OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Perryton

Perryton és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 7.774 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Perryton tenia 7.774 habitants, 2.785 habitatges, i 2.113 famílies. La densitat de població era de 677,6 habitants/km².
Dels 2.785 habitatges en un 42,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,6% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 24,1% no eren unitats familiars. En el 21,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,77 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,3% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 11,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.363 $ i la renda mediana per família de 45.045 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.803 $ mentre que les dones 19.694 $. La renda per capita de la població era de 16.431 $. Aproximadament el 9,7% de les famílies i el 13,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Perryton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Perryton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Quadra

«Quadra o la Quadra» té aquests significats:
* quadra (castell), recinte, part o jurisdicció d'un castell
* quadra o cavallerissa, lloc on es refugien animals de munta i tir com cavall o ases
* quadra o vela rodona, tipus de vela utilitzat pels naus antigament
* quadra, quarta part de la mànega en una embarcació, vegeu mànega (nàutica)
* Macintosh Quadra, família d'ordinadors personals Apple Macintosh de gamma alta d'Apple Computer, construïts utilitzant la CPU Motorola 68040
** Marquesat de la Quadra, títol nobiliari creat el 1757 pel rei Ferran VI a favor de Lluís Carbonell, baró de Guia Real i senyor de la quadra de Sant Agustí de Lluçanès
* Toponímia:
** La Quadra (Vilamolat de Mur), petita vall al municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, en terres del poble de Vilamolat
** La Quadra d'Agulladolç, entitat de població del municipi de Mediona, a la comarca de l'Alt Penedès. El llogaret i antigua
** Quadra de Badia, conjunt d'edificacions pertanyents a una explotació agropecuària de l'antic terme ribagorçà de Benés
** La Quadra dels Tascals, antic nucli de població, actualment en terme de Botarell, que havia format part de la senyoria dels Arcs
** Quadra de l'Espona
** Quadra Farré d'Avall, edifici ramader a la Vall de Boí (Alta Ribagorça)
** Quadra Guillem a la Vall de Boí (Alta Ribagorça)
** Quadra del Mas Déu, masia als Omells de na Gaia (Urgell)
** Quadra de Miravet, quadra del municipi de Senterada, al Pallars Jussà a ponent del terme municipal
** Quadra d'en Ribes, masia a Llagostera
** Quadra de Rocacrespa, llogaret al terme de Cubelles (Garraf)
** La Quadra del Solà de Sant Esteve, formada per les masies del Clapers i el Solà de Sant Esteve
** Cases de Quadra, pedania del municipi valencià de Requena, a la comarca de la Plana d'Utiel-Requena
** Cova de la Quadra, cavitat del terme de Castell de Mur, al Pallars Jussà, en terres del poble de Vilamolat de Mur, al Pallars Jussà.
** Riera de la Quadra, curs fluvial del Baix Camp nascuda a l'aiguabarreig de la Riera d'Almoster i del Barranc del Pi del Burgar
** Roca de la Quadra, paratge del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, en terres del poble de Miravet
** Torre de la Quadra de Puigloret, torre al municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp) protegida com a bé cultural d'interès local
** Tossal de la Quadra, muntanya al municipi d'Os de Balaguer, a la comarca de la Noguera
# Pau Sans Anfrons

Pau Sans Anfrons (Reus, 25 de març de 1908 - Reus, 18 de juny de 1971) va ser un polític català, regidor de l'Ajuntament de Reus en dues ocasions (1934 i 1936), i que el 1934 fou empresonat arran dels fets del sis d'octubre. Al formar-se la Columna Macià-Companys, durant la Guerra Civil espanyola, organitzà a Reus els contingents de Foment Nacionalista Republicà per a incorporar-se a la columna. El 1939 va marxar a l'exili a França, als camps de concentració d'Argelers i Sant Cebrià de Rosselló.

## Referències

* 1 2 Navais, Joan "Quatre barres de sang i un estel de cinc puntes: la reivindicació independentista a Reus (1918 - 1939)" A: Una ciutat en ebullició: petites històries de Reus i de més enllà. Reus: Centre de Lectura, 2017. P. 76. ISBN 9788494533563
* ↑ Hernández, Francesc Xavier; Íñiguez, David. La Columna Macià-Companys. Barcelona: Fundació Josep Irla, 2013, p. 45.
# Pepita Cedillo Vicente

Pepita Cedillo Vicente (Barcelona, 1964) és una escriptora sorda, a més de mestra, logopeda i especialista en llengua de signes catalana.
És especialista en patologia del llenguatge i professora de llengua de signes. Ha treballat amb diverses entitats de persones sordes, la televisó catalana i l'ONCE. Des de 1989 treballa al Centre de Recursos Educatius per a Deficients Auditius Pere Barnils i com a mestra d'alumnat sord a l'escola Tres Pins de Barcelona. Amb el Departament d'Ensenyament ha participat en la redacció del primer currículum de llengua de signes catalana.
Preconitza en la seva obra la importància de la llengua de signes i dels models sords en el desenvolupament dels nens i nenes amb sordesa. El 2019 va rebre el Premi Tortosa per les seves aportacions en la pedagogia de persones sordes.

## Obres

* 2004: Háblame a los ojos
* 2010: Mira lo que te digo
* 2018: Tu memoria en mis manos

## Referències

* ↑ ««Odiaba escribir, como todos los sordos»» (en castellà). Última Hora, 28-09-2008.
* ↑ Cedillo, P. Tu memoria en mis manos. Amazon, 2018. ISBN 978-1-7238-2580-4.
* ↑ Barandiaran Franzi, Raquel. «Los sentimientos de Pepita Cedillo» (en castellà). Les Croniques, 07-05-2010. [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ «II Jornada Trastorns de la Comunicació i de la Deglució». Universitat Oberta de Catalunya, 30-03-2019. [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ «CREDAC Pere Barnils». [Consulta: 2 novembre 2018].
* ↑ «Política Lingüística presenta la versió signada de la Llei de llengua de signes catalana en el marc del 40è aniversari de la FESOCA». Generalitat de Catalunya, 01-07-2019. [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ Murcia Albañil, Diana «Háblame a los ojos». Trabajo social, 21, 1, 01-06-2019, pàg. 269–271. ISSN: 2256-5493.
* ↑ «"Tu memoria en mis manos": un libro de la escritora sorda Pepita Cedillo» (en castellà). RTVE, 27-05-2019. [Consulta: 16 gener 2020].

## Enllaços externs

* «Entrevista a Pepita Cedillo al programa 'Para todos La 2'», 15-02-2011. [Consulta: 2 novembre 2018].
* Bellés, R.M. «¿Qué dicen los sordos adultos de la educación de los niños sordos? Entrevista a Rosa M. Boldú, Merce Calafell, Pepi Cedillo y Menchu González de la Federación de Sordos de Catalunya (FESOCA)». Infancia y Aprendizaje, 18, 1995, pàg. 61-74. ISSN: 0210-3702.
# Partit per Catalunya (desambiguació)

«Partit per Catalunya» té aquests significats:
* Partit per Catalunya fou un partit polític nord-català actiu entre els anys 1996 i 2001. Propugnà la independència dels Països Catalans i es fundà com a associat del Partit per la Independència.
* Partit per Catalunya (PxCat) és un partit polític de Catalunya fruit d'una escissió de l'antiimmigracionista Plataforma per Catalunya (PxC).
# Pastera (recipient)

Artesa és un recipient rectangular amb forma de tronc de piràmide capgirada, amb vorells opcionals —o fins i tot mànec— en un o dos dels seus costats. El model de fusta s'ha utilitzat durant segles per a pastar el pa i en altres feines culinàries.

## Denominació

És un derivat de pasta o de pastar.

## Usos

La mecanització en els obradors de rebosteria, les noves tecnologies en els forns de pa i la massificació del mercat han relegat la pastera a un ús de reciclatge en mobiliari (les de fusta per a taules i decoració) i en jardineria (grans jardineres).
* Pastera en l'obrador d'un forn antic d'una fleca (El Escobar, Múrcia, Espanya).
* Flequera que fa la pasta en una pastera. Figureta del pesebre.
* Pastera llavorada en pedra (en el Leicestershire anglès).

## Altres significats

També s'anomenen pastera aquestes coses:
* Caixa amb potes i fons inclinat que utilitzen els guixaires per pastar el guix.
* Recipient que conté l'aprest en les màquines de parar i d'aprestar o la color en les màquines d'estampar.
* Nínxol.
* Naquera, recipient que, en una sínia, rep l'aigua que hi aboquen els catúfols.
* Embarcació petita, de fons pla, sense quilla.

## Vegeu també

* Garbell
* Gaveta
* Pa

## Referències

* ↑ . «Artesa». DLE. [Consulta: 27 març 2016].
* ↑ Casares, Julio: Diccionario ideológico de la lengua española (2ªed. 1975): Editorial Gustavo Gili, Barcelona; p. 75; ISBN 84-252-0126-8
* ↑ En el mundo rural ha sido tradicional su uso para conservar y guardar el pan y la carne sazonada o adobar la carne de determinados embutidos tras la matanza.
* ↑ González-Hontoria, Guadalupe. Las Artesanías de España I. Zona septentrional. Ediciones del Serbal, 1998. ISBN 8476282184.
# Patu-iki

Patu-iki ("cap de caps") és el títol donat als reis de l'illa de Niue, a l'oceà Pacífic.
Abans de l'inici del segle XVIII, no hi havia cap govern organitzat a l'illa, el poder era en mans dels caps locals. El règim dels patu-iki comença cap al 1700 amb l'ascens de Puni-mata, fins al vuitè Patu-iki, Togia-Pula-toaki, quan l'illa es va convertir en un protectorat de l'Imperi Britànic el 1900.
Es diu que el sistema monàrquic de Niue es va formar després de l'augment del contacte amb els sistemes monàrquics existents a les illes de Tonga i Samoa. El sistema de Niue era no hereditari, amb reis elegits per la població. entre els caps de famílies influents.

## Referències

* 1 2 «Niuē-fekai (or Savage) Island and its People» (en anglès). ndhadeliver.natlib.govt.nz. [Consulta: 22 agost 2024].
* ↑ «PILGRIM OF PACIFIC» (en anglès). paperspast.natlib.govt.nz, 1928. [Consulta: 22 agost 2024].
# Pelleteria

La pelleteria és la indústria dedicada a l'elaboració de roba i complements a partir de cuir i de pell animal. És una de les tecnologies més antigues conegudes, remuntant-se a la Prehistòria, i segurament la forma més antiga d'indumentària. El comerç amb els articles obtinguts tingué una importància creixent a l'edat moderna, ja que la demanda a Europa augmentà.
Tot i que el cuir, obtingut majoritàriament del bou, s'utilitza amb normalitat a la vestimenta occidental, la popularitat de les peces de pell ha decaigut els últims anys. Els tractaments especials que requereix tant per confeccionar-se com per utilitzar-se han fet que es considerés tradicionalment un article de luxe. Les peces de pell d'ermini han estat simbòliques en algunes cultures. El moviment ecologista ha lluitat durant les últimes dècades contra aquesta indústria, afirmant que es tracta d'una pràctica cruel i inhumana, i que la caça indiscriminada per la pell i les pumes ha portat a moltes espècies a la vora de l'extinció, entre elles alguns felins, foques i mustèlids.
A Mallorca, els pelleters, dits també antigament aluders, conformaven un col·legi professional propi, que va ser fundat el 1499. El col·legi estava sota l'advocació del Baptisme de Jesucrist, i celebraven els seus oficis religiosos a l'església de Santa Fe o bé a la del Temple. Sembla, en qualsevol cas, que el col·legi no va tenir una existència contínua; és possible que acabàs integrat en el dels blanquers i assaonadors. Això no vol dir, però, que l'ofici desaparegués: els pelleters continuaren amb el seu ofici fins al segle xx, i tenien els seus obradors al barri de la Calatrava, on hi ha el carrer de la Pelleteria.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.156. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 6 desembre 2014].
* ↑ Quetglas Gayà, B. Los gremios de Mallorca. Imprenta Politécnica, 1980, p. 182-184.
* ↑ Bibiloni, Gabriel. Els carrers de Palma. Palma: Gabriel Bibiloni, 2012, p. 573. ISBN 978-84-616-2222-1.
# Pfungstadt

Pfungstadt (24.790 hab. el 2006) és una ciutat alemanya del sud de Hessen, dins el districte de Darmstadt-Dieburg, la capital de la regió administrativa és Darmstadt. El 2019 tenia 25.151 habitants.
# Penza (Vladímir)

* No s'ha de confondre amb Penza.
Penza (en rus: Пенза) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 26 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Pere Bofarull

Pere Bofarull (Reus, 1826 (?) - 1892) va ser un llibreter i impressor català.
Cap a l'any 1850 va obrir un establiment al carrer de les Galanes número 6 de Reus, una petita llibreria i papereria on venia sobretot romanços i auques, i que va anar transformant en un centre de subscripció de periòdics i una llibreria especialitzada en manuals escolars. L'historiador reusenc Andreu de Bofarull parla d'aquest establiment quan l'esmenta entre diversos llocs on "los literatos y músicos ramplones [...] van a escoger trobas y romances ilustrados". També diu que hi venien "cencerriles y guitarras pintadas". El 1869 va canviar de local i l'orientació del negoci i va obrir un taller d'enquadernació al carrer de la Presó, on també venia material de papereria. Va seguir actuant com a centre de subscripcions i de venda de la premsa local i estatal. Realitzava treballs d'enquadernació per a l'Ajuntament de la ciutat, i per a particulars. El 1874 va tornar a canviar de local i va obrir una bonica botiga al carrer de Padró número 38 (avui de Llovera), que encara que va mantenir el nom de "Taller de Encuadernaciones" era una espaiosa llibreria i papereria. El 1877 va fer societat amb un tal Roig, i va posar en funcionament la "Litografia Española de Roig y Bofarull", començant una fructífera etapa d'impressor. Però la societat només va durar un any, i el 1878 s'establia en un altre local del mateix carrer de Padró, ara al número 32, amb el nom de "Taller de Litografía de Pedro Bofarull". Va comprar maquinària per a imprimir periòdics i el 1879 va substituir Gaietà Sabater en la impressió de Lo Campanar de Reus, un setmanari satíric i el primer periòdic publicat a Reus en català. Va seguir amb les enquadernacions i la papereria, i era un dels llibreters amb més vendes de la ciutat. El 1884 imprimia Crónica de Reus. El 1887 donava com a adreça del local el carrer de Padró número 32 i el de l'Amargura, 75, ja que el local tenia entrada pels dos carrers. El 1890 tenia una sucursal al carrer de Padró número 37. Pere Bofarull va imprimir el 1886 els primers números del periòdic catalanista Lo Somatent, amb una qualitat d'impressió excel·lent. El periodista i escriptor reusenc Francesc Gras i Elies diu que el 1887 va imprimir El Mensajero, que segurament va ser el primer periòdic d'anuncis de distribució gratuïta a la ciutat, amb una tirada de 5.000 exemplars. El 1890 va sortir dels seus tallers La Trompeta artística, periòdic redactat en català de curta vida. El 1891 encara va imprimir alguns números del setmanari humorístic Reus Alegre, substituint Eduard Navàs. Va morir el 1892.

## Referències

* ↑ Bofarull, Andreu de. Reus en el bolsillo, ó sean sus costumbres, usos antiguos y modernos, fiestas políticas, religiosas y domésticas, anticuallas y efemérides. Reus: Imprenta y librería de Ángel Camí y José Arnavat, 1851, p. 48.
* 1 2 Aguadé, Enric. Impressors i llibreters a Reus: 1720-1900. Reus: Centre de Lectura, 1996, p. 104-106. ISBN 8487873189.
* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografia de F. Arís e Hijo, 1904, p. 40.
# Physogaleus aralensis

Physogaleus aralensis és una espècie extinta de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Referències

* ↑ Cappetta, H., 1987. Chondrichthyes II: Mesozoic and Cenozoic Elasmobranchii. Handbook of Paleoichthyology, 3B. Gustav Fischer Verlag, Stuttgart i Nova York.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Müller, A. 1999. Ichthyofaunen aus dem atlantischen Tertiär der USA. Leipziger Geowissenschafteb, Leipzig, Alemanya, 9/10: 1-360.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* Elasmo.com (anglès)
# Physogaleus aduncus

Physogaleus aduncus és una espècie extinta de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Referències

* ↑ Cappetta, H., 1987. Chondrichthyes II: Mesozoic and Cenozoic Elasmobranchii. Handbook of Paleoichthyology, 3B. Gustav Fischer Verlag, Stuttgart i Nova York.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Müller, A. 1999. Ichthyofaunen aus dem atlantischen Tertiär der USA. Leipziger Geowissenschafteb, Leipzig, Alemanya, 9/10: 1-360.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* Elasmo.com (anglès)
# Phoxinus septimaniae

Phoxinus septimaniae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a França.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 2007. Three new species of Phoxinus from Greece and southern France (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, 18 (2): 145–162.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Torricó (Toralla)

Torricó és una partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Toralla.
Està situada a la dreta del barranc de Mascarell, al nord de la Costa del Toll. És al nord-est de les Paüls i al sud-est d'Esplanellars i al nord-oest de Prats.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Climent XIV

Climent XIV és el nom que va adoptar el cardenal Vincenzo Antonio Ganganelli quan va ser escollit papa el 1769.
Va estudiar a l'escola jesuïta de Rímini i a Urbino. Va ingressar a l'orde dels franciscans de la província de Forlí. El 1731 va graduar-se en teologia a la Universitat la Sapienza de Roma.
Va ser un teòleg preponderant, a més de músic i poeta.
El 1759, Climent XIII el va nomenar cardenal i 10 anys després ell mateix va ser escollit Papa. Com que no era bisbe va haver de ser ordenat ràpidament abans de la coronació.
Durant el seu pontificat va dissoldre l'ordre dels jesuïtes, que eren odiats per la majoria de monarquies absolutes, cosa que els seus predecessors s'havien resisitit a fer. 24.000 membres de l'ordre van passar a formar part del clergat seglar. En compensació per aquest acte Lluís XV va tornar-li el domini de la ciutat d'Avinyó i el comtat de Venessino i Carles III d'Espanya li va donar les possessions italianes de Benevent i Pontercorvo.
Va morir a Roma de forma tan misteriosa que es van escampar rumors de què els jesuïtes l'havien enverinat.
Està enterrat a Sant Pere del Vaticà en un mausoleu tallat per Antonio Canova.
# Abd-aix-Xakur (nom)

Abd-aix-Xakur és un nom masculí teòfor àrab islàmic (àrab: عبد الشكور, ʿAbd ax-Xakūr) que literalment significa ‘Servidor del Molt Agraït’, essent «el Molt Agraït» un dels epítets de Déu. Si bé Abd-aix-Xakur és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Abdul Shakoor, ‘Abdul Shakoor... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen molts musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «شكر». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «شكر». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «شكر» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Ateisme jueu

L'ateisme jueu es refereix l'ateisme confessat per persones que són ètnica i culturalment jueves en major o menor mesura. Atès que el judaisme té connotacions tant ètniques com religioses, el terme "ateisme jueu" no implica necessàriament una contradicció. Basat en l'èmfasi de la llei jueva en l'ascendència matrilineal, les autoritats jueves ortodoxes, fins i tot les molt conservadores, accepten un ateu nascut d'una mare jueva com una persona completament jueva. Un estudi americà del 2011 constatà que la meitat dels jueus d'aquest país tenien dubtes sobre l'existència de Déu, en comparació amb el 10-15% d'altres grups religiosos nord-americans.

## Vegeu també

* Ateisme

## Referències

* ↑ What Makes a Jew "Jewish"? – Jewish Identity (anglès)
* ↑ Winston, Kimberly «Judaism without God? Yes, say American atheists». USA Today, 26-09-2011 [Consulta: 14 juliol 2013]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-10-05. [Consulta: 21 desembre 2013]. (anglès)