OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Summerdale (Alabama)

Summerdale és un poble dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 667 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Summerdale tenia 655 habitants, 255 habitatges, i 184 famílies La densitat de població era de 48,5 habitants/km².
Dels 255 habitatges en un 34,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,5% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 27,8% no eren unitats familiars. En el 23,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 11,5% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 11% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones hi havia 104 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.917 $ i la renda mediana per família de 32.159 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.563 $ mentre que les dones 19.167 $. La renda per capita de la població era de 13.775 $. Aproximadament el 13,7% de les famílies i el 16,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Summerdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Summerdale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Porta Sanqualis

La Porta Sanqualis era una de les portes de la Muralla Serviana, situada entre la Porta Fontinalis i la Porta Salutaris a l'antiga Roma.

## Situació

La porta estava situada al Quirinal, sobre el collis Mucialis, al sud del temple de l'antiga divinitat d'origen sabí anomenada Sancus o Semo Sancus Didius Fidius, i d'aquest déu la porta va prendre el nom. Estaria situada prop de l'actual Piazza Magnanapoli.

## Descripció

Les restes de la porta prop de Largo Magnanapoli, uns blocs de tova dels que se'n conserven tres pisos, indiquen que tenia una planta allargada i que incloïa un petit pati interior.
Poc més enllà de la porta, al llarg del recorregut de la muralla, es van trobar les restes d'una volta de tova, ara integrada a la sala del Palazzo Antonelli. Aquesta estructura, semblant a la que s'observa prop de la Porta Raudusculana, podria haver estat utilitzada per suportar una arma de llançament del tipus balista o catapulta. Les tècniques utilitzades per construir l'estructura adovellada indiquen que la construcció es podria datar l'any 87 aC, però en aquella època, la ciutat ja s'estenia fins al Camp de Mart, per davant de la porta. S'ha de tractar, doncs, d'una restauració que es devia fer durant la Primera Guerra Civil Romana.

## Referències

* 1 2 Platner, Samuel Ball; Thomas Ashby. A topographical dictionary of ancient Rome. Berlin: Weidmann, 1932, p. 416.
* ↑ Sext Pompeu Fest. De Verborum Significatione, 343-345
* ↑ Cozzi, Laura G. Le porte di Roma. Roma: F. Spinosi, 1968, p. 324-326.
* ↑ Steinby, Eva Margareta (dir.). Lexicon topographicum urbis Romae: 3. Roma: Quasar, 2005, p. 322, 332. ISBN 9788871402864.
# Jordi Cervera i Valls

Jordi Cervera i Valls (Barcelona, 1961) és un frare caputxí i biblista català.
Diplomat en Ciències Empresarials per la Universitat de Barcelona, esdevení framenor caputxí. Posteriorment, es doctorà pel departament de Sagrada Escriptura de la Facultat de Teologia de Catalunya. Com alumne obtingué el grau de batxiller, i després de llicenciat i doctorat en Bíblia. A la mateixa facultat ha exercit com a professor, impartint diferents assignatures bíbliques. La seva recerca es pot trobar en publicacions com la Col·lectània Sant Pacià (AUSP), Scripta et Documenta (PAMSA), Scripta Bíblica, la Revista Catalana de Teologia, Cristianisme i Cultura o el Butlletí de l'Associació Bíblica de Catalunya. Ha compaginat la docència amb exploracions per la geografia bíblica explicades en cursos i conferències arreu del país, i en llibres com El camí d'Ubach (2012) o Els empresonats i exiliats de la Bíblia (2021), que va rebre el 2n premi Abat Marcet de llibre religiós en llengua catalana.

## Referències

* ↑ Rourera, Mireia «Jordi Cervera i Valls, caputxí. Autor de 'Els empresonats i exiliats de la Bíblia'. “A la Bíblia, els exiliats i els empresonats són els bons”». El Punt Avui, 06-11-1921 [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ Lagarriga, Dídac P. «Jordi Cervera: “Amb la pandèmia hi ha més interès pels valors essencials” Amb les vides dels empresonats i exiliats de la Bíblia ha guanyat el Premi Abat Marcet al llibre religiós». ARA Balears, 07-11-2021 [Consulta: 14 febrer 2022].
# Crispí de Làmpsac

Crispí de Làmpsac (en llatí Crispinus) fou un escriptor grec que va escriure la vida de Parteni de Làmpsac, un bisbe del temps de Constantí el Gran.
Laurentius Surius i Ioannes Bollandus van incloure aquesta biografia traduïda al llatí a les seves col·leccions de vides de sants. L'original grec es conserva en manuscrit, segons diu Fabricius.

## Referències

* ↑ 3.Crispinus of Lampsacus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 891
# Carolina Pascual Gracia

Carolina Pascual Gracia (Oriola, 17 de juny de 1976) és una gimnasta valenciana, que va ser medalla d'argent en els Jocs Olímpics de Barcelona.
Va començar a practicar la gimnàstica rítmica amb 7 anys, quan la seva professora de ballet li va dir que tenia qualitats per a aquest esport. Va començar a entrenar en l'Escola de competició de Múrcia i més tard en el Club Atlético Montemar, a Alacant. Amb tot just 16 anys, el 8 d'agost de 1992, Carolina va conquistar la plata en l'especialitat de gimnàstica rítmica en els Jocs Olímpics d'estiu de Barcelona. Va pujar a un podi olímpic que estava molt car amb la presència de les perilloses rivals procedents d'Ucraïna i Bulgària. Va comptar amb el suport d'un públic lliurat que va omplir el Palau d'Esports, i només Alexandra Timoshenko la va superar. Aquesta medalla va suposar la primera medalla olímpica en gimnàstica per a la delegació espanyola.
La medalla va suposar per a ella la recompensa al treball constant, a l'entrenament diari i a l'afany de superació. Va entrenar durant vuit hores diàries els dos mesos previs als Jocs de la mà de la seva entrenadora Emilia Boneva. Un any abans, en el Campionat del món d'Atenes, Carolina Pascual només va poder ser 15a. Es va retirar en 1993, després del mundial d'Alacant.

## Palmarès

* 3r - Campionat d'Europa de 1990, equips.
* 5è - Campionat d'Europa de 1990, individual, final de pilota.
* 7è - Copa d'Europa 1991, individual.
* 1r - Campionat d'Espanya 1991, individual.
* 3r - Campionat del Món 1991, equips.
* 15è - Campionat del Món 1991, individual.
* 3r - Campionat d'Europa 1992, equips.
* 11è - Campionat d'Europa 1992, individual.
* 2n - Jocs Olímpics 1992, individual. Medalla de Plata.
* 3r - Copa d'Europa 1993, individual.
* 2n - Copa d'Europa 1993, individual, final de maces.
* 3r - Copa d'Europa 1993, individual, final de cinta.
* 4t - Campionat del Món 1993, equips.
* 7è - Campionat del Món 1993, individual.
* 2n - Campionat del Món 1993, individual, final de maces.

## Referències

* ↑ «Carolina Pascual» (en anglès). Sports Reference. Arxivat de l'original el 2012-11-09. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ Pascual García, Carolina. «Vivencias Olímpicas. La princesa de Barcelona'92» (en castellà). Tribuna Olímpica, 16-04-2004. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ Jocs de la XXVa Olimpíada Barcelona 1992 (en català, castellà, anglès i francès). Primera. Barcelona: COOB'92, 1992, p. 228.
* ↑ Pardo, Albert «Carolina Pascual, plata de ley». Mundo Deportivo, 09-08-1992, pàg. Especial Jocs Barcelona'92 pàg. 22.
* ↑ Carolina Pascual, plata de ley
* ↑ Ojeda, Enrique. «Carolina Pascual, la medalla olímpica más joven de España» (en castellà). AS, 17-03-2018. [Consulta: 26 abril 2020].
# Vall de Prahova

La vall de Prahova (en romanès: Valea Prahovei) és una vall en la qual discorre el riu Prahova entre les muntanyes Bucegi i les muntanyes de Baiu a la serralada dels Carpats. Es tracta d'una regió turística situada a uns 100 km al nord de la ciutat cabdal de Bucarest.
Geogràficament, el riu Prahova separa la cadena dels Carpats de l'Est dels Carpats del Sud. Històricament, el corredor va ser el més important pas entre els principats de Valàquia i Transsilvània.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-05-23. [Consulta: 11 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Informació sobre el lloc
# Summerfield (Carolina del Nord)

Summerfield és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 7.018 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Summerfield tenia 7.018 habitants, 2.518 habitatges i 2.094 famílies. La densitat de població era de 100 habitants per km².
Dels 2.518 habitatges en un 41,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,4% hi vivien parelles casades, en un 6% dones solteres, i en un 16,8% no eren unitats familiars. En el 14% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 27,9% de 45 a 60 i un 8,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 71.738 $ i la renda mediana per família de 79.433 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.838 $ mentre que les dones 32.798 $. La renda per capita de la població era de 33.116 $. Entorn del 2,5% de les famílies i el 3,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Summerfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Summerfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Porta Toffoli

En els circuits lògics, la porta Toffoli (també la porta CCNOT), inventada per Tommaso Toffoli, és una porta lògica reversible universal, el que significa que qualsevol circuit reversible clàssic es pot construir a partir de portes Toffoli. També es coneix com la porta "controlada-no controlada", que descriu la seva acció. Té entrades i sortides de 3 bits; si els dos primers bits es posen a 1, s'inverteix el tercer bit, en cas contrari tots els bits es mantenen iguals.
Una porta lògica L que consumeix entrades és reversible si compleix les condicions següents: L(x)=y és una porta on per a qualsevol sortida y, hi ha una entrada única x. La porta L és reversible si hi ha una porta L′(y)=x que mapeja y a x. A partir de les portes lògiques comunes, NOT és reversible, com es pot veure a la seva taula de veritat a continuació.
| ENTRADA | SORTIDA |
| 0 | 1 |
| 1 | 0 |
La porta AND comuna no és reversible, perquè les entrades 00, 01 i 10 estan totes assignades a la sortida 0. Les portes reversibles s'estudien des dels anys 60. La motivació original era que les portes reversibles dissipaven menys calor (o, en principi, cap calor).
La motivació més recent prové de la computació quàntica. En mecànica quàntica l'estat quàntic pot evolucionar de dues maneres, per l'equació de Schrödinger (transformacions unitàries), o pel seu col·lapse. Les operacions lògiques per a ordinadors quàntics, de les quals la porta Toffoli n'és un exemple, són transformacions unitàries i, per tant, evolucionen de manera reversible.
Qualsevol porta reversible que consumeixi les seves entrades i permeti tots els càlculs d'entrada no ha de tenir més bits d'entrada que bits de sortida, segons el principi d'encasillament. Per a un bit d'entrada, hi ha dues portes reversibles possibles. Un d'ells NO ho és. L'altra és la porta d'identitat, que mapeja la seva entrada a la sortida sense canvis. Per a dos bits d'entrada, l'única porta no trivial és la porta NO controlada, que fa XOR el primer bit al segon bit i deixa el primer bit sense canvis.
| ENTRADA SORTIDA 0 0 0 0 0 1 0 1 1 0 1 1 1 1 1 0 | ${\begin{bmatrix}1&0&0&0\\0&1&0&0\\0&0&0&1\\0&0&1&0\\\end{bmatrix}}$ |

## Referències

* ↑ «Toffoli Gate - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). https://www.sciencedirect.com.+[Consulta: 20 abril 2023].
* ↑ «Toffoli gate | Prefetch» (en anglès). https://prefetch.eu.+[Consulta: 20 abril 2023].
* ↑ Landauer, R. IBM Journal of Research and Development, 5, 3, 01-07-1961, pàg. 183–191. DOI: 10.1147/rd.53.0183. ISSN: 0018-8646.
* ↑ Colin P. Williams. Explorations in Quantum Computing. Springer, 2011, p. 25–29,61. ISBN 978-1-84628-887-6.
# Joan Lloveras i Sorni

Joan Lloveras i Sorni (Vilanova i la Geltrú, Garraf, 1934 - Sant Pere de Ribes, Garraf, 15 de juliol de 1998) fou un tenor català.
Estudià música al Conservatori Superior de Música de Barcelona i cant al Conservatori del Liceu. Debutà el 1960 al Gran Teatre del Liceu, amb l'estrena de l'òpera La cabeza del dragón, amb música de Ricard Lamote de Grignon, i el 1966 a Tel-Aviv, amb La Bohème de Puccini. Passà després a la República Federal d'Alemanya, on fou primer tenor estable, durant diverses temporades, al teatre d'òpera d'Essen i a la Staatsoper Hamburg. El 1979 cantà per primera vegada a la Metropolitan Opera de Nova York (Cavalleria rusticana, de Mascagni), i posteriorment en diversos teatres europeus i americans.
El 1996 va rebre la medalla de la ciutat de Vilanova i la Geltrú.

## Referències

* ↑ «Joan Lloveras i Sorni | enciclopedia.cat». [Consulta: 2 novembre 2023].
* 1 2 Masdeu i Soler, Carles. Joan Lloveras i Sorni : medalla de la ciutat de Vilanova i la Geltrú 1996. Vilanova i la Geltrú: Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 1996. ISBN 8485960080.

## Enllaços externs

* Biografia publicada per l'Ajuntament de Vilanova i la Geltrú
# Crioscopi

Un crioscopi, o criòmetre és un instrument que serveix per mesurar la temperatura d'inici de congelació d'una dissolució.

## Referències

* ↑ Edicions 62. Gran Larousse català. Barcelona: Editorial Planeta/Edicions 62, 1990. ISBN 84-297-3088-5.
Equipament de laboratori de química :
# Castell de Dumbarton

El castell de Dumbarton és la fortalesa més antiga d'Escòcia i la Gran Bretanya. Es troba en un banyó volcànic de basalt conegut com a Dumbarton Rock, a la ciutat escocesa de Dumbarton.

## Història

El castell de Dumbarton ha estat un punt estratègic ja des de l'edat del ferro. Els seus habitants comerciaren amb els romans i l'existència de la fortalesa queda registrada en una carta que sant Patrici va escriure al rei Ceretic d'Alt Clut en el segle v.

### Època medieval

Des del segle v al segle ix, el castell fou el centre de l'independent Regne de Strathclyde. El rei dels britons establert al castell de Dumbarton cap al 570 fou Riderch I d'Alt Clut, que apareix en diverses obres de literatura de Gal·les i es diu que durant el seu regnat el mag Merlí es va allotjar al castell.
El 756, un exèrcit combinat de pictes i soldats de Northumberland va assetjar i capturar el castell per un parell de dies, abans de ser recuperat per la gent de Dumbarton. Més tard, el 870, fou de nou assetjat i capturat, aquest cop pels vikings, que obtingueren un nombrós contingent d'esclaus.
La independència d'aquest regne va començar a davallar amb la mort del rei Owen el Calb i l'entrada en escena de la dinastia de Kenneth I d'Escòcia.
Ja sota control d'Escòcia, Dumbarton va formar part de la cadena de castells de la família reial. Després de la derrota escocesa durant la batalla de Halidon Hill el 1333, fou refugi del rei David II d'Escòcia i la seva muller Joana de la Torre.
El 1425, el castell fou atacat per James Mor Stewart, el fill més jove de Murdoch Stewart, duc d'Albany, que havia estat empresonat pel rei Jaume I d'Escòcia acusat de traïció. James, conegut com James el Gras, va liderar una rebel·lió contra el rei i va atacar Dumbarton; cremà el poble, però fou incapaç de capturar el castell, defensat per John Colquhoun.

### Segles xvi i xvii

Durant la Guerra angloescocesa de 1544-1551, el castell fou ocupat per Robert Stewart, bisbe de Caithness, que comptava amb el suport del rei anglès Enric VIII. Els escocesos recuperaven el castell vint anys més tard.
El 1548, després de la batalla de Pinkie, la infanta Maria I d'Escòcia es va refugiar al castell durant uns mesos, abans de fugir a França, on es casaria amb el jove futur rei Francesc II de França.
Després de la mort d'Oliver Cromwell el 1658, el castell perdria part de la seva importància, però tot i això seguiria en mans de l'exèrcit fins a la Segona Guerra mundial.

## Referències

* ↑ Leland, John, Collectanea, vol.1 part 2 (1770), p. 510.
* ↑ Stoddart, John (1800), Remarks on Local Scenery and Manners in Scotland. Pub. Wiliam Miller, London. Facing P. 212.
* ↑ McAndrew, Bruce A., p.5, Scotland's Historic Heraldry.
* ↑ Campbell, Alastair, p. 113, A History of Clan Campbell, Volume 2.
* ↑ Dasent, ed., Acts of the Privy Council, 1542-1547, vol.1 (1890), 379.

## Enllaços externs

* Clyde Waterfront Heritage, Dumbarton Castle Arxivat 2014-04-13 a Wayback Machine..
* www.rampantscotland.com Dumbarton Castle.
* Electric Scotland on the castle.
* Map of Geoffrey of Monmouth's Britain.
# Vall de Perputxent

La vall de Perputxent és una subcomarca d'uns 50 km² inclosa administrativament a la comarca del Comtat (País Valencià). La vall, rica en agricultura de regadiu, estigué dominada per la fortalesa feudal del castell de Perputxent, actualment en ruïna. És entre la serra de Benicadell (1.104 m d'altitud) i l'alt de la Creu (820 m d'altitud) al nord, les muntanyes de Planes (serra del Cantalar i de l'Albureca, 765 msnm) al sud, i la serra de la Safor (1.011 m) a l'est, que la tanca gairebé en cul-de-sac, només perforat pel riu d'Alcoi, que s'ha obert pas pels congosts de l'Orxa i de Vilallonga.
La vall de Perputxent comprenia els pobles d'Alquenènsia, Benillut, l'Orxa, Beniarrés i el llogaret d'Almadec (actualment al terme de Planes). El primer i el segon són actualment despoblats, i el darrer tampoc subsistí després de l'expulsió dels moriscs.
Al segle xiii, aquesta vall fou un dels punts forts de les revoltes del cabdill Al-Azraq. La vall passà a mans de l'orde de l'Hospital l'any 1288, i més tard, el 1319, per privilegi reial de Jaume el Just, la vall passà a l'orde de Montesa. El 1609, l'expulsió dels moriscos deixà pràcticament despoblada la vall, i hagué de ser repoblada amb mallorquins. En aquest estret fou aprofitat per al ferrocarril carboner (tren dels anglesos) que enllaçava el grau de Gandia amb Alcoi (1890). La contrada és molt accidentada i malplana, excepte les riberes del riu, avui embassat pel pantà de Beniarrés (1958).

## Bibliografia

* Vicenç M Rosselló i Verger, Enciclopèdia Catalana, tom, núm,. 11, pàg. 510.
# Subpirineu

El Subpirineu és una zona muntanyosa a Catalunya. Correspon a una secció del peu de muntanya meridional dels Pirineus. Aquesta petita regió es troba a l'extrem oriental dels Prepirineus, a l'oest de la Serralada Transversal, entre el baix Ripollès, el nord d'Osona i una part de l'alta Garrotxa.
El Subpirineu consisteix en una sèrie de serralades paral·leles amb un alineament d'oest a est. Tenen un relleu generalment suau i estan cobertes de bosc mediterrani. El riu Ter talla la zona transversalment entre l'anticlinal de Sant Amand (1,851 m) i de Bellmunt (1,515 m), al petit massís que s'alça damunt de la Plana de Vic.
El terme Subpirineu fou utilitzat per primera vegada l'any 1938 per Lluís Solé i Sabarís. Aquest geògraf i geòleg català justificà la separació del Subpirineu dels Prepirineus i de la Serralada Transversal sobre la base de la composició material de les muntanyes i del caràcter relativament més recent de l'anticlinal, així com de l'evidència de fractures. El nom "Subpirineu" fou sistemàticament acceptat l'any 1958 a l'obra Geografia de Catalunya.

## Vegeu també

* Prepirineus
* Serralada Transversal

## Notes i referències

* ↑ Fronteres orientatives segons articles de la Enciclopèdia Catalana
* ↑ «Mapa Topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2010].
* ↑ «Subpirineu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jordi Sacasas i Lluís, Geografía de Catalunya, Publicacions L'Abadia de Montserrat. ISBN 9788484159155

## Enllaços externs

* El Factor Natural del Paisatge
* POUM Maià de Montcal Arxivat 2011-07-28 a Wayback Machine.
# Courtetain-et-Salans

Courtetain-et-Salans és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 72 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Courtetain-et-Salans era de 72 persones. Hi havia 29 famílies de les quals 7 eren unipersonals (7 homes vivint sols), 4 parelles sense fills, 11 parelles amb fills i 7 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 33 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 1 estava desocupat. 32 eren cases i 1 era un apartament. Dels 29 habitatges principals, 24 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien tres cambres, 6 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 29 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Courtetain-et-Salans el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 8 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 42 persones, 30 eren actives i 12 eren inactives. De les 30 persones actives 29 estaven ocupades (21 homes i 8 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 12 persones inactives 5 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.
L'any 2000 a Courtetain-et-Salans hi havia 10 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Courtetain-et-Salans a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Courtetain-et-Salans a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.