OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xanthoria

Xanthoria és un dels gèneres de líquens més grans de la família Telochistaceae. Té una distribució molt àmplia, i se'n poden trobar espècies a tots els continents del món, a excepció de les zones polars. El fotobiont (alga simbiont) associat al gènere Xanthoria és sempre una alga del gènere Trebouxia. Les espècies d'aquest gènere presenten una coloració groguenca o ataronjada (normalment els apotecis són d'un color molt semblant al del tal·lus, però més intens). Aquesta coloració és deguda a una substància anomenada parietina, que té com a funció principal protegir les algues de la radiació solar excessiva. Mostren preferència pels espais oberts i rics en nutrients. Aquest gènere de líquens es troba normalment sobre roques (epilític) i arbres (epífit), i té el tal·lus de biotipus foliaci. Presenten espores polariloculars i és comú trobar-hi picnidis, però la quantitat varia segons l'espècie. Un tret distintiu usat per reconèixer el gènere Xanthoria és la coloració púrpura que prenen el tal·lus dels líquens d'aquest gènere en aplicar-hi una solució aquosa d'hidròxid de potassi (conegut com el test químic "K" en liquenologia). Això és degut a la reacció entre la parietina, una substància present en tot el gènere Xanthoria, i l'hidròxid de potassi. El reconeixement a simple vista de les diferents espècies d'aquest gènere és dificultós, amb l'excepció d'alguns casos, com Xanthoria parietina o Xanthoria polycarpa.

## Llista d'espècies

* Xantoria alaskana
* Xanthoria ascendens
* Xanthoria aureola
* Xanthoria calcicola
* Xanthoria candelaria
* Xanthoria ectaneoides
* Xanthoria elegans
* Xanthoria hirusta
* Xanthoria microspora
* Xanthoria papillifera
* Xanthoria parietina
* Xanthoria polycarpa
* Xanthoria sorediata
* Xanthoria tenax
* Xanthoria tenuiloba
* Xanthoria ucrainica
Diverses espècies d'aquest gènere es poden trobar a Catalunya, com Xanthoria parietina, Xanthoria elegans o Xanthoria calcicola.

## Referències

* 1 2 «Catalogue of life».(anglès)(07-02-2021)
* ↑ «The genus Xanthoria (Fr.) Th. Fr. in North America». Journal- Hattori Botanical Laboratory, 1997.(anglès)
* 1 2 3 Fiorentino, Jennifer «the genus xanthoria (teloschistaceae, lichenised ascomycota) in the maltese islands» (en anglès). The central mediterranean naturalist, Data incorrecta [Consulta: 27 octubre 2018].
* ↑ Manojlovic et al., N.T. «Isolation and antimicrobial activity of anthraquinones from some species of the lichen genus Xanthoria» (en anglès). Journal of the Serbian Chemical Society, 2000 [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ Calatayud,V., Sanz, M.J., Sánchez. Guía de líquenes epífitos. Organismo Autónomo de Parques Nacionales. 1991 (castellà)
* ↑ «Bulletin of the California Lichen Society 7(1), 2000». The California Lichen Society, Estiu 2000. Arxivat de l'original el 2008-09-08. [Consulta: 2 gener 2011].(anglès)
# Pau Torres Mas

Pau Torres Mas (Tarragona, 5 d'abril de 1977 - Tarragona, 14 de juliol de 2022) fou un enginyer de telecomunicacions i emprenedor de projectes solidaris dedicats a la investigació i l'ajuda als afectats per malalties degeneratives.
Torres, enginyer de telecomunicacions, estava involucrat en les tradicions de la seva ciutat natal; havia interpretat a Joan de Serrallonga i havia estat vicepresident del Ball d'en Serrallonga de Tarragona, en el qual començà a participar amb disset anys. L'any 2013 li van diagnosticat l'esclerosi lateral amiotròfica (ELA). Torres, va decidir aleshores fer un canvi de vida que el portaria a iniciar un projecte, de la ma de la seva parella Gina, que pogués contribuir a “lluitar contra aquesta malaltia que fins a dia d'avui no té cura”. Va posar en marxa el projecte de vins solidaris "Il·lusió +", amb el qual donà suport al treball de diverses fundacions dedicades a la investigació i l'ajuda a afectats per malalties degeneratives. Si bé inicialment es va concebre pensant en l'exportació, va esdevenir un projecte que, mitjançant la venda de vi recaptava diners que després destinaven a diverses entitats de caràcter social en favor de la investigació per trobar cura a aquesta i altres malalties degeneratives com l'ELA.

## Referències

* ↑ González, Miguel «El tarragoní Pau Torres mor després de nou anys amb ELA. Va posar en marxa el projecte de vins solidaris Il·lusió + que dona suport al treball de diverses fundacions dedicades a la investigació». Tarragona Ràdio, 15-07-2022 [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ Bertran, Jordi «Pau Torres Mas, el lluitador tenaç. Coratge. El que han demostrat ell i toda la seva família en la seva batalla contra l'ELA, l'esclerosi lateral amiotròfica». Diari de Tarragona, 15-07-2022 [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ Vicens, Eva. «Mor Pau Torres a l'edat de 45 anys. Li van diagnosticat ELA l'any 2013 i des d'aleshores s'havia bolcat en un projecte social i solidari que tenia el vi com a principal protagonista». Va de Vi - Grup Mon, 15-07-2022. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Castell de Dungiven

El castell de Dungiven, a Dungiven, al comtat de Derry, Irlanda del Nord, data del segle xvii, tot i que la major part de l'edifici actual és de la dècada de 1830.
Els Ó Catháin tenien un castell a Dungiven, però ubicat prop del Priorat de la zona. La majoria dels Ó Catháin van marxar de l'Ulster en la fugida dels Comtes, i van perdre les seves possessions. S'hi va establir una guarnició i es va nomenar el capità Edward Dodington lloctinent del Castell de Dungiven. Segons algunes fonts en l'emplaçament de l'actual edificació, i d'acord a les condicions establertes en la colonització de l'Ulster, Dodington hi hauria construït el 1604 un nou edifici fortificat. El 1618 el castell es documenta com una de les possessions atorgades a la Skinners' Company, tot i que va seguir arrendat a Dodington i la seva esposa. El contracte s'acabà el 1696, moment en què el castell s'arrendà a Edward Carey. El 1794 passar a mans de Robert Ogilby, membre d'una de les famñilies amb més possessions al comtat. L'edifici actual data en gran part de 1836-1839, iniciativa de la reconstrucció que va fer Robert Ogilby. El 1902 el castell va ser heretat per Robert James Leslie Ogilby, un militar que vivia a Londres, que el va vendre el 1925.
Va acollir l'Exèrcit dels Estats Units durant la Segona Guerra Mundial, i durant els anys 1950 i 1960 va ser utilitzat com a sala de ball. El castell va quedar abandonat i el consell local va decidir enderrocar-lo. Un grup de pressió local va combatre aquests plans i el 1989 la Glenshane Community Development va comprar el contracte d’arrendament, planejant reurbanitzar la propietat. El 2009 el castell de Dungiven es va sotmetre a una completa reurbanització i redecoració. Actualment acull una Gaelcholáiste (escola d'educació secundària en llengua irlandesa): Gaelcholáiste Doire.

## Referències

* ↑ «Ruins of Dungiven Castle» (pdf) (en anglès). The Dublin Penny Journal, 20-09-1834, p. 89-90 [Consulta: 5 agost 2021].
* 1 2 3 4 William, Timothy. «Dungiven Castle» (en anglès). Lord Belmont in Northern Ireland, 04-09-2019. [Consulta: 5 agost 2021].
* 1 2 Ulster. Belfast: Ulster Tourist Development Association ltd, 1929, p. 118.
* ↑ Lueg, Jochen. «Dungiven Castle» (en anglès). Limavady and the Roe Valley.
* ↑ Neylon, Tina. Adventure Guide to Ireland. Hunter Publishing, 2004, p. 517. ISBN 9781588433671.
* ↑ «Intreoir an Phríomhoide» (en irlandès). Gaelcholáiste Dhoire. [Consulta: 4 agost 2021].
# Marquesats de França

La llista de marquesats de França és la següent:
* Arcy
* Argence
* Beauvoir-sur-Mer
* Bélesta
* Blanquefort
* Le Bois-de-la-Musseo marquesat de la Muce
* Bois-Dauphin

## Referències

Wikipèdia en francès

## Vegeu també

* Senyories de França
* Vescomtats de França
* Comtats de França
* Marques de França
* Ducats de França
* Principats de França
# Temisto (satèl·lit)

Temisto (J XVIII Temisto) és un dels satèl·lits irregulars de Júpiter. El seu nom prové de Temisto, una de les cinquanta nereides. És l'únic membre del seu grup. Va ser descobert el 1975 (la seva designació temporal fou S/1975 J 1), però va ser «perdut» abans que la seva òrbita pogués ser determinada amb precisió. Va ser recuperar 25 anys més tard, el 21 de novembre del 2000 (S/2000 J 1) per Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Yanga R. Fernández i Eugene A. Magnier. Aquest satèl·lit irregular sembla un cas intermedi (i únic) en distància (més de 7.000.000 de km) i inclinació (43º) entre les llunes galileanes i el Grup d'Himalia.

## Referències

* 1 2 «NASA FACTS» (en anglès). NASA.
* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.
* ↑ Sheppard, S. S.; Jewitt, D. C.; An abundant population of small irregular satellites around Jupiter, Nature, 423 (Maig 2003), pàg. 261-263
# Ostrogoto Ariadna

Ostrogoto Ariadna va ser una reina burgúndia d'origen ostrogot, casada amb el rei Segimon, del qual va ser la primera esposa.
Fou una de les filles grans de Teodoric el Gran i, segons Jordanes, d'una concubina, de la qual també va néixer la seva germana Tiudigota, engendrades ambdues a la Mèsia. Va ser també germanastra de la futura reina ostrogoda, Amalasunta. El seu nom compost es diu que significa un doble llegat ostrogot i imperial. A més, Ariadna era un nom procedent d'una avantpassada dels reis burgundis, l'emperadriu Ariadna, esposa de l'emperador Anastasi I, i podria haver reflectit una mena de bateig o una conversió al catolicisme per tal de poder-se casar amb un monarca catòlic.
El seu matrimoni fou fruit del joc d'aliances matrimonials dels ostrogots amb els altres principals poders germànics d'ençà, i en el cas d'Ostrogoto fou per tal d'estabilitzar la zona de la vall del Roine, especialment la zona al voltant d'Arle i el riu Durance, i protegir-se davant del creixement del poder dels francs. Probablement després del 494, Ostrogoto va ser casada amb Segimon, alhora que la seva germana Tiudigota era casada amb el rei visigot Alaric II.
Ostrogot va tenir una filla amb Segimon anomenada Suavegoto. No obstant això, després de morir la reina Segimon va tenir després dos fills més d'un segon matrimoni. Sembla que Ostrogoto va morir vers el 520, abans que el seu espòs, que va morir poc després, el 523.

## Referències

* 1 2 Amory, 2003, p. 269.
* 1 2 3 Burns, 1991, p. 95.
* ↑ Burns, 1991, p. 98.
* 1 2 Jordanes, 1948, p. 108.
* ↑ Sirago, 1999, p. 16.
* ↑ Sirago, 1999, p. 20.
* ↑ Wolfram, 1997, p. 154.

## Bibliografia

* Amory, Patrick. People and Identity in Ostrogothic Italy, 489-554 (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 2003.
* Burns, Thomas S. A History of the Ostrogoths (en anglès). Indiana: Indiana University Press, 1991.
* Jordanes. «History of the Goths». A: Patrick J. Geary (Ed.). Readings in Medieval History (en anglès). Toronto: University of Toronto Press, 1948. ISBN 978-1-4426-0120-8.
* Sirago, Vito Antonio. Amalasunta: la regina (ca. 495-535) (en italià). Milà: Editoriale Jace Book, 1999.
* Wolfram, Herwig. The Roman Empire and Its Germanic Peoples (en anglès). California: University of California Press, 1997.
# Castell d'Assuévar

El castell d'Assuévar a l'Alt Palància (País Valencià) és una fortalesa d'origen musulmà construïda al segle xii amb posteriors transformacions cristianes, que es troba dalt d'un penya-segat des d'on domina la confluència de les rambles d'Almedíxer i Assuévar, i la vall on s'assenta la població.
Al castell s'han trobat restes d'un poblat ibèric.

## Descripció

El castell, de planta oval, conté tres torres de base quadrada. S'hi accedeix des de la torre més al sud. Les torres emmerletades, de dues plantes, estan construïdes en maçoneria sobre base de grans pedres, mentre els llenços de muralla es construïren amb tàpia.
A l'interior, hom hi pot reconèixer dos aljubs adossats rectangulars.

## Bibliografia

Aquest article pren com a referència el text del B.I.C. incoat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana
* 1 2 URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2297.
# VisualBoyAdvance

El VisualBoyAdvance (també conegut amb el nom de VBA) és un emulador lliure distribuït sota els termes de la llicència GNU GPL. Emula videojocs per a la Game Boy, la Game Boy Color, i de Game Boy Advance, venudes per Nintendo. Des del 2006, el VisualBoyAdvance és l'emulador més popular per a Microsoft Windows, i és un dels emuladors de Game Boy més estesos.
El projecte va ser començat per Forgotten, però el va abandonar i el projecte va continuar gràcies a per un grup conegut com l'equip VBA. L'Equip de VBA està actualment sense gent i necessita contribuents. Com un resultat d'això que el projecte ha alentit dramàticament.
Des de moltes pàgines web es pot descarregar el VBA, webs com l'Emuparadise.org o el Rom Hustler hi ha la possibilitat de descàrregues amb moltíssims roms.

## Funcions

Inclou aquests funcions:
* Guardar la partida en qualsevol punt
* Suport per a joystick
* Botó d'acceleració
* Emulació de l'impersora de Game Boy
* Emula GB, SGB, GBC i GBA.
* Permet traducció
* Permet Gameshark i CodeBreaker.
* Enregistrament de so
* Suport de pantalla completa
* Captura d'imatges
# Martha Wilson

Martha Wilson (1947, Filadèlfia, EUA) és una artista estatunidenca.
Martha Wilson explora els estereotips i els dictats de la bellesa presents en la nostra societat. Així, en el seu treball fotogràfic i textual Breast Forms Permutated (Combinatòria de formes de pits, 1972) mostra els pits de nou dones diferents disposats en una quadrícula, amb un text que en comenta les formes: «cònica (a baix) esfèrica (diagonal), o penjant (transversal)», etc. El text es tanca amb aquestes paraules: «La parella perfecta és la del centre». D'altra banda, mitjançant la dramatització dels rols femenins i fent servir disfresses, les fotos i vídeos de Wilson investiguen la seva pròpia subjectivitat femenina, i criden l'atenció sobre la disparitat entre l'aparença real i la percepció que tenim de nosaltres mateixos. A Portfolio of Models (Dossier de models) presenta sis models de feminitat als quals l'artista afegeix textos descriptius sobre les diferències entre la «divina», la «mestressa de casa», la «noia treballadora», la «lesbiana», la «professional» i la «mare terra». Sobre aquesta obra, Wilson afirma el següent: «Aquests són els models que la societat m’ofereix. En un moment o un altre, me’ls he emprovat tots per veure com em quedaven; i sí, hi cabia.

## Referències

* ↑ «FEMINISMES! Exposicions». CCCB, 2019. [Consulta: 20 desembre 2019].
# Olivia Stapp

Olivia Stapp (Nova York, 31 de maig, 1940), és una mezzosoprano estatunidenca.
Va estudiar a Itàlia i al "Wagner College" a Staten Island, Nova York. A Itàlia tingué professors com Ettore Campogalliani i d'altres. Rodolfo Ricci. Va fer el seu debut al Festival d'Spoleto el 1960, a L'amico Fritz. Cantà a Viena, Berlín i altres llocs d'Europa. Des de 1972 va aparèixer amb la New York City Opera, especialment a Norma i Carmen, el 1981 va actuar com a Elvira a Ernani al Gran Teatre del Liceu de Barcelona. Va cantar Norma a Mont-real i Lady Macbeth a l'Òpera de París el 1982, i aquell mateix any el 7 de desembre va cantar Lady Macbeth i Tosca al Metropolitan Opera de Nova York. Aquell mateix any va tornar a Europa i va cantar Turandot i Electra d'Idomeneo a La Scala de Milà (1983-84), va a tornar a cantar Lady Macbeth a Ginebra i a Venècia el 1986. El 1990 va aparèixer com a Katerina Ismailova de Xostakovitx a Hamburg. Entre els seus altres papers destacats hi havia Lucrezia Borgia, Aida, Elektra i Tosca.

## Referències

* 1 2 3 https://www.encyclopedia.com/arts/dictionaries-thesauruses-pictures-and-press-releases/stapp-olivia
# Wiemersbek

El Wiemersbek és un afluent del riu Sielbek a Alemanya. Neix a la reserva natural del Duvenstedter Brook al nucli de Wohldorf-Ohlstedt de l'estat d'Hamburg. Desemboca al Sielbek a Wiemerskamp, un nucli de Tangstedt. Desguassa via el Sielbek a l'Alster i a l'Elba fins al mar del nord.
* El riu a Wiemerskamp
* El pas sota el carrer Wiemerskamper Weg
* Pas de peix al Wiemersbek

## Afluents

* Wiemersgraben

## Referències

* ↑ «Wiemersbek Jersbek, 22941 Jersbek [Gewässer]». [Consulta: 5 juny 2020].
# Pastor Vega

Pastor Vega Torres (L'Havana, Cuba, 12 de febrer de 1940 - juny del 2005) fou un director de cinema i de teatre. Va ser integrant de l'acadèmia Teatre Estudi, que dirigien Vicente i Raquel Revuelta. Des de 1960 es vincula a l'ICAIC com a assistent de direcció. En 1961, abandona Teatre Estudi i es dedica per complet al cinema. Va ser fundador, en 1979, del Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana sent a més el seu director en les primeres dotze edicions. Va fundar, igualment, l'Escola Internacional de Cinema i Televisió de San Antonio de los Baños.
Com a director, un dels seus llargmetratges de ficció més destacats va ser Retrato de Teresa, estrenat en 1979 a ,'11è Festival Internacional de Cinema de Moscou. que comptaria amb una gran actuació de Daisy Granados (reconeguda amb diversos premis) i un gran acolliment del públic i de la crítica; aquest llargmetratge rebria diversos premis, entre ells, l'Esment especial del Jurat en l'IX Festival Internacional de Cinema de Huelva i el premi Índia Catalina d'Or al Festival Internacional de Cinema de Cartagena de Indias, Colòmbia. Igualment, va ser molt popular el llargmetratge Las profecías de Amanda, mereixedor del premi al Millor Film en el Festival de Cinema de Cremona, Itàlia.

## Filmografia

* La Guerra (1961) - Documental
* Alicia en los países maravillosos (1962) - Documental
* Oportunidades (1963) - Documental
* Hombres del cañaveral (1965) - Documental
* En la noche (1965) - Ficción
* La familia de un hombre (1966) - Documental
* Los mejores (1966) - Documental
* La canción del turista (1967) - Documental
* De la guerra americana (1969) - Ficción
* ¡Viva la República! (1972) - Documental
* La Quinta Frontera (1974) - Documental
* No somos turistas (1974) - Documental
* Retrato de Teresa (1979) - Ficció
* Habanera (1984) - Ficció
* Amor en campo minado (1987) - Ficció
* En el aire (1989) - Ficció
* Vidas paralelas (1993) - Ficció
* Entrevista con el asesino (1994) - Ficció
* Las profecías de Amanda (1999) - Ficció
* Juegos de odio (2002) - Ficció

## Referències

* ↑ Muere el cineasta cubano Pastor Vega, noticine.com, 2 de juny de 2005
* ↑ Pastor Vega, un imprescindible de la cultura cubana, Radio Trinidad, 2 de juny de 2020
* ↑ «11th Moscow International Film Festival (1979)». MIFF. Arxivat de l'original el 3 abril 2014. [Consulta: 20 gener 2013].
# Visual Kei

El Visual Kei (ヴィジュアル系, vijuaru kei; literalment "estil visual") és un gènere musical japonès "underground" que va tenir el seu major apogeu a finals dels anys 80 i començaments dels 90 a les principals ciutats del Japó.

## Característiques

El Visual kei musicalment parlant és una unió de diferents gèneres per exemple té: L'atmosfera, frases soltes, i actuació del gòtic; L'ús d'una guitarra principal i el tò del heavy metal, igual que els riffs, ritme i bateria del punk, i encara que actualment les bandes de Visual kei inclouen moltes més influències, les mencionades abans també es troben presents a la majoria de les bandes.
Destaca per la seva impressionat individualitat, ja que el Japó és una societat conservadora i està prohibit "destacar" i l'estètica visual és la representació que van en contra de la seva forma de pensar, un visual mai busca pertànyer a la massa, però tampoc destacar i vol ser únic i original.
Els membres de les bandes de Visual kei en general utilitzen maquillatge extravagant, un estil de pentinats amb formes estambòtiques i elaborats vestuaris. Encara que la majoria dels musics són homes, és comú que alguns utilitzin maquillatge o vestuaris que es puguin considerar "femenins".
Alguns dels seus exponents són: Dir en grey, Nightmare i Malice Mizer.
# Joan Vila

Joan Vila és el nom dels següents personatges:
* Joan Vila i Arcelós (Sant Pol de Mar, 1888 - Sant Pol de Mar, 1980), mestre d'obres i pintor
* Joan Vila i Cinca (Sabadell, 1856 - Sant Sebastià de Montmajor, 1938), pintor català.
* Joan Vila i Dilmé (Castellfollit de la Roca, 1965), zelador, auxiliar d'infermeria i assassí en sèrie català.
* Joan Vila i Pujol (Barcelona, 1890 - 1947), dibuixant català conegut amb el pseudònim de D'Ivori.
* Joan Vila i Gelpí (Blanes, 1882), cuiner català.
* Joan Vila i Grau (Barcelona, 1932), pintor i vidrier català.
* Joan Vila i Safont (Girona, 1979), professor, compositor i cantaire d'havaneres
* Joan Vila i Simon (Sarrià de Ter, 1954), enginyer, empresari i articulista català.
* Joan Vila i Triadú (Barcelona, 1961), periodista català.
* Joan Vila (músic) (? 1711 - Barcelona 1791), organista de Santa Maria del Pi.
* Joan Vila (bisbe), bisbe de Vic (1597).
* Joan Vila (ciclista) (Santa Eugènia de Berga, 1945?), ciclista català.
* Joan Vila (escriptor) Escriptor del segle xv.

## Vegeu també

* Joan Vilà
# Sven Teutenberg

Sven Teutenberg (Mettmann, Rin del Nord-Westfàlia, 18 d'agost de 1972) és un ciclista alemany, professional des del 1994 fins al 2009.
En el seu palmarès hi ha unes quantes victòries, destacant la del Circuit Franco-belga de 1993 quan encara era amateur.

## Palmarès

* 1993
** 1r al Circuit Franco-belga i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Baviera
** 1r a la International Cycling Classic
* 1994
** Vencedor de 2 etapes del Tour DuPont
* 1996
** 1r a la Rutas de América i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa del Teleflex Tour
** Vencedor d'una etapa del Tour DuPont
* 1997
** 1r al Tour de Düren
* 1998
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Renània-Palatinat
* 2000
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Baviera
* 2001
** Vencedor de 3 etapes de la Volta a Xile
* 2003
** Vencedor d'una etapa del Tour de Hessen

### Resultats al Tour de França

* 2001. 80è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2002. Abandona

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1995. 113è de la classificació general
* 1997. 111è de la classificació general
* 1998. Abandona
* 2001. 134è de la classificació general
* 2002. 132è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Yunus II

Yunus II o Yunis II fou un emir mànida del Xuf. Era germà de Fakhr al-Din II. Yunis o Yunis I apareix esmentat el 1511 quan va morir jove però no se sap res de la seva biografia.
Quan Fakhr al-Din II va haver de fugir a Toscana el 1613, el Xuf i dependències, una zona muntanyosa al rerepaís de Sidó i de Beirut, no estava amenaçat pels otomans que no hi tenien guarnicions. Així que Fakhr va deixar el poder al seu germà Yunus II. Aquest, seguint ordes del seu germà, va traslladar la capital a Dayr al-Kamar (1613). El 1615 el kurd Yusuf Sayfa, que dominava la regió de Trípoli del Líban sota autoritat del governador Umar Pasha, va atacar el Xuf, i va saquejar Dayr al-Kamar però el gran visir Nasuh Pasha, instigador de l'atac, va morir el mateix any 1615 i el seu cap militar Ahmad Hafiz, governador de Damasc (que havia forçat la fugida de Fakhr al-Din II) va perdre el govern de Damasc (1616). Llavors el seu successor va fer la pau amb Yunus II a canvi d'una forta quantitat i el desmantellament de les fortaleses d'Arnun i Subayba (1617). Fakhr al-Din va poder retornar amb seguretat desembarcant a Acre el 1618. Yunus II li va retornar immediatament el comandament. La seva sot posterior és desconeguda però va morir abans que Fakhr al-Din (+ el 1635).

## Referències

Enciclopèdia de l'Islam, sv. Fakhr al-Din i Banu Man (VI, 327-328)
# Catalunya carolíngia

«Catalunya carolíngia» té aquests significats:
* Catalunya Carolíngia (Col·lecció de l'Institut d'Estudis Catalans)
* CATCAR Projecte transfronterer per promoure, preservar i divulgar la documentació de la Catalunya Carolíngia.
* Edat mitjana de Catalunya (Història)

## Referències

* ↑ «L'IEC completa la col·lecció Catalunya Carolíngia». Vilaweb, 27-12-2020. [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ «CATCAR: Patrimoni digital al servei de la innovació social | CatCar. Catalunya Carolíngia». [Consulta: 27 desembre 2020].