OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fènix de Ténedos

Fènix de Ténedos (en llatí Phoenix, en grec antic Φοι̂νιξ) fou un militar al servei d'alguns diàdocs, Va viure al segle IV aC.
Era nadiu de Ténedos, i va servir inicialment a l'exèrcit d'Èumenes de Càrdia l'any 321 aC, com a general. En la batalla entre Èumenes d'una banda i Cràter d'Orèstia i Neoptòlem de l'altra, va dirigir l'ala esquerra juntament amb Farnabazos, ala composta principalment de soldats asiàtics, ja que Èumenes temia posar al front de l'enemic a soldats macedonis, degut a la popularitat de Cràter. Els dos generals van atacar a l'ala macedònia dirigida per Cràter, al que van vèncer i Cràter va morir en la confusió de la batalla, segons diu Plutarc.
Una mica després Èumenes va enviar Fènix contra el rebel general Perdicas, al que va sorprendre en una ràpida marxa nocturna, i el va fer presoner quasi sense trobar resistència, segons Diodor de Sicília.
A la mort d'Èumenes va entrar al servei d'Antígon el Borni fins al 310 aC quan va secundar al general Ptolemeu, amb el que tenia una forta amistat, en la seva revolta contra Antígon. Va governar llavors la Frígia Hel·lespòntica i Antígon va enviar contra ell un exèrcit dirigit pel seu jove fill Filip. El resultat de les operacions no es coneix, però en tot cas Fènix va tornar a recuperar el favor d'Antígon i cap a l'any 302 aC era governador de Sardes. Es va haver de rendir a Prepelau, general de Lisímac de Tràcia l'any 301 aC i ja no torna a ser mencionat.

## Referències

* ↑ 2.Phoenix a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 344-345
# Can Calopa de Baix

Can Calopa de Baix és una masia de Molins de Rei (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia d'arquitectura típica formada per planta baixa i pis, amb teulada a dues vessants, perpendiculars a la façana. Està orientada a sud-est. A la façana principal es troba la porta amb marc de pedra adovellat i, a sobre d'aquesta, una finestra gòtica. Completen la façana tres finestres més i una porta lateral. A la part nord hi ha un cos afegit que correspon a l'antic cup. També hi ha un edifici independent, molt deteriorat, que pertany a les antigues quadres.

## Història

La història de Can Calopa de Baix es remunta al segle xiv, quan Guillemoneta Duran i Bernat Rubí es van casar.

## Referències

* 1 2 «Can Calopa de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Magawa (rata de Gàmbia)

Magawa (Morogoro, Tanzània, 25 de novembre de 2013 - 2022) va ser una rata de Gàmbia mascle detectora de mines. Va rebre el setembre de 2020 la Medalla d'or del People's Dispensary for Sick Animals per la seva gran feina de detecció de mines que ha salvat moltes vides. Fins a la seva jubilació el juny del 2021, l'heroi rosegador va ajudar a detectar 71 mines terrestres i 38 altres artefactes explosius.

## Biografia

Magawa, com molts altres dels HeroRats, va néixer al camp que l'APOPO, una ONG belga, té a Tanzània, el 2013. S'hi crien rates de Gàmbia, una espècie de rosegador subsaharià, per tal d'entrenar-les a la detecció de mines. L'olfacte molt sensible de l'animal, la facilitat per a transportar-lo i el seu pes lleuger (Magawa que fa uns 70 cm només pesa 1,230 kg) fan d'aquesta espècie un detector de mines molt eficaç sense que s'arrisqui la seva vida.
Després del seu entrenament, el 2016 s'envià Magawa a la zona de Siem Reap a Cambodja, país on encara romanen moltes mines ocultes d'ençà de la Guerra del Vietnam i els conflictes ulteriors.
Al cap de quatre anys de servei l'animalet, que portava un arnès durant la seva feina de detecció, havia esdevingut el desminador més eficaç del programa, essent capaç d'explorar una superfície de terreny d'uns 200 m² quan un humà amb detector de metalls necessitaria entre un a quatre dies.

## Referències

* ↑ «Es jubila Magawa, la rata heroïna de Cambodja que ha trobat desenes de mines antipersona». ccma.cat, 05-06-2021. [Consulta: 6 juny 2021].
* ↑ «About Magawa». APOPO.org. [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ «Magawa, le rat géant récompensé pour avoir détecté des mines antipersonnel au Cambodge» (en francès). Geo. [Consulta: 8 juny 2021].

## Enllaços externs

* Reportatge sobre Magawa emès per TV3 el 5 de juny de 2021
# Eleccions cantonals franceses de 1976

Les eleccions cantonals es van celebrar el 7 i 14 de maig de 1976. Es caracteritzaren per una gran victòria de l'esquerra.

## Resultats

La taxa d'abstenció s'elevà al 46,56%.
| Tendències | Primera volta (%) | Segona volta (en escons) |
| Extrema esquerra | 0,7 | 4 |
| Partit Comunista Francès | 22.8 | 242 |
| Partit Socialista | 26,6 | 513 |
| Moviment dels Radicals d'Esquerra | 2,4 | 84 |
| Divers gauche | 4,0 | 93 |
| Centristes | 11.8 | 250 |
| Républicains indépendants | 8,5 | 175 |
| Unió dels Demòcrates per la República | 10.6 | 171 |
| Divers droite | 12.5 | 269 |
| Font: Jean-Jacques Becker, Crises et alternances, 1974-1995, Nouvelle histoire de la France contemporaine n°19, Seuil, Paris, 1998 |||
# Odontostilbe splendida

Odontostilbe splendida és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,6 cm de llargària total i les femelles 4,16.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Gotard de Hildesheim

Gotard de Hildesheim (c. 960, Reichersdorf, Baixa Baviera - 5 de maig de 1038, Hildesheim) fou bisbe de Hildesheim. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Vida

El seu pare era Ratmund, vassall dels monjos de l'abadia de Niederaltaich. Gotard s'educà en aquesta abadia, i estudià humanitats i teologia sota la guia del mestre Uodalgisus. Després fou servent a la cort de l'arquebisbe de Salzburg, on treballà com a administrador. Després de viatjar per diversos països com a monjo rodamón, Gotard completà els estudis com servent de Liutfrid a l'escola de la catedral de Passau.
Quan Enric II de Baviera decidí transformar la casa capitular de Niederaltaich en un monestir benedictí, Gotard s'hi quedà com novici, i el 900 es convertí en monjo, sota l'abat Ercanbert. El 993 fou ordenat sacerdot i després arribà a ser prior i rector de l'escola de novicis. El 996 fou escollit abat i introduí al seu monestir les reformes de Cluny.
Ajudà a reviure la regla de Sant Benet, que després li proveí abats per a les abadies de Tegernsee, Hersfeld i Kremsmünster per restaurar l'observança benedictina, sota el patronatge de l'emperador Enric II.
El 22 de desembre de 1022, Aribus, arquebisbe de Magúncia, el nomenà bisbe de Hildesheim. Aconseguí fons per construir unes trenta capelles al seu bisbat, i després d'una breu malaltia, morí el 5 de maig de 1038.

## Veneració

Els successors de Gotard al bisbat de Hildesheim, Bertold, bisbe entre el 1119 i el 1130, i Bernard II, bisbe entre el 1130 i el 1153, impulsaren la seva ràpida canonització. S'aconseguí el 1131, durant el primer any del bisbat de Bernard II, i prengué lloc en un sínode de bisbes a Reims. Allà el papa Innocenci II, en la presència de Bernard II i de Norbert de Xanten, oficialment el nomenaren sant.
El 4 de maig de 1132 el bisbe Bernard II traslladà les restes de Gotard des de l'església de l'abadia fins a la catedral de Hildesheim. El 5 de maig es realitzà la primera festivitat litúrgica en honor de Sant Gotard. Els seus atributs foren el drac (que representava el dimoni) i la maqueta d'una capella.
Immediatament es començaren a atribuir tota mena de miracles gràcies a les seves relíquies. La seva veneració s'estengué ràpidament per Escandinàvia, Suïssa i l'Europa Oriental.
Se'l considera el patró dels venedors viatjants i se l'invoca per guarir la febre, la hidropesia i la gota, per guarir nens que tenen tota classe de malalties infantils i alleujar els dolors del part. També se l'invoca contra la calamarsa. y los peligros en el mar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 SantiEBeati.it (san Gottardo di Hildesheim).]
* ↑ Godehard (Gotthard) von Hildesheim - Ökumenisches Heiligenlexikon
* ↑ Charles Lamb: Elia (pág. 328). Scott, Foresman and Company, 1911.
# Mórdor

En l'univers ficitici de J.R.R. Tolkien, Mórdor és el regne al sud-est de la Terra Mitjana, on resideix el Senyor Fosc Sàuron. Una particularitat de la terra de Mórdor és que l'envolten tres grans serralades, que li fan de frontera al nord, oest i sud.
A l'obra El Senyor dels Anells, Mórdor té un paper principal perquè és l'objectiu del viatge d'en Frodo i d'en Sam per destruir l'Anell Únic.

## Geografia

La terra de Mórdor és una les restes que queden de les obres devastadores de Mórgoth, formada per successives erupcions volcàniques. Ja va rebre el nom de Mórdor (Terra Fosca o Terra d'Ombra) abans de l'arribada de Sàuron, a causa del fum dels volcans que cobria el cel.
Mórdor és protegida per tres serralades, situades de manera que conformen aproximadament tres costats d'un rectangle: Èred Lithui al nord, Èphel Duath a l'oest, i una serralada sense nom (o potser encara s'anomena Èphel Duath) al sud. A la cantonada nord-occidental s'hi troba la profunda vall d'Udûn, que era l'única entrada a Mórdor que permetria l'accés de grans exèrcits i on hi havia la Porta Negra de Mórdor que la protegia.
La principal fortalesa de Sàuron, la torre fosca de Bàrad-dûr, es trobava als vessants de l'Èred Lithui. Al sud-oest de Bàrad-dûr s'estenia l'àrida plana de Gòrgoroth i el gran volcà Oròdruin, conegut com el Mont del Fat.
La part sud de Mórdor, Nurn, és una mica més fèrtil. Els nutrients que hi deixa la cendra del Mont del Fat i la humitat del mar interior de Nurn hi permeten una agricultura de secà.
Mórdor limita a l'oest amb la Terra d'Ithílien i el riu Ànduin, al nord-est amb Rhûn, i al sud-est amb Khand.

## Onomàstica

En les llengües de l'univers de Tolkien, Mórdor té dos significats: en síndarin significa "Terra Negra", i en quenya vol dir "Terra de l'Ombra". L'arrel mor ("negre", "fosc") apareix en molts altres mots èlfics com Mòria, Moriquendi, o Morwen. Dor ("terra") també es troba a Góndor, Eriador, o Dòriath.
Fora del context de la Terra Mitjana tenim l'etimologia de l'anglès antic morðor, que significa "pecat mortal" ("murder" [assassinat] deriva d'aquí). No és inhabitual que els noms ficticis inventats per Tolkien tinguin significats en diferents llenguatges, tant els inventats com els reals.

## Referències

* ↑ Drout, Michael D. C.. J.R.R. Tolkien Encyclopedia: Scholarship and Critical Assessment (en anglès). Taylor & Francis, 2007, p. 434. ISBN 0415969425.
# Fènix de Colofó

Fènix de Colofó (en llatí Phoenix, en grec antic Φοι̂νιξ) fou un poeta iàmbic grec nadiu de Colofó.
La seva època és desconeguda, encara que potser va ser actiu al segle III aC. Només en queda constància perquè Ateneu de Naucratis va preservar alguns fragments de la seva obra. En el fragment més important conservat, es descriuen uns captaires que demanaven les almoines en nom d'un corb que portaven a les mans.

## Referències

* ↑ Phoenix of Colophon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 345
# Canillas de Esgueva

Canillas de Esgueva és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó. Limita a l'est amb Fombellida i a l'oest amb Encinas de Esgueva.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 159 | 149 | 120 | 113 |
# Smokvica

Smokvica és un poble i una municipalitat de Dubrovnik-Neretva a l'oest de Croàcia. La seva població és de 1.210 habitants (cens del 2001). La població és essencialment croata (98%).

## Enllaços externs

* Smokvica Tourist Organisation Arxivat 2008-10-11 a Wayback Machine.
* Korčula info - Smokvica Arxivat 2008-05-12 a Wayback Machine.
# Elle Anderson

Elle Anderson (Stowe, 29 de març de 1988) és una ciclista estatunidenca. Combina la carretera amb el ciclocròs.

## Palmarès en ciclocròs

* 2017-2018
** 1a al Ciclocròs d'Igorre

## Referències

* ↑ «Wietse Bosmans y Elle Anderson ganan en Igorre». Marca.es, 10-12-2017 [Consulta: 13 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Odontostilbe stenodon

Odontostilbe stenodon és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranà al Brasil.

## Referències

* ↑ «Odontostilbe stenodon». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Reis, R.E., S.O. Kullander i C.J.Jr. Ferraris (eds.) 2003. Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. EDIPUCRS, Porto Alegre, Brasil. 742 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Gods of the Blood

Gods of the Blood: The Pagan Revival and White Separatism és un llibre de l'estudiós suec Mattias Gardell que parla del neopaganisme (en particular el germànic) i el supremacisme blanc, el neofeixisme i l'antisemitisme.
Va ser publicat per Duke University Press el juny de 2003.

## Recepció

Amos Yong va agrupar el llibre amb la beca de Michael Barkun i Jeffrey Kaplan. Amb el seu enfocament més estret en el paisatge separatista blanc paganista, Yong el va descriure com "un informe i una anàlisi ben escrits d'aquest fenomen". Stefanie von Schnurbein va escriure que la combinació d'ideologia racialista i neopaganisme havia estat "tristament poc estudiada" pels estudiosos, i que "Gods of the Blood és una contribució important i innovadora per omplir aquest buit". Publishers Weekly va escriure que "tot i que el to acadèmic de Gardell i de vegades la prosa tortuosa fan que la lectura sigui lenta, el seu llibre ben investigat ofereix una visió mai vista de les visions i els objectius dels pagans racistes".

## Informació del llibre

* Tapa dura i rústica: 456 pàgines
* Editorial: Duke University Press (juny de 2003)
* Idioma: anglès
* Tapa dura:ISBN 0822330598 ,ISBN 9780822330592
* Rústica:ISBN 0822330717 ,ISBN 9780822330714

## Referències

* 1 2 3 Gardell, Mattias. Gods of the Blood: The Pagan Revival and White Separatism (Paperback). Illustrated 1st. Durham: Duke University Press, 27 juny 2003. ISBN 9780822330714. OCLC 849358349.
* ↑ Yong, Amos «A Review of: 'Gods of the Blood: The Pagan Revival and White Separatism'». Terrorism and Political Violence, 18, 2, 2006, pàg. 363–364. DOI: 10.1080/09546550600663658.
* ↑ Schnurbein, Stefanie von «Book Reviews: Gods of the Blood: The Pagan Revival and White Separatism. By Mattias Gardell.». History of Religions, 2005. DOI: 10.1086/502703.
* ↑ «GODS OF THE BLOOD: The Pagan Revival and White Separatism». Publishers Weekly, 12-05-2003 [Consulta: 8 novembre 2019].
# Mórgoth

Mórgoth Bauglir, inicialment conegut com a Mélkor, és un personatge fictici de l'univers de J.R.R. Tolkien, la Terra Mitjana. Mórgoth és un personatge del mateix ordre que els Vàlar, que des del principi dels temps es va corrompre i es va convertir en el primer Senyor Fosc.
En l'obra de Tolkien, Mórgoth apareix tan sols en persona a El Silmaríl·lion, però tanmateix té una influència crucial en les obres posteriors. Per exemple, el Senyor Fosc Sàuron, també conegut com El Senyor dels Anells, havia estat un servent seu.

## Nom

Quan era considerat com un Vàlar, era conegut com a Mélkor. Tanmateix, després que es corrompés i comencés a combatre contra els pobles d'Arda, els elfs nóldor el coneixen com Mórgoth Bauglir.
Mórgoth es pot traduir com "Enemic fosc", o "Foscor Abominable" (arrels MOR: negre, fosc, ombra; i GOS/GOTH: Abominació, Terror), i Bauglir és equivalent a "Tirà" o "Opressor" (arrel MBAW: obligar, forçar, oprimir).

## Història

Abans de la creació d'Arda, Mélkor era el més poderós dels Ainur. Cada Ainur tenia els seus propis "talents", però Mólkor en dominava molts. Com un nen precoç arrogant, va competir amb Eru (també conegut com L'Únic o Il·lúvatar, el pare de tots) en la Música dels Ainur. Mélkor estava gelós del seu pare i volia crear i governar per si mateix. Va passar molt de temps intentant trobar el Foc Secret, sense entendre que aquesta era una qualitat exclusiva d'Eru i que només s'hi podia arribar a través d'Ell.
Durant la seva recerca del Foc Secret es va apartar d'Eru i els altres Ainur i els seus pensaments van anar distanciant-se cada cop més de l'harmonia amb els seus. Durant la Gran Música dels Ainur, Mélkor va intentar alterar el tema i introduir-hi el que ell creia eren elements propis. Formant part d'aquests esforços, va aconseguir que el seguissin molts dels Ainur amb menys voluntat, creant un 'contra-tema' al tema principal d'Eru; però, en realitat, per ser un ésser creat, Mélkor no podia crear i l'única cosa que podia fer era descobrir o imitar. La música que feia era 'sorollosa' i 'vanitosa', i, frustrat pel seu fracàs de superar la música d'Eru, va intentar pervertir-ne l'harmonia, fent malbé tot el que no podia dominar, corrompent tota la Música.
Irònicament, els intents de Mélkor no subvertien realment la Música, sinó que la feien més complexa: la música pròpia d'Eru guanyava en profunditat i en bellesa en contrast amb les tristes dissonàncies de Mélkor. Per exemple, quan l'Ainu Ulmo canta a l'aigua, Mélkor vol destruir-la, ja que l'aigua no era la seva creació ni podia controlar-la. Va afegir a l'aigua un fred extrem i una calor extrema, però el seu vandalisme no va destruir l'aigua, sinó que sense voler va originar la bellesa dels núvols, la pluja, la boira, la neu o el gel.

## Referències

* ↑ «La traducción de nombres propios». [Consulta: 3 gener 2020].
# Gelduba

Gelduba va ser una vila de la Germània Inferior, a la riba del Rin. Segons Plini el Vell era un «castellum Rheno impositum» (un castell a la vora del Rin).
Era un centre agrícola molt ric. L'any 69 s'hi va lliurar una batalla durant la revolta de Juli Civilis, on Dil·li Vòcula hi havia establert el seu campament. Segurament va fundar aquest assentament per poder maniobrar durant la revolta dels Bataus. Segons Tàcit, Gelduba va estar poc temps en mans dels romans i es va rendir amb la pressió de Civilis. Després de l'any 70 els romans hi van construir un fort auxiliar, segons es dedueix de l'Itinerari d'Antoní, que la situa a la riba esquerra del Rin, entre Novesium i Calo, a la via que anava de Colònia a Leiden. A les excavacions en aquell lloc s'han trobat nombroses monedes.
El fort era de fusta i es va reconstruir de pedra a la meitat del segle ii. Va ser la seu de la cohort II Varcinorum Equitata que encara la defensava al segle iii quan els francs la van destruir cap a l'any 256 o 257. Es va reconstruir, però els francs la van tornar a destruir l'any 275. Els romans el van tornar a aixecar i cap al 354 va ser atacada de nou, però encara existia al començament del segle v quan els francs el van ocupar definitivament. Consta encara l'existència del port fluvial al segle viii. Correspon a Gellep a la moderna Krefeld.

## Referències

* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, XIX, 5
* ↑ Tàcit. Històries, IV, 26
* ↑ Reichmann, Christoph. Gelduba - das römische Kastell in Krefeld-Gellep Begleitschrift zur ständigen Ausstellung im Museum Burg Linn. Krefeld: Verein der Freunde der Museen Burg Linn, 2012, p. 18, 20, 50, 64.
* ↑ Smith, William (ed.). «Gelduba». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 8 octubre 2022].
* ↑ Stillwell, Richard (et al.). «Gelduba». The Princeton Encyclopedia of Classical Sites. [Consulta: 8 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Gelduba. Archäologie in Krefeld (en alemany) [Consulta 8 d'octubre de 2022]