OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Passatge del Forn (Igualada)

El Passatge del Forn és un antic carreró de la vila dins de les muralles al municipi d'Igualada (Anoia) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El passatge fa de nexe d'unió entre la plaça de l'Ajuntament i el carrer Nou. Està format per unes obertures d'arcs escarsers seguint el mateix model que la porxada que envolta part de la Plaça de l'Ajuntament. Són importants els passos coberts que uneixen les primeres plantes dels habitatges situats als costats. El Passatge del Forn s'anomena així perquè en ell hi havia un dels dos forns de la ciutat, «el forn de Dalt». L'altre forn, «el de baix» era al carrer de Custiol / Plaça del Tany.

## Referències

* 1 2 «Passatge del Forn». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Inga Fischer-Hjalmars

Inga Fischer-Hjalmars (nascuda Fischer; 16 gener 1918, Estocolm - 17 setembre 2008, Lidingö) va ser una física, química i farmacòloga sueca internacionalment aclamada, i una pionera en química quàntica. Va ser una de les pioneres en l'aplicació de mecànica quàntica per solucionar problemes en química teòrica. Fischer-Hjalmars també va exercir com a Chair del Standing Committee del Consell Internacional per a la Ciència per la Lliure Circulació de Científics.

## Biografia

Els pares de Fischer-Hjalmars eren l'enginyer civil Otto Fischer i Karen Beate Wulff.
El 1939 es va graduar en Farmacia, el1944 va obtenir un títol de màster en física, química i matemàtiques, i continuant amb els estudis de postgrau, es va ”llicenciar” en mecànica el 1949, i un anys després en química.
Fischer-Hjalmar es va casar amb Stig Hjalmar, professor d'enginyeria mecànica.
El 1949, va començar a treballar en el seu doctorat, que va obtenir el 1952 a la Universitat d'Estocolm, on va esdevenir professora de mecànica i física matemàtica. Durant el període de 1959-63, també va posar en marxa un laboratori de física matemàtica a l'Institut Reial de Tecnologia. El 1963, a la Universitat d'Estocolm, Fischer-Hjalmars va esdevenir la primera dona professora de física teòrica a Suècia, on va ser reconeguda com una popular conferenciant. Va succeir a Oskar Klein en el seu lloc de professor que va mantenir fins 1982.
Va ser membre de l'Acadèmia internacional de ciència quàntica molecular, de la Reial Acadèmia Sueca de Ciències, de la Reial Acadèmia Danesa de Ciències i Lletres, de l'Acadèmia Mundial d'Art i Ciències, i Chair del Standing Committee del Consell Internacional per a la Ciència per la Lliure Circulació de Científics, des d'on va treballar per facilitar la mobilitat dels científics de l'altre costat del teló d'acer.

## Premis

* 1990, Drets Humans de Premi de Científics, Acadèmia de Nova York de Ciències.

## Referències

* ↑ Johansson, Adam Johannes «Inga Fischer-Hjalmars (1918–2008): Swedish Pharmacist, Humanist, and Pioneer Quantum Chemist». Journal of Chemical Education, 89, 10, 11-09-2012, pàg. 1274–1279. DOI: 10.1021/ed300024g. ISSN: 0021-9584.
* ↑ Sveriges Dödbok 1901–2009, DVD-ROM, Versió 5.00, Sveriges Släktforskarförbund (2010).
* 1 2 Roos, Björn. «Inga Fischer - Hjalmars 1918 - 2008». Acadèmia internacional de ciència quàntica molecular. [Consulta: 12 juliol 2016].
* ↑ Issues in Education by Subject, Profession, and Vocation: 2013 Edition (en anglès). ScholarlyEditions, 2013-05-01. ISBN 9781490109220.
# Hákun Djurhuus

Hákun Djurhuus (Tórshavn, 11 de desembre de 1908 - Klaksvík, 22 de setembre de 1987) va ser un polític conservador feroès, membre del Partit del Poble. Va ser primer ministre de les Illes Fèroe de 1963 a 1967.
Djurhuus era fill d'Armgarð Maria, nascuda Djurhuus, de Tórshavn, i de Joen Hendrik D. Poulsen, de Skúvoy. Es va casar amb Hjørdis, nascuda Kamban, el 10 de juliol de 1932. Cal destacar que Hákun va ser batejat amb el nom de naixement de la seva mare, cosa molt inusual en aquell moment.
Va ser elegit diputat del Løgting (parlament feroès) per primer cop el 1946 i en va ser el portaveu de 1950 a 1951. Va ser regidor de l'ajuntament de Klaksvík de 1946 a 1951, d'on en va ser l'alcalde els anys 1950 i 1951. Va ser president del Partit del Poble de 1951 a 1980.
Djurhuus va ser ministre de 1951 a 1954 durant el govern de Kristian Djurhuus i va representar les Illes Fèroe al Folketing (parlament danès) els períodes 1957-1960 i 1968-1973.
Djurhuus es va retirar de la política després de les eleccions feroeses de 1980.

## Referències

* 1 2 3 4 «Kraks Blå Bog 1974» (en danès). http://rosekamp.dk.+[Consulta: 20 febrer 2019].
* 1 2 «Hákun Djurhuus» (en danès). http://denstoredanske.dk.+[Consulta: 20 febrer 2019].
* ↑ «Treytaleys umbering til Hjørdis Djurhuus» (en feroès). hellurnar.com. Arxivat de l'original el 2007-02-19. [Consulta: 20 febrer 2019].

## Vegeu també

* Llista dels Løgmaður (primers ministres) de les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Web del govern feroès (anglès) (feroès)
# Circumscripció Massís Central-Centre

* Eurodiputats assignats per circumscripció
* Circumscripció Massís Central-Centre
La Circumscripció Massís Central-Centre és una circumscripció electoral francesa utilitzada cada 5 anys des de 2004 durant les Eleccions al Parlament Europeu per a designar, mitjançant una elecció de sufragi universal directe, 5 (6 en 2004) dels 72 eurodiputats (78 en 2004) que li corresponen a França segons el Tractat de Niça dels 736 membres del Parlament Europeu. Fou creada en 2003 mitjançant la Loi Électorale n° 2003-327 de l'11 d'abril de 2003., com les altres 7 circumscripcions electorals franceses per a les eleccions europees.
Agrupa als electors de les regions franceses de: Alvèrnia, Centre i Llemosí que comptava en 2009 amb 3.342.668 electors inscrits.

## Referències

* ↑ «LOI n° 2003-327 du 11 avril 2003 relative à l'élection des conseillers régionaux et des représentants au Parlement européen ainsi qu'à l'aide publique aux partis politiques» (Llei) (en francès). Arxivat de l'original el 2016-04-24. [Consulta: 18 novembre 2012].
# Thomas Frederic Cheeseman

Thomas Frederic Cheeseman (Kingston-upon-Hull, 1846 – 6 d'octubre del 1923) fou un naturalista neozelandès.
Fill de Thomas Cheeseman, un pastor metodista, la família emigrà a Nova Zelanda el 1853. Thomas Frederic s'interessà ben aviat en la botànica, i el 1872 ja publicà el seu primer treball, On the Botany of the Titirangi District of the Province of Auckland. L'any 1874 va ser nomenat secretari de l'"Auckland Institute" i conservador del Museu d'Auckland, tasques que exercí una cinquantena d'anys. El 1876 tragué una llista de mol·luscs de la badia d'Auckland. Es casà amb Ellen Cawkell l'any 1889. El 1906 veia la llum The Manual of the New Zealand Flora i, el 1914, Illustrations of the New Zealand Flora. L'any 1911 va ser nomenat president del New Zealand Institute, l'honor més alt que un científic kiwi pot assolir en el seu país . Va ser membre fundador de la Royal Society of New Zealand, així com de la Societat Linneana de Londres i de la Zoological Society of London. Fou guardonat amb la Medalla Linneana el 1923.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Article a An Encyclopaedia of New Zealand d'A.H.McLintock (anglès)
* Biografia en ocasió del seu traspàs a Transactions and Proceedings of the Royal Society of New Zealand 54 (1923) (anglès)
# Mesrine

Mesrine és una pel·lícula francesa de 1984 escrita i dirigida per André Génovès. Una pel·lícula biogràfica basada en la vida de Jacques Mesrine, se centra en els divuit mesos següents a la seva fugida de la Presó de La Santé el maig de 1978 fins a la seva mort el novembre de 1979. Nicolas Silberg protagonitza el personatge principal homònim.

## Sinopsi

Qui era Mesrine? Què volia? Per què matva? Els mitjans de comunicació i el rumor públic el van convertir en l'enemic públic número 1, un proscrit que donava divertides reunions a periodistes i policia... Aquesta pel·lícula narra la vida de l'home que va ser el primer a fugir de la Santé, i que, denunciant (ja) les condicions de detenció als barris d'alta seguretat, volien marcar l'opinió pública destruint la presó de Mende.

## Repartiment

* Nicolas Silberg com a Jacques Mesrine
* Caroline Aguilar com Sylvia Jeanjacquot
* Gérard Sergue com a François Besse
* Michel Poujade com a comissari Broussard
* Louis Arbessier com a Lelievre
* Claude Faraldo com a Charlie Bauer
* Jean-Pierre Pauty com a Tillier
* Artus de Penguern com a inspector Lejeune

## Recepció

El crític de cinema James Benefield de la revista Little White Lies considerava Mesrine com "una pel·lícula biogràfica a mig fer", inferior a la posterior pel·lícula del 2008 protagonitzada per Vincent Cassel. Benefield va criticar la "direcció insípida" i la "manca d'imaginació" de Génovès, comparant la pel·lícula amb una producció televisiva en lloc d'una estrena cinematogràfica, i va assenyalar que "la pel·lícula no arriba a un acord amb el polèmic glamour i la celebritat de Mesrine". The Blood va escriure una cançó sobre Mesrine que va precedir les pel·lícules de 1984 i 2008. La cançó va aparèixer a l'àlbum de 1983 False Gestures For A Devious Public.

## Referències

* ↑ Mesrine a offi.fr
* ↑ Mesrine a frenchfilms.org
* ↑ Benefield, James. «Mesrine DVD Review». Little White Lies. Arxivat de l'original el 28 December 2009. [Consulta: 4 agost 2010].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Fernando Farrés

Juan Fernando Santa Cruz Cavero conegut com a Fernando Farrés (Lima, 27 de novembre de 1927 - Ibídem, 12 d'abril de 2016) va ser un actor i còmic peruà. Es va iniciar en la ràdio com a actor de radionovel·les, al costat del xilè Enrique Maluenda, David Odría i Enma Cabrera. Va ser part de "les veus" que van caracteritzar a la llegendària Radio Central, convertida en RPP Notícias. Va treballar també en minisèries de la televisió peruana i va participar en la inauguració de la cadena de televisió de l'Estat Canal 7. Va ingressar a Panamericana Televisión l'any 1968. Va treballar a "El caracol", programa còmic peruà que va tenir èxit en diversos mercats del continent. Va ser locutor radiofònic (va estar en Radio Ovación entre els anys setanta i vuitanta). Va ser fundador de l'Associació de Locutors del Perú, de la qual va ser president.
Va participar en moltes obres teatrals, radiofòniques i televisives, així com en anuncis.

## Televisió

* Mil oficios... Don Simeón
* El tornillo... Empleado Rodríguez

## Cinema

Como en el cine.

## Referències

* ↑ Fernando Farrés: va morir la figura de la sèrie "Mil oficios"
* ↑ «La República: Mor el reconegut actor Fernando Farrés als 89 anys». Arxivat de l'original el 2016-04-12. [Consulta: 13 abril 2016].
* ↑ El Comercio. «Per gràcia rebuda».
# Pedrosa del Páramo

Pedrosa del Páramo és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Odra-Pisuerga.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 122 | 117 | 109 | 103 |
# Peter Petrelli

Peter Petrelli és un personatge de ficció de la sèrie televisiva Herois interpretat per Milo Ventimiglia. Aquest heroi té l'habilitat d'imitar els poders dels altres herois quan hi està en contacte.

## Història

En el primer episodi de la sèrie, Peter Petrelli és mostrat com un personatge sensible, compassiu i somniador que es deixa portar pels seus sentiments. És un infermer de 26 anys que viu a Nova York i que és germà d'un polític candidat al congrés dels Estats Units de nom Nathan Petrelli amb el qual manté una relació estranya i complexa, ja que s'hi sent molt unit degut a algun tipus de connexió metafísica. A diferència d'ell, el seu germà no manifesta cap mena de compassió cap a sa mare quan és detinguda per robar en botigues, el que porta a tensions entre ells dos. Quan Peter descobreix que pot volar, decideix cercar la veritat sobre els seus poders, amb la convicció de trobar una resposta.

## Poders

Habilitats que ha demostrat Peter fins al moment
| Poders | Benefactor | Episodi | Notes |
| Volar | Nathan Petrelli | "Gènesi" | Peter pensa que aquest poder és seu |
| Precognició | Isaac Mendez | "No miris enrere" | |
| Manipulació de l'espai i el temps | Hiro Nakamura | "Col·lisió" | Peter utilitza el poder de Hiro per a congelar el temps |
| Regeneració espontània | Claire Bennet | "Trobada d'exalumnes" | Peter ha sigut ferit greument tres vegades i gràcies a aquest poder se'n pot recuperar |
| Telequinesi | Sylar | "Trobada d'exalumnes" | |
| Telepatia | Matt Parkman | "Pluja àcida" | |
| Invisibilitat | Claude | "Regal diví" | Peter pot estendre el camp d'invisibilitat sobre una altra persona que estiga tocant |
| Radiació | Ted Sprague | "La part difícil" | |
| Força sobrehumana | Niki Sanders | "How to stop an exploding man" | |
A la tercera temporada perd tots els poders i a la quarta té el poder d'obtenir el poder de l'última persona que ha tocat.
# I to će proći

I to će proći (en serbi И то ће проћи "I això passarà" o Oslobađanje Isidora K. (Ослобађање Исидора К. en serbi "L'estrena d'Isidor K") és una pel·lícula iugoslava de 1985. dirigida per Nenad Dizdarević, basat en la història d'Ivo Andrić, Zeko. El guió va ser adaptat per Abdullah Sidran.

## Trama

La vida laboral d'Isidor Katanić, conegut com Zeko, s'ha completat: estava dedicada exclusivament d'escriptura cal·ligràfica de cartes, diplomes i altres documents. A casa, la situació no és gens reconfortant: una dona grollera que té la paraula principal i decisiva fins i tot amb el seu fill Govatovan. D'aquí els passejos resignats de Zeka pels carrers i els voltants de Belgrad. Però per Zeko i els altres, s'acosta un nou temps. Les tropes alemanyes van envair Polònia, poc després Belgrad va ser bombardejada, i en pocs dies, gairebé sense resistència, Iugoslàvia és ocupada pels nazis.

## Repartiment

* Fabijan Šovagović - Isidor Katanić „Zeko“
* |Olivera Marković - Margita Katanić
* Bata Živojinović - Kapetan Mika
* Branko Vidaković - Siniša
* Bogdan Diklić - Mihajlo „Mišel“
* Milan Puzić - Pašenog Janko
* Nada Kasapić - Marija
* Dušan Janićijević - Milan
* Branko Cvejić - Janko Đorđević „Karlo“
* Žika Milenković - Gazda Stanko
* Božidar Pavićević Longa - Agent policije
* Senad Bašić - Filip

## Referències

* 1 2 «I to će proći». Arxivat de l'original el 2023-02-27. [Consulta: 29. 1. 2021].
* 1 2 «I to će proći». [Consulta: 29. 1. 2021].

## Enllaços externs

* Primera part de la pel·lícula a Dailymotion
* Segona part de la pel·lícula a Dailymotion
# Chelsea (Dakota del Sud)

Chelsea és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 33 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chelsea tenia 33 habitants, 13 habitatges, i 7 famílies. La densitat de població era de 39,8 habitants per km².
Dels 13 habitatges en un 38,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 38,5% no eren unitats familiars. En el 38,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 38,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,5.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 33,3% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 6,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 140 homes.
La renda mediana per habitatge era d'11.875 $ i la renda mediana per família de 23.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 13.750 $ mentre que les dones 16.875 $. La renda per capita de la població era de 9.056 $. Entorn del 50% de les famílies i el 43,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chelsea». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chelsea». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Thomas Ford

Thomas Ford és el nom dels següents personatges:
* Thomas Ford (compositor) (28 de maig de 1580 – Tyburn, Londres, 17 de novembre de 1648), compositor anglès
* Thomas Ford (màrtir) (Devonshire, segle xvi – Londres, 28 de maig del 1582), sacerdot i màrtir catòlic
* Thomas Carlyle "Tom" Ford (Austin, Texas, 27 d'agost de 1961), dissenyador de moda i director de cinema estatunidenc
# Mesquite (Nou Mèxic)

Mesquite és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 948 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mesquite tenia 948 habitants, 262 habitatges, i 227 famílies. La densitat de població era de 441 habitants per km².
Dels 262 habitatges en un 54,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,3% hi vivien parelles casades, en un 16,8% dones solteres, i en un 13% no eren unitats familiars. En el 9,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 38,1% tenia menys de 18 anys, un 13,4% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 14,9% de 45 a 60 i un 7,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.875 $ i la renda mediana per família de 21.458 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.370 $ mentre que les dones 15.577 $. La renda per capita de la població era de 7.129 $. Aproximadament el 38,4% de les famílies i el 43,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mesquite». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mesquite». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Festival Arirang

El Festival Arirang (en coreà: 아리랑 매스 게임) (en anglès: Arirang Mass Games) és un festival que té lloc durant els mesos d'agost i setembre, a l'Estadi Rungrad Primer de Maig de Pyongyang, la capital de Corea del Nord. Segons els diaris espanyols El Mundo i El País es tracta del "major espectacle de masses del món".

## Duració

El festival se celebra sis dies a la setmana durant dos mesos. Els gimnastes realitzen moviments sincronitzats i danses. Els estudiants es troben a les graderies de l'estadi, i formen mosaics gegants amb imatges de ciutats, eslògans, i dibuixos. Se celebren exhibicions d'arts marcials, desfilades militars i ballets.
El festival va fer el seu debut l'any 2002, i va ser realitzat cada any fins al 2005. No va ser celebrat el 2006, el festival s'ha dut a terme des del 2007 fins a l'any 2013. Els participants són escollits basant-se en les seves habilitats. L'estadi Rungrad Primer de Maig té un aforament de 150.000 persones, segons un article del diari basc El correo. Sembla que l'any 2015 l'espectacle de masses no se celebrarà, segons ha confirmat l'agència oficial de turisme nord-coreana.
* Una bandera de Corea del Nord als mosaics.
* Exhibició d'arts marcials.
* Centenars de nens realitzant balls mentre s'exhibeix un mosaic d'infants jugant.
* Centenars de dones vestides amb colors.
* Dones realitzant danses.
* Els mosaics mostrant un eslògan.

## Vegeu també

* Dia de la Victòria a Corea del Nord

## Referències

* ↑ www.elmundo.es/
* ↑ www.elpais.com/
* ↑ BBC News: Asia-Pacific. 30 d'abril del 2002.
* ↑ www.antena3.com/
* ↑ www.elcorreo.com/
* ↑ www.coreanorte.com/

## Enllaços externs

* www.koryogroup.com (anglès)
# Península de Foxe

La península de Foxe és una península que es troba a l'extrem sud de l'illa de Baffin, a la regió Qikiqtaaluk de Nunavut, Canadà.

## Geografia

Es troba en l'extrem sud de l'illa i s'endinsa cap al mar en direcció sud-oest, dividint les aigües de la conca de Foxe, al nord, de les de l'estret de Hudson, al sud. L'istme té una amplada d'uns 80 km i la seva longitud en direcció EW, és d'uns 241 km, sent la seva amplària màxima de 161 km. La costa septentrional de la península és baixa, amb platges i amplies badies, mentre la meridional es troba molt fracturada amb abundants fiords i petites illes gairebé unides a la terra.
El seu extrem occidental és el cap Queen, al sud-est del qual es troba el llogaret Inuit de Cape Dorset.

## Història

La península du el nom de l'explorador anglès Luke Foxe, que en la seva expedició de 1631, fou el primer navegant conegut que s'endinsà per les aigües de la conca de Foxe, recorrent la costa occidental de l'illa de Baffin, fins que el gel el va obligar a fer-se enrere.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». The Columbia Gazetteer of North America. bartleby.com, 2000. Arxivat de l'original el 2005-05-11. [Consulta: 12 octubre 2013].
# Pere Robert i Font

Pere Robert i Font (Mataró, 11 de juliol de 1956) ha estat el jugador de waterpolo més destacat i guardonat del Centre Natació Mataró pels èxits aconseguits al llarg de la seva carrera esportiva tant a nivell de clubs com amb la selecció estatal.

## Biografia

S'inicia en el món de la natació i waterpolo als 11 anys al Centre on aconsegueix quedar tercer classificat al Campionat de Catalunya absolut i cinquè en el d'Espanya en la prova de 100 metres esquena.
L'any 1978 fitxa pel Club Natació Montjuïc on hi guanya cinc títols de lliga de waterpolo i aconsegueix quedar subcampió d'Europa l'any 1979. Amb la selecció estatal juga tres Jocs olímpics: Moscou'80, Los Angeles 84, i Seül 88, quatre Campionats d'Europa, 3 Campionats Mundials i 2 Jocs del Mediterrani. Jugant amb la selecció estatal en Pere aconsegueix la primera medalla del waterpolo estatal, al Campionat d'Europa de Roma'83. En la seva carrera esportiva en Pere ha estat seleccionat més de 300 vegades i va ser el capità de la selecció estatal des del 1983 fins al 1988.
A nivell individual en Pere ha rebut moltes distincions que el defineixen com a esportista referent de la ciutat; Millor esportista de Mataró (1989), Millor esportista català de l'any (1984), Medalla d'Or al Mèrit Esportiu de la Federació Espanyola de Natació, Medalla al Mèrit Esportiu de l'Ajuntament de Mataró, Medalla de Plata de la Real Orden del Mérito Deportivo (2011).
Després de la seva carrera esportista com a jugador en actiu en Pere ha desenvolupat tasques de Directiu Esportiu amb la selecció estatal; del 1990 al 1996 va ser el delegat de l'equip absolut de waterpolo estatal que va aconseguir la medalla de plata als Jocs Olímpics de Barcelona i la medalla d'or a Atlanta'96. De 1996 fins al 2008, va ser President de l'Àrea de Waterpolo a la Federación Española de Natación, on va aconseguir la medalla d'or al Mundial de Perth l'any 1999 i a Fukuoka l'any 2001. També va ser el delegat de l'equip als Jocs Olímpics de Sidney 2000, Atenes 2004 i Pekín 2008. De l'any 2008 al 2012 va ser Vicepresident Esportiu de la Federación Española de Natación i Vicepresident Primer Institucional de la Federació Catalana de Natació. A partir del 2012 en Pere Robert és el Vicepresident Primer i Esportiu de la Federació Catalana de Natació i membre de la Junta Honorífica del Centre Natació Mataró.

## Referències

* ↑ Pere Robert, ADN olímpic a totmataro.cat
* ↑ «Galardonados 2011. Real Orden del Mérito Deportivo». Consejo Superior de Deportes. Arxivat de l'original el 7 de març 2012. [Consulta: 16 gener 2014].
* ↑ «Directiva de la Federació Espanyola de Natació». Arxivat de l'original el 2013-07-13. [Consulta: 21 gener 2017].
* ↑ Pere Robert i Font a l'EsportpèdiaCat — Enciclopèdia de l'esport català
* ↑ Pere Robert rep la medalla de plata al mèrit esportiu Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine., 7 d'octubre de 2011