OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# San Carlos (Texas)

San Carlos és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 2.650 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, San Carlos tenia 2.650 habitants, 633 habitatges, i 576 famílies. La densitat de població era de 571,6 habitants per km².
Dels 633 habitatges en un 61,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,1% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 9% no eren unitats familiars. En el 8,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,39.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 40,6% tenia menys de 18 anys, un 12,9% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 12,1% de 45 a 60 i un 5,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 23 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99 homes.
La renda mediana per habitatge era de 14.524 $ i la renda mediana per família de 15.673 $. Els homes tenien una renda mediana de 13.668 $ mentre que les dones 13.843 $. La renda per capita de la població era de 4.296 $. Aproximadament el 60% de les famílies i el 64,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- San Carlos». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- San Carlos». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Avram Hershko

Avram Hershko (en hongarès: Ferenc Herskó; en hebreu: אברהם הרשקו) (Karcag, Hongria 1937) és un biòleg i professor universitari israelià d'origen hongarès, guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 2004.

## Biografia

Va néixer el 31 de desembre de 1937 a la ciutat hongaresa de Karcag, l'any 1950 va emigrar amb tota la seva família a Israel. Va estudiar medicina a la Universitat Hebrea de Jerusalem, on es graduà el 1965, i posteriorment realitzà el seu doctorat en biologia l'any 1969.
Entre el 1965 i el 1967 prestà servei a les Forces de Defensa Israelianes com a metge. Actualment és cap del Departament de Bioquímica de l'Institut Rappaport d'Investigació en Medicina a l'Institut Israelià de Tecnologia o Technion de Haifa, i professor adjunt de patologia a la Universitat de Nova York.

## Recerca científica

Interessat en la degradació proteica, al costat d'Aaron Ciechanover al seu Laboratori de recerca del Technion i en col·laboració amb el nord-americà Irwin Rose, observà com aquesta degradació era regulada per la ubiquitina, una petita proteïna que apareix de manera natural a les cèl·lules eucariotes. Per aquest descobriment l'any 2004 fou guardonat, juntament amb Ciechanover i Irwin Rose, amb el Premi Nobel de Química.

## Referències

* ↑ «Avram Hershko» (en anglès). Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències, 01-02-2022. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ «Avram Hershko». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Avram Hershko» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Maria Velho da Costa

Maria Velho da Costa (portuguès: Maria de Fátima de Bivar Velho da Costa) (Lisboa, 26 de juny de 1938 - Lisboa, 23 de maig de 2020) fou una escriptora portuguesa que va guanyar el Premi Luís de Camões l'any 2002.
Va llicenciar-se en filologia germànica i va ser professora d'ensenyament secundari i membre de l'Associació Portuguesa d'Escriptors. Entre els anys 1973 i 1978 va ser-ne membre de la direcció i presidenta. Va realitzar el curs de Grup-Anàlisi de la Societat de Neurologia i Psiquiatria i va ser professora del Departament de Portuguès i Brasiler del King's College, Universitat de Londres, entre els anys 1980 i 1987.
L'Estat Portuguès li va atorgar tasques de caràcter cultural: va ser adjunta del Secretari d'Estat de Cultura el 1979 i adjunta de Cultura a Cap Verd entre 1988 i 1991. Va exercir també funcions en la Comissió Nacional per a les commemoracions dels descobriments portuguesos i treballà posteriorment a l'Institut Camões.
Des de l'any 1975 va col·laborar de manera regular en guions cinematogràfics, particularment en les pel·lícules de João César Monteiro, Margarida Gil i Alberto Seixas Santos.
La seva obra s'emmarca en una fase recent de l'experimentalisme lingüístic. Les seves obres més importants són: O Lugar-Comun (1966), Maria Mendes (1969), Casas pardas (1977), Da rosa fixa (1978) i Lúcialima (1983).

## Les Novas Cartas Portuguesas

Juntament amb les també escriptores Maria Isabel Barreno i Maria Teresa Horta forma part d'un moviment feminista conegut com «Les Tres Maries». Es van donar a conèixer quan van publicar el 1971 amb aquest pseudònim conjunt les Novas Cartas Portuguesas.
El llibre és un conjunt de textos –entre els quals hi ha cartes, poemes, assaigs...– que havien escrit totes tres conjuntament, per retratar la societat portuguesa, i en particular la situació de la dona a Portugal. El títol pren com a referència el de les Cartes d'amor d'una monja portuguesa, atribuïdes a Mariana Alcoforado, que va viure al segle xvii. Les seves Novas Cartas Portuguesas constituïren la primera crítica condemnatòria de la dictadura portuguesa i per la seva publicació van ser arrestades.

## Referències

* 1 2 3 «Maria Velho da Costa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La escritora portuguesa María Velho de Costa, premio Camoes» (en castellà). ABC. Cultura, 10-05-2002. [Consulta: 2 maig 2020].
* ↑ «Portuguese literature - After 1974» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 2 maig 2020].
* ↑ «Women and Men Inspiring Europe Resource-Pool. Maria Isabel Barreno and Maria Teresa Horta. The 2 Marias» (en anglès). Institut Europeu per a la Igualtat de Gènere (EIGE). [Consulta: 2 maig 2020].
* ↑ Vaz, Katherine «The "Three Marias," Maria Isabel Barreno, Maria Teresa Horta & Maria Velho Da Costa». The Iowa Review, núm 31. University of Iowa, estiu 2001-2002.
# Bacus malalt

Bacus malalt és un dels primers quadres de Caravaggio, pintat probablement per al seu mestre Giuseppe Cesari. Es conserva a la Galeria Borghese de Roma.

## Anàlisi

Caravaggio era jove quan feu aquesta obra, que representa el déu Bacus-Dionís. Ací apareix representat com un jove musculós i atractiu, però de pell groguenca i de llavis esblaimats.
Podria ser un autoretrat de Caravaggio a l'hospital, on fou internat per les ferides rebudes per la coça d'un cavall. Alguns crítics, però, consideren que el pintor estigué internat per la malària. Ací es disfressa del personatge que retrata, com després ho faria Rembrandt. El model està assegut amb el rostre girat a l'espectador.
L'obra fou confiscada el 1607, i el papa Pau V la donà al seu nebot Scipione Borghese.
Aquesta representació de Bacus s'allunya de les pintures tradicionals. És una pintura realista que preludia l'art del s. XIX. Destaca el mestratge amb què es tracta la natura morta.

## Referències

* ↑ Graham-Dixon, Andrew. Caravaggio. Una vida sagrada y profana, pàg. 110. Santillana Ediciones Generales S. L., 2010. ISBN 84-306-0806-5.
* ↑ Langdon, Helen. Caravaggio, pàg. 93. Edhasa, 1998. ISBN 84-350-2647-7.

## Enllaços externs

* Fitxa del quadre en artehistoria.com.
# Bacó

«Bacó» té aquests significats:
* Cansalada (producte gras del porc) fumada.
* Porc, mascle del porc.
* En el seu variant femení, bacona, és sinònim de truja, femella del porc.
Viccionari
# San Carlos Park

San Carlos Park és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 16.317 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, San Carlos Park tenia 16.317 habitants, 5.901 habitatges, i 4.449 famílies. La densitat de població era de 1.296,3 habitants/km².
Dels 5.901 habitatges en un 42,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,2% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 24,6% no eren unitats familiars. En el 16,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,77 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 36,7% entre 25 i 44, un 18,5% de 45 a 60 i un 8,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.870 $ i la renda mediana per família de 48.740 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.768 $ mentre que les dones 25.541 $. La renda per capita de la població era de 19.022 $. Entorn del 6,1% de les famílies i el 8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- San Carlos Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- San Carlos Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bacus d'Aldaia

El Bacus d'Aldaia és una representació el déu romà Bacus que es trobà a L'Ereta dels Moros (Aldaia, València) en fragments, entre 1884 i 1924. El déu apareix amb corona de flors, nu, amb una pell de cérvol i calçant sandàlies. L'escultura s'exposa al Museu Arqueològic Nacional de Madrid.

## Troballa

La part inferior de l'escultura es trobà al 1884 a la finca d'Ereta dels Moros, a Aldaia, mentre Pasqual Simó llaurava els seus camps. La família decidí conservar les restes, creient que formaven part d'una imatge de sant Roc. Al voltant de 1924, ja mort l'autor del descobriment, el seu fill ensopegà amb la resta de l'escultura en llaurar el mateix camp. Fou llavors, en veure l'escultura completa, quan s'adonaren que no era la imatge d'un sant i la vengueren a un erudit valencià. El 1931 ja formava part del catàleg del Museu Arqueològic Nacional madrileny.

## Descripció i datació

El Bacus d'Aldaia està elaborat en marbre blanc, a una escala un poc menor que la natural (109 cm d'alçada). El déu apareix representat com un jove, duu una corona de flors i una cinta (taenia) al cap. Està nu, tret d'una pell de cérvol que li creua el tors, i calça sandàlies. A la mà dreta té un gerro de vi, sota el qual apareix vigilant una pantera. A la mà esquerra duria un bastó (tirs).
El moviment del cos és reduït, sense desplaçament de malucs malgrat que es recolza en el peu dret. Els braços tampoc impliquen un moviment de les espatles, per això la figura té una certa pesadesa. Per les seues característiques, s'ha descartat que l'obra es base en un model grec. Per això, a més, se'l pot datar amb probabilitat del s. II, tot i que alguns autors l'avancen al s. I.
En ser una divinitat els trets poden ser idealitzats. Com que els trets i l'expressió són indubtablement els d'un jove, certs autors especulen que es tracte del retrat d'una persona amb els atributs de la divinitat, fet relativament comú dins de la tradició estatuària grecoromana.

## Origen i ús

No se n'ha analitzat el marbre, per la qual cosa no es pot saber si és una pedra habitual en els tallers de la Tarragonina o bé és d'importació. Amb tot, i encara que el material fos importat, seria difícil comprovar si s'esculpí després de la importació o es comprà la peça ja esculpida. Per la grandària ha d'atribuir-se-li un ús privat, ja que el culte públic preferia escales majors. A més, en haver-se trobat al terreny d'una vil·la rural romana, serviria per decorar-ne el jardí o el peristil, llocs on se situaven les escultures d'aquest déu sempre relacionat amb la natura.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Bacus d'Aldaia, El». A: Gran Enciclopèdia Temàtica del País Valencià. Història. Editorial Premsa Valenciana, 2009.
* 1 2 3 «34069». Museo Arqueológico Nacional. [Consulta: 16 febrer 2014].
# Bath (cràter)

Bath és un cràter sobre la superfície de (951) Gaspra, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 13.4 ° de latitud nord i 9.7 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 0.9 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 2003 i fa referència a Bath, una ciutat anglesa amb balneari.

## Referències

* ↑ "Bath (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Courbon, P.; Chabert, C.; Bosted, P.; Lindsley, K. Cave Books, Saint Louis. Atlas of the Great Caves of the World, 1989.
# Samnorwood

Samnorwood és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 39 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Samnorwood tenia 39 habitants, 16 habitatges, i 12 famílies. La densitat de població era de 9,2 habitants per km².
Dels 16 habitatges en un 31,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,3% hi vivien parelles casades, en un 18,8% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,5% tenia menys de 18 anys, un 15,4% entre 18 i 24, un 15,4% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 23,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.750 $ i la renda mediana per família de 38.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 58.125 $ mentre que les dones 40.417 $. La renda per capita de la població era de 30.690 $. Cap de les famílies i el 2,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Samnorwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Samnorwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Samnyasin

Samnyasin, samnyasi, sannyāsin o saṃnyāsin (devanāgarī: संन्यासिन्) és un terme sànscrit que significa renunciant, practicant de samnyasa (renunciació de la vida ordinària portant l'atenció cap a la divinitat). El terme apareix per primera vegada al Mundaka-upanishad.
En la tradició de sanātana Dharma (hinduisme), una persona que ha rebut la iniciació diksha del seu mestre espiritual (guru) que presideix la cerimònia d'iniciació monàstica del seu llinatge, oficialitzada per un braman (sacerdot). Durant la cerimònia davant el foc sagrat d'Agni, el guru li atorga el nom monàstic al principiant (normalment el títol de Swami, seguit del nom del llinatge) així com els atributs que són: el danda (el bastó del pelegrí), el kamandalu (l'olla d'aigua), el kaupīnam (la tira de tela que fa de calçotets) i el kavi (el vestit taronja). La cerimònia acaba amb el cant del mantra gayatri.
El samnyāsin, en principi, manté a una vida errant, visitant llocs sagrats i ashram tot renunciant als fruits de l'acció i dedicant la vida a la realització de Brahman (la realització del Jo superior). És «l'home que, des de la profunditat del seu ésser, no desitja res, no projecta res, no posseeix res que, com els déus, viu en un estat de meditació contínua a partir del qual sorgeix una força de resplendor i acció inimaginable en un estat humà habitual».

## Referències

* ↑ Pujol, Oscar. Diccionari sànscrit-català. Barcelona: Enciclopèdia Catalan, 2005, p. 150. ISBN 84-412-1405-0 [Consulta: 28 desembre 2015].
* ↑ Feuerstein, Georg. La tradición del yoga. Historia, literatura, filosofía y pràctica. Herde, 2013, p. 172 i 797. ISBN 978-84-254-2743-5.
* ↑ Huet, Gérard. «Sanskrit Heritage Dictionary». [Consulta: 29 gener 2019].
* ↑ 1918-1996?., Genton-Sunier, Noutte. Quelques aspects d'une sâdhanâ. Saint-Prex (Suisse): N. Genton-Sunier, 1998. ISBN 2881320015.
# Marlboro (Nova York)

Marlboro és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.339 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marlboro tenia 2.339 habitants, 926 habitatges, i 605 famílies. La densitat de població era de 327,2 habitants per km².
Dels 926 habitatges en un 32,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,2% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 34,6% no eren unitats familiars. En el 28,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.073 $ i la renda mediana per família de 52.688 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.788 $ mentre que les dones 28.542 $. La renda per capita de la població era de 20.123 $. Entorn del 10,9% de les famílies i el 12% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marlboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marlboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Maria de Hannover

Maria de Hannover va néixer a Londres el 5 de març de 1723 i va morir a Hanau el 14 de gener de 1772. Era filla del rei Jordi II del Regne Unit (1683-1760) i de Carolina de Brandenburg-Ansbach (1691-1743).
De 1760 a 1764 va governar com a regent el comtat de Hanau-Münzenberg, que finalment s'incorporà a Hessen-Kassel, ja governat pel seu fill Guillem. Els darrers anys de la seva vida els va passar al castell de Rumpenheim, a Offenbach del Meno.

## Matrimoni i fills

El 28 de juny de 1740 es va casar amb Frederic II de Hessen-Kassel (1720-1785), fill del landgravi Guillem VIII (1682-1760) i de Dorotea de Saxònia-Zeitz (1691-1743). El 1749 el seu marit es va convertir al catolicisme, fet que comportà el rebuig tant de Maria com del pare de Frederic, el langravi Guillem VIII. El 1754 el matrimoni es va separar i Maria es va fer càrrec de l'educació dels seus fills, segons els cànons del calvinisme, fins que dos anys després es traslladà a viure a Dinamarca per tenir cura, a més, dels fills de la seva gemana, la reina Lluïsa. Maria i Frederic van tenir quatre fills:
* Guillem (1741-1742).
* Guillem (1743-1821).
* Carles (1744-1836), casat amb Lluïsa de Dinamarca (1750-1831).
* Frederic (1747-1837), casat amb Carolina de Nassau-Usingen (1762-1823).

## Bibliografia

* Puppel, Pauline: Handlungsspielräume von Regentinnen. Marie von England, Landgräfin von Hessen-Kassel, Regentin von Hanau (1723-1772, reg. 1760-1764). In: Frindte, Julia; Westphal, Siegrid (Hrsg.): Handlungsspielräume von Frauen um 1800. Heidelberg 2005, S. 271–292.

## Enllaços externs

* Henry Churchyard "Royal Genealogies, Part 10" Arxivat 2006-08-30 a Wayback Machine.
# Maria de Llemotges

Maria de Llemotges, vescomtessa de Llemotges (1260 - 1291) fou la filla única de Guiu VI el Valerós, vescomte de Llemotges, i de Margarida de Borgonya.
À la mort del seu pare el 1263 el va succeir al front del vescomtat, sota tutela de la seva mare. Es va casar a Tours el 1275 amb Artur II (1261 † 1312), duc de Bretanya. Van tenir tres fills:
   * Joan III el Bo (1286 † 1341), duc de Bretanya
   * Guiu VII de Llemotges (1287 † 1331), comte de Penthièvre i vescomte de Llemotges.
   * Pere (1289 † 1312), senyor d'Avesnes
# Mar de la Cooperació

El mar de la Cooperació, també anomenat mar Sodrújestva pel seu nom en rus, és un mar de l'oceà Antàrtic situat entre la Terra Enderby (el seu límit est és a 59° 34′ E) i el casquet de gel de l'Oest (85°E), fora de la costa de la Terra MacRobertson i la Terra Princesa Elizabeth. S'estén per una superfície d'uns 258.000 km².
L'Estació Davis es troba a la costa d'aquest mar.
A l'est del mar de la Cooperació es troba el mar de Davis, i a l'oest el mar dels Cosmonautes.

## Referències

* ↑ O’Brien, P.E., Cooper, A.K., Richter, C., et al., (2001). LEG 188 SUMMARY: PRYDZ BAY–COOPERATION SEA, ANTARCTICA. Proceedings of the Ocean Drilling Program, Initial Reports. Volume 188.
# Baylissita

La baylissita és un mineral de la classe dels carbonats. Va ser anomenada així per N.S. Bayliss.

## Característiques

La baylissita és un carbonat de fórmula química K₂Mg(CO₃)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la baylissita pertany a «05.CB - Carbonats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans (carbonats alcalins i alcalinoterris)» juntament amb els següents minerals: termonatrita, natró, trona, monohidrocalcita, ikaïta, pirssonita, gaylussita, calconatronita i tuliokita.

## Formació i jaciments

S'ha descrit a la seva localitat tipus a Suïssa i també a Bulgària. Es forma com a mineral secundari en fractures en aplita, granit i granodiorita.

## Referències

* ↑ «Baylissite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Barthelmy, Dave. «Baylissite Mineral Data». [Consulta: 28 maig 2017].
# Baranovka (Briansk)

* Per a altres significats, vegeu «Baranovka».
Baranovka (en rus: Барановка) és un poble de l'óblast de Briansk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 16 habitants. Pertany al districte de Zlinka.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).
# Sant Bernabé de Tenes

Sant Bernabé de Tenes és una església de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Consta d'una sola nau distribuïda en Quatre seccions delimitades per arcs i Roberta amb teulada a dues vessants. A la façana s'alça un campanar, amb torre de base quadrada. Al mateix costat de llevant hi ha un atri, petita dependència adornada amb dues arcades. La sagristia es troba al fons del cos de l'edifici.

## Referències

* ↑ «Sant Bernabé de Tenes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Baranovka (Volsk)

* Per a altres significats, vegeu «Baranovka».
Baranovka (en rus: Барановка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.183 habitants. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05.
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.