecnològiques. El 1854 va fundar la Societat d'Amics de la Instrucció de Mataró, que esdevindria l'Ateneu Mataronès. Començà a treballar en una fàbrica de paper i el 1863 fou un dels fundadors de la Caixa d'Estalvis de Mataró, amb finalitats assistencials. Després de la revolució de 1868, formà part d'una coalició monàrquica liberal amb la qual fou elegit regidor de l'Ajuntament de Mataró, i fou alcalde de 1870 a 1872. Durant el sexenni democràtic, fou cap del Cercle Liberal de Mataró i fundà el diari la Voz de Iluro. Després del cop d'estat del general Pavía el 1874, fou nomenat alcalde provisional, i el 1877, regidor d'educació. També va escriure diversos fullets polítics en castellà. El 1876 fundà una fàbrica de lones i teixits amb el seu oncle, Oliver y Cía., i el 1880 en crearen una altra de productes químics. El 1881 va morir el seu oncle i ell sol va dirigir totes les fàbriques. A les eleccions generals espanyoles de 1881 fou elegit diputat per Mataró pel Partit Liberal Fusionista. No va intervenir gaire al Congrés i va morir dos anys després.

## Referències

* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.720.

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de Mataró

## Enllaços externs

* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine., p.533-534
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Francesc Costa. Josep Garcia Oliver, una vida, una ciutat