OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere Òdena Pujol

Pere Òdena Pujol (Reus, 28 d'abril de 1824 - Barcelona, 29 de gener de 1900) va ser un empresari reusenc.
L'historiador Pere Anguera en fa un petit resum biogràfic. Comerciant ric, va fer importants negocis però també era un home preocupat per la seva ciutat i d'idees progressistes. Va ser un dels fundadors d'El Círcol, juntament amb Francesc Subirà, Victorí Agustí, Oliver Oliva, Plàcid Bassedes, Joaquim Maria Bartrina, Josep Maria Morlius, Jaume Padró, Josep Simó, Jaume Quer, Marià Pons, Josep Joan Sociats, Alexandre Garcia, Joan Grau Company, Josep Maria Morlius, Leopold Suqué, Pere Sirvent i altres. També era un dels principals accionistes del Banc de Reus i va ser president de la seva junta gestora. A la seva fundació va ser president de la companyia "Gas Reusense" i també era membre de la societat que va aconseguir el pas del ferrocarril per la ciutat. És considerat, per la seva capacitat d'iniciativa, un dels que va portar a Reus a ser la segona ciutat de Catalunya. La ciutat de Reus li ha dedicat un carrer

## Referències

* ↑ Anguera, Pere. El Círcol: 125 anys d'una societat. Reus: Societat El Círcol, 1977, p. 24. ISBN 844002749X.
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 117. ISBN 9788497916929.
# Paulina

Paulina és el nom dels següents personatges:
* Paulina (emperadriu), esposa de Maximí I
* Paulina de Württemberg diversos personatges
* Paulina Andreu i Busto, Paulina Schuman, Paulina Rivel o Paulina Andreu Rivel Schumann (Barcelona, 1921), pallassa i domadora eqüestre
* Paulina Bonaparte (Ajaccio, Còrsega, 1780- Florència, 1825), princesa de França, princesa i duquessa de Guastalla germana petita de Napoleó I
* Paulina García de Viardot (París, 1821 — 1910), mezzosoprano francesa.
* Paulina Lucca (Viena, 1841 - 1908), soprano alemanya
* Paulina Odena García (Barcelona, 1911 - Pantà de Cubillas, 1936), militant comunista i miliciana durant la guerra civil espanyola.
* Paulina Rubio (Ciutat de Mèxic, 1971), cantant
* Domícia Paulina, germana de l'emperador Hadrià
* Júlia Serviana Paulina, neboda d'Hadrià, casada amb Tiberi Claudi Salinàtor Fusc
* Lòl·lia Paulina neta de Marc Lol·li i hereva de la seva gran fortuna producte de l'espoli a les províncies
* Pompea Paulina, dona del filòsof Anneu Sèneca
# Pedro Pablo León

Pedro Pablo León (29 de juny de 1943 - 9 de maig 2020) fou un futbolista peruà.
Va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1970. Destacà com a jugador d'Alianza Lima, Barcelona SC de Guayaquil o Deportivo Galicia de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Perfil a worldfootball». Arxivat de l'original el 2012-03-02. [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ Pierrend, José Luis. «Peru - Record International Players». RSSSF, 28-05-2009.
* ↑ Pedro Pablo León a National-Football-Teams.com (anglès)
# Pic Nord de Travessani

El Pic Nord de Travessani és una muntanya que es troba en el límit dels termes municipals de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) i Naut Aran (Vall d'Aran), dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
«Travessani deriva del basc "ata-be-atz-andi", la gran penya sota el port (referint-se al port de Colomers), o bé de "arte-baso-andi", entre grans precipicis».
El pic, de 2.736,4 metres, s'alça en el punt d'intersecció de les carenes que delimiten la Capçalera de Caldes (NO), la Vall de Colieto (S) i el Circ de Colomèrs (NE). Està situat a l'est del Pic de Travessani, al sud del Coll de Travessani i a l'oest-nord-oest del Tuc de Lhuçà.

## Rutes

Dues són les opcions més habituals:
* Anar a buscar el Coll de Travessani (podeu consultar les rutes referenciades al seu article).
* Sortir des del Refugi Joan Ventosa i Calvell direcció est i vorejar, per llevant, les Agulles de Travessani buscant la collada que, al nord, es troba entre el Pic de Travessani i el Pic Nord de Travessani.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 6 novembre 2009].
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pic Nord de Travessani. [Consulta: 21/09/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Peraltilla

Peraltilla és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca del Somontano de Barbastre.
La temperatura mitjana anual és de 13° i la precipitació anual, 575 mm.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Peraltilla». Arxivat de l'original el 2020-08-14. [Consulta: 19 setembre 2016].
# Pin Oak Acres

Pin Oak Acres és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 427 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pin Oak Acres tenia 427 habitants, 140 habitatges, i 117 famílies. La densitat de població era de 28,7 habitants per km².
Dels 140 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,9% hi vivien parelles casades, en un 5% dones solteres, i en un 16,4% no eren unitats familiars. En el 12,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,05 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,1% tenia menys de 18 anys, un 11,5% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 10,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 119,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.577 $ i la renda mediana per família de 50.865 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.500 $ mentre que les dones 19.750 $. La renda per capita de la població era de 15.361 $. Entorn del 9,4% de les famílies i el 14,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pin Oak Acres». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pin Oak Acres». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Piscicida

Un piscicida (del llatí: piscis "peix") és una substància química que resulta verinosa per als peixos. L'ús principal dels piscicides és eliminar una espècie dominant de peix en és una massa d'aigua com a primer pas per intentar poblar aquesta massa d'aigua amb peixos diferents. També s'utilitzen per a combatre paràsits i espècies invasores de peixos.
Exemples de piscicides inclouen la rotenona, les saponines, TFM (3-trifluorometil-4-nitrofenol), niclosamida, Bayluscida (un nom registrat de l'etanolamina sal de niclosamida) i Fintrol.

## Espècies de plantes amb acció piscicida

Històricament les tècniques de pesca dels pobles indígenes de tot el món sovint usaven plantes amb acció piscicida. Moltes d'aquestes plantes eren fonts naturals de rotenona i saponines.
Els gèneres de plantes Tephrosia, Wikstroemia i Barringtonia són exemples ben coneguts d'enverinadors de peixos.

## Referències

* ↑ Rotenone as a piscicide
* ↑ Rotenone Stewardship Program
* ↑ Susan J. Clearwater, Chris W. Hickey, Michael L. Martin Overview of potential piscicides and molluscicides for controlling aquatic pest species in New Zealand Science & Technical Publishing 2008 ISBN 978–0–478–14376–8
# Platges d'El Castiel i Gamonedo

Les platges del Castiel i Gamonedo es troben en el conceyu asturià de Navia i pertany a la localitat de Soriana. Són dos pedrers de forma triangular. El del Castiel té una longitud d'uns 300 m i una amplària mitjana d'uns 10 m i el de Gamonedo té una longitud d'uns 150 m i una amplària mitjana d'uns 3 m. El seu entorn és rural, amb un grau d'urbanització molt baix i és una zona gairebé verge i té una perillositat alta. La platja manca de sorra i es tracta d'un jaç de roques.
Per accedir a ella cal arribar a Puerto de Vega i des d'allí prendre cap a Frexulfe; més endavant hi ha un mirador des d'on s'albiren aquestes platges des del seu vessant oriental. Caminant uns 800 m cap a l'est per una pista es troba la primera d'elles, El Castiel, i seguint el camí durant 1,5 km hi ha la de Gamonedo. Ambdues estan fortament batudes per l'onatge pel que cal tenir gran precaució en situar-se a la seva rodalia. La platja manca de qualsevol servei, i les activitats recomanades són la pesca recreativa amb canya o la pesca submarina.

## Referències

* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 48. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Platges d'Asteiro, Canares i El Pariso

Les platges de Asteiro, Canares i El Pariso es troben en el conceyu asturià de Navia i pertany a la localitat asturiana de Vigo. La més coneguda és la de «Asteiro o La Chuzia» que és un pedrer d'una longitud d'uns 25 m, una amplària mitjana d'uns vuit m i de forma triangular sent la més gran de les tres. El seu entorn és rural, amb un grau d'urbanització mitjà i una perillositat mitjana. L'accés per als vianants és d'uns cinc-cents m de longitud. Asteiro, la més coneguda, té forma de cala allargada amb penya-segats verticals i al fons s'obre en forma de petxina envoltada de pasturatges pel que, encara que no pot considerar-se com a platja convencional, els veïns de Santa Marina i Vigo (d'Astúries) la solen utilitzar. Les platges de «Canares» i «El Pariso» la utilitzen pescadors de canya però en petit nombre.
Per accedir a elles cal partir de la localitat de Vigo (d'Astúries) i el camí per a les tres part des del mateix centre del poble podent aparcar molt prop de qualsevol de les tres platges però el final del camí cal fer-ho a vaig piular. Per les seves proximitats passa la «senda costanera» fins a la localitat de Barayo i a les proximitats de Puerto de Vega. Si bé les úniques activitats que es poden fer en aquestes platges són la pesca recreativa i la submarina, no és recomanable baixar a elles per la perillositat del descens.

## Referències

* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 53. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Plaça de Sant Pere (Girona)

La Plaça de Sant Pere és una plaça pública del municipi de Girona inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'element més interessant de la plaça de St. Pere són el conjunt de cases de ponent que configuren un model tipològic de lloguer que es repetirà en altres zones de la ciutat. La façana s'estructura en planta (on normalment es troba el taller) i tres pisos amb balcons. S'emmarquen dins l'estil neoclàssic derivat de la França revolucionària, tendència que utilitza alguns estilemes de l'arquitectura clàssica a partir d'un purisme racionalista de gran austeritat.

## Història

L'any 1534 es parla ja de la plaça de Sant Pere com a tal. Fins aquell moment es feia referència al pla de Sant Pere. La urbanització, però, té l'origen en l'aiguat de 1843 que arrasà el barri de manera que calgué la seva reconstrucció. L'arquitecte municipal Bru Barnoya fou l'encarregat de presentar el projecte (1884) que consistia en la parcel·lació del terreny i el disseny uniforme de les façanes alineades, així com mesures urbanístiques (cobrir el riu Galligants i obrir un carrer entre les cases i la muralla) que no s'han portat a terme fins al nostre segle.

## Referències

* 1 2 «Plaça de Sant Pere». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Petita i mitjana empresa

La petita i mitjana empresa (abreujat com PIME o lexicalitzat com a pime) és aquella companyia el nombre d'empleats de la qual està per sota d'uns límits establerts generalment a nivell estatal.

## Unió Europea

Els estats membres de la Unió Europea tradicionalment han tingut la seva pròpia definició sobre què constitueix una PIME. Per exemple a Alemanya el límit estava en 250 empleats i en canvi a Bèlgica en 100.
La Unió Europea va intentar estandarditzar el concepte mitjançant la recomanació 2003/361, on es detalla el significat de les SME (small and medium-sized enterprises):
* Empresa micro: aquella amb menys de 10 empleats i amb facturació o balanç de situació de 2 milions d'euros o menys.
* Empresa petita (small): aquella amb menys de 50 empleats i amb facturació o balanç de 10 milions d'euros o menys.
* Empresa mitjana (medium-sized): aquella amb menys de 250 treballadors i (a) amb facturació inferior o igual a 50 milions d'euros, o (b) amb balanç inferior a 43 milions d'euros.
La forma abreujada en anglès SME també es fa servir en organitzacions internacionals com el Banc Mundial, les Nacions Unides i l'Organització Mundial del Comerç.

## Estats Units

Als Estats Units predomina la forma abreujada SMB (small and medium businesses). La petita empresa (small) s'hi defineix pel nombre d'empleats el límit del qual és de 100; en canvi la mitjana (medium-sized) sovint es refereix a menys de 500 empleats.
Tant en els Estats Units com Europa, la petita oficina (SOHO, small office/home office o single office/home office) té un llindar de 10 o menys.

## Importància en les economies

En la majoria de les economies les empreses més petites són les més nombroses. Als Estats Units les Pimes representen el 99% de totes les empreses i donen ocupació a uns 65 milions de persones. A tot el món representen entre el 40 i el 50% del PIB.
A l'Índia, les empreses micro i petites (MSE o Micro and Small Enterprises) juguen un gran paper en el sector industrial del país i s'estima que el 2009 representaven un 39% de les manufactures i un 33% de les exportacions índies i donava ocupació a uns 31 milions de persones.

## Referències

* ↑ «PIME». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 27 octubre 2014].
* ↑ European Commission. «What is an SME?», 11-07-2014. [Consulta: 27 octubre 2014].
* ↑ «Home Page for Ministry of Agro & Rural Industries». Arxivat de l'original el 2009-04-14. [Consulta: 20 desembre 2010].
# Petroica de Nova Guinea

La petroica de Nova Guinea (Devioeca papuana) és un ocell de la família dels petròicids (Petroicidae) i única espècie del gènere Devioeca Mathews, 1925.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes, des de la Península de Doberai fins als districtes de Nova Guinea central i sud-oriental.

## Referències

* ↑ «Petroica de Nova Guinea». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Petroica blavosa

La petroica blavosa (Peneothello cyanus) és un ocell de la família dels petròicids (Petroicidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc de les muntanyes de Nova Guinea, a menor altura que Peneothello sigillatus.

## Referències

* ↑ «Petroica blavosa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Petroica cendrosa

La petroica cendrosa (Heteromyias albispecularis) és un ocell de la família dels petròicids (Petroicidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc i zones més clares, a les muntanyes del nord-oest de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Petroica cendrosa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Perdiu (desambiguació)

«Perdiu» té aquests significats:
* Biologia: diversos ocells.
** Fasiànids:
*** Perdiu roja o perdiu (Alectoris rufa)
*** Perdiu grega o perdiu de roca (Alectoris graeca)
*** Perdiu xerra o perdiu grisa (Perdix perdix)
** Tetraònids:
*** Perdiu blanca o perdiu de neu (Lagopus mutus)
** Glareòlids:
*** Perdiu de mar (Glareola pratincola)
* Alimentació:
** En triperia, s'anomena perdiu o freixura als pulmons dels animals.
# Poiélovo

Poiélovo (en rus: Поелово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia vuit habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09. [Consulta: 7 maig 2018].
# Pigotita

La pigotita és un mineral de la classe dels compostos orgànics.

## Característiques

La pigotita és una substància orgànica de fórmula química Al₄C₆H₅O$_{10}$·13H₂O. Es tracta d'un compost orgànic que conté alumini, el qual es diu que està format per l'acció de la vegetació humida sobre el granit.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pigotita pertany a «10.AC - Sals d'àcids orgànics: sals benzines» juntament amb els següents minerals: mel·lita i earlandita.

## Formació i jaciments

Se n'ha trobat pigotita a dues localitats de la Cornualla: a Piper's Hole, a Tresco (Saint Just), i a la cova Cripp's, a Treen (Illes Scilly). També en unes coves no especificades de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Pigotite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r novembre 2016].
# Pigre gris

El pigre gris o fusell de mar i xirlot a les Balears (Pluvialis squatarola) és una espècie d'ocell de l'ordre dels caradriformes que és comú, a l'hivern, als Països Catalans.

## Morfologia

* Fa 28 cm de llargària.
* A l'estiu té les parts superiors grisenques i les parts inferiors negres, mentre que a l'hivern adopta un color més brunenc. La gola i el pit són negres, el carpó és blanc i presenta les plomes axil·lars negres.
* Quan vola mostra una taca negra sota les ales, la qual es fa més aparent a l'hivern.

## Subespècies

* Pluvialis squatarola cynosurae (Thayer & Bangs, 1914)
* Pluvialis squatarola squatarola (Linnaeus, 1758)
* Pluvialis squatarola tomkovichi (Engelmoer & Roselaar, 1998)

## Reproducció

Nien a la tundra àrtica i als Països Catalans només arriben com a migradors.

## Alimentació

A l'estiu menja cucs, insectes i aràcnids, mentre que a l'hivern es nodreix de cucs, mol·luscs i petits crustacis.

## Hàbitat

Se'ls pot veure a les platges, a les salines o a les maresmes.

## Distribució geogràfica

A l'estiu habita en platges i planes humides de la zona àrtica d'Euràsia i Amèrica, i a l'hivern arriba fins a l'Àsia i l'Amèrica meridionals, Austràlia i el cap de Bona Esperança. Als Països Catalans, i a l'hivern, només hi ha un nucli al Delta de l'Ebre, puix que, principalment, passa aquesta estació a l'Europa atlàntica i a l'Àfrica mediterrània.

## Referències

* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, pàgina 49. ISBN 84-315-0434-X

## Enllaços externs

* Estudi de la població de pigre gris al Principat de Catalunya. (català)
* Hàbitat i comportament social d'aquest ocell (francès)
* Fotografies i enregistraments sonors del cant del pigre gris (anglès)
* Taxonomia d'aquesta espècie d'ocell (anglès)
# Pigres d'Halicarnàs

Pigres d'Halicarnàs (en llatí Pigres, en grec antic Πίγρης) fou un poeta cari, però que escrivia en grec, nadiu d'Halicarnàs.
Era germà o fill d'Artemísia I d'Halicarnàs, la famosa reina de Cària. Segons diu Suides, va escriure les obres Margites, i Batrachomyomachia. La segona obra també li és atribuïda per Plutarc, i molt probablement era seva, però la primera potser només la va modificar. Una de les seves intervencions literàries va ser molt original, i consistia en incorporar un vers pentàmetre després de cada vers hexàmetre de la Ilíada:
    Μῆνιν ἄειδε θεὰ Πηληϊάδεω Ἀχιλῆος
    Μοῦσα· σὺ γὰρ πάσης πείρατ᾽ ἔχεις σοφίης.
Alguns autors creuen que encara que Margites no fos obra seva, la va modificar d'alguna manera, i d'aquesta forma va passar a la posteritat. Se suposa que va intercalar el metre iàmbic entre els hexàmetres de l'obra. Sembla que va ser el primer poeta que va utilitzar el trímetre iàmbic.

## Referències

* ↑ Pigres a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 366
# Posadas

Posadas és un municipi de la província de Còrdova a la comunitat autònoma d'Andalusia, a la comarca de Valle Medio del Guadalquivir. La Sierra de Posadas està declarada Reserva Mundial de la Biosfera a més pertànyer a altres xarxes de protecció mediambiental. Per això, el turisme rural és un dels sectors en auge de la localitat, al posseir una gran diversitat paisatgística en el seu terme municipal que abasta Sierra, Vega i Campiña.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |
| 7.167 | 7.101 | 7.032 | 7.015 | 7.117 | 7.257 | 7.316 | 7.360 | 7.352 | 7.806 |

## Història

La localitat de Posadas, indirectament, ha quedat immortalitzada en la Història literària d'Andalusia, ja que en aquesta localitat cordovesa es va materialitzar el relat de La Florida del Inca, escrita per l'Inca Garcilaso de la Vega i relatada pel veí Gonzalo Silvestre, un dels protagonistes de l'episodi que es derivà de la conquesta dels territoris nord-americans executada per Hernando de Soto entre 1539 i 1542. Gonzalo Silvestre era d'Herrera de Alcántara (Càceres) però en 1563 marxà a viure a Posadas en tornar de la contesa peruana.

## Enllaços externs

* Posadas - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
* Ajuntament de Posadas
# Pisgah (Alabama)

Pisgah, Alabama és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 706 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pisgah tenia 706 habitants, 294 habitatges, i 206 famílies. La densitat de població era de 56,8 habitants/km².
Dels 294 habitatges en un 32% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,8% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 29,6% no eren unitats familiars. En el 28,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 15% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 16% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones hi havia 87,3 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 36.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.146 $ mentre que les dones 17.917 $. La renda per capita de la població era de 14.503 $. Aproximadament el 9,5% de les famílies i el 10,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pisgah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 1r juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pisgah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 1r juliol 2010].