OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rengeïta

La rengeïta és un mineral de la classe dels silicats que pertany al subgrup de la perrierita, dins del grup de la chevkinita. Rep el nom del mont Renge i el cinturó metamòrfic de Renge, on es troben els jaciments de jadeitita.

## Característiques

La rengeïta és un silicat de fórmula química Sr₄ZrTi₄(Si₂O₇)₂O₈. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1998, i la primera publicació data del 2001. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rengeïta pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Es troba com a component de còdols i pedres de jade lavanda i jade verd. Va ser descoberta a la platja d'Oyashirazu, a Ōmi, dins la ciutat d'Itoigawa (Niigata, Japó). També ha estat descrita al proper riu Kotaki, també dins l'àrea de la ciutat d'Itoigawa, i al mont Kaskasnyuntxorr, al massís de Khibini (óblast de Múrmansk, Rússia). Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Rengeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 desembre 2019].
# Rengma

Rengma és un grup de muntanyes del conjunt de les muntanyes Naga (Naga Hills) a Nagaland i Assam, una branca de les muntanyes Mikir (Mikir Hills) entre els rius Yamuna i Kaliani amb una altura entre 600 i 900 metres; les vessants són escalonades i tapades amb densa jungla. Està habitat pels regnma naga, un subgrup dels nagues que els britànics consideraven un pel més oberts a la civilització, molt propers en costum i aspecte als mikirs (karbis) que vivien al nord. Els nagues havien emigrat des dels seus poblats originals a l'est del riu Dhaneswari (Dhansiri) on una part del grup va restar.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# República de Zululand

La República de Zululand fou un presumpte estat o govern zulu protegit pels bòers i rival del regne zulu, el qual hauria suposadament existit entre 1884 i 1887.
Dinuzulu, successor de Cetiwayo el 1884, va demanar ajut als britànics contra el seu rival pel tron Usibhephu. Com que no la va obtenir va reclutar mercenaris principàlment bòers però també britànics i portuguesos. Amb aquest suport va poder derrotar el seu contrincant a la batalla de la muntanya del Fantasma (Ghost Mountain) o batalla de Etshaneni, al nord del riu Mkhuze (5 de juny de 1884); el cap zulu no va poder pagar en diners als mercenaris i els va haver de cedir extensos territoris, amb els quals es va formar l'anomenada Nova República de Sud-àfrica. Els bòers reclamaven la meitat del país zulu (Zululàndia) incloent la badia de Santa Llucia (Saint Lucia Bay) que els donava accés al mar. Finalment un arbitratge va reconèixer la república encara que força reduïda en superfície i sense accés al mar.
Els boers van establir a una part dels territoris zulus que no volien cedir, un govern repúblicà oposat a Dinuzulu; el 1887 els britànics van ocupar i annexionar Zululand, incloent-hi els suposats territoris de la república.

## Bandera

Fou publicada per A. Usachev a Flaggenmitteilung 29. Es tracta d'una bandera de tres franges horitzontals, groga a la part de dalt, verda a la central i vermella a la inferior.

## Enllaços externs

* Zululand Boer republic (?) (South Africa)
# Sabella de l'Abadiat

Sabella de l'Abadiat és un despoblat del terme municipal de Conesa, a la Conca de Barberà. És vora el camí de Forès.
L'església de Sant Pere de Sabella fou declarada Monument Històrico-Artístic el 1977. És un edifici romànic de finals del segle xii. En el seu interior es conserva una imatge gòtica del Sant policromada.
# Músculs adductors de la cuixa

Els músculs adductors de la cuixa són un grup de músculs del membre inferior que produeixen l'adducció de la cuixa. En són cinc, hi estan organitzats en tres plans:
* el pla superficial està format pel múscul pectini, el múscul adductor mitjà (llarg) i el múscul gràcil;
* el pla mitjà el constitueix el múscul adductor curt;
* el pla profund el constitueix el múscul adductor major.
Dels cinc músculs, tres són exclusivament adductors com ho recull la seva denominació (músculs adductors curt, mitjà i major) i els altres dos (múscul pectini i gràcil), també flexionen el maluc.
Són tots, a excepció del múscul gràcil, monoarticulars; és a dir, actuen sobre una única articulació, concretament la del maluc. El múscul gràcil, travessa les articulacions del maluc i el genoll i actua elles.

## Acció

La seva funció principal és portar la cama cap a la línia mitjana del cos. També influeixen en la velocitat i canvis de ritme i direcció, motiu pel qual és freqüent la inflamació d'aquest grup muscular en esports com el futbol.

## Innervació i irrigació

El múscul pectini és l'únic d'aquests adductors innervat pel nervi femoral. Els altres músculs adductors estan innervats pel nervi obturador, amb l'excepció d'una petita part del múscul adductor major que està innervat pel nervi tibial.
Estan irrigats per l'artèria femoral profunda i les seves branques.

## Referències

* 1 2 Neiger, Henri. Estiramientos analíticos manuales. Técnicas pasivas. Editorial Médica Panamericana, S.A, 2007, p. 92. ISBN 978-84-7903-349-1 [Consulta: 30 octubre 2012].
* ↑ «Sobrecarga/contractura de Aductores. Fisioterapia Valencia». Arxivat de l'original el 2012-10-25. [Consulta: 30 octubre 2012].
* ↑ Platzer, Werner (2004), " Color Atlas of Human Anatomy, Vol. 1, Locomotor System, Thieme, 5th ed, p 240
* ↑ Bojsen-Møller, Finn; Simonsen, Erik B.; Tranum-Jensen, Jørgen. Bevægeapparatets anatomi (en danish). 12a ed., 2001, p. 266. ISBN 978-87-628-0307-7 [Consulta: 29 octubre 2012].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.
# Kisho Yano

Kisho Yano (Hamamatsu, Prefectura de Shizuoka, Japó, 5 d'abril de 1984) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Kisho Yano ha disputat 19 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Llau de Farmicó

La llau de Farmicó és una llau del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, en territori de l'antiga caseria de Miravet.
Es forma a sota de l'extrem sud-est de la Serra del Meüll, al Vedat de la Grisa, a l'extrem sud-oest de la Cornassa. Des d'aquell lloc davalla cap al sud, deixant les ruïnes de la Grisa a llevant. En aquell lloc es decanta cap al sud-oest, passa pel costat de llevant de la Solana de la Cornassa i arriba al Vedat de Farmicó; poc després travessa el Camí de Farmicó i desaigua al barranc de la Censada.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Llau de Fenós

La llau de Fenós és una llau de l'antic terme de Toralla i Serradell, actualment pertanyent a Conca de Dalt, al Pallars Jussà, en terres del poble d'Erinyà.
Aquesta llau es forma a 944 m. alt., a la partida de les Roques, des d'on davalla cap a llevant en un traçat bastant recte. Travessa la Pista de la Muntanya, passa al nord de la partida dels Feners i de Bancalades i davalla cap a la vall del Flamisell. Travessa la carretera N-260, i s'aboca en el Flamisell al cap de poc.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Llau de Josepet

La llau de Josepet és un barranc del terme de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur.
Es forma al vessant sud-oest del Serrat de Cabicerans, des d'on davalla cap al sud-est, deixant al nord-est el Planell del Fenàs i, més endavant, els paratges de Ço de Jofré i el Tros del Cinto, fins que s'aboca en el Barranc de la Font de Borrell a ponent del Coscollar.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Les Lleners

Les Lleners, o els Lleners, és un indret del terme de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà, en el territori de l'antic terme de Benés.
Està situat al nord del poble d'Avellanos, a migdia de les Boïgues Roies, al vessant oriental de la Serra de la Pala, a ponent de la Valiri. Al seu nord-est hi ha el Serrat dels Lleners, i pel sud-oest discorre la llau dels Lleners.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lizardita

La lizardita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la caolinita-serpentina. Va ser anomenada l'any 1955 per Eric James William Whittaker i Jack Zussman per la seva localitat tipus The Lizard (literalment el llangardaix), a la Península de Lizard, a Cornualla, Anglaterra (Regne Unit). Volumètricament la lizardita és l'espècie més comuna de les serpentines. Es troba estretament relacionada amb l'antigorita i el crisòtil.

## Característiques

La lizardita és un silicat de fórmula química Mg₃(Si₂O₅)(OH)₄. Cristal·litza en el sistema triclínic. Segons la classificació de Nickel-Strunz la lizardita és un silicat del subgrup dels fil·losilicats amb capes tipus caolinita formats per enllaços tetraèdrics o octaèdrics (grup 9.ED). Segons la classificació de Dana, és un fil·losilicat amb capes d'anells hexagonals de capes 1ː1 (grup 71.1.2b.2).

## Formació i jaciments

La lizardita s'ha descrit a tots els continents. Acostuma a formar-se com a producte de serpentinització de silicats magnèsics per sota de 75 °C de temperatura. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a les pedreres Can Viader i de l'Àngel, ambdues a Gualba (Vallès Oriental).

## Referències

* 1 2 3 4 «Lizardite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Taula dels minerals de Catalunya en làmina prima». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
# Liza richardsonii

Liza richardsonii és un peix teleosti de la família dels mugílids i de l'ordre dels perciformes.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
# Llau de l'Hortella

La llau de l'Hortella és una llau de l'antic terme de Sapeira, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà.
Es forma a ponent del mateix poble d'Espills, des d'on davalla cap al sud-oest fins a abocar-se en el barranc d'Espills a llevant de Castelltallat. Discorre paral·lel pel costat de ponent del Serrat de la Bitlla.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Livarot-Pays-d'Auge

Livarot-Pays-d'Auge és un municipi nou de França, creat l'1 de gener de 2016, quan es van unir vint-i-dos antics municipis, fent-lo el més gran de tots els municipis nous. El 2019 tenia 6.220 habitants. La seu administrativa es troba al municipi delegat de Livarot.

## Municipis delegats

Auquainville, Les Autels-Saint-Bazile, Bellou, Cerqueux, Cheffreville-Tonnencourt, La Croupte, Familly, Fervaques, Heurtevent, Livarot, Le Mesnil-Bacley, Le Mesnil-Durand, Le Mesnil-Germain, Meulles, Les Moutiers-Hubert, Notre-Dame-de-Courson, Préaux-Saint-Sébastien, Sainte-Marguerite-des-Loges, Saint-Martin-du-Mesnil-Oury, Saint-Michel-de-Livet, Saint-Ouen-le-Houx i Tortisambert

## Referències

* ↑ «Livarot-Pays d'Auge reste la plus grosse commune nouvelle de France». Ouest France, 12-01-2017.
* ↑ «Commune de Livarot-Pays-d'Auge (14371)». Insee. [Consulta: 10 gener 2022].
# Llaç amb boles

Una llaç amb boles (boleadora en castellà, nom que va rebre fins al segle xix) és una arma creada pels indígenes de la Patagònia i les Pampes, adoptada i modificada pels gautxos al Con Sud. Té entre dues i tres boles, pedres molt dures polides en forma esfèrica o rarament eriçades. El diàmetre de cadascuna de les boles sol ser d'uns 10 cm el llaç amb boles de combat o de caça major.
S'han trobat boles en jaciments de cinc mil anys d'antigüitat. Algunes de les més comunes són la ñanduncera o avestrucera, abans conegudes com a chumé o tálakgáp'n pels tehueltxes. El llaç amb boles ha passat a ser un element coreogràfic per a balls folklòrics gautxescos, especialment per al malambo a l'Argentina. En aquests casos s'agiten amb gran destresa, fent diverses figures, entorn dels cossos dels ballarins i a vegades s'arriben a usar com a instruments de percussió.

## Bibliografia

* González, Alberto Rex (1953) «La boleadora. Sus áreas de dispersión y tipos» Revista del Museu de la Universitat Eva Perón [La Plata] (Nova Sèrie), Secció Antropologia. Vol. IV.

## Referències

* ↑ «Llaç amb boles». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Patrimoni històric i artístic: Argentina». Arxivat de l'original el 2010-01-09. [Consulta: 6 març 2010].
* ↑ Boleadeiras Arxivat 2010-01-16 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Ampli material sobre les armes del gautxo Arxivat 2022-05-05 a Wayback Machine. (castellà)
* Informació sobre el llaç amb boles (castellà)
# Llongafollia

Llongafollia és una obra de Sant Feliu de Pallerols (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil orientat a Sud-oest amb teulada a dues vessants. Es troba assentada sobre un petit turó de pedra marga i amb desnivell. A la façana principal hi ha tres graons de pedra que donen a un portal dovellat. Hi ha alguna finestra amb pedra treballada amb motius molt poc elaborats. A la part esquerra del cos principal hi ha una pallissa realitzada amb material més modern i una petita era molt ben situada i perfectament conservada. A la part del darrere hi ha edificis auxiliars que correspondrien a antics corrals. També hi ha una entrada.

## Història

L'antiguitat d'aquesta masia queda demostrada per un document del segle xii. És un testament de Dulce, senyora d'Hostoles, fet el 17 de setembre de 1184. Ja està citat "Llongafollia" com una de les cases que posseïa a Sant Feliu de Pallerols i en feia donació al monestir de Santa Maria d'Amer.

## Referències

* 1 2 «Llongafollia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Lluís I

Lluís I és el nom dels següents personatges:
* Lluís I de Baviera (Estrasburg, 1786 - Niça, 1868), rei de Baviera (1825 - 1848)
* Lluís I de Borbó, dit "el Gran" o "el Coix" (~1280 - 1342), noble francès
* Lluís I de Borbó-Condé (Vendôme, 1530 - Jarnac, 1569), primer príncep de Condé i cap de la Casa de Condé
* Lluís I de Borgonya (Versalles, 1682 - 1712), duc de Borgonya
* Lluís I d'Empúries (1608 - 1670), Comte d'Empúries, duc de Sogorb, comte de Prades, marquès de Comares i Senyor de la Baronia d'Entença (1640-1670)
* Lluís I d'Espanya (Madrid, 1707 - 1724), príncep d'Astúries (1707 - 1724) i rei d'Espanya (1724)
* Lluís I d'Etrúria (Piacenza, Ducat de Parma - Florència, Regne d'Etrúria, 1803), primer rei d'Etrúria
* Lluís I Gonzaga o Lluís I de Màntua (1268 - Màntua, Senyoriu de Màntua, 1360), noble italià
* Lluís I de Hessen (1402 - 1458), Landgravi de Hessen
* Lluís I de Hessen-Darmstadt (1753, Prenzlau - 1830, Darmstadt), primer Gran Duc de Hessen
* Lluís I d'Hongria (1326, Visegrád – 1382, Nagyszombat), rei d'Hongria
* Lluís I d'Orleans (París, 1372 - 1407), príncep de França i primer duc d'Orleans
* Lluís I de Navarra (1289 - Vincennes, 1316), rei de Navarra (1305 - 1316)
* Lluís I el Pietós (Cassinogilum, 778 - Ingelheim, 840), rei dels francs i emperador (814-840), fill de Carlemany
* Lluís I de Portugal (Lisboa, 1838 - Cascais, 1889), rei de Portugal (1861 - 1889)
* Lluís I de Provença o Lluís I d'Anjou (Vincennes, 1339 - Bari, 1384), duc d'Anjou (1356 - 1384), Rei titular de Provença
* Lluís I de Savoia (Ginebra, Ducat de Savoia, 1413 - Lió, França, 1465), duc de Savoia (1440 - 1465)
* Lluís I de Sicília, dit "el Nen" (Catània, 1337 - castell d'Aci, Catània, 1355), rei de Sicília (1342-1355)
* Lluís I de Tàrent (1308 - Nàpols, 1362), príncep de Nàpols i de Tarent (1346 - 1362); comte de Provença i rei de Nàpols (1352 - 1362)
* Pere Lluís I de Parma (Roma, Estats Pontificis, 1503 - Piacenza, Ducat de Parma, 1547), membre de la Dinastia Farnese que va esdevenir el primer duc de Parma i Piacenza (1545-47)
Viccionari
# Lluentor de Fermi

La lluentor de Fermi consisteix en l'emissió de llum ultraviolada per part de partícules, sobretot Hidrogen, degut al xoc en arc que es produeix dins del sistema solar quan llum estel·lar i solar entra a la regió entre l'heliopausa i el medi interestel·lar. En aquesta regió, les partícules pateixen acceleració de Fermi, rebotant al voltant de la zona de transició diverses vegades i guanyant energia via col·lisions amb els àtoms del medi interestel·lar.
Les primeres evidencies se n'obtingueren amb l'ajuda del Voyager 1 i del telescopi espacial Hubble.

## Vegeu també

* Heliosfera
* Heliopausa
* Front de xoc de terminació
* Xoc en arc

## Enllaços externs

* Article sobre la lluentor de Fermi (anglès).

## Referències

* ↑ «The Heliosphere is Tilted - implications for the 'Galactic weather forecast'?» (en anglès). [Consulta: 28 novembre 2022].
* ↑ «Where the Solar Wind Hits the Wall» (en anglès). [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ «Solar system, our planets, asteroids and moons: Latest news» (en anglès). [Consulta: 22 desembre 2022].
# Lluís Ramon d'Aragó-Cardona-Córdoba i Fernández de Córdoba

Lluís Ramon Folc d'Aragó-Cardona-Córdoba i Fernández de Córdoba-Figueroa (4 de gener de 1608-14 de gener de 1670). Comte d'Empúries, duc de Sogorb, comte de Prades, marquès de Comares, i Senyor de la Baronia d'Entença (1640-1670).
Va ser enterrat al Monestir de Poblet.

## Família

Fill primogènit d'Enric d'Aragó i Catalina Fernández de Córdoba-Figueroa y Enríquez de Ribera. Va succeir al seu pare a la seva mort en 1640. Pel que fa al matrimoni, es va casar dues vegades. El primer fou el 1630 amb la duquessa de Lerma Mariana de Sandoval-Rojas i Enríquez de Cabrera. D'aquest primer matrimoni va tenir a:
* Enric Ramon (1632-1640)
* Francesc Antoni (1633-1637)
* Caterina Antònia (1635-1697)
* Feliche Hermenegilda (1636-?)
* Maria Joana (1637-1686)
* Joana (1638-?)
* Teresa Manuela (1646-1708)
* Francesca Josepa (1647-1697)
* Ana Margarida (1649-?)
* Ambrós (Lucena, 10 de desembre de 1650 - Madrid, 29 de desembre de 1659).
Es tornà a casar el 1660 amb la marquesa de Las Navas María Teresa de Benavides y Dávila-Corella, amb la qual va tenir els següents fills:
* Joana Francesca de Paula (1663-1691)
* Margarida (1664-1702)
* Antònia (1667-?)
* Maria Àngela (1666-1737)
* Joaquim (1667-1670)
* Marianna (?)

## Títols

1608-1632
* XXXVII Comte d'Empúries
* XIII Comte de Prades
1640-1670
* VII Duc de Cardona
* V Marquès de Comares
* XXIII Senyor de la Baronia d'Entença
* VII Marquès de Pallars
* VI Duc de Sogorb
* XXIX Vescomte de Vilamur

## Referències

* 1 2 3 Fluvià i Escorsa, 1979, p. 157-158.
* 1 2 3 «Luis Ramon de Aragón Folc de Cardona» (en castellà). Fundació Casal Ducal de Medinaceli. [Consulta: 23 maig 2015].

## Bibliografia

* Fluvià i Escorsa, Armand «Els comtes i el comtat de Prades». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, Vol. 25, Núm. 1, 1979.
# Los Alamos

«Los Alamos» té aquests significats:
* Los Alamos (Califòrnia), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
* Los Alamos (Nou Mèxic), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'Estat de Nou Mèxic
* Canada de los Alamos, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic
* Laboratori Nacional Los Alamos, laboratori del Departament d'Energia dels Estats Units, administrat per la Universitat de Califòrnia, que es troba a Los Alamos, Nou Mèxic
# Llista del Patrimoni de la Humanitat a Letònia

El Centre històric de Riga és l'únic lloc de Letònia declarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco actualment. A més a més, per territori letó també discorre l'Arc geodèsic de Struve compartit amb Noruega, Suècia, Finlàndia, Rússia, Estònia, Lituània, Belarús, Ucraïna i Moldàvia.

## Letònia

| Tipus | Any | Nom | Localització | Imatge |
| Bé cultural | 1997 | Centre històric de Riga | Riga | |

## Arc geodèsic de Struve

Vegeu: Arc geodèsic de Struve

## Llista indicativa de la UNESCO

| Tipus | Ant | Nom | Localització |
| Bé cultural | 2011 | Monuments i llocs vikings: Complex arqueològic de Grobiņa | Municipi de Grobiņa |
| Bé cultural | 2011 | Ciutat vella de Kuldīga a la vall primitiva del riu Venta | Municipi de Kuldīga |
| Bé mixt | 2011 | Meandres del riu Daugava | Municipis de Daugavpils i Krāslava |

## Referències

* ↑ Unesco. «World Heritage List: Europe and North America» (en anglès). [Consulta: 2 gener 2015].
# Luci Bacil·le

Luci Bacil·le (en llatí Lucius Bacillus) va ser un militar romà del segle i aC. Durant la batalla de la Porta Col·lina va lluitar a les ordres de Luci Corneli Sul·la, prenent Roma per l'Esquilí i aconseguint la fugida de Gai Mari.
Va ser pretor romà l'any 45 aC, però Juli Cèsar no li va voler assignar cap província i li va voler pagar una quantitat de diners. Indignat, Bacil·le es va suïcidar deixant de menjar. Segurament és el mateix que Ciceró esmenta com Babullius (Babul·li).

## Referències

* ↑ The civil wars of Rome: select lives tr. with notes by G. Long. Volum 1. Charles Knight, 1844, p. 142.
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/467?rgn=full+text;view=image;q1=BacillusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 452. ]
# Luci Autroni Petus

Luci Autroni Petus (en llatí: Lucius Autronius P. f. L. n. Paetus) va ser un magistrat romà que va viure els darrers temps de la República. Probablement era fill de Publi Autroni Petus, cònsol electe l'any 66 aC, que no va poder assumir el càrrec per haver estat condemnat per ambitus, o suborn als electors. Formava part de la gens Autrònia, i era de la família dels Petus.
Va ser cònsol sufecte l'any 33 aC en el lloc d'Octavi August, que va renunciar al càrrec immediatament després d'accedir-hi, a les calendes de gener, donant així pas al cònsol suplent. Va exercir el càrrec, juntament amb Luci Volcaci Tul·le, fins a la meitat de l'any, quan el va suplir Gai Fonteu Capitó.
Segons els fastos, va celebrar un triomf l'any 28 aC, segurament després de ser procònsol a l'Àfrica.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 85.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 85.