OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vida abreviada de Santa Catalina Tomassa

La Vida abreviada de Santa Catalina Tomassa és una obra escrita per Antoni M. Alcover, editada el 1930 a Ciutat de Mallorca, amb l'estampa de Mn. Alcover. Té il·lustracions de Francesc de Borja Moll i de Pere Càfaro.
Alcover, tal com exposa al “Prolech”, amb aquest llibre s'uneix a l'homenatge coral amb motiu de la seva canonització que els mallorquins reten a Caterina Tomàs i Gallard, coneguda popularment com a Sor Catalina Tomassa o Sor Tomasseta. Fa un relat de caràcter popular de la seva vida i, a continuació, hi afegeix una relació bibliogràfica, una llista de les seves relíquies i una enumeració de les capelles, estàtues i pintures dedicades a ella dins esglésies i oratoris públics.
Alcover elabora una hagiografia clàssica on es fa un repàs de la vida de Santa Catalina Tomassa amb una intencionalitat moralitzant i catequètica, allunyant-se d'un estil purament biogràfic. S'inclouen passatges del personatge com els seus primers anys, la seva estada al mas Son Gallard, el seu pas pel convent de Santa Magdalena i la seva mort. És en el seu pas conventual on Alcover s'esplaia i fa èmfasi de la faceta mística de Catalina. La prosa és senzilla i és escrita en un llenguatge planer. El seu format és proper al de la rondalla el qual recorda a l'obra del mateix autor Aplecs de Rondalles Mallorquines.

## Referències

* ↑ Alcover, Antoni M. Vida abreviada de Santa Catalina Tomassa. Primera. Ciutat de Mallorca: Estampa Mn. Alcover, 1930.
* ↑ «Antoni M. Alcover, biògraf de Caterina Tomàs», 14-01-2006. [Consulta: 15 desembre 2020].
# Resolució 1223 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1223 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 28 de gener de 1999. Després de recordar anteriors resolucions sobre Israel i el Líban incloses les resolucions 501 (1982), 508 (1982), 509 (1982) i 520 (1982), així com estudiar l'informe del Secretari General sobre la Força Provisional de les Nacions Unides al Líban (UNIFIL) aprovada en la Resolució 426 (1978), el Consell va decidir prorrogar el mandat de la UNIFIL per un període de sis mesos fins al 31 de juliol de 1999.
El Consell llavors va reemfatitzar el mandat de la Força i va demanar al secretari general que mantingués negociacions amb el govern del Líban i altres parts implicades en l'aplicació de les resolucions 425 (1978) i 426 (1978) i que informés al respecte.
Fou condemnada tota violència contra la UNIFIL i es va instar a les parts a aturar els atacs contra la Força. El secretari general Kofi Annan va informar que hi havia un augment dels combats al Sud del Líban i que civils van resultar morts i ferits a l'àrea de funcionament de la UNIFIL i més enllà. Ambdues parts eren hostils cap a la UNIFIL, i els incidents augmentaren de 72 a 98. Es van estimular més estalvis d'eficiència sempre que no afectessin la capacitat operativa de l'operació.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of Interim Force in Lebanon until 31 July». United Nations, 28-01-1999.
* ↑ Annan, Kofi. «Report of the Secretary-General on the United Nations Interim Force in Lebanon». United Nations, 19-01-1999.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Conflicte del sud del Líban (1985-2000)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Anhan

Anhan (en occità Anhan, en francès i oficialment Aignan) és un municipi francès de Gascunya, situat al departament del Gers i a la regió d'Occitània. L'any 1999 tenia 842 habitants.

## Administració i política
### Alcaldes

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2006 | Christian Vienne | Partit Socialista |
| 2006- | Philippe Baratault | Partit Socialista |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 898 | 965 | 932 | 941 | 921 | 842 |
| Població obtinguda des del 1962: ||||||

## Personatges il·lustres

* Yann Fouéré (1910-2011), activista polític nacionalista bretó, nascut a Anhan.

## Enllaços externs

* (francès) INSEE Arxivat 2007-10-10 a Wayback Machine.
# DOVO Solingen

DOVO Solingen, o simplement DOVO, és una empresa alemanya amb seu a Solingen que fabrica tisores, productes d'afaitat com ara navalles d'afaitar, maquinetes, brotxes, i eines per manicura. Les maquinetes i altres productes d'afaitar són produïts per part de Merkur Solingen, subsidiària de DOVO.
El nom DOVO és una combinació dels cognoms dels seus fundadors Do (rp)+Vo (os).
A 31 de desembre de 2001, l'empresa comptava amb 86 empleats, produint diàriament 1.200 tisores, 900 pinces i 150 navalles d'afaitar juntament amb maquinetes. El 75% d'aquests productes es va exportar a altres països, mentre el 25% restant es va vendre a Alemanya.

## Història

D'acord amb el seu lloc web oficial, l'empresa DOVO Steelware va ser fundada el 1906. En els seus inicis, l'empresa només fabricava navalles d'afaitar amb un taller de forjat i afilat. Els seus fundadors (els Senyors Dorp i Voos) van emprar tan sols a 13 persones.
En la dècada de 1930, Solingen havia crescut incloent petits poblats al seu voltant i el 1938 es va aprovar una llei per protegir el nom de Solingen i donar-li major prestigi i seguretat així com un sentit d'identitat local.
Poc abans de la Segona Guerra Mundial, els fundadors de DOVO decidiren retirar-se i van cedir l'empresa a Fritz Bracht. Va ser durant la direcció de Bracht que l'empresa va haver de buscar una nova font d'ingrés i van començar a fabricar tisores per als cabells, això a causa de l'aparició de l'afaitadora elèctrica.
Amb el temps, algunes marques van ser adquirides per DOVO:
* 1952 - nom de la marca: Tennis (navalles d'afaitar)
* 1957 - nom de la marca: Bismarck (navalles d'afaitar)
* 1957 - nom de la marca: Ankerflagge (navalles d'afaitar) de la Carl Rader co.
* 1968 - Erich Hartkopf co.
* 1969 - nom de la marca: Kronpunkt (navalles d'afaitar) de la Heups co.
* 1970 - nom de la marca: Fontana (navalles d'afaitar)
* 1973 - Heups & Hermes co. (pinces i instruments de pedicura)
* 1996 - Merkur amb. (equip per afaitar)

## DOVO en l'actualitat

Recentment, s'ha despertat en el món un gran interès pels mètodes i productes tradicionals per a l'afaitat sent DOVO Soligo el major fabricant de navalles d'afaitar a nivell mundial gaudint de gran reputació. Compta amb 3 distribuïdors a Alemanya, 9 a la resta d'Europa i 11 en altres països.
Els seus principals competidors són Thiers Issard (França), Boker (Alemanya) i empreses de maquinetes modernes com Global Gillette (Estats Units), Schick (Estats Units) entre d'altres.

## Vegeu també

* Navalla d'afaitar
* Afaitat
* Maquineta d'afaitar
* Brotxa d'afaitar
* Crema d'afaitar
* Aftershave

## Referències

* ↑ DOVO History Arxivat 2009-05-23 a Wayback Machine. (en anglès).
* ↑ DOVO name origin Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine. (en anglès).
* ↑ Why Straight Razors in the 21st Century?. ClassicShaving.com [Consulta: 2011.03.28 (en anglès)]. Arxivat 2007-05-09 a Wayback Machine.
* ↑ DOVO The factory Arxivat 2011-09-26 a Wayback Machine. (en anglès).

## Enllaços externs

* Lloc oficial (en alemany i anglès): DOVO Solingen
# Bariofarmacosiderita

La bariofarmacosiderita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la farmacosiderita. Originalment va ser anomenada bario-farmacosiderita per Kurt Walenta l'any 1966 en al·lusió a la seva composició, tot reflectint la dominància del bari i la seva relació amb la farmacosiderita; va ser reanomenada per la IMA l'any 2008.

## Característiques

La bariofarmacosiderita és un fosfat de fórmula química Ba$_{0.5}$Fe₄$^{3+}$(AsO₄)₃(OH)₄·5H₂O. Cristal·litza en el Sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.

## Formació i jaciments

La bariofarmacosiderita s'ha descrit a tots els continents tret de l'Antàrtida. A Catalunya, la bariofarmacosiderita ha estat descrita a la mina Les Ferreres, al terme municipal de Camprodon (Ripollès) en un context de vetes de barita en dolomies, i a la mina «Iris 18» d'Escornalbou, a Riudecanyes (Baix Camp, Tarragona).

## Referències

* 1 2 3 «Bariopharmacosiderite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Rosell, J., Garrido, J.L., Viñals, J., Bártulos, V., Vinyoles, J., Ortiz, X., Mingueza, P., Masons, G., Bobi, F. (2014): Rocabruna i el seu entorn. La mina de les Ferreres. Edited by the authors and Grup Mineralògic Català. 128 pages (with the mineralogy chapters in Spanish and English).
* ↑ Joan Vinyoles Verdaguer · Josep Lluís Garrido Rufaste · Adolf Cortel Ortuño · Josep Carreras Peñalvert «La mina "Iris 18" (grup miner "Porvenir") d'Escornalbou, Riudecanyes, el Baix Camp, Tarragona, Catalunya, Espanya». Mineralogistes de Catalunya [Barcelona], 13, 2, 01-11-2019, pàg. 3-46 [Consulta: 24 novembre 2023].
# Gaspar van Wittel

Gaspar van Wittel, nascut Caspar Adriaensz van Wittel, després Gaspare Vanvitelli i Gasparo degli Occhiali, (Amersfoort, 1653 – Roma, 13 de setembre de 1736) va ser un pintor de paisatges neerlandès.
Va estudiar pintura a la seua ciutat natal d'Amersfoort. Les seues primeres obres conegudes van ser realitzades a Hoorn l'any 1672, però després es va traslladar a Roma amb la seua família al voltant de 1675 i hi va desenvolupar la seua carrera. A Amersfoort, probablement va rebre la influència dels pintors paisatgistes neerlandesos, com ara Jan van der Heyden i Gerrit Berckheyde.
Es va casar a Roma l'any 1697, i va romandre en aquesta ciutat la major part de la seua vida, tot i que entre 1694 i 1710 va viatjar per tot Itàlia i va pintar a Florència, Bolonya, Ferrara, Venècia, Milà, Piacenza i Nàpols. És un dels principals pintors de vistes topogràfiques conegudes com a vedute. El seu fill Luigi va esdevenir un famós arquitecte i va portar el cognom italianitzat de la família: Vanvitelli.
En la biografia de Luigi, s'afirma que son pare va nàixer al juliol de 1656, però la tomba de Van Wittel a Roma indica que va morir a l'edat de 83 anys, l'any 1736.

## Antologia parcial

* Vedute de Nàpols i Roma incloent:
** Trinità dei Monti
** Vil·la Medici
** Porta Pinciana
** Piazza del Popolo
** Muralles de Roma a la ribera del Tíber
** Ponte Sisto

## Referències

* ↑ «Gaspar van Wittel». Arxivat de l'original el 2007-05-21. [Consulta: 3 febrer 2008].

## Enllaços externs

* Institute for Art History Arxivat 2008-04-06 a Wayback Machine. sobre Van Wittel (anglès).
* Web gallery of art.
# Maisons-Laffitte

Maisons-Laffitte és un municipi francès, situat al departament de Yvelines i a la regió de l'Illa de França. L'any 1999 tenia 21.856 habitants.
Forma part del cantó de Sartrouville, del districte de Saint-Germain-en-Laye i de la Comunitat d'aglomeració Saint Germain Boucles de Seine.

## Fills il·lustres

* René Le Roy (1898-1985)
# Retrat de la senyora Cézanne

Retrat de la senyora Cézanne (Portrait de Madame Cézanne) és un oli sobre tela de 81 × 65 cm pintat per Paul Cézanne vers els anys 1885-1890 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

Cézanne abandona ací la perspectiva tradicional en el repartiment dels plans i dels volums, la qual cosa permet de situar aquesta obra entre el 1885 i el 1890.

## Descripció

Entre els retrats de Marie Hortense Fiquet, aquesta versió (de pinzellades irregulars) ocupa un lloc intermedi entre els retrats familiars i els més elaborats. Madame Cézanne apareix asseguda en una butaca senzilla, amb les mans descansant a la falda i en un posat molt hieràtic a causa de la simetria i la frontalitat adoptades. El posat llunyà, completament inexpressiu i més aviat poc favorable, de la cara de la model no obeeix a explicacions d'ordre psicològic: és sabut que Cézanne caracteritzava menys els models com més en coneixia la cara, i que infligia a la seua dona, encara més que a altres persones, nombroses i inacabables sessions de posa.
Cézanne empra una gran economia de mitjans ací: les àrees lluminoses no són conseqüència d'aplicar un bon gruix de pintura, sinó de deixar el llenç de suport al descobert (aquesta tècnica dona llum i vida al vestit negre i senzill de Marie Hortense). La vista frontal de la model és corregida subtilment per l'angle de la cadira, el qual introdueix un lleuger desequilibri en la composició. El fons està tot just esbossat amb una simple taca de verds i blaus, només les variacions de les pinzellades li donen vida. Un cop més, com en altres pintures de Cézanne, aquest oli sobre tela es va deixar sense acabar.

## Referències

* 1 2 3 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 120-121.
* 1 2 3 4 5 Museu de l'Orangerie (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr
* Pinterest
# Anhas

Anhas (francès Aignes) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Belvís

«Belvís» té aquests significats:
* Belvís (occità) o Belvis (francès), municipi al departament de l'Aude (regió d'Occitània, França)
* Belvís (Ciudad Real), localitat adscrita al municipi de Villanueva de San Carlos, a la província de Ciudad Real (Espanya)
* Belvís de Monroy, municipi a la província de Càceres de la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya)
* Belvís de la Jara, municipi a la província de Toledo de la comunitat autònoma de Castella la Manxa (Espanya)
* Casa Belvís, edifici al terme de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme)
# Gascoyne

Gascoyne és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 23 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gascoyne tenia 23 habitants, 9 habitatges, i 8 famílies. La densitat de població era de 9 hab./km².
Dels 9 habitatges en un 22,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,7% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 11,1% no eren unitats familiars. En l'11,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,5.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,4% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 8,7% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 34,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 60 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 128,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.750 $ i la renda mediana per família de 23.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 13.750 $. La renda per capita de la població era de 10.206 $. Entorn del 18,2% de les famílies i el 30,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gascoyne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gascoyne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Forn (desambiguació)

«Forn» té aquests significats:

## Vegeu també

* El Forn
# Didier Tholot

Didier Tholot (Feurs, Loira, 2 d'abril de 1964) és un exfutbolista francès, que actualment entrena el FC Sion. Mentre era al Bordeus, va participar en la final de la Copa de la UEFA de 1996 que el seu equip va perdre per 5-1 contra el Bayern de Múnic.

## Carrera com a entrenador

Tholot va començar la seva carrera com a entrenador l'1 de juliol de 2002, fent de jugador-entrenador al Vevey, i després d'una temporada reeixida, va tornar l'estiu del 2003 al FC Sion també com a jugador-entrenador.
Va entrenar l'FC Sion el 2004 i el 2005 va signar un contracte com a entrenador del Libourne Saint-Seurin, club que va entrenar durant tres temporades, i amb el qual va ascendir el 2007 a laLigue 2.
Tholot va signar el 2008 contracte amb el Reims, i en fou destituït el 25 de desembre de 2008. El 14 d'abril de 2009 fou nomenat entrenador de l'FC Sion,

## Referències

* 1 2 3 Suïssa - Entrenadors de clubs de primera i segona divisió
* ↑ França - Entrenadors de clubs de primera i segona divisió
* ↑ «Didier Tholot à la tête du FC Sion». Arxivat de l'original el 2018-12-03. [Consulta: 8 novembre 2015].
* ↑ Didier Tholot neuer Sion-Trainer

## Enllaços externs

* Estadístiques sobre a la lliga francesa, LFP.fr, (francès)
* Fitxa del jugador Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.
# Dino Dondi

Dino Dondi (Casalecchio di Reno, 10 de juliol de 1925 - Basse-Terre, 3 de març de 2007) va ser un baríton italià.
A principis dels anys cinquanta, després d'haver cantat en teatres de l'Emília-Romanya, incloent-hi a Bolonya, es va traslladar a Milà i el 1954 va debutar al Teatro Nuovo amb Rigoletto per Giuseppe Verdi. Poc després va ser cridat pel Teatro alla Scala, on va cantar, entre altres obres, a Iphigénie en Tauride de Christoph Willibald Gluck sota la direcció de Luchino Visconti, amb Maria Callas i la direcció de Nino Sanzogno (1957), i a Macbeth de Verdi, sota la direcció de Thomas Schippers (1958).
Va cantar durant tota la dècada del 1960 al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Dal sito luchinovisconti.net». Arxivat de l'original el 2015-08-03. [Consulta: 10 febrer 2019].
# Docodon striatus

Docodon striatus es una espècie de cinodont mamaliaforme del període Juràssic que visqué al nord de Mèxic i el sud dels Estats Units fa aproximadament 150–144 milions d'anys. Se sap molt poc d'aquest animal, que només és conegut a partir de dents fossilitzades. Fou descrit per Othniel Charles Marsh el 1881. Es creu que mesurava 10 cm d'alçada i és present a les zones estratigràfiques 2–6.

## Pes

El 2009, un estudi de J. R. Foster estimà les masses corporals dels mamífers de la formació de Morrison, del Juràssic superior, utilitzant com referència la ràtio llargada dental-massa corporal dels marsupials moderns. Foster conclou que Docodon era el mamífer més pesant de la formació, amb un pes de 141 g.

## Referències

* ↑ Foster, J. (2007). "Appendix." Jurassic West: The Dinosaurs of the Morrison Formation and Their World. Indiana University Press. p. 327–329.
* 1 2 Foster, J. R. 2009. Preliminary body mass estimates for mammalian genera of the Morrison Formation (Upper Jurassic, North America). PaleoBios 28(3):114–122.
# Vellositat intestinal

Les vellositats intestinals són projeccions petites i semblants a dits que s'estenen cap a la llum de l'intestí prim. Cada vellositat té una longitud aproximada de 0,5-1,6 mm (en humans) i té molts microvil·lis que sobresurten dels enteròcits (de l'epiteli intestinal) que formen col·lectivament la vora estriada o raspall. Cadascun d'aquests microvil·lis té una longitud d'aproximadament 1 µm, aproximadament 1000 vegades més curta que una sola vellositat. Les vellositats intestinals són molt més petites que qualsevol dels plecs circulars de l'intestí.
La vellositat augmenta la superfície interna de les parets intestinals i proporciona una superfície més gran per a l'absorció. Una àrea d'absorció augmentada és útil perquè els nutrients digerits (inclosos els monosacàrids i els aminoàcids) passen a les vellositats semipermeables mitjançant la difusió, que només és eficaç a distàncies curtes. Dit d'una altra manera, l'augment de la superfície (en contacte amb el fluid del llum) disminueix la distància mitjana recorreguda per les molècules de nutrients, de manera que augmenta l'eficàcia de la difusió. Les vellositats estan connectades als vasos sanguinis, de manera que la sang que circula transporta aquests nutrients.
# Rinorea villosiflora

Rinorea villosiflora és una espècie de planta que pertany a la família de les violàcies. És endèmica del Brasil, concretament a l'Estat de Maranhão; i creix en els boscos no inundats.

## Taxonomia

Rinorea villosiflora va ser descrita per Hekking i publicat a Phytologia 53(4): 254, pl. 1, f. 3; pl. 2, f. 3., l'any 1983.

## Referències

* 1 2 World Conservation Monitoring Centre (1998). "Rinorea villosiflora." 1998 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 1998. [Consulta: 7 abril 2023]
* ↑ Rinorea villosiflora a Tropicos

## Fonts

* World Conservation Monitoring Centre 1998. Rinorea villosiflora. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de 2006 de la UICN. Descarregat el 24 d'abril de 2014.
# Bell Matí

Bell Matí és una entitat de Llagostera nascuda amb el nom de Grup Excursionista Bell Matí l'octubre del 1965 per tal d'omplir el buit de lleure de la joventut. Els anys seixanta organitzà focs de camp, vetllades teatrals, xerrades i conferències, els primers cursets de català, concursos de fotografia i elaborava els programes de festa major. El 1967 va organitzar un festival de la nova cançó amb Lluís Llach, Maria del Mar Bonet, Rafael Subirachs, Jaume Cabré i Fabré, Xesco Boix, Toni Ruscalleda i el Grup de Tres. També ha iniciat i segueix organitzant el concurs de dibuix infantil ràpid que el 2015 celebrarà la 45 edició, ha recuperat l'aplec de Panedes, així com excursions de muntanya, pels voltants del municipi i la Caminada a la llum de la lluna. Ha estat un dinamitzador de la vida sociocultural del municipi i el 2014 ho segueix essent.

## Referències

* 1 2 Grau i Ferrando, Dolors. Llagostera. Olot: Diputació de Girona, 1987, p. 95 (Quaderns de la Revista de Girona, 10). ISBN 978-84-86377-27-4 [Consulta: 3 agost 2014].
* 1 2 Ventura, Joan «El Bell Matí, 50 anys fent poble i fent país». El Punt Avui, 22-10-2014 [Consulta: 26 octubre 2014].
# Docs (Lleida)

El Docs és una obra de Lleida protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Magatzem de planta lliure amb coberta de voltes de quatre punts, estructura metàl·lica amb pilars de ferro colat, bigues de gelosia en aspa i voltes de rajola. façana amb paredat de pedra i obertures remarcades amb maó massís.

## Història

Modificació d'obertures en façana.

## Referències

* 1 2 «Docs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Gascueña de Bornova

Gascueña de Bornova és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 39 | 50 | 50 | 54 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].