OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Praia da Bandeira

Praia da Bandeira és un barri de la Zona Nord del municipi de Rio de Janeiro. És un dels catorze barris que constitueixen l'Illa del Governador, sent un gran bloc en l'àrea cèntrica de la cala est de l'illa limitada al nord i oest per Cocotá, al sud per Pitangueiras, ambdós també amb sortida a l'est per a la badia de Guanabara; és també limitada a sud-oest pel barri de Cacuia. El seu índex de qualitat de vida l'any 2000, era de 0,858, el 46 millor del municipi del Rio, sent considerat regular. Praia da Bandeira queda en l'extremitat est de l'Illa del Governador i és el punt més mogut de la vida nocturna del barri i seu dels immobles més valorats. Al llarg de la platja hi ha una bella vista de la badia de Guanabara a més de quioscos i restaurants, sent un freqüentat punt de trobada.

## Història

Antiga localitat de Tapera sorgida a mitjans de 1890, per carrers entre platja i morro, que el 1920, el nom actual es va donar als anys vint, quan l'esposa del capità Barbosa, un militar de l’època, va ordenar la construcció d’un petit fort amb un pal per commemorar el Dia de la Bandera a l'escola local on ella era la directora. Originat en la venda de terrenys a Praia da Bandeira, el barri va sorgir de la urbanització llançada el 1931 per la Cia. Territorial da Ilha do Governador. Va ser un barri ben valorat fins als anys 60 d'on daten les seves construccions més recents; El 1981 es va separar com un barri propi de la resta de l'illa, convertint-se en el barri més petit de la ciutat després de Zumbi i Saúde.

## Referències

* ↑ «Bairros do Rio» (en portuguès). [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Estabelece a denominação, a codificação e a delimitação dos bairros da Cidade do Rio de Janeiro» (en portuguès). Decreto nº 3.158, de 23 de julho de 1981: Prefeitura do Rio de Janeiro - Secretaria Municipal de Urbanismo. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «IDH dos bairros da cidade do Rio de Janeiro - WikiRio» (en portuguès). www.wikirio.com.br. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «IDS RIO BAIRROS 2000» (en portuguès). [Consulta: 28 octubre 2020].
* 1 2 loucosporpraia. «Praia da Bandeira - Rio de Janeiro | Loucos por Praia - Melhores Praias do Brasil» (en portuguès brasiler). Arxivat de l'original el 2020-12-02. [Consulta: 23 desembre 2020].
* ↑ «Rio de Janeiro's north zone neighborhoods». [Consulta: 23 desembre 2020].

## Bibliografia

* Coarcy, Vivaldo. Itatiaia. Memória da Cidade do Rio de Janeiro (en portuguès), 1988, p. 401. ISBN 85-319-0221-5.
# Praia da Vitória

Praia da Vitória és un municipi de les Açores (Portugal) situada a l'illa de Terceira i que se sotsdivideix en 11 parròquies:
* Agualva
* Biscoitos
* Cabo da Praia
* Fonte do Bastardo
* Fontinhas
* Lajes
* Porto Martins
* Santa Cruz
* Quatro Ribeiras
* São Brás
* Vila Nova
Població del municipi de Praia da Vitória (1849 – 2004) :
| 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 15394 | 15516 | 15888 | 28236 | 20762 | 20436 | 20252 | 20342 |
# Podarg orellut

El podarg orellut(Batrachostomus auritus) és una espècie d'ocell de la família dels podàrgids (Podargidae) que habita boscos de les terres baixes de Tailàndia peninsular, Malaca, Sumatra i Borneo.

## Referències

* ↑ «Podarg orellut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Podarg ocel·lat

El podarg ocel·lat (Podargus ocellatus) és una espècie d'ocell de la família dels podàrgids (Podargidae) que habita la selva humida de Nova Guinea i altres illes de la zona, com ara les illes Raja Ampat, Aru, Yapen, Trobriand, els Arxipèlags D'Entrecasteaux i Louisiade, les illes Salomó, i en Austràlia a Queensland i Nova Gal·les del Sud.

## Referències

* ↑ «Podarg ocel·lat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Jaitz

Jaitz (en basc, cooficialment en castellà Salinas de Oro) és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Oriental, dins la merindad d'Estella. Limita al nord amb Goñi, al sud Gesalatz i Guirguillano, i a l'est amb Vidaurreta.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 107 | 108 | 107 | 114 | 111 | 106 | 105 | 109 | 114 | 115 | 114 |
| Fonts: Jaitz i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Personatges coneguts de Jaitz

En aquest municipi va néixer la compositora i pianista Emiliana de Zubeldía.

## Referències

* ↑ «Emiliana de Zubeldia Inda | Real Academia de la Historia». [Consulta: 4 gener 2024].
# Llac Dysnai

El llac Dysnai és el segon llac més gros de Lituània. Amb una profunditat màxima de només 6 metres és un dels llacs menys profunds del país. El llac està situat al districte municipal d'Ignalina, a uns 3 km al sud de la ciutat de Dūkštas.
El Dysnai està connectat amb el llac Dysnykštis. El riu Dysna, tributari del riu Daugava, flueix a través del llac. Des de 1988, acull anualment el festival Dysnai celebrat per treballadors de les proximitats de la central nuclear d'Ignalina.

## Referències

* ↑ Kindurys, Gintautas. «Ekologija» (en lituà). Districte municipal d'Ignalina. Arxivat de l'original el 2022-01-23. [Consulta: 19 setembre 2008].
* ↑ «Festival» (en anglès). Dysnai.org. Arxivat de l'original el 2022-08-11. [Consulta: 8 desembre 2013].
# Sabel·li (Divina Comèdia)

Sabel·li és un personatge menor de la Farsàlia de Lucà. Pertany a l'exèrcit que Cató Uticense condueix pel desert de Líbia cap a Leptis, durant la Segona guerra civil romana. La mort de Sabel·li es descriu durant aquesta travessa del desert de Líbia (el Sàhara); Sabel·li és picat per la serp anomenada "seps" i sofreix una metamorfosi atroç que dissol ràpidament el seu cos en podridura (Fars. IX 761-788).
Dante, que s'inspira en l'episodi per imaginar la metamorfosi de Vanni Fucci (Infern XXIV vv.97-120), declara després en el cant XXV, que pot superar el poder descriptiu de Lucà en l'episodi de Sabel·li. i Nasidi descrivint el cas molt més complex i terrible de Francesco Cavalcanti i de Buoso (Infern XXV 79 ss.): "Que ara calle Lucà, en el punt on parla / del dissortat Sabel·li i de Nasidi," (Infern XXV, vv.94-95)[1]

## Notes

1- Sermonti op cit. p.: 501-502 En els tractats medievals de retòrica, el desafiament llençat per Dante als grans llatins (Lucà i Ovidi), introduïda per norma amb l'exhortació "taceat!" (que ara calli!), té una col·locació i un títol: "iactatio" o "vanto" (ostentació o orgull). La justificació de l'orgull proposada en aquests versos, sembla de caràcter tècnic: descriure una metamorfosi creuada és diferent que contar metamorfosis simples.

## Bibliografia

* Sermonti, Vittorio. Canto Ventiquattresimo, Canto Venticinquesimo. Supervisione de Gianfranco Contini. L'Inferno di Dante. Rizzoli 2001. 2a ed. 07- 2015. Rizzoli Milano. Italià, "pp.477-489 495-512". BUR classici. ISBN 978-88-17-07584-8.
* Mira, Joan Francesc. CantXXIV i XXV. Infern versió de la Divina Comèdia. Dante Alighieri, Primera Ed. Proa 2000; 02- 2010. Edicions 62. Barcelona. Català. "pp.298-307 i 309- 321". Col·lecció labutxaca. ISBN 978-84-9930-058-0. Tota repetició en català de les paraules del cant han estat preses d'aquesta versió (en lletra cursiva o entre cometes).
* Manlio Pastore Stocchi - Enciclopedia Dantesca (1970): {{format ref}} http://www.treccani.it/enciclopedia/sabello_%28Enciclopedia-Dantesca%29/
# Jerome

«Jerome» té aquests significats:
* Jerome (Arizona), població dels Estats Units a l'estat d'Arizona
* Jerome (Idaho), població dels Estats Units a l'estat d'Idaho
* Jerome (Illinois), població dels Estats Units a l'estat d'Illinois
* Jerome (Pennsilvània), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània
* Jerome K. Jerome (Walsall, Anglaterra, 1859 - Northampton, 1927), escriptor humorístic anglès
* Jerome LOL, artista de música pop-electrònica de Los Angeles
# Pierre Moscovici

Pierre Moscovici (París, 16 de setembre de 1957) és un polític francès, membre del Partit Socialista. Va ser diputat europeu de 1994 a 1997 i de nou entre 2004 i 2007. Fou després ministre del govern de Lionel Jospin encarregat dels Afers europeus entre 1997 i 2002. Des de les Eleccions legislatives franceses que es feren el 17 de juny de 2007 és diputat del Doubs. Va ser el director de campanya de François Hollande durant les Eleccions presidencials franceses de 2012. Fou Ministre d'Economia i Hisenda entre 2012 i 2014.
# Escutoide

Un escutoide és un sòlid geomètric entre dues superfícies paral·leles. El límit de cadascuna de les superfícies (i de totes les altres superfícies paral·leles entre elles) és un polígon, i els vèrtexs dels dos polígons extrems estan units per una corba o una connexió amb forma d'Y. Els escutoides presenten almenys un vèrtex entre aquests dos plànols i les seves cares no són necessàriament convexes, per la qual cosa diversos d'ells es poden empaquetar junts per omplir tot l'espai entre les dues superfícies paral·leles.

## Recerca

L'objecte, resultat d'una recerca del Departament de Biologia Cel·lular i l'Institut de Biomedicina de Sevilla de la Universitat de Sevilla dirigida per Luis M. Escudero, es va descriure per primera vegada a la revista Nature Communications el juliol de 2018. Segons explica la matemàtica Clara Grima, una de les col·laboradores de la recerca, l'objecte es va descobrir "mirant no als ulls sinó a les glàndules salivals de la mosca de la fruita", i tenint en compte els diagrames de Voronoi.
Segons Clara Grima el terme escutoide es va encunyar en forma de broma pel cognom del director de la recerca, Luis M. Escudero, atès que "Escudero" en llatí és scutum, van començar a dir-li "escutoide" i quan va finalitzar la recerca el terme ja el consideraven oficial, a més la figura guarda una semblança amb el escutelo del tòrax en alguns insectes, com els escarabats de la subfamília cetoniidae.

## Aspecte en la natura

Les cèl·lules epitelials adopten la "forma escutoidal" sota certes circumstàncies. En els epitelis, les cèl·lules poden empaquetar-se de forma tridimensional com a escutoides, facilitant la curvatura dels teixits. Això és fonamental per modelar els òrgans durant el desenvolupament.

## Vegeu també

* Prisma
* Tronc
* Prismatoide

## Referències

* ↑ Gómez-Gálvez, Pedro; Vicente-Munuera, Pablo; Tagua, Antonio; Forja, Cristina; Castro, Ana M. «Scutoids are a geometrical solution to three-dimensional packing of epithelia» (en anglès). Nature Communications, 9, 1, 27-07-2018. DOI: 10.1038/s41467-018-05376-1. ISSN: 2041-1723. PMC: PMC6063940. PMID: 30054479.
* ↑ «Descubren una nueva forma geométrica en la naturaleza» (en castellà). ABC [Consulta: 31 juliol 2018].
* ↑ Pozo, Desirée «Escutoide, la forma geométrica que explica cómo se pliega el epitelio» (en castellà). Hipertextual, 27-07-2018 [Consulta: 31 juliol 2018].
* ↑ Grima Ruiz, Clara Isabel «Análisis | Hemos descrito un nuevo objeto geométrico y lo llevas puesto» (en castellà). El País, 30-07-2018 [Consulta: 31 juliol 2018].
* ↑ Matt Parker (2018-08-03). THE SCUTOID: did scientists discover a new shape? (web) (YouTube) (en anglès). Sídney.
* ↑ Pons Rodríguez, Lola «Tenemos una nueva palabra en español y la han inventado en Andalucía: escutoide» (en castellà). El País - Verne, 01-08-2018 [Consulta: 3 agost 2018].
* ↑ «The 'Scutoid' Is Geometry's Newest Shape, and It Could Be All Over Your Body» (en anglès). [Consulta: 29 juliol 2018].
* ↑ «Scientists have discovered a brand-new three-dimensional shape» (en anglès). , 27-07-2018 [Consulta: 29 juliol 2018].
# Esteve Puig i Puig

Esteve Puig Puig (Barcelona, 16 d'abril de 1878 – 22 de gener de 1940) fou jugador, àrbitre i directiu d'escacs.
Fou un dels pioners i impulsors dels escacs a Catalunya i a Espanya al principi del s. XX. Creà la primera columna escaquista d'Espanya a Las Noticias (1909). Fou campió de Catalunya (1921), i el primer president de la Federació Catalana d'Escacs quan aquesta es va fundar el 2 d'agost de 1925, però només va ocupar el càrrec durant dos mesos, ja que el 2 d'octubre del mateix any va dimitir i va ser substituït per Joan Bertran i Casals. Al marge del seu càrrec a la Federació Catalana, també va formar part de la Federació Espanyola, va ser el fundador de la Societat Espanyola de Problemistes d'Escacs i va participar en nombrosos torneigs internacionals de solucions de problemes. Entre les moltes competicions que va organitzar, destaca el primer encontre telefònic entre Madrid i Barcelona l'any 1929 i el primer Campionat d'Espanya el 1930. El seu esperit polifacètic el va portar també a fer d'àrbitre, de periodista i d'escriptor, és autor del llibre La doctrina del final artístico, fruit de la seva col·laboració amb un altre conegut problemista, el Mestre Rinck. En record seu, la Unió Gracienca d'Escacs va crear a finals de 1940 la Copa Esteve Puig.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Martín González, Àngel; López Manzano, Antonio. Federació Catalana d'Escacs. FCE: 75 Anys d'Història 1925-2000, 2001, pàg.141. ISBN 84-607-1908-1.
# Esteve Ribalta i Sánchez

Esteve Ribalta i Sánchez (Granollers, 1966) és un professor català, alcalde de les Franqueses del Vallès del 2008 al 2011.
Es titulà en Filologia Catalana per la Universitat de Barcelona, va ser professor de l'Escola Pia de Granollers des de l'any 1995 fins al 2008 i, novament a partir del 2013. Es traslladà a viure a Corró d'Avall en l'any 1996 i el 2003 començà a implicar-se en la política municipal quan, anant en el tercer lloc de la llista del PSC, entrà en l'ajuntament com a regidor de l'oposició. En l'any 2005 va ser elegit secretari local del PSC i a les eleccions municipals del 2007 ja va ser primer de la llista socialista. El govern de coalició entre CiU i el Partit Popular durà fins que el regidor popular s'enfrontà a l'alcalde Francesc Torné i Ventura, i una moció de censura conjunta entre el PSC, ERC-Verds i el PP portà Esteve Ribalta a l'alcaldia el 26 de març del 2008.
Entre els anys 1996 i 2003 va publicar treballs al 9 Nou fent de corresponsal a les Franqueses. El 2000 va publicar el llibre Arbres d'especial interès de les Franqueses del Vallès (Amb fotografies d'Eliseu Guillamon; Les Franqueses del Vallès: Patronat Municipal de Cultura de l'Ajuntament, 2001).

## Referències

* ↑ «Esteve Ribalta torna a l'escola: farà mitja jornada a l'Ajuntament i mitja a l'Escola Pia de Granollers». setdies.cat, periòdic digital independent del Vallès Oriental, 28-09-2013 [Consulta: 1r novembre 2013].
* «Fitxa biogràfica, al Diccionari biogràfic Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental». [Consulta: 1r novembre 2013].
# Escaig

La paraula escaig es refereix a una fracció que excedeix una quantitat expressada en un nombre rodó, és a dir, és un retall, escapoló o sobrant d'una quantitat.

## Orígens

Molt comú a l'occità antic i modern, també existents dialectalment en aragonès i en basc. D'origen incert, no està descartat que en basc sigui autòcton, però és més probable que el vagi rebre del llatí; com que l'escassa semblança amb el gaia (franja de tela) deu ser casual i no se li veu cap arrel romànica, pot ser preromà i més aviat, indoeuropeu.

## Documentacions

La primera documentació existent del mot és en forma llatinitzada el 1280. Amb el significat d'escapoló AlcM en troba dos testimonis documentals del segle xiv, un d'ells barceloní i de 1343. I amb grafia imperfecta es troba també en un document rossellonès de 1386. El 1403 a Vic i molt repetit en un document de Ribes el 1404. A Martorell ho diuen pel sobrant petit dels contes, d'aquí en sorgeix una definició i des de llavors l'ha usat molta gent.
Carles Ros en el seu diccionari en valencià de 1764 explica l'ús del diminutiu, a propòsit de masset (porció de llana, lli cotó o qualsevol cosa que s'utilitzi per filar. Avui el trobem a la toponímia menor del Maestrat amb un sentit comparable amb el de catella "nesga (sobrant triangular de tela)" sentit a dos pobles de la comarca el 1961.
El mot ha tingut fora del català, vida fecunda en llengua d'occident, on ja va usar-lo el gran trobador Pèire Vidal cap al 1200 o poc abans, amb el sentit aplicat abstracte "bocí, gens". D'altra banda en tenim testimonis documentals en cinc fonts (segle xiii).
Avui, escaig, segueix viu per aquelles mateixes terres, el TdF en dona existència en el sentit de "mostra" en dos poetes del segle xvii.
Una guspira de llum prometedora sembla llançar-la l'existència del mot en el basc. Allà és propi del dialecte baix navarrès.

## Etimologia

Ningú no s'ha ocupat fins ara de l'etimologia del mot. L'única cosa ben ferma que podríem dir-ne és que la base fonètica ha de ser esquemàticament alguna cosa com ESKAIO- o quelcom així com ESKADIO-.

## Exemples

* Són 2 € i escaig
* Falten tres mesos i escaig per la recitació
* Hem d'allargar el teu vestit 4 centímetres i escaig

## Referències

* Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana de Joan Coromines
# Estanislau Pedrola Rovira

Estanislau Pedrola Rovira, conegut com a Estanis Pedrola i també pel seu pseudònim "Sandalio", (Montbrió del Camp, 1907 - Flossenbürg, Alemanya, 1944) va ser un fotògraf català.
Fill de pastissers, era el més petit de deu germans. Quan tenia deu anys va marxar a Barcelona on va treballar d'aprenent a la casa de fotografia Baltà i Ribas, a la plaça de Catalunya, on va aprendre tècniques de fotografia i de laboratori. Uns anys després, cap al 1920, tornà a Montbrió, i amb els coneixements adquirits a Barcelona, va entrar a treballar, també d'aprenent, amb el fotògraf Francesc Solà, de la casa Fotografia Puig, al carrer de Monterols de Reus. Allà va començar a realitzar fotografia de reportatge, que en aquella època estava implantant-se a Catalunya. D'ell són unes famoses fotografies de la visita del President Macià a Reus l'any 1932, del qual n'era admirador i seguidor. Va ser un membre actiu de les Joventuts Republicanes de Catalunya i del Foment Nacionalista Republicà, partit reusenc fusionat amb Esquerra Republicana l'any 1931.
El 1934, Estanis Pedrola es va implicar en els fets d'octubre a Reus, i va ser detingut i empresonat al vaixell-presó ancorat al port de Tarragona. Alliberat, es va afiliar a Estat Català i a la guerra civil va formar part del Regiment Pirinenc Núm. 1. Es conserven fotografies fetes per ell quan aquest regiment actuava per la zona de Tírvia. Va ser també comissari polític d'Estat Català.
Exiliat a França, es va incorporar a la resistència francesa prop de la zona ocupada pels alemanys, i ajudà a passar aviadors aliats caiguts en territori enemic cap a la zona no ocupada, per la qual cosa va ser condecorat per britànics i americans. Va ser fet presoner per la Gestapo i va passar per diversos camps de concentració, fins que finalment, va morir al camp de Flossenbürg a finals de 1944, poc abans que aquest camp fos alliberat. La ciutat de Reus li ha dedicat un carrer.

## Referències

* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 46-47. ISBN 9788497916929.
# Estetasc

Un estetasc és un òrgan anatòmic especialitzat en forma de setes no tapades que es fa servir per a determinar la direcció i concentració d'una olor. Es troba en alguns crustacis (com Daphnia i molts d'altres). Es localitza en les antenes o les antènul·les o més rarament en parts de la boca. Té una funció quimioreceptora donat que els mascles tenen més d'aquests tipus d'estructures que no pas les femelles.

## Referències

* research.nmh research.nhm
* Marine species identification Arxivat 2017-10-10 a Wayback Machine.
* wordinfo
# Estet

Estet és un poble de la comarca aragonesa de la Ribagorça. Pertany al municipi de Montanui i és a 1.070 msnm. Té una població de 7 habitants. Antigament es deia Astet. És a la vall de Barravés, a l'esquerra del barranc d'Estet (o riu de Bertol). La seva església està dedicada a Sant Pere i és del segle xii, però amb moltes modificacions del segle xviii. Prop del poble, hi ha l'ermita de la Mare de Déu del Patrocini.
Té cases en ruïnes del segle xvi i es manté en peu la casa Fondevilla, construïda en el segle xviii.

## Referències

* ↑ «Estet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Informació a la web de l'ajuntament de Montanui
# Esteve (escriptor)

Esteve (en llatí Stephanus, en grec Στέφανος), probablement nascut a Atenes, fou un escriptor grec comentarista d'Hipòcrates i Galè, i suposat deixeble de Teòfil el Protoespatari.
De la seva biografia no es coneix cap detall i la seva època resta incerta. Alguns pensen que podria ser el mateix personatge que l'alquimista Esteve d'Alexandria (del segle vii) però això és poc probable i possiblement no va viure fins al segle ix. Si és cert que va ser deixeble de Teòfil, no aclareix res de l'època en què va viure, ja que no es coneix tampoc quan va viure Teòfil el Protoespatari. Els seus comentaris sobre Hipòcrates són especialment importants perquè contenen citacions i explicacions que no es troben en altres llocs, i en va ser el comentarista principal després de Galè. Els seus comentaris sobre Galè, Ad Glauconem de Methodo Medendi, eren també de mèrit. Se li atribueix també l'obra Βιβλος Διοσκορίδον καὶ Στεφάνου Ἀθηναίου τοῦ φιλοσόφου περιέχουσα φαρμάκων ἐμπειρίας κατὰ ἀλφαβήτον σαφῶς ἐκτεθεῖσα, Alphabetum Empiricum, sive, Dioscoridis et Stephani Atheniensis Philosophorum et Medicorum, de Remediis Expertis Liber, juxta Alphabeti Ordinem digestus. I encara se li va atribuir un tractat sobre la febre (Περὶ Πυρετω̂ν σύντομος Σύνοψις De Febribus concisa Synopsis), però aquesta obra en realitat és de Pal·ladi.

## Referències

* ↑ 4.Stephanus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 907
Viccionari
# Etheostoma corona

Etheostoma corona és una espècie de peix de la família dels pèrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Etnier, D.A. i W.C. Starnes, 1993. The fishes of Tennessee. The University of Tennessee Press, Knoxville (Tennessee), Estats Units. (pls. check date)
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Etheostoma cinereum

Etheostoma cinereum és una espècie de peix de la família dels pèrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Virgínia, Kentucky, Tennessee, Geòrgia i Alabama.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Escantini

Escantini és el nom dels següents personatges:
* Gai Escantini Capitolí, magistrat romà
* Escantini (tribú), tribú de la plebs