OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bukovín

Bukovín, op. 18, és una òpera en tres actes composta el 1870 per Zdeněk Fibich sobre un llibret en txec de Karel Sabina. Es va estrenar el 16 d'abril del 1874 al Teatre Provisional de Praga.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. [Consulta: 25 maig 2018].
# Bukovskyita

La bukovskyita o bukovskýita, i poc freqüentment arsendestinezita, és un mineral de la classe dels arsenats. Anomenat així l'any 1967 per František Novák, Pavel Pavondra i Jiňí Vtělenský en honor del químic txec Antonín Bukovský (1865-1950), que va ser el primer a analitzar-lo.

## Característiques

És un arsenat hidratat de ferro amb anions addicionals de sulfat i hidroxil. Està químicament relacionat amb la similar zykaïta. Forma nòduls amb una superfície reniforme. Sota un microscopi, aquests nòduls apareixen com una col·lecció de petites agulles similars al guix, algunes de les quals es poden arribar a veure a simple vista.

## Formació

És un mineral que es forma a la superfície de zones amb escòries i runes de mines, com a producte de l'alteració a la intempèrie de sulfurs de ferro i arsènic, comunament a partir de l'arsenopirita. Es sol trobar associat a altres minerals com l'arsenopirita, la pirita o el quars.

## Referències

* ↑ Garrido, Josep Lluís; Ybarra, Joan Manuel. Nomenclàtor de les espècies minerals, 2010, p. 374 [Consulta: 21 desembre 2013].
* ↑ «Bukovskýite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 desembre 2013].
# Bébé a le béguin

Bébé a le béguin o Bébé reçoit le coup de foudre és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada el 1911.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bébé.

## Sinopsi

Bébé vol concertar una cita amb la professora de piano de la seva germana, de la que se n'ha enamorat.

## Repartiment

* René Dary : Bébé (com Clément Mary)
* Renée Carl : Madame Labèbe, la mama

## Notes

* ↑ Bébé a le béguin a sensacine.com
# Bébé marie sa bonne

Bébé marie sa bonne és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada el 29 de març de 1912.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bébé.

## Repartiment

* René Dary : Bébé (com Clément Mary)
* Renée Carl : Madame Labèbe, la mama
* Paul Manson : el pare
* René Navarre : Polyte
* Jeanne Saint-Bonnet : la minyona, Julie

## Notes

* ↑ Bébé marie sa bonne, bifi.fr
* ↑ «Le nozze di Bebè». italiataglia.it.
* ↑ «Indice alfabetico delle pellicole cinematografiche approvate dal Ministero dell'Interno fino al 31 dicembre 1915». fondazionecsc.it p. 180.
# Cala sa Nau

Cala sa Nau és una cala situada a l'illa de Mallorca, al terme municipal de Felanitx. Es troba a uns quatre quilòmetres del poble de S'Horta, entre la Cala Mitjana i la Cala Marçal.

## Referències

* ↑ «Cala sa Nau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cala sa Nau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Cova de s'Estret des Temps

## Enllaços externs

* Cala Sa Nau a Platges de Balears Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Camilo Procaccini

Camillo Procaccini (Bolonya, 1551 - Milà, 21 d'agost de 1629 fou un pintor italià de l'escola Bolonyesa. Fill del pintor Ercole Procaccini i germà gran de Giulio Cesare i de Carlo Antonio, ambdós també pintors.

## Biografia

El 1588 es va traslladar a Milà amb tota la seva família, en el seguici del comte Pirros Visconti Borromeo, personatge que li va encarregar la decoració del Ninfeu de la Villa Borromeo Visconti de Lainate. A Milà també feu unes pintures a l'orgue del Duomo el 1592, així com els Sants Ambrós i Agustí del mateix lloc.
La capacitat del Procaccini s'aprecia en les seves primeres obres on es poden veure treballs com el cicle de frescos de l'església de San Prospero, a Reggio Emilia, del 1587, que constitueixen veritables obres mestres.
Altres treballs dignes d'esmentar són els frescos de la nau i l'absis de la catedral de Piacenza, en col·laboració amb Ludovico Carracci, i els frescos del cor de l'església de Sant Pau de Milà, de 1625.
Al fons del Museu Nacional d'Art de Catalunya es conserva el seu dibuix Dos caps de Joves, que fou exposat temporalment a l'Exposició de la col·lecció de Raimon Casellas el 1992 i prèviament en una altra exposició al Museu d'Història de la Ciutat, el 1987.

## Referències

* ↑ DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9.
# Camilo Roig Zamora

Camilo Roig Zamora (Santa Cruz de Tenerife, 30 de juliol de 1920 - ?) fou un futbolista canari de les dècades de 1940 i 1950.

## Trajectòria

Jugava a la posició d'extrem per les dues bandes. Començà a practicar el futbol a diversos clubs locals, però l'adveniment de la Guerra Civil espanyola aturà la seva carrera. L'any 1938 fou enviat al front de Barcelona, on acabà destinat durant vora un any. En aquest temps jugà al reserva del RCD Espanyol, i retornà poc després a les Illes Canàries. Ingressà al Price FC, de la seva ciutat natal, des d'on fou fitxat pel Reial Madrid com a professional l'any 1944, després de veure'l jugar en un torneig local. Davant la manca de possibilitats de jugar a l'equip —només disputà un partit a primera divisió amb el conjunt blanc— fou cedit al Córdoba CF la temporada 1946-47. Aquest darrer any, el Gimnàstic de Tarragona acabava de pujar a Primera, i el seu entrenador, Joan Josep Nogués, demanà el seu fitxatge. El Madrid li donà la carta de llibertat i ingressà al club grana, on romangué fins a la temporada 1956-57, excepte dues temporades, entre 1951 i 1953, en les quals jugà al Reial Saragossa. En total jugà amb el Nàstic 209 partits, en els quals marcà 69 gols, dels quals 54 foren a primera divisió, amb 14 gols. Al Nàstic compartí davantera amb homes com Taltavull, Peralta, Juanete i Panadès. Jugà dos partits amb la selecció catalana de futbol, entre 1947 i 1948.
El seu germà Francisco Roig Zamora també fou un destacat futbolista, que jugà força temporades al Celta de Vigo.

## Referències

* 1 2 3 4 «Camilo Roig». lahistoriadelfutbolcanario.com, 20-03-1940. [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 3 4 5 6 «CAMILO ROIG, JUGADOR DEL NÀSTIC EN 1948 CUANDO VENCIÓ 1-3 EN CHAMARTÍN». Mundo Deportivo, 26-10-2006. [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Camilo Roig». Antoni Panadès - tottarragona.cat, 14-01-2009. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «En Las Corts». Mundo Deportivo, 22-03-1948.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Camilo Pérez Pastor

Camilo Pérez Pastor (Pego, 1843 - 25 de juliol de 1926) fou un polític valencià, diputat a Corts durant la I República Espanyola.

## Biografia

Inicialment va ingressar al Seminari de València, però el va deixar el 1863 i el 1864 va marxar a Madrid a estudiar dret, on es va veure embolicat en els fets de la nit de Sant Daniel (1865) i va col·laborar als diaris El Pueblo i La Igualdad, de caràcter republicà federal.
Cap dels progressistes de Pego, va participar en la revolució de 1868 i fou president de la Junta Republicana de Pego. Fou candidat per Alcoi a les eleccions generals espanyoles de 1869, però va intentar aixecar els municipis de la Marina Alta com a part de la revolta republicana de Froilán Carvajal (insurrecció federalista de 1869); en fracassar, va fugir a Alger i d'ací a Marsella, d'on va tornar quan es dictà l'amnistia de 1870.
El 1871 va representar, juntament amb Emigdio Santamaría Martínez la província d'Alacant a la Segona Assemblea del Partit Republicà Democràtic Federal, amb el que fou elegit diputat pels districtes de Dénia i Llucena a les eleccions generals espanyoles de 1873. El 1874 va votar contra el nomenament d'Emilio Castelar i va reprovar els fets del petrólio.
El 1880 va signar el manifest del Partit Republicà Progressista i el 1881 el Manifest Republicà-Progressista impulsat per Nicolás Salmerón. Fou candidat republicà per Pego a les eleccions generals espanyoles de 1891, 1893 i 1901, tot presidint l'Assemblea que el 1897 donà origen a la Fusió Republicana. El 1903 va formar part de la nova Unió Republicana de Nicolás Salmerón, de la que en fou candidat per Alcoi a les eleccions generals espanyoles de 1905 i 1907. Alhora, va donar suport als projectes de Solidaritat Alacantina (1908) i a la Conjunció Republicano-Socialista. Tanmateix, el 1913 es va afiliar al Partido Reformista de Melquíades Álvarez, i finalment el 1921 va ingressar al sector ciervista del Partit Liberal Conservador, amb el qual fou nomenat president de la Diputació d'Alacant.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
Càrrecs públics :
| Precedit per: Manuel Gómez Valdivia | President de la Diputació d'Alacant 1920-1921 | Succeït per: Pedro Juan Beneyto Rostoll |
# Campionat de Catalunya de futbol 1911-1912

La temporada 1911-12 del Campionat de Catalunya de futbol fou la tretzena edició de la competició. Fou disputada la temporada 1911-12 pels principals clubs de futbol de Catalunya.

## Primera Categoria
### Classificació final

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts | Classificació |
| 1 | Club Espanyol | 10 | 8 | 1 | 1 | 42 | 4 | +38 | 17 | Campió |
| 2 | FC Espanya | 10 | 7 | 0 | 3 | 32 | 14 | +18 | 14 | |
| 3 | FC Barcelona | 10 | 6 | 2 | 2 | 60 | 9 | +51 | 14 | |
| 4 | Universitary SC | 10 | 4 | 1 | 5 | 16 | 18 | −2 | 9 | |
| 5 | FC Numància | 10 | 1 | 1 | 8 | 9 | 54 | −45 | 3 | |
| 6 | Català SC | 10 | 1 | 1 | 8 | 7 | 67 | −60 | 3 | |
Tots els clubs eren de Barcelona.

### Resultats finals

* Campió de Catalunya: CD Espanyol
* Classificats per Campionat d'Espanya: FC Barcelona (organitzador) i FC Espanya (guanyador d'un torneig classificatori)
* Descensos: No hi havia descensos reglamentats
* Ascensos: No hi havia ascensos reglamentats

## Segona Categoria

Es va organitzar un campionat de segona categoria, anomenat campionat de júniors, amb la participació dels següents equips: FC Internacional, Athletic FC de Sabadell, FC Badalona, FC Martinenc, New Catalonia FC, Catalunya Sporting Club, Sarrià SC, Stadium FC, Gimnàstic AEP, Mercantil FC, Barcino, FC Mataró, CS Sabadell FC, Avenç FC, FC Andreuenc, Manresa FC, CD Europa, Bétulo FC, Tibidabo, FC Franco-Espanyol i Gimnàstic Sportmen's Club.
El FC Internacional es proclamà campió, classificant-se en la segona posició el CE Europa i en la tercera el FC Badalona.

## Referències

* ↑ Bdfutbol Campionat de Catalunya 1911-12
* ↑ RSSSF Catalonia Championship 1903-1940 - All Results
* ↑ Pàgina 6, La Vanguardia, 1911/12/19
* ↑ Pàgina 4, Mundo Deportivo, 1911/12/21
* ↑ Pàgina 5, Mundo Deportivo, 1912/05/23
* ↑ Pàgina 5, Mundo Deportivo, 1913/01/02

## Bibliografia

* Garcia Castell, Joan. Història del futbol català. Barcelona: Editorial Aymà, 1968. ISBN 978-84-209-3682-6.
* Closa i Garcia, Antoni; Rius i Solé, Jaume; Vidal i Urpí, Joan. Un segle de futbol català: 1900-2000. Barcelona: Federació Catalana de Futbol, 2001.

## Enllaços externs

* RSSSF
# Campionat de Catalunya de futbol 1905-1906

La temporada 1905-06 del Campionat de Catalunya de futbol fou la setena edició de la competició. Fou disputada la temporada 1905-06 pels principals clubs de futbol de Catalunya.

## Primera Categoria
### Classificació final

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts | Classificació |
| 1 | FC X (C) | 6 | 5 | 0 | 1 | 7 | 4 | +3 | 10 | Campió |
| 2 | FC Internacional | 6 | 4 | 0 | 2 | 11 | 9 | +2 | 8 | |
| 3 | FC Barcelona | 6 | 3 | 0 | 3 | 16 | 10 | +6 | 6 | |
| 4 | Català FC | 6 | 0 | 0 | 6 | 2 | 13 | −11 | 0 | |
| 5 | Joventut FC | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | (Nota) |
| 6 | Club Espanyol | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | (Nota) |
Tots els clubs eren de Barcelona, i el FC X es proclamà campió. L'Espanyol fou el primer equip que va abandonar la competició, ja que la majoria dels seus jugadors va marxar a estudiar a l'estranger, mentre que la resta va unir-se al FC X. D'altra banda, el Joventut FC es retirà en ple campionat perquè va dissoldre's la societat. El FC Internacional també desaparegué, quan va acabar la temporada.

### Resultats finals

* Campió de Catalunya: FC X
* Classificats pel Campionat d'Espanya: FC X, però renuncià a participar-hi
* Descensos: No hi havia descensos reglamentats
* Ascensos: No hi havia ascensos reglamentats

## Referències

* ↑ Bdfutbol Campionat de Catalunya 1905-06
* ↑ RSSSF Catalonia Championship 1903-1940 - All Results
* ↑ «Campeonato de Barcelona» (PDF). El Mundo Deportivo, 15-03-1906. [Consulta: 21 setembre 2011].
* ↑ «Foot-ball» (PDF). Los Deportes Any 10, no. 415, 04-08-1906. [Consulta: 21 setembre 2011].

## Bibliografia

* Garcia Castell, Joan. Història del futbol català. Barcelona: Editorial Aymà, 1968. ISBN 978-84-209-3682-6.
* Closa i Garcia, Antoni; Rius i Solé, Jaume; Vidal i Urpí, Joan. Un segle de futbol català: 1900-2000. Barcelona: Federació Catalana de Futbol, 2001.

## Enllaços externs

* RSSSF
# Campanya de la por

La campanya de la por o discurs de la por és una expressió usada per analistes polítics i periodistes per a descriure el conjunt d'informacions, usades en el marc de processos d'independència, que ressalten els riscs de la secessió i estan destinades a infondre temor en els votants.

## Característiques generals

Les campanyes infonen temors sobre assumptes econòmics: els dubtes sobre la moneda, la preocupació sobre el futur de les pensions, la marxa de les empreses, la dificultat d'accés al crèdit o la fugida de capitals. En el referèndum sobre la independència d'Escòcia de 2014 i en les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015, s'hi va afegir la incertesa a la pertinença del futur estat a la Unió Europea.

## Quebec, 1995

En el referèndum d'independència del Quebec de 1995, la campanya de la por es va vehicular amb la manipulació del cens electoral, amenaces de desintegració territorial i el suport econòmic als federalistes, que no van seguir els límits de despesa establerts.

## Escòcia, 2014

En el referèndum sobre la independència d'Escòcia de 2014, aquesta campanya fou coneguda com a Project Fear. Els partidaris del no a la independència van usar l'estratègia del pal i la pastanaga, amb l'oferta de més poders per a Escòcia després de la primera enquesta que va donar una victòria al sí.

## Catalunya, 2015

En les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 es va afegir la pèrdua d'ajudes europees, la possibilitat de corralito o la situació dels clubs esportius.

## Referències

* ↑ Gracià, Oriol. ««The Project Fear» o quan Escòcia també va patir la campanya de la por». Nació Digital, 21-09-2015. Arxivat de l'original el 2019-05-11. [Consulta: 25 setembre 2015].
* 1 2 Orriols, Núria. «Anatomia de dues derrotes sobiranistes». Ara, 04-07-2015. [Consulta: 25 setembre 2015].
* ↑ «I admit it: the man who coined Project Fear label» (en anglès). Herald Scotland, 21-12-2014. [Consulta: 25 setembre 2015].
* ↑ «Lliçons del Quebec i Escòcia». El Punt Avui, 04-07-2015. [Consulta: 25 setembre 2015].
* ↑ «Ciuraneta, contra el discurs de la por: «Catalunya seria un contribuent net de la Unió Europea»». Nació Digital, 18-09-2015. [Consulta: 25 setembre 2015].
* ↑ «El Banc d'Espanya s'apunta al discurs de la por: "El risc de 'corralito' existeix"». Mon.cat, 21-09-2015. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 25 setembre 2015].
* ↑ «Miguel Cardenal alimenta el discurs de la por: "El Barça seria com l'Standard de Lieja"». Ara. [Consulta: 25 setembre 2015].
# Cabizuela

Cabizuela és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 13 agost 2021].
# Cable LapLink

Un cable Laplink, també conegut com a cable nul d'impressora, permet la connexió de dos ordinadors a través del port paral·lel per establir una connexió directa per cable .
El cable es va introduir el 1983 amb el paquet LapLink, de Traveling Software, per permetre una transferència ràpida de dades entre els primers ordinadors amb MS-DOS, donant velocitats de transferència molt més ràpides que el cable sèrie de mòdem nul tradicional. Aleshores, gairebé tots els ordinadors tenien un port d'impressora paral·lel, i no estaven disponibles ni USB ni Ethernet sobre parell trenat.
El programa INTERSVR a MS-DOS 6.0 també podia utilitzar el cable LapLink.

## Travelling Software

Travelling Software es coneix ara com Laplink Software, Inc. i el seu programari principal és ara PCmover. Amb la desaparició dels ports paral·lels als ordinadors, Laplink ja no ven el cable tradicional. En comptes d'això, té cables USB a disc dur, USB a USB i Ethernet a Ethernet. Un cable Laplink es pot veure com un equivalent paral·lel a un cable de mòdem nul sèrie. A causa de l'amplada de banda més gran del port paral·lel en comparació amb el port sèrie, un cable Laplink és capaç de transferir dades més ràpidament.

## Cablejat

El cable utilitza dos connectors mascles DB25, connectats de la següent manera:
| Strobe | 1 | 1 | Strobe |
| D0 | 2 | 15 | Error |
| D1 | 3 | 13 | Seleccionar |
| D2 | 4 | 12 | Sense paper |
| D3 | 5 | 10 | ACK |
| D4 | 6 | 11 | Ocupat |
| ACK | 10 | 5 | D3 |
| Ocupat | 11 | 6 | D4 |
| Sense paper | 12 | 4 | D2 |
| Seleccionar | 13 | 3 | D1 |
| Error | 15 | 2 | D0 |
| Sel. entrada | 17 | 17 | Sel. entrada |
| GND | 18 | 18 | GND |
| GND | 19 | 19 | GND |
| GND | 21 | 21 | GND |
| GND | 22 | 22 | GND |
| GND | 23 | 23 | GND |
| GND | 25 | 25 | GND |

## Referències

* ↑ "About us", laplink.com
* ↑ «Laplink Easy Transfer Cable For Windows® - Laplink® Software». www.laplink.com. Arxivat de l'original el 2014-11-19.

## Enllaços externs

* Pin descripcions a Nullmodem. Com
# Campionat de Zúric 1992

L'edició del 1992 fou la 77a del Campionat de Zuric. La cursa es disputà el 23 d'agost de 1992, pels voltants de Zúric i amb un recorregut de 240 quilòmetres. El vencedor final fou el rus Viatxeslav Iekímov, que s'imposà per davant de Lance Armstrong i Jan Nevens.
Va ser la vuitena cursa de la Copa del Món de ciclisme de 1992.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Viatxeslav Iekímov (RUS) | Panasonic-Sportlife | 6h 00' 01" |
| 2 | Lance Armstrong (USA) | Motorola | +15" |
| 3 | Jan Nevens (BEL) | Lotto-Mavic-MBK | m. t. |
| 4 | Guido Bontempi (ITA) | Carrera-Vagabond | +35" |
| 5 | Bruno Leali (ITA) | Mercatone Uno-Medeghini | m. t. |
| 6 | Marc Madiot (FRA) | Telekom-Merckx | m. t. |
| 7 | Martin Earley (IRL) | PDM-Concorde | m. t. |
| 8 | Laurent Jalabert (FRA) | ONCE | +59" |
| 9 | Adri van der Poel (NED) | Tulip Computers | m. t. |
| 10 | Scott Sunderland (AUS) | TVM-Sanyo | m. t. |

## Referències

* ↑ «Vale la experiencia de Ekimov en Zurich». Mundo Deportivo, 24-08-1992 [Consulta: 13 maig 2015].

## Enllaços externs

* Resultats a les-sports.info
# Can Janet i Can Patel

Can Janet i Can Patel és una masia del municipi de Vilanova de Sau (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. La masia està molt reformada el que impedeix que s'observi la construcció originària, inicialment composta per dues cases conegudes amb el noms de l'Estebanell de Dalt i l'Estebanell d'Abaix.

## Descripció

Masia molt reformada, quan antigament havia constituït en dues cases. Una de planta rectangular, coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Presenta un portal rectangular amb llinda de fusta que emmarca també una finestreta. Al primer pis hi ha un altre portal i una finestreta a sota. A ponent s'hi obre un gran porxo i a llevant un balcó. A la part nord s'hi adossa una altra casa de planta quadrada, coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana nord: per on s'accedeix directament al primer pis. Aquest presenta un portal rectangular amb llinda de fusta i finestra. A ponent hi ha tres contraforts i a llevant una finestra. És construïda amb granit vermell unit amb morter de calç.

## Història

Mas situat dins de la demarcació de l'antiga parròquia de Vilanova de Sau, dins el terme civil de Sau. Als fogatges d'aquesta parròquia s'observa un creixement notable, accentuat al llarg dels segles xviii i xix, de manera que si al segle xvi comptava només amb dos masos cap al segle xix tenia al redós de 101; alguns d'aquells masos han desaparegut, però, Can Janet i Can Patel, units, encara, perduren.
Inicialment foren conegudes amb el nom dels seus primers propietària, els Estebanell, que hi vivien al segle xviii. Joan i Josep Estebanell, amb els noms d'Estebanell de Dalt i Estebanell d'Abaix. També foren conegudes com a Can Janet i Can Patel
Apareixen documentades al Nomenclàtor de la Província de Barcelona de 1860 diu: Can Janet de baix. Masia (casa de labor) a 2 km de distància de la capital de l'ajuntament, 1 edifici habitada constantment de 2 plantes. Total un edifici. Can Janet de dalt. Masia (casa de labor) a 2 km de distància de la capital de l'ajuntament, 1 edifici habitat constantment de 2 plantes. Total 1 edifici.
Apareix documentat en el nomenclàtor d'Espanya del 1892 com a "Masia casa de labranza".

## Referències

* ↑ «Can Janet i Can Patel». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 «Can Janet i Can Patel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2012].
# Can Gorg (Maçanet de la Selva)

Can Gorg és una masia de Maçanet de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici rectangular de dues plantes i coberta a dues aigües a laterals. Consta de dues parts diferenciades, la més antiga i la reformada recentment. De la part antiga destaca la porta principal d'arc de mig punt adovellada i les finestres del primer pis, amb ampits, muntants i dintells motllurats i esculpits amb incipients i senzills arcs conopials. Les dependències de la dreta de la casa s'han reconvertit en habitatge i destaca la restauració seguint el model de la casa original (porticat, obertures emmarcades de granit…). Altres aspectes interessants són el rellotge de sol i els elements de ferro de la façana (fanal, campaneta, anella d'estacar bestiar, abeurador, piques, l'era...)

## Història

La documentació més antiga del mas és del segle xvi (1509).
Sempre ha estat de la mateixa família fins a l'actualitat (Gorch i Rieradavall).

## Referències

* 1 2 3 «Can Gorg». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Can Gosch

Can Gosch és una masia de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil, una antiga masia que conserva poca cosa de la seva estructura original. De planta baixa i pis. Coberta per una teulada de dues vessants. Actualment té un annex lateral que desfigura el conjunt i les obertures original s'han modificat. Conserva, però, el portal dovellat d'arc de mig punt. El mur lateral estava arrebossat i permetia veure l'ús que es fa de la maçoneria. El nou propietari va canviar la façana per una superfície blanca.

## Referències

* 1 2 «Can Gosch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Canal Institucional

Canal Institucional és un canal de televisió nacional de l'Estat colombià llançat el 2 de febrer de 2004.
Emet programes produïts per institucions estatals per tal de promoure i donar a conèixer les seves activitats al públic. També emet les sessions del Congrés, els "consells comunitaris" (consells comunals) setmanals del president Álvaro Uribe els dissabtes, i torna a executar sèries de drames històrics.
Originalment va rebre el nom de Canal Institucional. Va adoptar el nom de Señal Institucional entre el 2004 i el 2009, tornant al seu nom anterior fins al 2013, quan va tornar a ser Señal Institucional com a part del canvi de marca de Radio Televisión Nacional de Colombia, l'emissora pública, com a RTVC Sistema de Mitjans Públics. els canals de televisió i les xarxes de ràdio utilitzen des de llavors el sobrenom "Señal".
Canal Institucional va substituir Canal A, una cadena de televisió nacional de propietat estatal privada nascuda el 1972 (com a Segunda Cadena; la marca Canal A es va utilitzar des del 1992).