OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Serni de Norís

Sant Serni de Norís és l'església parroquial de Norís, en el terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà. Es troba a l'extrem de ponent del poble de Norís. La parròquia de Norís apareix en la relació del 1391, quan formava part del deganat de Cardós. Més tard passà a l'oficialat de Tírvia.

## Descripció

L'església de Sant Serni es troba aïllada i elevada a l'extrem de ponent del petit nucli de Norís. Ens trobem davant una església d'una sola nau amb presbiteri i absis semicircular a l'est, decorat a l'exterior per arcuacions cegues i bandes llombardes, i que era il·luminat per dues finestres, una de les quals ha estat molt retocada i la central cegada. A la nau romànica s'hi afegí una capella amb volta de canó al costat de tramuntana. A migdia, s'obre una senzilla porta amb arc de mig punt. Els murs de l'absis són d'aparell irregular i els de la resta de l'església apareixen arrebossats. La coberta és de llicorella a dues vessants. Als peus de la nau, s'aixeca un petit campanar de torre amb una arcada i punxeguda coberta, construït a principis d'aquest segle.

## Referències

* ↑ «Sant Serni de Norís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Serni de Norís». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Pladevall, Antoni; Castilló, Arcadi. «Alins de Vallferrera». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Serni de Norís en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Schistosoma

Schistosoma és un gènere de platihelmints trematodes de la subclasse dels digenis, paràsit d'animals i de l'ésser humà. Tenen un cicle biològic diheteroxè (dos hostes) i totes les espècies tenen un mol·lusc (generalment un caragol d'aigua dolça) como hoste intermediari.
Són responsables d'un grup important d'infeccions en humans anomenades esquistosomiasis. Les esquistosomiasis són considerades per l'Organització Mundial de la Salut com la segona malaltia parasitària més devastadora socioeconòmicament (després de la malària), amb centenars de milions de persones infectades a tot el món.

## Classificació

Hi ha cinc espècie s de Schistosoma que comunament infecten els humans:
* Schistosoma mansoni . Trobada en Àfrica, Brasil, Veneçuela, Surinam, certes àrees de les Antilles, Puerto Rico, i la República Dominicana. És l'única espècie trobada en Amèrica Llatina. L'hoste intermediari més important és el mol·lusc d'aigua dolça Biomphalaria.
* Schistosoma japonicum . Comú a Àsia i al Pacífic. En certes àrees, com a Taiwan, aquesta espècie només infecta animals i a humans. El mol·lusc intermediari més freqüent és del gènere Oncomelania .
* Schistosoma mekongi . Està molt relacionat morfològicament amb Schistosoma japonicum , afecta les venes mesentèriques i pot tenir un hoste diferent, com els goss. Es troba a Sud-est d'Àsia, en països com Laos i Cambodja.
* Schistosoma haematobium . Es troba originalment en l'Àfrica, Orient Mitjà i el Mediterrani. Va arribar a l'Índia durant la Segona Guerra Mundial. El mol·lusc d'aigua dolça del gènere Bulinus és el més important com a intermediari.
* Schistosoma intercalatum . Està molt relacionat morfològicament amb Schistosoma mansoni , afecta les venes mesentèriques del còlon, els seus ous posseeixen una espina terminal més gran que la de la S. mansoni.
Altres espècies com Schistosoma indicum , Schistosoma nasale , Schistosoma leiperi són paràsits de remugants.

## Referències

* ↑ «Schistosomiasis Fact Sheet». World Health Organization. [Consulta: 10 agost 2011].
* ↑ «Schistosomiasis». Centers for Disease Control and Prevention. [Consulta: 10 agost 2011].
* ↑ «Distribution of Schistosomiasis. University of Cambridge. Departament of Pathology. Schistosomiasis Research Group», 01-07-2007. Arxivat de l'original el 2007-07-01. [Consulta: 22 gener 2021].
# Scutiger adungensis

Scutiger adungensis és una espècie d'amfibi que viu a la Xina i, possiblement també, Myanmar.

## Referències

* van Dijk, P.P. & Wogan, G. 2004. Scutiger adungensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 13 de gener de 2008.
# Scutiger maculatus

Scutiger maculatus és una espècie d'amfibi que viu a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Liang, F. & Wenge, Z. 2004. Scutiger maculatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 13 de gener de 2008.
# Scutiger liupanensis

Scutiger liupanensis és una espècie d'amfibi que viu a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Liang, F. & Gang, L. 2004. Scutiger liupanensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 13 de gener de 2008.
# Sant Joan d'Avinyó

Sant Joan és una església romànica modificada a la vila d'Avinyó protegida com a bé cultural d'interès local. De la part romànica solament en resta part dels murs de la nau. A l'esquema romànic inicial li foren afegides unes capelles laterals i la façana moderna. Per tal de retornar-li la fisonomia romànica en el segle XX se li referen de nou els tres absis que es van decorar amb un fris d'arcuacions llombardes i amb finestres de doble esqueixada. Tot l'interior de l'edifici fou enguixat en les successives modificacions dels segles xvii i XIX.
L'església és un edifici de tres naus (amb la porta actual orientada a ponent) separades per pilars rectangulars que sostenen les voltes de creueria. Tot l'interior és arrebossat. En un costat s'aixeca el campanar de forma quadrangular amb obertures d'arc de mig punt per les campanes.

## Història

L'església de Sant Joan, situada dins l'antic terme del castell d'Avinyó, fou sempre parròquia; des del 932 és mencionada documentalment sota l'advocació de Sant Andreu i la primera església fou construïda per iniciativa del comte Sunyer de Barcelona. A partir del segle xi l'església és advocada ja a Sant Joan i a Santa Maria i sabem que l'any 1232 fou construïda i novament consagrada una església a Avinyó, amb el nom de Sant Joan. A partir del segle xvii l'església romànica comença a modificar-se: baptisteri, campanar, sagristia i capelles. Al segle xix el conjunt romànic gairebé va desaparèixer en unificar-se externament el conjunt de les dependències que l'envolten i al construir-se la nova façana.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Joan d'Avinyó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2014].
# Serra de Portelles

La Serra de Portelles és una serra situada al municipi de Sant Miquel de Campmajor, a la comarca del Pla de l'Estany, amb una elevació màxima de 885,8 metres que correspon al cim del puig de Comaestremer (mal anomenat puig Sesarques al mapa del icgc), sostre comarcal del Pla de l'Estany.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# David Bravo Bueno

David Bravo Bueno (20 de febrer de 1978, Sevilla) és un advocat especialitzat en dret informàtic i especialment en propietat intel·lectual i des de desembre de 2015 diputat electe per la província d'Almeria de Podem.
Conegut per la seva participació en debats o tertúlies per defensar el dret a compartir cultura i coneixement, divulgant en què consisteix el dret a la còpia privada o el terme copyleft, gràcies a Internet i les xarxes d'igual a igual (P2P) entre altres eines.
El març de 2005 publica una carta al president del Govern d'Espanya, José Luis Rodríguez Zapatero, en relació amb la Llei sobre propietat intel·lectual, a favor de compartir el coneixement i no restringir encara més, segons la seva opinió, els drets d'autor.
El juny del mateix any va presentar Copia este libro, publicat sota Creative Commons que, com ell mateix va escriure, tracta de...
| « | ...les xarxes P2P, els mitjans de comunicació i la seva creació d'una moral artificial, el cànon i la cultura de la por. | » |
| — David Bravo Bueno, |||
L'octubre de 2006 va començar a col·laborar en el programa Noche sin tregua de Paramount Comedy.
El 20 de desembre de 2015 encapçalà la llista d'Almeria de Podem a les eleccions legislatives i aconseguí l'escó com a diputat.
És creador de l'associació O.S.R. al costat d'Alfonso Grueso i el raper ToteKing, del qual és advocat.

## Vegeu també

* Lawrence Lessig, professor de Dret dels Estats Units, autor de Cultura lliure.
* SGAE

## Referències

* ↑ «El activista y abogado David Bravo obtiene el escaño de Podemos por Almería» (en castellà). El Diario. [Consulta: 21 desembre 2015].
* ↑ Carta a José Luis Rodríguez Zapatero Arxivat 2012-04-23 a Wayback Machine. de David Bravo (2005) (castellà)
* ↑ Referencia de Copia este libro en 20 Minutos (castellà)
* ↑ Libro sobre derechos de autor y P2P SomosLibres.org (castellà)

## Enllaços externs

* (castellà) Bitácora de David Bravo Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.
* (castellà) Copia este libro Arxivat 2006-03-04 a Wayback Machine., de David Bravo
* (castellà) Copia este libro Arxivat 2006-10-10 a Wayback Machine., de David Bravo (edición en XHTML)
* (castellà) Entrevista a David Bravo en Wikinoticias
* (castellà) Entrevista digital en El País. 19 d'octubre de 2005
# Dartmouth

«Dartmouth» té aquests significats:
* Dartmouth (Devon), població a Devon, Gran Bretanya
* Universitat de Dartmouth, a Hanover, New Hampshire
* Dartmouth (Massachusetts)
# Arlo Guthrie

Arlo Guthrie (Coney Island, 10 de juliol de 1947) és un cantant estatunidenc de folk. Com el seu pare, Woody Guthrie, Arlo canta cançons de protesta. Un dels seus treballs més coneguts és "Alice's Restaurant Massacree", un blues cantat satíric de 18 minuts de durada.
És un dels artistes que va tocar al Festival de Woodstock. També ho va fer en el recordatori del 50è aniversari realitzat al Museu de Bethel cap a 2019.

## Discografia

* Alice's Restaurant (1967)
* Arlo (1968)
* Running Down the Road (1969)
* Alice's Restaurant Soundtrack (1969)
* Washington County (1970)
* Hobo's Lullaby (1972)
* Last of the Brooklyn Cowboys (1973)
* Arlo Guthrie (1974)
* Together In Concert (1975)
* Amigo (1976)
* The Best of Arlo Guthrie (1977)
* One Night (1978)
* Outlasting the Blues (1979)
* Power of Love (1981)
* Precious Friend (1982)
* Someday (1986)
* All Over the World (1991)
* Son of the Wind (1992)
* 2 Songs (1992)
* More Together Again (1994)
* Alice's Restaurant - The Massacree Revisited (1996)
* Mystic Journey (1996)
* This Land Is Your Land: An All American Children's Folk Classic (1997)
* BanjoMan - a Tribute to Derroll Adams (2002)
* Live In Sydney (2005)
* In Times Like These (2007)
* 32¢ Postage Due (2008)
* Tales of '69 (2009)

### Col·lectius

* Philadelphia Folk Festival - 40th Anniversary (1999)

## Vegeu també

* Bob Dylan
# Cardenal anyil ultramarí

El cardenal anyil ultramarí (Cyanoloxia cyanoides) és un ocell passeriforme cardinàlid d'Amèrica Central i Amèrica del Sud. El plomatge dels mascles és blau amb negre, brillant a la llum; es diferencien de les femelles en què aquestes són de plomatge castany fosc. Habiten en denses selves, des del sud-est de Mèxic a través d'Amèrica Central fins a l'Amazònia, generalment en el sotabosc.

## Taxonomia

Considerat antany membre del gènere Cyanocompsa s'inclou a Cyanoloxia arran Bryson et al. 2014
* Femella

## Referències

* ↑ «Cardenal anyil ultramarí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
* ↑ «Blue-black or Rothschild's Grosbeak» (en anglès). Avibase. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ RW Bryson, J Chaves, BT Smith, MJ Miller, K Winker, JL Pérez-Emán et J Klicka. 2014. Diversification across the New World within the ‘blue’ cardinalids (Aves: Cardinalidae). Journal of Biogeography 41: 587–599
# Cardenal anyil ventre-rosat

El cardenal anyil ventre-rosat (Passerina rositae) és una espècie d'ocell de la família dels cardinàlids endèmica del sud de Mèxic. Només es troba en el vessant pacífic de l'Istme de Tehuantepec, en els estats d'Oaxaca i Chiapas.

## Referències

* ↑ «Cardenal anyil ventre-rosat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
# Tibor Radó

Tibor Radó (Budapest, 2 de juny de 1895 - New Smyrna Beach, 12 de desembre de 1965) va ser un matemàtic hongarès, emigrat als Estats Units d'Amèrica.

## Vida i Obra

Radó va comenár els seus estudis universitaris d'enginyeria al Politècnic de Budapest el 1913, però els va interrompre l'any següent per l'esclat de la Primera Guerra Mundial. Va combatre al front rus fins que va ser fet presoner el 1916. Va estar empresonat fins al 1920 al camp de Berezovka, un centenar de quilòmetres a l'est de Tobolsk (Sibèria), on va coincidir amb el matemàtic austríac Eduard Helly. Helly, en les penoses condicions del camp de presoners, va organitzar uns seminaris matemàtics en els que va participar Radó i que li van fer canviar el seu interès per l'enginyeria a les matemàtiques. El 1920, en retornar a Hongria, va reprendre els estudis universitaris en matemàtiques a la universitat de Szeged, en la qual va obtenir el doctorat el 1922.
Va ser professor de la universitat de Szeged fins al 1929, amb un curs d'absència en que va estar ampliant estudis a les universitats de Múnic i Leipzig. El curs 1929-30 va ser professor convidat a la universitat Harvard i a la universitat de Rice. El 1930 va ser nomenat professor de la universitat Estatal d'Ohio en la qual va romandre fins a la seva jubilació el 1964. Va morir poc temps després de retirar-se, d'una llarga i penosa malaltia.
Radó és conegut sobre tot per haver resolt el 1933 el conegut com problema de Plateau, que consisteix en demostrar l'existència d'una superfície minimal amb un contorn donat. També te obres importants en els camps de l'anàlisi complexa, de les funcions subharmòniques, de les transformacions contínues, de les àrees de les superfícies i en el camp dels problemes de la computabilitat. Va publicar més d'un centenar d'articles i llibres científics.

## Referències

* ↑ Kreyszig, 1992, p. 18.
* ↑ Kreyszig, 1992, p. 19.
* ↑ Kreyszig, 1992, p. 22-23.
* ↑ Kreyszig, 1992, p. 21.
* ↑ Kreyszig, 1992, p. 24.
* ↑ Kreyszig, 1992, p. 25.
* ↑ Kreyszig, 1992, p. 26.
* ↑ Hertel, 2009, p. 270.
* ↑ Kreyszig, 1992, p. 28-32.

## Bibliografia

* Hertel, Joachim «Computing the Uncomputable Rado Sigma Function» (en anglès). The Mathematica Journal, Vol. 11, Num. 2, 2009, pàg. 270-283. DOI: 10.3888/tmj.11.2-8. ISSN: 1047-5974.
* Kreyszig, Erwin. «Remarks on the mathematical work of Tibor Radó». A: Themistocles M Rassias (ed.). The Problem Of Plateau (en anglès). World Scientific, 1992, p. 18-32. ISBN 981-02-0556-2.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Tibor Radó» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Tropp, Henry S. «Radó, Tibor». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 26 desembre 2020]. (anglès)
* «Tibor Radó». Ohio State University. [Consulta: 26 desembre 2020]. (anglès)
# Cordia myxa

Cordia myxa és una espècie d'arbre dins la família Boraginàcia. Es cultivava a l'antic Egipte. Un dels seus noms comuns és el de Lasura. És un arbre caducifoli de mida mitjana. Es troba principalment a Àsia però també a les regions tropicals del món. Al subcontinent indi crix abundosament des de Myanmar a l'Afghanistan. En el seu ambient pot arribar a viure fins als 1.500 m d'altitud.
És planta nativa de la Xina i està àmpliament cultivada a les planes baixes de les regions tropicals. Creix millor en zones amb pluviometria anual d'entre 1000 i 1500 litres.
l tronc de les lasures generalment és recte i cilíndric la seva capçada es pot formar en forma d'umbel·la. Arriba a fer de 10 a 15 m d'alt.però pot tenir forma arbustiva.
La seva escorça presenta unes fissures molt marcades.
Les fulles són un bon farratge
Floreix entre el març i l'abril amb inflorescències terminals de color blanc. Les flors individuals fan uns 5 mm de diàmetre.
El fruit de la lasura és una drupa que comença a aparèixer el juliol-agost. És de color marró o rosa. La seva polpa és una mica translúcida, mucilagionsa i dolça. El mucílag del fruit es pot usar com pega d'enganxar papers. El fruit no gaire madur es conserva en vinagre.
Es creu que el fruit és medicinal i també adequat per combatre l'alopècia.
La seva fusta és de bona qualitat i es fa servir en ebenisteria i en treballs ornamentals.

## Toxicitat

Cordia myxa conté alcaloides pirrolizidínics tumorigènics.

## Referències

* ↑ Oudhia, P., 2007. Cordia myxa L. [Internet] Record from PROTA4U. Schmelzer, G.H. & Gurib-Fakim, A. (Editors). PROTA (Plant Resources of Tropical Africa / Ressources végétales de l'Afrique tropicale), Wageningen, Netherlands.
* ↑ Fu, P.P., Yang, Y.C., Xia, Q., Chou, M.C., Cui, Y.Y., Lin G., "Pyrrolizidine alkaloids-tumorigenic components in Chinese herbal medicines and dietary supplements", Journal of Food and Drug Analysis, Vol. 10, No. 4, 2002, pp. 198-211
# Emilio Bestetti

Emilio Bestétti (Milà, 1870 - Milà, 1954) va ser un editor i un intel·lectual italià.
Bestetti va aprendre les seves primeres nocions de pintura de Giuseppe Barbaglia. El 1916 va exposar a l'exposició de l'Autoretrat de la família artística de Milà. Va fer la millor còpia del món de l'Últim Sopar de Leonardo, cedint-la en préstec per utilitzar-la a la Sagristia de l'Església on es guarda l'Últim Sopar de Milà.
De jove era un lector voraç. El 1906 va fundar amb Calogero Tumminelli l'editorial d'art «Bestetti e Tumminelli».
Bestetti encara estudiant va fundar l'editorial Bestetti i T., especialitzada en publicacions d'art; va imprimir les revistes Dedalo, dirigida per Ugo Ojetti, i Architettura e arti decorative, dirigida per M. Piacentini i G. Giovannoni; Amb G. Treccani va finançar, estudiar i executar el pla editorial de l'Enciclopèdia Italiana. La riquesa il·lustrativa, que constitueix una característica essencial, es deu principalment al seu projecte.
Després de 1946, amb el seu net Carlo Bestétti i amb esforços de distribució i difusió va esdevenir una de les cases editorials europees del major prestigi intel·lectual en el món de l'art, va fer grans descobriments d'escriptors italians (Gabriele D'Annunzio, Ugo Ojetti, i artistes com | Giorgio De Chirico, Gregorio Sciltian, Renato Guttuso, Mario Sironi, Massimo Campigli, Carlo Carrà, Marcello Piacentini, Gustavo Giovannoni, grans financers i banquers com Amedeo Natoli, pare de la moderna assegurances i reassegurances a Europa, d'assaig (Saggi) són molt importants, o de la banca Filippo Cremonesi entre molts altres.

## Exposicions

* Autoritratto, Famiglia Artistica Milanese, Milano, 1916

## Bibliografia

* A.M. Comanducci, Pittori Italiani dell'Ottocento, Milano, 1934
* A.M. Comanducci, Dizionario Illustrato pittori e incisori moderni, II edizione, Milano, 1945
* A.M. Comanducci, Dizionario Illustrato pittori e incisori moderni, II edizione, Milano, 1962

## Referències

* 1 2 «Bestétti, Emilio» (en italià). Enciclopedia Treccani. [Consulta: 7 agost 2019].
* 1 2 Caccia, Patrizia. Editori a Milano (1900-1945) : repertorio. Milà: Franco Angeli, p. 71-72 (Volum 62 de Studi e ricerche di storia dell'editoria). ISBN 9788820457969.
# Savars

Els savars (en llatí savari, en grec antic Σαύαροι) eren un poble de la Sarmàtia europea que vivien entre els rius Turuntus i Chesinus. Eren d'ètnia eslava i se'ls identifica amb el sjewers, una tribu poderosa que vivia entre els rius Desnà, Seim i Sula, amb les ciutats de Txerníhiv i Ljubetsh. Constantí VII Porfirogènit menciona el poble i les dues ciutats.
La darrera menció dels savars no va més enllà del 1024 a les fonts romanes d'Orient, però després encara apareixen com a antic poble als annals de Rússia.
Pel poble de l'Índia, vegeu sauars.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Savari». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 agost 2021].
# Bathyergus suillus

Bathyergus suillus és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates talp. És endèmica de Sud-àfrica. Es tracta d'un animal solitari de vida subterrània. Els seus hàbitats naturals són la sorra de les costes, la terra franca a la vora del mar i les sorres al·luvials de les ribes de rius. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que se la considera una plaga i s'han pres mesures per reduir-ne la població.

## Referències

* ↑ Maree, S.; Faulkes, C.; Griffin, M. Bathyergus suillus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 8 gener 2014.
# Desembocadura del riu Llastres

La desembocadura del riu Llastres fa de límit entre els municipis de Mont-roig del Camp i Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant. L'espai el constitueix una llacuna de rambla, on es barreja l'aigua dolça del riu i el seu aqüífer amb l'aigua marina de la Mediterrània.
Les comunitats helofítiques que es troben als marges de la llacuna són el canyissar i la jonquera halòfila (hàbitat d'interès comunitari, codi 1410), amb retalls de tamarigars (hàbitat d'interès comunitari, codi 92D0) i de salobrars (hàbitat d'interès comunitari, codi 1420). Damunt els talussos que delimiten la llera del riu hi ha pins blancs (Pinus halepensis) i pins pinyers (Pinus pinea). Al fons de la llacuna litoral, també caracteritzada com a hàbitat d'interès comunitari prioritari (codi 1150), s'hi fan herbassars submergits d'aigües salabroses.
Pel que fa a la fauna, l'espai destaca pel fet d'allotjar una població de fartet (Aphanius iberus), a part d'esdevenir zona de refugi i zona de pas per a diferents ocells migradors.
En línies generals la zona presenta un estat de degradació i abandó considerable degut, entre altres factors a l'abocament no controlat de deixalles i a l'elevada freqüentació de gent a l'espai. Les deixalles es troben per tot arreu. També hi ha abocaments de terres, etc. Aquests factors limiten enormement l'interès i el potencial ecològic d'aquest espai. Una millora ecològica i una ordenació dels accessos incrementaria el seu interès conservacionista. Sembla que des del Ministeri de Medi Ambient s'està actuant en aquest sentit, ja que, a mitjans de l'any 2006, s'havien iniciat obres per l'acondicionament i millora ambiental de la desembocadura del riu Llastres.
La desembocadura del riu Llastres està situada dins de l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES5140001 "Litoral meridional tarragoní".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Desembocadura del riu Llastres». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 2015-02-14. [Consulta: 14 febrer 2015].