OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Districtes d'Albània

Albània es divideix en 36 districtes (en Albanès:rrethe). Els districtes s'agrupen en 12 comtats.
La Capital, Tirana, té un estatus especial.
Els districtes són :
| 1.Districte de Berat 2.Districte de Bulqize 3.Districte de Delvine 4.Districte de Devoll 5.Districte de Dibër 6.Districte de Durrës 7.Districte d'Elbasan 8.Districte de Fier 9.Districte de Gjirokastër 10.Districte Gramsh 11.Districte de Has 12.Districte de Kavajë 13.Districte de Kolonjë 14.Districte de Korçë 15.Districte de Krujë 16.Districte de Kucove 17.Districte de Kukës 18.Districte de Kurbin | 19.Districte de Lezhë 20.Districte de Librazhd 21.Districte de Lushnjë 22.Districte de Malesi i Madhe 23.Districte de Mallakastër 24.Districte de Mat 25.Districte de Mirditë 26.Districte de Peqin 27.Districte de Përmet 28.Districte de Pogradec 29.Districte de Pukë 30.districte de Saranda 31.Districte de Shkodër 32.Districte de Skrapar 33.Districte de Tepelenë 34.Districte de Tirana 35.Districte de Tropojë 36.Districte de Valona |

## Referències

* ↑ «Territorial Reform - History», 24-05-2015. Arxivat de l'original el 2015-05-24. [Consulta: 10 novembre 2018].
# Districte vermell

Es coneix com a zona vermella, també districte vermell, barri vermell, o zona de tolerància una zona, barri o districte on es concentren la prostitució o altres negocis relacionats amb la indústria del sexe. Es coneixen alguns orígens del terme, que daten dels anys 1890 als Estats Units, en relació amb l'ús de llums vermells perquè els clients poguessin identificar la naturalesa dels negocis.
Un dels diversos termes utilitzats al Japó per referir-se als districtes vermells és akasa (赤线), que literalment vol dir "línia vermella"; l'origen és aparentment independent dels termes occidentals. També fan servir el terme aosen (青线), que significa "línia blava", per als districtes de negocis il·legals. En les diferents cultures, les zones vermelles són identificades de formes diferents. El més comú és "zona de prostitutes" (exemples, hindi - Randi Guli o carrer de prostitutes, en bengalí - Khanki Per o barri de prostitutes).
En alguns països d'Amèrica Llatina, el terme canvia de significat i sol denotar un sector amb alts índexs de delinqüència (al·ludint al terme crònica vermella).

## Vegeu també

* Bordell
* Turisme sexual
* Districte roig d'Amsterdam

## Referències

* Barbara Mikkelson, "Red Light District", http://www.snopes.com/language/colors/redlight.htm, 12 març 1998
# Dark Passion Play

Dark Passion Play és el títol del sisè àlbum d'estudi de Nightwish, posat a la venda a finals de setembre del 2007. És el primer disc amb la nova vocalista, Anette Olzon, substituta de Tarja Turunen qui va ser expulsada pels altres membres del grup. Va ser llançat el 26 de setembre a través de Spinefarm Records, el 28 de setembre a través de Nuclear Blast i el 2 d'octubre a través de Roadrunner Records.
El cost de la gravació de l'àlbum va ser de 500.000 €, fet que el converteix en el disc més car de la història de Finlàndia. Va ser gravat a Abbey Road Studios amb l'Orquestra Simfònica de Londres a més d'altres 270.000 € que es van gastar en la producció dels videoclips d'Amaranth i Bye Bye Beautiful.

## Llista de cançons

| Pista | Títol | Temps | Escriptor | Nota |
| 1 | The Poet And The Pendulum | 13:54 | Tuomas Holopainen | Tema més llarg del disc. |
| 2 | Bye Bye Beautiful | 04:14 | Tuomas Holopainen | Quart single. |
| 3 | Amaranth | 03:57 | Tuomas Holopainen | Segon single. |
| 4 | Cadence Of Her Last Breath | 04:14 | Tuomas Holopainen | |
| 5 | Master Passion Greed | 06:02 | Tuomas Holopainen | |
| 6 | Eva | 04:24 | Tuomas Holopainen | Primer single i tema de presentació de la nova cantant. |
| 7 | Sahara | 05:47 | Tuomas Holopainen | |
| 8 | Whoever Brings The Night | 04:17 | Tuomas Holopainen; Emppu Vuorinen | Primera cançó composta per Emppu Vuorinen. |
| 9 | For The Heart I Once Had | 03:56 | Tuomas Holopainen | |
| 10 | The Islander | 05:05 | Tuomas Holopainen; Marco Hietala | Cinquè single. Composta per Marco Hietala. |
| 11 | Last Of The Wilds | 05:40 | Tuomas Holopainen | Tercer single llançat en una versió amb lletra en finlandès. |
| 12 | 7 Days To The Wolves | 07:03 | Tuomas Holopainen; Marco Hietala | |
| 13 | Meadows Of Heaven | 07:09 | Tuomas Holopainen | |

## Nova vocalista

A l'octubre de 2005, després d'una gira mundial de l'àlbum Once, la cantant Tarja Turunen va ser expulsada a través d'una carta oberta. Per a trobar una substituta, la banda va realitzar càstings des del 17 de març de 2006 fins al 15 de gener de 2007. Durant aquest temps, el grup va rebre més de 2000 demos.
El 24 de març de 2007, es va anunciar oficialment que Anette Olzon, anteriorment cantant amb la banda Alysson Avenue seria la nova vocalista de Nightwish.

## Crèdits

Membres
Anette Olzon - veu femenina Emppu Vuorinen - guitarra Marco Hietala - baix, veu masculina Tuomas Holopainen - bateria, growling a Master Passion Greed Jukka Nevalainen - bateria, bodhran
Col·laboradors
Orquestra Simfònica de Londres - orquestra Guy Elliott - nen soprano Tom Williams - segon nen soprano i veu a The Poet And The Pendulum Metro Voices - cor

## Referències

* ↑ «"TuomasHolopainen.net: Interview"». Arxivat de l'original el 2007-09-08. [Consulta: 4 agost 2008].
* ↑ Rivadavia, Eduardo. «Nightwish at Allmusic». Allmusic. [Consulta: 23 abril 2008].
# Dark Messiah of Might and Magic

Dark Messiah of Might and Magic és un videojoc d'acció en primera persona i rol de fantasia per a ordinador personal i Xbox 360 desenvolupat per Arkane amb el motor de jocs Source.
Inicialment anava a ser la continuació del videojoc del mateix estudi, Arx Fatalis.
L'argument del joc tracta sobre un jove mag que s'enfronta a les forces del mal.

## Referències

* ↑ D'Amato, Marina. «Capitolo 1. Giochi e videogiochi». A: Immaginario e satanismo: nuovi percorsi di identità giovanili. Padova: Libreriauniversitaria.it, 2009, p. 87. ISBN 978-88-6292-010-0.
* ↑ Parmentier, Guy; Mangematin, Vincent. «Explorer pour innover, répliquer pour séduire». A: XVIe Conferènce de l'AIMS, 2007, p. 7.
* ↑ «Dark Messiah of MIght and Magic: Elements». Metacritic. [Consulta: 31 juliol 2019].
* ↑ Parmentier, Guy; Mangematin, Vincent «La double nature du jeu vidéo». L'Expansion Management Review, 3, 126, 2007, pàg. 18-25. DOI: 10.3917/emr.126.0018.
* ↑ Russ, Pitts «The Mirror Men of Arkane». Polygon, 27-06-2012 [Consulta: 31 juliol 2019].
* ↑ Ciszek, P. «Dokumenty piśmiennicze w grach komputerowych. Funkcje i forma». iNFOTEZY, 2, 2, 2013. Arxivat de l'original el 2019-07-31 [Consulta: 31 juliol 2019].
# Desastre del barranc del Llop

El desastre del barranc del Llop (en castellà Barranco del Lobo) fou una greu derrota militar patida el 27 de juliol de 1909 per Espanya en la lluita contra els grups armats (harques) de les cabiles (subtribus) de la rodalia de Melilla, que s'oposaven amb ple dret a la construcció d'un ferrocarril per explotar unes mines de les que eren propietaris i la concessió de les quals s'havia adquirit fraudulentament, que fou coneguda com a campanya de 1909.
A la nit del 26 al 27 de juliol les harques van avançar posicions al Gurugú. El dia 27 la brigada del general Guillermo Pintos, enviada per protegir els treballadors que havien de reparar la via fèrria, es va repartir i la meitat va pujar cap al Barranc de l'Infern, on fou atacada; el general Guillermo Pintos va ser el primer a caure només iniciats els trets; els oficials i soldats es van retirar cap al barranc del Llop, on foren sorpresos i aniquilats pels marroquins. Segons dades oficials les baixes foren: 1 general mort, 5 caps morts, 12 oficials morts i 38 ferits, i més de 700 soldats entre morts, ferits i desapareguts. Les xifres no oficials parlen d'entre 1000 i 1500 morts.
Aquest desastre va causar gran commoció a la península, però no va tenir incidència immediata en la Setmana Tràgica, que ja havia esclatat el dia abans.

## Referències

* ↑ De Madariaga, María Rosa. «La guerra de Melilla o del Barranco del Lobo, 1909». A: Eloy Martín Corrales. Semana Trágica: entre las barricadas de Barcelona y el Barranco del Lobo (en castellà). Edicions Bellaterra, 2011, p. 110. ISBN 978-84-7290-528-3.
* ↑ González Rodríguez, Francisco José «La guerra del rif, la guerra olvidada». El Hinojal. Revista de Estudios del MUVI, 0, 2013, pàg. 77–88. ISSN: 2341-3093.
* ↑ Iglesias Amorín, Alfonso «La evolución de la imagen de las guerras de Marruecos y su difusión en la opinión pública (1859-1927)». Revista Universitaria de Historia Militar, 8, 16, 2019, pàg. 104–131. ISSN: 2254-6111.
* ↑ Gajate Bajo, María «Las campañas de Marruecos y la opinión pública. Una puesta al día». Hispania: Revista española de historia, 79, 263, 2019, pàg. 727–756. ISSN: 0018-2141.
# Dušan Kalaba

Dušan Kalaba (25 de maig de 1996) és un ciclista serbi, professional des del 2016. Actualment milita a l'equip Dare Viator Partizan.

## Palmarès

* 2017
** Campió de Sèrbia en ruta

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Duàrria

Duàrria és una masia situada al municipi de Llobera, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ «Catàleg de masies i cases rurals». Ajuntament de Llobera. [Consulta: 26 desembre 2021].
# Diclorvós

El diclorvos o fosfat de 2,2-diclorovinil dimetil (DDVP) és un compost organofosforat altament volàtil.
Es va fer servir àmpliament com a anithelmíntic veterenari i insecticida per al control de plagues a la llar, en la salut pública i la protecció de productes emmagatzemats. Va conéixer el seu punt àlgid entre principi de la dècada de 1960 i la fi de la dècada de 1990, quan l'ús en va ser limitat per una sospita que fos una substància carcinogènica.
S'utilitza en la molta i la indústria del gra i per al tractament d'una gran varietat d'infeccions per cuc paràsit en els gossos, el bestiar i els éssers humans. Actua contra els insectes tant com un contacte i un verí estomacal. Està disponible en forma d'aerosol i concentrat soluble. També es fan collarets per a mascotes impregnats de plaguicida contra puces.

## Referències

* ↑ «Diccionari enciclopèdic de medicina». TERMCAT. [Consulta: 24 juny 2022].
* ↑ «Un poco de historia sobre el diclorvos» (en castellà), 05-12-2012.
* ↑ «Directiva 2006/92/CE de la Comisión, de 9 de noviembre de 2006, por la que se modifican los anexos de las Directivas 76/895/CEE, 86/362/CEE y 90/642/CEE del Consejo en lo que respecta a los contenidos máximos de residuos de captan, diclorvos, etion y folpet (Texto pertinente a efectos del EEE)» (en castellà). Diari Oficial de la Unió Europea, 01-12-2007, pàg. 222-237.

## Bibliografia

* Rivas, C. F.; Guzman, C.; Rivas, K.; Márquez, E.; Vega, R. «Degradación fotocatalítica del Diclorvos (2,2-diclorovinil-dimetil fosfato) utilizando oxido de titanio modificado con butiraldehido» (en castellà). Afinidad: Revista de química teórica y aplicada, 77, 591, 2020, pàg. 222–227. ISSN: 0001-9704.
# Diclorur d'heptaoxigen

El diclorur d'heptaoxigen (també anomenat òxid perclòric, anhídrid perclòric, heptaòxid de diclor, òxid de clor(VII)), és un compost químic inorgànic la fórmula del qual és: ${\ce {Cl2O7}}$.
És considerat com un dels òxids de clor més estables, i el que està més oxigenat. Quan reacciona amb aigua produeix àcid perclòric.

## Propietats físiques i químiques de l'òxid perclòric

Les principals propietats físiques i químiques de l'òxid perclòric són:
* líquid incolor volàtil i oliós,
* pes molecular és de 182,9 g/mol,
* densitat de 1900 kg/m³
* punts de fusió i d'ebullició -91,57 °C i 82 °C respectivament,
* espontàniament explosiu a l'impacte o en contacte amb la flama i especialment en presència dels seus productes de descomposició,
* soluble en tetraclorur de carboni a temperatura ambienti,
* reacciona amb aigua per formar àcid perclòric,
* esclata al contacte amb el iode,
* en condicions normals, és més estable, encara que amb menys poder oxidant que els altres òxids de clor,
* òxid fortament àcid, i en solució forma un equilibri amb l'àcid perclòric,
* en presència hidròxids de metalls alcalins, forma perclorats,
* la seva descomposició tèrmica es produeix per la dissociació monomolecular del triòxid de clor i radical.

## Referències

* ↑ «Óxido perclórico: fórmula, propiedades, riesgos y usos - Lifeder» (en castellà). , 04-07-2017 [Consulta: 16 maig 2018].
* ↑ «Cl2O7 / óxido de cloro (VII)». [Consulta: 16 maig 2018].
* ↑ «perclórico». [Consulta: 16 maig 2018].
# Domingo Alberto Tarasconi

Domingo Alberto Tarasconi (Buenos Aires, 20 de desembre de 1903 - 3 de juliol de 1991) fou un futbolista argentí dels anys 20.
Format al club Atlanta, la majoria de la seva carrera transcorregué a Boca Juniors, on guanyà 10 campionats argentins. Amb 193 gols a Boca és el quart jugador amb més gols a la història del club per darrere de Francisco Varallo, Roberto Cherro i Martín Palermo. Fou quatre cops màxim golejador del campionat argentí de futbol.
En abandonar Boca el 1932 jugà breument per Newell's Old Boys, General San Martín i Argentinos Juniors.
Amb la selecció argentina guanyà 3 Copes Amèrica. Disputà 24 partits i marcà 18 gols. Guanyà la medalla d'argent als Jocs Olímpics de 1928. Fou el màxim golejador del torneig.

## Palmarès

* Campionat argentí de futbol:
** 1923, 1924, 1926, 1930, 1931
* Copa Amèrica de futbol:
** 1925, 1927, 1929
* Copa Honor:
** 1920
* Copa Ibaguren:
** 1924, 1925
* Copa Competencia:
** 1925
* Copa Estimulo:
** 1926
* Màxim golejador del campionat argentí de futbol:
** 1922, 1923, 1924, 1927

## Referències

* ↑ rsssf: 1928 Olympics

## Enllaços externs

* (castellà) Perfil a Futbol Factory
# Ebrahim Mirzapour

Ebrahim Mirzapour (Mamulan, 16 de setembre de 1978) fou un futbolista iranià de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol de l'Iran amb la qual participà a la Copa del Món de futbol de 2006.
Pel que fa als clubs destacà a Foolad i Saipa.

## Referències

* ↑ RSSSF archive of Ebrahim Mirzapour's international appearances
* ↑ Ebrahim Mirzapour at TeamMelli.com
* ↑ Ebrahim Mirzapour a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Mirzapour to join Nacional FC of Portugal!». Footballmedia.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en persa). IRNA. Arxivat de l'original el 7 juny 2011.
# Ebre TV

Ebre TV va ser un canal de televisió públic gestionat pel Consorci de Televisió Local de les Terres de l'Ebre. Aquest consorci està format per 36 ajuntaments de les Terres de l'Ebre.
Malgrat que el canal tenia la intenció d'emetre amb una programació basada en un projecte de baix cost dissenyat per Activa Multimèdia, la crisi econòmica i la falta d'acord entre els consistoris bloquejà temporalment el projecte del canal públic. Va començar-ne les emissions l'any 2011, i va deixar d'emetre l'any 2013 amb la fusió amb Canal TE.

## Freqüències

Freqüència digital
* Canal 34 UHF: Terres de l'Ebre.

## Referències

* ↑ El consorci de la TDT pública a l'Ebre proposa un canal ciutadà i de serveis, El Punt.
* ↑ El projecte de canal públic de TDT de l'Ebre s'atura i farà encarir els privats, El Punt.
* ↑ La televisió pública de l'Ebre renuncia a emetre fins passades les municipals, El Punt.
* ↑ «CANAL TE compleix el seu desè aniversari i convoca una trobada per al 20 d’octubre». EbreDigital, 29-09-2023. [Consulta: 5 febrer 2024].
# Edessa

«Edessa» té aquests significats:
* Edessa (Mesopotàmia), antiga ciutat, actualment anomenada Şanlıurfa o Urfa, al sud-est de Turquia
* Edessa (Grècia), ciutat al nord de Grècia capital de la Prefectura de Pel·la a la regió de Macedònia Central
* Batalla d'Edessa, enfrontament entre els exèrcits de l'imperi Romà i l'exèrcit de l'Imperi sassànida el 259
* Comtat d'Edessa, primer estat croat, fundat l'any 1098 a conseqüència de la Primera Croada que perdurà fins a l'any 1144
* Regne d'Edessa o Osroene, regne a la part nord-oest de Mesopotàmia entre l'Eufrates i el Tigris
* Setge d'Edessa, setge ocorregut del 28 de novembre al 24 de desembre de 1144, resultant en la caiguda de la capital del comtat d'Edessa a mans d'Imad al-Din Zengi I, l'atabeg de Mosul i Alep
# Edeta (motocicleta)

Edeta fou una marca catalana de motocicletes, fabricades entre 1955 i 1961 a Ripollet, Vallès Occidental.
Edeta fou la continuació de l'antiga marca Semior, que es fabricà a Barcelona entre 1952 i 1954. Se'n feu primer una versió de 175 cc, igual que la Semior però havent-ne canviat el cardan de la transmissió secundària per una cadena clàssica. Més tard es produïren models esportius, primer amb motor Gnome Rhône (fabricat sota llicència per la firma barcelonina Altosen) i després Hispano Villiers.

## Semior (1952 - 1954)

La inicial Semior era una motocicleta força original, creada per un antic fabricant de sidecars i tricicles a motor. Tenia amortidors externs de fricció seca (tipus "tisora") i transmissió secundària per arbre cardànic.

## Referències

* 1 2 3 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 308, 317. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ Orengo, Joan Carles; Herreros, Francisco. «Edeta». A: Soler, Cristina (coord.). La moto catalana. 1905-2010, Història d'una indústria capdavantera (Guia de l'exposició del Museu de la Moto de Barcelona). Bassella: Fundació Museu de la Moto Mario Soler, agost 2011, p. 21. D.L. B 29846-2011.
# Domingo Ascaso Abadía

Domingo Ascaso Abadía (Almudébar, Foia d'Osca, 10 de juny de 1895 - Barcelona, 4 de maig de 1937) fou un dirigent anarquista i sindicalista aragonès, germà de Francisco Ascaso Abadía i cosí de Joaquín Ascaso Budría.
Treballà com a forner a Saragossa, on aviat formà part dels grups anarquistes partidaris de l'acció directa, atribuint-se-li la participació el 1920 en una acció contra el redactor d'El Heraldo de Aragón, a qui acusaven de delatar uns soldats insurrectes a la caserna del Carmen el 1920. El 1921 es va establir amb el seu germà a Barcelona, on formà part primer de Los Justicieros i l'octubre de 1922 de Los Solidarios, on conegué Buenaventura Durruti.
En proclamar-se la Dictadura de Primo de Rivera fou perseguit (segons alguns per haver participat en l'assassinat del comissari de policia Espejo) i s'amagà al cementiri del Poblenou fins que Joan Garcia Oliver l'ajudà a eludir el cercle policial de Barcelona i a fugir a França. Allí es retrobà amb Durruti i amb el seu germà Francisco, que planejaven una acció guerrillera als Pirineus. El desembre de 1924 organitzaren una expedició a Bera, però fracassà. El 1929 s'establí a Brussel·les, on vivia de vendre mocadors i productes d'escriptori. En proclamar-se la Segona República Espanyola tornà a Barcelona i s'integrpa al grup Los indomables de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI). En aplicació de la Llei de Defensa de la República fou detingut i el 21 de gener de 1932 bandejat a Villa Cisneros sota l'acusació d'haver participat en la revolta de l'Alt Llobregat. Amnistiat el setembre de 1932, aleshores treballà com a pastisser i com a delegat del Sindicat de l'Alimentació de la Confederació Nacional del Treball (CNT).
En produir-se el cop d'estat del 18 de juliol participà en l'assalt a la caserna de les Drassanes. Durant la guerra civil espanyola fou ajudant de Joan Garcia Oliver en el Comitè de Milícies Antifeixistes i marxà al front d'Aragó, on fou cap de la Columna Ascaso a la comarca de Barbastro amb Cristóbal Aldabaldetrecu. Quan la Columna Ascaso es va transformar en 28a Divisió a començaments de 1937 deixà el comandament i tornà a Barcelona. Va morir en les jornades dels fets de maig de 1937 i fou enterrat al cementiri de Montjuic.

## Enllaços externs

* Domingo Ascaso (castellà)
* Sbhac.net - Domingo Ascaso (castellà)
# Domingo Aramburú

Domingo Aramburú (1843 - 1902) fou un advocat, periodista i polític uruguaià. Va ser un dels principals militants de l'antic Partit Constitucional.
El 1866 es va graduar d'advocat per la Universitat de la República. Poc temps després es va dedicar activament al periodisme sota el pseudònim de "Bizantynus". Pel que fa al camp pedagògic, va presidir la Societat d'Amics de l'Educació Popular durant els períodes de 1882-1883 i de 1885-1886.

## Referències

* ↑ (castellà) Dades sobre Domingo Aramburú i la seva tasca política
# Doras zuanoni

Doras zuanoni és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Araguaia (conca del riu Tocantins).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E., 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Sabaj Pérez, M. H. i J. L. O. Birindelli, 2008: Taxonomis revision of extant Doras Lacépède, 1803 (Siluriformes: Doradidae) with descriptions of three new species. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 157: 189-233.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Renault Captur

El Renault Captur és un vehicle multisegment fabricat per la marca de cotxes francesa Renault. La versió de producció va debutar el 2013 al Saló de l'Automòbil de Ginebra i es va començar a comercialitzar l'abril del 2013 a França. El concepte Captur va ser mostrat per primera vegada en el Saló de Ginebra de 2011.

## Referències

* ↑ «Geneva motor show: Renault Captur». autocar.co.uk. Autocar. [Consulta: 2 maig 2013].
* ↑ Gain, Bruce. «Renault Captur joins crowded segment». europe.autonews.com. Automotive News Europe, 23-04-2013.