OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Liberal

El Liberal va ser un diari matutí fundat el 31 de maig de 1879 a partir d'una escissió de periodistes republicans d'El Imparcial entre els quals es trobava Miguel Moya, qui seria director del diari entre els anys 1890 i 1906. Representa un dels principals diaris del període conegut com la Restauració, juntament amb El Imparcial, El Debate, El Sol, ABC o La Vanguardia.
Des dels seus inicis fou veritablement popular, d'idees democràtiques i temperat republicanisme, aferrissat defensor de la llibertat de premsa i un model d'equilibri entre la serietat informativa i l'amenitat. Intenta arribar a les classes populars desenvolupant un aspecte nou quant a la publicitat, incloent anuncis per paraules una mica que no s'havia vist en els diaris espanyols fins al moment. Entre 1901 i 1902 va fundar edicions a Sevilla, Barcelona, Bilbao i Murcia, aquest últim a través de la compra de Las Provincias de Levante, algunes de les quals, com la de Bilbao, van seguir una marxa independent posteriorment. L'èxit del periòdic el dugué al creixement i a iniciar un procés de concentració empresarial, i ja en 1906, va formar juntament amb El Imparcial i Heraldo de Madrid la Societat Editorial d'Espanya també coneguda com "el Trust" o "Grup El Liberal", sent, dels tres periòdics el més situat a l'esquerra i el més difós entre les classes populars de Madrid i la seva província. Entre 1906 i 1908 aquest grup segueix creixent amb l'adquisició d'"El defensor" (Granada) i "Diario El Noroeste" (Gijón). En 1913 comença el declivi del "Trust" i finalment es disgregà en 1916.

## Referències

* Cruz Seoane, María (1996, 1998), Historia del periodismo en España. 3. El siglo XX: 1896-1936, Alianza Editorial, S.A.. 84-206-8178-4/Tomo 3.
# El estudiante (pel·lícula de 2009)

El estudiante és una pel·lícula mexicana dramàtica del 2009, opera prima del director Roberto Girault. Fou filmada en sis setmanes amb un pressupost de 20 milions de pesos mexicans i es va estrenar al Chicago Latino Film Festival, on va tenir bona acollida. Va estar vint-i-dues setmanes seguides en cartellera i va recaptar tres milions d'euros.

## Sinopsi

És la història d'un grup de joves i un home de 70 anys, anomenat Chano, qui acaba d'inscriure's a la Universitat de Guanajuato per estudiar Literatura, i que amb una marcada actitud característica del Quixot, trencarà la bretxa generacional. Així, en una trobada de costums i tradicions diferents els personatges compartiran desitjos i ensenyaments però, a més, hauran de superar diferents proves de la vida enmig del romanç, l'amistat i la intriga. Destacant que l'aprenentatge no sols es limita a les aules de classe sinó també a tenir un aprenentatge significatiu basat en l'experiència i les emocions.

## Repartiment

* Jorge Lavat com Chano Antúnez.
* Norma Lazareno com Alicia.
* Cristina Obregón com Carmen.
* Pablo Cruz Guerrero com Santiago.
* Siouzana Melikián com Alejandra.
* Jorge Luis Moreno com Marcelo.
* Cuauhtémoc Duque com Eduardo.
* Daniel Martínez com Héctor.
* Roxana Ramirez Romero com Sofía.
* Silvia Santoyo' com Lucía.
* Luis Gabriel López com Jorge.
* Sofía Toache com Matilde.
* Fernando Estrada com Álvaro.
* José Carlos Ruiz com Don Pedro

## Premis

A la 40a edició de les Diosas de Plata de 2010 va obtenir els premis a la millor pel·lícula, millor director, millor actor (per Jorge Lavat), millor paper de quadre femení (per Norma Lazareno), millor música i millor cançó per cinema.

## Referències

* ↑ La película mexicana El estudiante cautiva en festival de Chicago, El Informador, 30 d'abril de 2009
* ↑ 'El Estudiante', del mexicano Roberto Girault, premiada por Cinemanet por promover el valor de la familia, Europa Press, 24 de febrer de 2012
* ↑ 'El estudiante', comedia mexicana de buenos sentimientos., espinof.com, 6 de març de 2011
* ↑ Triunfa ‘El estudiante’ en las Diosas de Plata, correcamara.com, 24 d'abril de 2010

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Elm Creek (Texas)

Elm Creek és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 1.928 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elm Creek tenia 1.928 habitants, 462 habitatges, i 437 famílies. La densitat de població era de 264 habitants per km².
Dels 462 habitatges en un 70,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 79,4% hi vivien parelles casades, en un 13,4% dones solteres, i en un 5,4% no eren unitats familiars. En el 5% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 44,2% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 29,3% entre 25 i 44, un 14,4% de 45 a 60 i un 3,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 23 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.791 $ i la renda mediana per família de 21.706 $. Els homes tenien una renda mediana de 18.021 $ mentre que les dones 11.500 $. La renda per capita de la població era de 6.300 $. Aproximadament el 36,5% de les famílies i el 40,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elm Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elm Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Elm City

Elm City és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2007 tenia 1.209 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elm City tenia 1.165 habitants, 474 habitatges i 328 famílies. La densitat de població era de 599,7 habitants per km².
Dels 474 habitatges en un 30,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,4% hi vivien parelles casades, en un 17,3% dones solteres, i en un 30,6% no eren unitats familiars. En el 27% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.188 $ i la renda mediana per família de 39.861 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.500 $ mentre que les dones 20.909 $. La renda per capita de la població era de 13.533 $. Entorn de l'11% de les famílies i el 14,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elm City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elm City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Elm

«Elm» té aquests significats:
* Elm (armadura), element de l'armadura que protegeix el cap i la cara del guerrer
* Elm (heràldica), element heràldic basat en la peça del mateix nom que protegia el cap en les antigues armadures medievals
* Elm (Glarus), municipi del cantó de Glarus (Suïssa).
* Elm (llenguatge de programació) per a crear interfícies d'usuari.
Viccionari
# Ennistymon

Ennistymon (en irlandès Inis Díomáin) és un poble d'Irlanda, al comtat de Clare, a la província de Munster. Hi ha un pont que la uneix a la propera vila de Lahinch. Està connectat a Ennis per la N85.

## Etimologia

El nom oficial de la vila és Ennistimon, tot i que la pronunciació més habitual és Ennistymon. Històricament es pronunciava Inishdymon. Es creu que deriva de l'irlandès Inis Diomáin que significa "illa de Diomán". Tanmateix, Míchéal Ó Raghallaigh al·lega que el nom podria derivar d'Inis Tí Méan que vol dir "illa de la casa mitjana" o "prat del riu de la casa mitjana".

## Situació de l'irlandès

En la dècada del 1920 a la zona oriental d'Ennis que comprenia els llogarets de Doonbeg, Ennistymon, Carrigahold i Lisdoonvarna, encara hi havia parlants d'irlandès i la zona fou declarada Gaeltacht. Actualment un comitè encoratja a desenvolupar xarxes entre els parlants d'irlandès per tal d'obtenir novament el reconeixement com a zona Gaeltacht.

## Memorial

El memorial 'An Gorta Mór' fou erigit una milla als enfores d'Ennistymon en la carretera a Lahinch per commemorar les víctimes de la fam de la patata de 1845 a 1850 coneguda com la Gran Fam (An Gorta Mór). Fou inaugurat el 20 d'agost de 1995 – el 150è aniversari de la tragècia. Està localitzat a la vora de l'hospital d'Ennistymon Hospital, en uns terrenys locals gràcies als esforços de l'oficina d'Erin i l'Oficina d'Amèrica de l'Antiga Orde dels Hibernians (AOH) i el consell del comtat de Clare.

## Agermanaments

* Pozzoleone
* Schimatari

## Personatges il·lustres

* Brian Merriman, escriptor en irlandès.
* William Rynne, heroi de l'Aixecament de Pasqua

## Referències

* 1 2 3 Placenames Database of Ireland
* ↑ Míchéal Ó Raghallaigh:Scríobhaí ó Inis Díomáin, "The Other Clare", vol. 16 (Shannon, 1992),p. 18.
* ↑ «Gaeltacht group pressures politicians». The Clare Champion, 16-02-2012.

## Enllaços externs

* Història d'Ennistymon
* Informació Turística d'Ennistymon
# Eraitz Saez de Eguilaz Ramos

Eraitz Saez de Egilaz Ramos (Beasain, 6 de novembre de 1996) és una advocada i política basca, diputada al Parlament Basc i Secretaria de Joventut de la coalició Euskal Herria Bildu.

## Biografia

Es va graduar en Dret en la Universitat del País Basc el 2018 i després va cursar el Màster en Accés a l'Advocacia per la mateixa universitat. Després de superar la prova d'accés, va obtenir el títol d'advocada l'any 2020 i es va col·legiar com a advocada.
L'any 2017 va ser elegida Secretària de Joventut de la coalició Euskal Herria Bildu, entrant a formar part de la Taula Política de la coalició.
L'any 2020 va ser candidata al Parlament Basc per la circumscripció de Guipúscoa i va sortir elegida, esdevenint la membre del Parlament Basc més jove de la legislatura.
És filla de l'activista polític Carlos Sáez de Eguilaz Murguiondo.

## Referències

* ↑ «Arnaldo Otegi dirigirá la refundada EH Bildu con el 84% de los votos» (en castellà). ELMUNDO, 17-06-2017. [Consulta: 29 juliol 2020].
* ↑ «La difícil relación entre jóvenes y política» (en castellà). El Correo, 07-04-2018. [Consulta: 29 juliol 2020].
* ↑ «Albisteak | EHB». ehbildu.eus. Arxivat de l'original el 2019-05-29. [Consulta: 29 juliol 2020].
* ↑ «El nuevo Parlamento Vasco estará formado por 38 mujeres y 37 hombres» (en castellà). Euskal Irrati Telebista, 13-07-2020. [Consulta: 29 juliol 2020].
* ↑ SA, Baigorri Argitaletxea. «GAZTEEK ERABAKI, HAIEN ORDEZ INORK EGIN EZ DEZAN» (en basc). GARA, 08-07-2020. [Consulta: 29 juliol 2020].
* ↑ H, C. S. Macías Última actualización:20-07-2020 | 12:02 H/Creada:20-07-2020 | 02:47. «La sociedad vasca que miró para otro lado» (en castellà). La Razón, 20-07-2020. [Consulta: 29 juliol 2020].
* ↑ ««La convivencia en paz la haremos nosotros»» (en castellà). El Diario Vasco, 16-10-2016. [Consulta: 29 juliol 2020].
# Ernesto Agazzi

Ernesto Agazzi Sarasola (Canelones, 1942) és un agrònom i polític uruguaià, actual senador de la República, pertanyent al Moviment de Participació Popular (MPP), Front Ampli.

## Activitats públiques i privades

Militant del MLN Tupamaros, Agazzi va ser empresonat fins al 1978 al departament de Paysandú. En ser alliberat, es va retirar en qualitat d'exiliat polític a França, on va poder continuar els seus estudis per poder graduar-se d'enginyer agrònom. Finalment, amb la reestructuració democràtica del país, Agazzi va decidir tornar a l'Uruguai el 1984.
Va excercir la docència a la Facultat d'Agronomia, de la Universitat de la República i a més va ser membre del Consell Directiu Central de l'esmentada universitat.
El 15 de febrer de 2000, Agazzi va assumir com a diputat pel departament de Canelones pel MPP, llista 609, liderada per José Mujica, del Front Ampli. Cinc anys després, va assumir com a senador de la República pel mateix sector polític, càrrec que va haver d'abandonar l'1 de març del 2005, quan el llavors president Tabaré Vázquez el va nomenar sotsecretari de Ramaderia al costat del ministre i company de fórmula José Mujica.
L'11 de febrer de 2008, el president Vázquez va comunicar el canvi de Mujica al Ministeri, pel seu secretari, Agazzi.
El 3 de març del 2008 Ernesto Agazzi va assumir la titularitat del Ministeri de Ramaderia, càrrec que va abandonar el 5 d'octubre de 2009 per a dedicar-se plenament a la campanya política. El Ministeri va passar a mans d'Andrés Berterreche.

## Referències

* 1 2 «Ernesto Agazzi» (en castellà). Espectador.com, 09-12-2004. [Consulta: 4 novembre 2010].

## Enllaços externs

* Entrevista amb Ernesto Agazzi (castellà)
* Montevideo.com.uy: Entrevista amb E. Agazzi (castellà)
# Plaza de almas

Plaza de Almas, és una pel·lícula argentina dramàtica de 1997 coescrita i dirigida per Fernando Díaz i protagonitzada per Olga Zubarry, Norman Briski, Alejandro Gance i Vera Fogwill.

## Repartiment

* Olga Zubarry: Abuela
* Norman Briski: Abuelo
* Alejandro Gance: Marcelo
* Vera Fogwill: Laura
* Villanueva Cosse: Director de Teatro
* Roberto Carnaghi: Productor de Teatro
* Guadalupe Martínez Uría: Modelo
* Roly Serrano: Conductor TV
* María Laura Cali: Paula
* Thelma Biral: Madre de Marcelo
* Maximiliano Ghione: Asistente de Producción
* Gabriel Clausi: Malerba
* Alberto Rigó: Bermúdez
* Gabriel Espinosa: Mimo
* Teresa Murtas: Doctora
* Liliana Alanis: Asistente Doctora
* Germán de Souza: Faquir
* María Bordesio: Mujer Faquir
* Jacqueline Kruger: Guía Trusitica
* Alberto "Pipi" Piñeiro: Dueño Trencito
* Andrea Jaet: Artesana Mates
* Mariano Fabricante: Animador Trencito
* Hernán Valente: Cantante de Cadena Perpetua
* Eduardo Graziadei: Bajista de Cadena Perpetua
* Damián Biscotti: Baterista de Cadena Perpetua
* Zulema Goitea: Panelista 1
* Elizabeth Ríos: Panelista 2
* Gabriel Galíndez: Actor Teatro
* Hugo Barrero: Padre Actor Teatro
* Tilde Barrero: Madre Actor Teatro
* Marcela Paloche: Estatua Viviente
* Franco del Neri: Marcelo Niño

## Distribució

La pel·lícula es va presentar per primera vegada al Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata el novembre de 1997. Es va estrenar a l'Argentina el 4 de juny de 1998. Als Estats Units es va projectar al Miami Hispanic Film Festival el 24 d'abril de 1999.
La pel·lícula es va mostrar en diversos festivals de cinema, entre ells: el Festival de Cinema Llatinoamericà de Biarritz, França; el Festival de Cinema de Gramado, Gramado, Brasil; i altres

## Premis i nominacions

* 1997, Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata, premi al millor film iberoamericà.
* 1998, Festival de Cinema Llatinoamericà de Biarritz, premi del públic.
* 1999, Premis Cóndor de Plata de l'Associació Argentina de Crítics de Cinema, millor actriu de repartiment (Olga Zubarry).
* 1999, V Mostra de Cinema Llatinoamericà de Lleida, premi ICCI.

## Referències

* ↑ Crítica de la pel·lícula a La Nación
* ↑ Premis de Fernando Díaz a la Biblioteca Cervantes
* ↑ El filme de Brasil "Kenoma" gana La Cita de Biarritz, El País, 5 d'octubre de 1998
* ↑ "Amaneció de golpe", de Carlos Azpurúa, gana la V Mostra de Cinema Lationamericà de Lleida

## Enllaços externs

* Plaza de almas a YouTube
* Plaza de almas a Cine Nacional
# Poivre

«Poivre» té aquests significats:
# Instrument de tinta

Un instrument de tinta és un instrument per escriure amb tinta, a diferència d'altres que es fan servir en diferents tècniques d'escriptura (com ara un llapis o un estil). La tinta se sol emmagatzemar dins d'un tinter, en el qual es mulla amb tinta l'instrument.
Avui dia existeixen diversos tipus d'instruments de tinta molt evolucionats, incloent-hi les estilogràfiques, retoladors, bolígrafs, i retoladors tècnics. Es venen en una àmplia varietat de colors, formes i assortits. Les més corrents contenen tinta de color negre o de color blau.

## Càlam

És un instrument de canya tallada en punta que es feia servir per a l'escriure sobre argila, cera o mullant-lo amb tinta, sobre papir, pergamí o paper. El seu ús s'inicia el segle xx aC i en certes civilitzacions, tot i l'avenç tecnològic, ha perdurat fins als nostres dies, per escriure emprant la cal·ligrafia clàssica.

## Ploma d'ànec

La primera ploma de tinta dels temps antics estava feta amb una ploma sovint de l'ala d'un ànec. Les plomes d'au van ser utilitzades per primera vegada el segle iv de l'era cristiana.

## Ploma d'acer

Normalment està composta d'un plomí inserit dins d'un portaploma o un bainot (estoig). De vegades el terme ploma es pot referir tant a la ploma sencera com al tremp.

## Referències

* ↑ Carvalho, David N. Forty Centuries of Ink (en anglès). Echo Library, 2007, p.159. ISBN 1406844136.
* ↑ William Shakespeare. Nit de reis. Editorial Proa, 8 abril 2010, p. 85–. ISBN 978-84-8256-926-0 [Consulta: 20 maig 2012].
* ↑ J. Laso de la Vega; Establecimiento Tipográfico de Mellado. Instruccion para el pueblo: Cien tratados sobre los conocimientos mas indispensables: con grabados intercalados en el testo. Establecimiento tipografico de Mellado, 1851, p. 2– [Consulta: 20 maig 2012].
# Dendropsophus sanborni

Dendropsophus sanborni és una espècie de granota que viu a l'Argentina, el Brasil, el Paraguai i l'Uruguai.

## Referències

* Silvano, D., Scott, N., Aquino, L., Segalla, M.V., Langone, J., Baldo, D. & Blotto, B. 2004. Dendropsophus sanborni. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 de gener de 2008.
# Lion

Lion las Monjas (en francès Lioux-les-Monges) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa, al districte d'Aubusson i cantó d'Auzances.
La seva població al cens de 1999 era de 42 habitants. Està integrada a la Communauté de communes Auzances-Bellegarde-en-Marche.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 98 | 73 | 48 | 40 | 42 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Claude Fonty | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
Viccionari
# Jeff Pierce

Jeff Pierce (San Diego, 28 d'agost de 1958) és un ciclista estatunidenc, que fou professional entre 1986 i 1997. El seu principal èxit esportiu fou la victòria en l'etapa dels Camps Elisis del Tour de França de 1987.

## Palmarès

* 1985
** 1r al Tour de Berlín
** 1r a la Nevada City Classic
** Vencedor d'una etapa de la Coors Classic
* 1986
** 1r al Tour de Bisbee i vencedor de 3 etapes
* 1987
** 1r al Tour de Texas i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1988
** Vencedorde 2 etapes de la Coors Classic
* 1989
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Euskadi
* 1994
** Vencedor d'una etapa de la Redlands Classic
* 1995
** Campió dels Estats Units d'americana, amb Steve Hegg

### Resultats al Tour de França

* 1986. 80è de la classificació general
* 1987. 88è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1988. Abandona (20a etapa)
* 1989. 86è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1988. 46è de la classificació general
* 1989. 59è de la classificació general
* 1990. 113è de la classificació general

## Referències

* ↑ «PIERCE Jeff (Jeffrey)». [Consulta: 22 novembre 2022].
* ↑ «Edición del dilluns 27 juliol 1987, Página 31 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com». [Consulta: 22 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Jeff PIERCE» (en italià). [Consulta: 22 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Jeff Pierce a sitiodeciclismo.net
# Pierre Mores

Pierre Mores (Esch-sur-Alzette, 21 d'abril de 1950) és un polític i jurista luxemburguès. Va ser el president del Consell d'Estat de Luxemburg, càrrec que va exercir des del 2003 al 2007.
Va ser nomenat per al Consell d'Estat el 20 de març de 1990 en substitució d'Edmond Reuter. i nomenat Vicepresident del Consell el 14 de gener de 2000. Va substituir al càrrec de president a Marcel Sauber el 29 d'abril de 2003 fins al 30 de setembre de 2007, quan va ser reemplaçat per Alain Meyer.
En sortir d'aquest càrrec, va ser nomenat «Mariscal de la Cort», és a dir, Cap d'Estat Major del Cap de l'Estat, La seva Altesa Reial el Gran Duc de Luxemburg.

## Honors

* Comandant de l'Orde del Mèrit del Gran Ducat de Luxemburg (promoció 2000).

## Referències

* 1 2 3 «Membres depuis 1857» (en francès). Council of State of Luxembourg. Arxivat de l'original el 2009-11-03. [Consulta: 7 desembre 2015].
* ↑ «Nomination du nouveau Maréchal de la Cour». Grand Duchy of Luxembourg, 28-03-2007. Arxivat de l'original el 2011-05-24. [Consulta: 7 desembre 2015].
* ↑ Aktiviéitsrapport vum Staatsministère vum Joer 2000 wou op de Säite 77 ff déi Leit ernimmt sinn déi den 22. Juni 2000 eng Auszeechnung vum Premier iwwerreecht kruten
# Política espacial

La política espacial és el procés de presa de decisions polítiques i l'aplicació de polítiques públiques d'un estat (o associació d'estats) respecte el vol espacial i els usos de l'espai exterior, tant per a propòsits civils (científica i comercial) com militar. Els tractats internacionals, com el Tractat de l'espai exterior de 1967, intenta maximitzar els usos pacífics de l'espai i restringir la militarització de l'espai.
La política espacial s'intersectua amb la política científica, ja que sovint els programes espacials nacionals utilitzen el finançament de la ciència espacial, i també amb la política de defensa, per a aplicacions com ara satèl·lits espia i armes antisatèl·lit. També engloba la regulació governamental d'activitats de tercers com ara satèl·lits de comunicacions comercials i vol espacial privat.
La política espacial també engloba la creació i aplicació de la llei espacial, i les organitzacions d'advocacia espacial existeixen per donar suport a la causa de l'exploració espacial.

## Vegeu també

* Dret de l'espai
* Cursa espacial

## Referències

* ↑ Goldman, Nathan C. Space Policy:An Introduction. Ames, IA: Iowa State University Press, 1992, p. vii. ISBN 0-8138-1024-8.

## Enllaços externs

* European Space Policy Institute
* Space Policy - Academic Journal
* Space Policy Resource Websites
* Space Policy & Politics Blog by Dr Jill Stuart