OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lopezville

Lopezville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 4.476 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lopezville tenia 4.476 habitants, 1.035 habitatges, i 963 famílies. La densitat de població era de 970,9 habitants/km².
Dels 1.035 habitatges en un 61,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,3% hi vivien parelles casades, en un 16,7% dones solteres, i en un 6,9% no eren unitats familiars. En el 6,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,49.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 40% tenia menys de 18 anys, un 14,7% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 14,3% de 45 a 60 i un 4,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 23 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.935 $ i la renda mediana per família de 19.149 $. Els homes tenien una renda mediana de 12.563 $ mentre que les dones 15.518 $. La renda per capita de la població era de 5.254 $. Aproximadament el 46,1% de les famílies i el 54% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lopezville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lopezville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Loretto Petrucci

Loretto Petrucci (Capostrada di Pistoia, 18 d'agost de 1929 - 17 de juny de 2016) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1949 i 1960.
Anomenat Le Météore, és recordat principalment per les seves dues victòries consecutives a la Milà-Sanremo, el 1952 i 1953. Fou un gregari de Fausto Coppi, amb qui tingué importants diferències a l'equip Bianchi. Aquestes diferències suposen la seva marxa de l'equip el 1953. Aconseguí un total d'11 victòries.
Abans de passar a professional havia pres part en els Jocs Olímpics de Londres, el 1948.

## Palmarès

* 1950
** 1r al Gran Premi Ponte Valleceppi
** 1r a La Nazionale a Romito Magra
* 1951
** 1r al Giro de la Toscana
** 1r al Gran Premi Massaua-Fossati
** Vencedor d'una etapa de la Roma-Nàpols-Roma
* 1952
** 1r a la Milà-Sanremo
* 1953
** 1r a la Milà-Sanremo
** 1r a la París-Brussel·les
** 1r de la Challenge Desgrange-Colombo
** 1r al Critèrium d'Hanret
* 1955
** 1r al Giro del Lazio

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1952. 67è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «Loretto Petrucci» (en italià). [Consulta: 14 agost 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès i biografia de Loretto Petrucci
# Elisabeth Eichholz

Elisabeth Eichholz (Elisabeth Kleinhans de soltera) (Wolmirstedt, Saxònia-Anhalt, 12 de novembre de 1939) va ser una ciclista alemanya de l'Est. El 1965 va guanyar el Campionat del món en ruta. També aconseguí quatre campionats nacionals.

## Palmarès

* 1961
** Campiona de la RDA en ruta
* 1962
** Campiona de la RDA en ruta
* 1964
** Campiona de la RDA en ruta
* 1965
** Campiona de la RDA en ruta

## Referències

* Fitxa 1 a sitiodeciclismo.net
* Fitxa 1 a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Joaquima Costa Pujol

Joaquima Costa Pujol (Barcelona, 1905 - ?) fou una pintora paisatgista i marinista de la primera meitat del segle XX a Barcelona. Es forma artísticament a l'Escola de Belles Arts de la ciutat comtal. Participà a l'Exposició de Primavera, al Saló de Montjuïc de 1935 i 1936, rebent un guardó en aquesta última. També participà a les Exposicions Nacionals dels anys 1942 i 1944. L'any 1941 exposà a la Sala Caralt de Barcelona.

## Referències

* 1 2 Ibiza i Osca, Vicent. Dona i art a Espanya : diccionari d'artistes d'abans de 1936. València: Institució Alfons el Magnànim, Diputació de València, 2006. ISBN 84-7822-484-X.
* ↑ «L'empremta de les dones artistes a la Barcelona de postguerra | Museu Nacional d'Art de Catalunya». [Consulta: 30 abril 2022].
# Systema Vegetabilium

Systema Vegetabilium, (abreujat Syst. Veg.), és un llibre amb descripcions botàniques escrit conjuntament per Josef August Schultes pare del botànic Julius Hermann Schultes (1804-1840), que participa, amb Johann Jacob Roemer (1763-1819) i els seus fills en la realització de la setena edició del Systema Vegetabilium. Va ser editat en 7 volums en els anys 1817-1830, amb el següent nom Caroli a Linné ... Systema vegetabilium: secundum classes, ordines, genera, species. Cum characteribus differentiis et synonymis. Editio nova, speciebus inde ab editione XV. Detectis aucta et locupletata. Stuttgardtiae

## Volums

* Núm. 1: gener-juny de 1817;
* Núm. 2: novembre de 1817;¹
* Núm. 3: juliol de 1818;
* Núm. 4: gener-juny del 1819;
* Núm. 5: finals de 1819 o principis de 1820; per J. A. Schultes
* Núm. 6: agost-desembre de 1820; per J. A. Schultes
* Núm. 7(1): 1829; per J. A. & J. H. Schultes;
* Núm. 7(2): finals de 1830

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* Descripció a IPNI
# Salvelinus japonicus

Salvelinus japonicus és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües temperades (35°N-33°N).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: riu Totsukawa (Honshu, Japó).

## Referències

* ↑ «Salvelinus japonicus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B., K.A. Pleyte i P.E. Ihssen, 1989. Patterns of chromosomal nucleolar organizer region (NOR) variation in fishes of the genus Salvelinus. Copeia 1989:47-53.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Sant Pau Vell

* Per a altres significats, vegeu «Sant Pau Vell (Sant Pau de Segúries)».
Sant Pau Vell és una església propera al Castell de la Guàrdia (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local. Estava situada en el paratge on hi havia el castell de la Guàrdia, dalt del turó anomenat Coll de Guirló. Va ser consagrada el 1084 i transformada al segle xiv. Arran de terra i al seu voltant queden vestigis de distribucions annexes. És molt primitiva però patí força modificacions al segle xiv. Començà essent capella del castell; hi té una de les seves parets adossada. D'aquest en queden alguns vestigis que ens poden assenyalar traces. Església de planta de creu llatina coberta amb volta de mig punt a l'absis i volta apuntada a la nau principal. Les cobertes estan pràcticament esfondrades. Al costat de llevant hi ha l'absis rectangular amb una finestra i dues més a la paret de ponent. A l'absis nord hi ha una finestra de doble esqueixada.

## Accés

La carretera BP-1101 permet assolir amb facilitat el Coll de Can Maçana, on deixarem el cotxe aparcat. Alternativament, també s'hi pot pujar a peu des del Bruc. Al final de la zona de pícnic, veurem un panell informatiu i una pista forestal que s'enfila vers la muntanya. Passem la tanca de fusta, deixem el desviament a la dreta i seguim recte amunt per una pujada forta plena de còdols. A mesura que guanyem altitud, la pista s'estreny fins a transformar-se en el Camí de la Roca Foradada. Arribats al collet de Guirló, agafem la primera pista que surt a la dreta, seguint el senyal de Sant Pau Vell. El camí es torna a estrènyer i acabem pujant fins a l'ermita per una sendera estreta entre pins i alzines. Aquest sender segueix pujant des del costat nord de l'ermita fins al cim del turó del Castell de la Guàrdia, passant per un tram costerut i pedregós.

## Referències

* ↑ «ESGLÉSIA DE SANT PAU VELL». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 octubre 2015].
* ↑ Balcells i Badia, David, Montserrat: 50 indrets amb encant. Pàg. 70. Valls: 2014. Col·lecció Khroma, 12 Cossetània Edicions, ISBN 9788490342084

## Bibliografia

* Albareda, A. M., Història de Montserrat. 1997. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, Barcelona
* Estrada i Planell, G., El Bruc: el medi, la història, l'art. 1991. El Bruc
* Forestal Catalana, S. A., 1995. Fitxes de l'Inventari de Patrimoni Cultural del Pla d'Ús i Gestió del Parc Natural de la Muntanya de Montserrat. Generalitat de Catalunya. Barcelona
* Martí y Cantó, J., Historia de la imagen y santuario de Nuestra Señora de Montserrat. 1863. Barcelona
* Servei del Patrimoni Arquitectònic. Fitxes del Patrimoni Arquitectònic. Generalitat de Catalunya. Barcelona

## Enllaços externs

* Patronat de la Muntanya de Montserrat (català)
* A Peu Per Montserrat (català)
* Wikiloc (català)
# Sant Pau (Reiners)

Sant Pau és un veïnat del terme comunal de Reiners, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord). La seva església de Sant Pau, i per extensió el veïnat, és conegut popularment amb els noms de Sant Pau dels Enamorats o Sant Pau de les Botifarres.
Està situat a l'extrem de llevant del terme de Reiners, a l'esquerra del Tec. És al nord, i davant per davant a l'altre costat del riu, del veïnat de la Cabanassa.
El veïnat primigeni, anomenat el Vilar d'Asnar l'any 930, era d'hàbitat dispers a l'entorn de l'església de Sant Pau d'Envistadors, però al llarg del darrer terç del segle XX i primers anys del XXI s'ha desenvolupat a ponent seu el nou barri del Mas de Sant Pau, també a l'esquerra del Tec, entre Sant Pau d'Envistadors i El Vilar de Reiners.

## Etimologia

El nom del veïnat procedeix del de l'ermita de Sant Pau d'Envistadors, o de les Botifarres, al voltant de la qual es formà inicialment el veïnat.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «37-Reiners». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Coromines, Joan. «Cabana». A: Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i la Caixa, 1995 (Onomasticon Cataloniae, III Bl-C). ISBN 84-7256-825-3.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Reiners». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan; Badia i Puigdevall, Eulàlia. «Reiners: Sant Pau d'Envistadors». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.

## Referències

* ↑ Sant Pau d'Envistadors i el Mas de Sant Pau en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Ponsich, Badia i Badia, 1996.
# Cimotoides

Els cimotoides (Cymothoida) són un subordre de crustacis isòpodes. Abans formaven part del subordre dels flabel·lífers (Flabellifera), considerat ara com a polifilètic.

## Taxonomia

Comprenen les superfamílies i famílies següents:
* Anthuroidea Leach, 1814
** Antheluridae Poore & Lew Ton, 1988
** Anthuridae Leach, 1814
** Expanathuridae Poore, 2001
** Hyssuridae Wägele, 1981
** Leptanthuridae Poore, 2001
** Paranthuridae Menzies & Glynn, 1968
* Cymothooidea Leach, 1814
** Aegidae White, 1850
** Anuropidae Stebbing, 1893
** Barybrotidae Hansen, 1890
** Cirolanidae Dana, 1852
** Corallanidae Hansen, 1890
** Cymothoidae Leach, 1818
** Gnathiidae Leach, 1814
** Protognathiidae Wägele & Brandt, 1988
** Tridentellidae Bruce, 1984
* Cryptoniscoidea Kossmann, 1880
** Asconiscidae Bonnier, 1900
** Cabiropidae Giard & Bonnier, 1887
** Crinoniscidae Bonnier, 1900
** Cryptoniscidae Kossmann, 1880
** Cyproniscidae Bonnier, 1900
** Hemioniscidae Bonnier, 1900
** Podasconidae Bonnier, 1900
* Bopyroidea Rafinesque, 1815
** Bopyridae Rafinesque, 1815
** Colypuridae Richardson, 1905
** Dajidae Giard & Bonnier, 1887
** Entoniscidae Kossmann, 1881
** Rhabdochiridae Richardson, 1905

## Referències

* ↑ Angelika Brandt i Gary C. B. Poore «Higher classification of the flabelliferan and related Isopoda based on a reappraisal of relationships». Invertebrate Systematics, 17, 6, 2003, pàg. 893–923. DOI: 10.1071/IS02032.
* ↑ M. Schotte, C. B. Boyko, N. L. Bruce, G C. B. Poore, S. Taiti & G. D. F. Wilson. «Cymothoida». World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans database. World Register of Marine Species, 2010.

## Vegeu també

* Cymothoa exigua

## Enllaços externs

* Flabel·lífers Arxivat 2010-04-03 a Wayback Machine.
# Cims borrascosos (desambiguació)

«Cims borrascosos o Wuthering Heights» té aquests significats:
* Cims borrascosos, novel·la escrita per Emily Brontë
* Cims borrascosos (pel·lícula de 1939), dirigida per William Wyler
* Cims borrascosos (pel·lícula de 1970), dirigida per Robert Fuest
* Cims borrascosos (pel·lícula de 1988), dirigida per Yoshishige Yoshida
* Cims borrascosos (pel·lícula de 1992), dirigida per Peter Kosminsky
* Wuthering Heights (pel·lícula de 2011), dirigida per Andrea Arnold
# Cimone (Trento)

Cimone és un municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 621 habitants. Limita amb els municipis d'Aldeno, Cavedine, Garniga Terme, Pomarolo, Trento i Villa Lagarina.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Gino Lorandi | Llista cívica |
# San Juan de la Encinilla

San Juan de la Encinilla és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 168 | 151 | 129 | 123 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Cinco rostros de mujer

Cinco rostros de mujer és una pel·lícula musical mexicana de 1947 dirigida per Gilberto Martínez Solares i protagonitzada per Arturo de Córdova, Pepita Serrador, Ana María Campoy i Miroslava.

## Argument

En rebre un anònim on li sol·liciten una cita, un home madur solter recorda la seva vida passada juntament amb el seu millor amic.

## Repartiment

* Arturo de Córdova com Roberto.
* Pepita Serrador com Ivonne Parker.
* Ana María Campoy com Carmen.
* Miroslava com Beatriz.
* Rafael Alcayde com Miguel
* Jorge Mondragón com Ugo Brunelli.
* Carolina Barret com Rosita.
* Manolo Noriega com Pedro, mayordomo.
* Manuel Arvide com Gustavo Carreño.
* Conchita Gentil Arcos com Casera de Roberto
* Clifford Carr com Enrique Parker
* Rita Macedo com Elena
* José Morcillo com Oficial de policía portugués.
* Juan Orraca com Jugador de cartas.
* Tita Merello com Margot.
* Daniel Arroyo com Doctor (no acreditat).
* Pedro Elviro com Gendarme (no acreditat).
* Enrique García Álvarez com Pare de Beatriz (no acreditat).
* Ramón Gay com Jugador de cartes (no acreditado).
* Rubén Márquez com Espectador en concert (no acreditat).
* Elda Peralta como Còmplice de Ivonne (no acreditada).
* Juan Pulido como Gendarme (no acreditat).
* Nicolás Rodríguez com Jugador de cartes (no acreditat).
* Manuel Sánchez Navarro com Jugador de cartes (no acreditat).
* Manuel Trejo Morales com Detectiu a casino (no acreditat).
* María Valdealde com Esposa de Antonio (no acreditada).
* Hernán Vera com Antonio, cantiner (no acreditat).

## Reconeixements

En la III edició dels Premis Ariel va rebre sis nominacions, de les que en va guanyar dues: el premi a la millor actriu de repartiment Tita Merello i a la millor edició.

## Referències

* ↑ García Berumen, p. 340.
* ↑ Premios Ariel (1948) - Películas de 1947 a filmaffinity

## Bibliografia

* García Berumen, Frank Javier. Brown Celluloid: 1894-1959. Vantage Press, 2003.

## Enllaços externs

* Cinco rostros de mujer a YouTube
# Cinco horas con Mario

Cinco horas con Mario (literalment, en català, "Cinc hores amb Mario") és una novel·la de l'escriptor espanyol Miguel Delibes publicada l'any 1966. Aquesta obra està molt en consonància amb les dues tesis a l'entorn de les quals gira la producció literària de Delibes: l'autenticitat de la vida rural davant la civilització urbana i la mort com a pedra de toc del sentit últim de la vida.
El llibre va tenir una bona acollida. Posteriorment, se'n va realitzar una versió teatral també d'èxit, i l'any 1981 la directora de cinema Josefina Molina va rodar la pel·lícula Función de noche, inspirada en aquesta obra, i protagonitzada per l'actriu Lola Herrera (que representa l'obra teatral des del 1979) i Daniel Dicenta, que eren matrimoni en aquells moments.

## Argument

El nucli central d'aquesta narració el constitueix el soliloqui de Carmen Sotillo, el monòleg o monodiàleg d'una dona conservadora de classe mitjana amb el cadàver de Mario, el seu marit mort prematurament, que era un catedràtic d'institut, un compromès periodista i un intel·lectual. A través dels records de la seva vida, que revisa molts aspectes, i de la insatisfactòria vida en comú, Delibes recrea l'Espanya provinciana de l'època, els problemes de la falta de comunicació en el matrimoni, així com el conflicte de les "dues Espanyes".
L'obra consta d'un pròleg, un nucli central de vint capítols (el monòleg de Carmen) i un epíleg. Cada un d'aquests capítols del nucli central comença amb una cita bíblica, passatges que Mario havia subratllat en la seva Bíblia de capçalera. Partint d'aquestes cites, Carmen va desgranant els seus pensaments, fent-li continus retrets al seu marit per la seva integritat moral i falta d'ambició, que han impedit que arribessin el reconeixement i estatus social que ella ambicionava per a la seva família, així com per la seva actitud de superioritat i fredor cap a ella. Relata com es van fer nuvis, com van acabar casant-se i altres records que reviurà durant les cinc hores en les que ella vetlla el cos del seu difunt marit.

## Referències

* ↑ «Cinco horas con Mario». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Lola Herrera, Premio Max de Honor 2016» (en castellà). El País, 08-03-2016 [Consulta: 9 febrer 2020].
# Sandvitx de tonyina

El sandvitx de tonyina o entrepà de tonyina és un tipus de entrepà molt popular, que usualment es realitza amb tonyina de llauna, maionesa i vegetals. En algunes variants s'usa oli d'oliva en lloc de maionesa. The New York Times l'anomena la «quinta essència» dels entrepans. El Daily Mail el va anomenar «la base dels accelerats dinars d'oficina per a tota una generació».

## Ingredients i preparació

Un sandvitx de tonyina tradicional es prepara usualment amb tonyina de llauna, maionesa i diverses verdures, com ara enciam, tomàquet, cogombres, ceba, olives negres i alvocat. D'altres preparacions s'usen en lloc de maionesa, oli d'oliva, crema o vinagre.

## Variants

Hi ha una variant en la qual s'agreguen al sandvitx llesques de tomàquet i formatge americà, sobre un muffin anglès; se serveix amb el formatge fos.

## Informació nutricional

La tonyina és un aliment relativament alt en proteïnes i amb alt contingut d'Omega-3. Un sandvitx realitzat amb 100 grams de tonyina i dues llesques de pa blanc torrat, conté aproximadament 287 calories, 96 de les quals són de greix. Conté a més 20 grams de proteïnes i 27 grams de carbohidrats.
Un sandvitx de tonyina de preparació comercial tindrà més calories basant-se en la seva mida. Un Subway de tonyina de 15 cm i 250 gm té 530 calories, 280 provinents del greix, al voltant d'1 gm de sodi i 22 gm de proteïnes.

## Referències

* ↑ Lo más puro, perfecto. Diccionario de la lengua española Espasa-Calpe 2005. Wordreference.com. Consultado el 27 de junio de 2010.
* ↑ Burros, Marian. Cookbooks fail in search for the quintessential tuna sandwich. Reimpreso el 12 de marzo de 1985 en The Review Spokesman. (en inglés)Consultado 3 de enero de 2009
* ↑ Tate, Ashley. «Tuna Sandwich, 4 Ways» (en anglès). Realsimple.com. Arxivat de l'original el 2014-03-20. [Consulta: 3 gener 2010].
* ↑ «Nutrition Facts and Analysis for Fish, tuna salad» (en anglès). Nutritiondata.com. [Consulta: 3 gener 2009].
* ↑ «Nutrition Facts and Analysis for Bread, white, commercially prepared, toasted» (en anglès). Nutritiondata.com.. [Consulta: 3 gener 2009].
* ↑ «Subway Restaurants official web site nutrition page» (en anglès). Subway.com. [Consulta: 3 gener 2009].

## Enllaços externs

* Recetas de sándwich de atún Recetario de Cocina.com
# Codi ATC N01

El codi ATC N01, descrit com Anestèsics, és una subgrup terapèutic de l'Anatomical, Therapeutic, Chemical Classification System (ATC). La classificació ATC és un sistema de codis alfanumèric desenvolupat per l'Organització Mundial de la Salut (OMS) per als fàrmacs i altres productes sanitaris. El subgrup N01 és part del grup anatòmic N Sistema nerviós.
Els codis per a ús veterinari (codis ATCvet) poden han estat creats afegint la lletra Q davant dels codis ATC humans: QN01...
Les adaptacions estatals de la classificació ATC poden incloure codis addicionals no presents en aquesta llista, que segueix la versió de l'OMS.

## N01A Anestèsics generals

    N01A A Èters
    N01A B Hidrocarburs halogenats
    N01A F Barbitúrics, monofàrmacs
    N01A G Barbitúrics en combinació amb altres drogues
    N01A H Anestèsics opioides
    N01A X Altres anestèsics generals

## N01B Anestèsics locals

    N01B A Èsters de l'àcid aminobenzoic
    N01B B Amides
    N01B C Èsters de l'àcid benzoic
    N01B X Altres anestèsics locals

## Referències

* ↑ «ATC/DDD Index 2016: code N01». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
* ↑ «ATCvet Index 2016: code QN01». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
# Magnolia (Ohio)

Magnolia és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 931 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Magnolia tenia 931 habitants, 369 habitatges, i 263 famílies. La densitat de població era de 403,9 habitants/km².
Dels 369 habitatges en un 30,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,6% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 28,7% no eren unitats familiars. En el 24,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 30,9% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.688 $ i la renda mediana per família de 45.156 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.292 $ mentre que les dones 20.909 $. La renda per capita de la població era de 19.711 $. Aproximadament el 4,3% de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Magnolia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Magnolia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].