OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Vilalta

El castell de Vilalta és un edifici de Sant Guim de Freixenet (Segarra) declarat bé cultural d'interès nacional. Es troba al sud-est de la vila, en un esperó que domina la capçalera del barranc de la Cova. L'indret és conegut com les Vilaltes.

## Descripció

La torre de guaita es troba amagada dins d'una petita zona boscosa, i s'alça damunt la roca. Abans de la restauració, del seu castell es conservava la meitat oriental de l'estructura d'una torre de base cilíndrica, amb uns 3 metres d'alçada i presentant un farciment al seu interior fruit de l'enderroc de l'estructura. Té un gruix d'1,75 m. El seu sistema constructiu es realitza a partir d'un doble mur de carreus rectangulars farcits amb pedra irregular i morter. Exteriorment l'aparell és força regular; solament trenca la relativa unitat de les filades unes llosetes posades verticalment de manera aleatòria, les quals donen una singularitat a l'acabat final de l'obra. El parament estava ben conservat a excepció d'un forat d'aproximadament 1 m de diàmetre.
La zona de ponent, que era gairebé enderrocada del tot, correspon a la part més accessible de la fortificació. Per tot això es pot suposar que en aquesta part hi devia haver un fossat que avui ha estat colgat pel camp de conreu que arriba vora la mateixa torre. Cal datar la construcció a mitjan segle xi, època en què la frontera cristiana es consolida a la zona.
Any 2017. Restaurada recentment, la torre es troba consolidada.

## Història

La construcció d'aquesta torre, com la resta dels castells veïns, cal situar-la a mitjan segle xi, moment que es va reconquerir i repoblar tot aquest territori. Es té constància documental de l'existència del seu castell l'any 1078, a partir del testament d'Adelaida, filla dels vescomtes de Cardona i dona de Guillem de Mir. En ell disposava que la propietat dels castells de la Guàrdia, Sant Guim, Vilalta, Palamós i l'Albió, que la dama posseïa a través del seu primer marit Guerau de la Guàrdia, passessin a ser propietat del seu marit Guillem Mir i fills.

## Referències

* 1 2 «Castell de Vilalta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
* 1 2 Bach i Riu, Antoni; Gonzalez i Pérez, Joan-Ramon; Rubio i Ruiz, Daniel; Rodríguez i Duque, Josep-Ignasi; Markalaín i Torres, juli. «Castell de Vilalta». A: Catalunya Romànica, vol. XXIV El Segrià Les Garrigues El Pla d'Urgell La Segarra L'Urgell. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 457-458. ISBN 84-412-2513-3.
# Grégoire Polet

Grégoire Polet (15 d'abril de 1978, Uccle) és un escriptor i traductor belga en llengua francesa. Doctor en Lletres per la Universitat Catòlica de Lovaina, és especialista en literatura espanyola. Es dedica a temps complet a l'escriptura i viu a Barcelona. Per inspirar-se es desplaça sovint als llocs recreats en la seva història: quan escrivia Madrid ne dort pas, el seu primer llibre, va llogar un apartament a Madrid. I el mateix pel que fa a Chucho, la vida del qual es desenvolupa a Barcelona.

## Obres
### Novel·la

* Madrid ne dort pas, Gallimard, 2005, Premi Jean Muno 2005.
* Excusez les fautes du copiste, Gallimard, 2006, Premi Victor Rossel des jeunes 2006. Premi Spécial Ecrivain de la Fundació Jean-Luc Lagardère.
* Leurs vies éclatantes, Gallimard, 2007, premi Indications de la crítica jove 2008 (ex aequo amb Corinne Hoex, per Ma robe n'est pas froissée, editorial Les Impressions nouvelles). Premi Fénéon 2007. Premi Grand-Chosier 2007. Novel·la admesa a la primera selecció del Premi Goncourt 2007.
* Chucho, Gallimard, 2009, premi Sander Pierron de l'Acadèmia reial de llengua i literatura franceses de Bèlgica.
* Petit éloge de la gourmandise, collection folio, 2010
* Les Ballons d'hélium, Gallimard, 2012
* Barcelona!, Gallimard, 2014.

### Traduccions

* Juan Valera, Pepita Jiménez (traducció i pròleg de Grégoire Polet), Ginebra, Editions Zoé, 2007.
* Marea alta, marea baixa, Barcelona : RE&MA 12, 2013 (Col·lecció Off cartell; 15), teatre traduït al català.

## Referències

* ↑ «Ressenya al blog del club de lectura de la Biblioteca Francesc Ferrer i Guàrdia de Caldes de Malavella».

## Enllaços externs

* Sonnets de Grégoire Polet sur le site Bon à tirer
* Interview de Grégoire Polet sur le site fnaclive.com
# Carlos María Ramírez

Carlos María Ramírez (Rio Grande do Sul, 6 d'abril de 1848 - Montevideo, 19 de setembre de 1898) fou un periodista, assagista, narrador i polític uruguaià nascut al Brasil.

## Biografia

El 1868 es va graduar en Jurisprudència. El mateix any va fundar el Club Universitari. Va iniciar la seva activitat periodística al diari El Siglo, mitjançant el qual va canalitzar la seva oposició al govern de Lorenzo Batlle. Per la seva intransigència, va ser deportat amb el seu germà Gonzalo a Buenos Aires.
Des de 1871 dictava cursos a la Universitat de la República com a docent de dret constitucional. Poc després va ser nomenat Fiscal de Govern i Hisenda, i el 1873 se li va confiar la Legació de l'Uruguai davant l'Imperi del Brasil.
Durant el període de Lorenzo Latorre, Ramírez es va dedicar a investigar la història nacional. Davant el fracàs dels seus esforços per crear un nou partit polític va emigrar a Buenos Aires.

### Ideologia política

Ramírez reuneix les seves idees polítiques per primera vegada en un opuscle titulat La guerra civil y los partidos políticos del Uruguay (1882), en el qual s'esbossen les línies bàsiques del projectat Partit Constitucional. En el mateix tren ideològic edita el 1872 la revista La bandera radical, en la qual intensifica la seva propaganda contra la tradició política uruguaiana.
Els fruits del seu esforç per crear una nova agrupació es van veure momentàniament satisfets amb l'elaboració del programa del partit i amb la creació del diari El Plata, portaveu de la seva ideologia de principis. Pablo de María seria un dels seus més actius col·laboradors en aquesta empresa.

### Activitat literària

En narrativa destaquen les seves novel·les Los Palmares i Los amores de Marta (1884). Quant als assajos cal mencionar La educación popular (1868), Artigas (1884), i obres publicades després de la seva mort com Hombres de América (1912), Escritos (1923), Apuntes y discursos (1948), El destino nacional y la Universidad (1965). La seva prosa ha estat qualificada com a la més brillant, de tota la producció dels oradors i publicistes de la segona meitat del segle xix.

### Últims anys

Va ser nomenat ministre d'Hisenda durant el govern de Juan Lindolfo Cuestas el 1891. Acabaria els seus dies ocupant un escó al Senat (1893-1898).

## Referències

* 1 2 Carlos María Ramírez, fundador de l'Ateneu de Montevideo Arxivat 2015-01-24 a Wayback Machine. (castellà)
# Guardiola (objecte)

Una guardiola o vidriola és un petit recipient destinat a l'acumulació i l'emmagatzematge de monedes, normalment utilitzat pels nens. Són tradicionals les guardioles en forma de porquet fetes de ceràmica o de porcellana. Tot i així, també poden tenir altres formes, i estar fetes d'altres materials com la terrissa o la fusta. De fet, qualsevol recipient amb un forat superior pot utilitzar-se com a guardiola.
S'utilitzen per inculcar les idees d'estalvi i d'administració dels diners als nens. Els diners es poden ficar dins la guardiola fàcilment, però per treure'ls, s'ha de trencar l'objecte o utilitzar una clau, de manera que es força al subjecte a reflexionar la decisió.

## Referències

* ↑ «Vidriola». Gran Diccionari de la Llengua Catalana.
* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.289. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «Guardiola (objecte)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Tremolosa mesentèrica

La tremolosa mesentèrica (Tremella mesenterica) és un fong gelatinós sapròfit del grup de les tremoloses que es desenvolupa damunt troncs d'arbres morts i es pot trobar en qualsevol època de l'any en alzinars si la humitat ambiental és elevada.

## Morfologia

Cos fructífer: en forma de massa globosa, lobulada, ondulada i amb plecs que recorden un cervell o la part interna d'un intestí (d'ací prové el seu nom científic), de 2 a 6 cm de llarg per 1 a 3 cm d'altura, d'un color groc molt viu amb tonalitats blanquinoses o fosques.
Himeni: es troba recobrint tota la superfície del bolet.
Peu: inexistent.
Carn: presenta una gran capacitat de retenció d'aigua en temps humit, per la qual cosa presenta una consistència gelatinosa i viscosa, sense olor o gust apreciables.
Espores: el·lipsoidals de 9-15 x 8-12 micres, esporada blanca.

## Hàbitat

Damunt branques d'alzina.

## Risc de confusió amb altres espècies

Es pot confondre amb Tremella encephala encara que la carn d'aquesta és de color blanc o rosa blanquinós, clarament diferenciable del groc viu de la Tremella mesenterica.

## Comestibilitat

Comestible però sense valor culinari.

## Bibliografia

* Régis Courtecuisse, Bernard Duhem : Guide des champignons de France et d'Europe (Delachaux & Niestlé, 1994-2000).
* Marcel Bon : Champignons de France et d'Europe occidentale (Flammarion, 2004).
* Dr Ewaldt Gerhardt : Guide Vigot des champignons (Vigot, 1999) - ISBN 2-7114-1413-2.
* Roger Phillips : Les champignons (Solar, 1981) - ISBN 2-263-00640-0.
* Thomas Laessoe, Anna Del Conte : L'Encyclopédie des champignons (Bordas, 1996) - ISBN 2-04-027177-5.
* G. Becker, Dr L. Giacomoni, J Nicot, S. Pautot, G. Redeuihl, G. Branchu, D. Hartog, A. Herubel, H. Marxmuller, U. Millot i C. Schaeffner : Le guide des champignons (Reader's Digest, 1982) - ISBN 2-7098-0031-4.
* Henri Romagnesi : Petit atlas des champignons (Bordas, 1970) - ISBN 2-04-007940-8.

## Enllaços externs

* Article sobre aquest fong. (anglès)
# Guardiola

«Guardiola o la Guardiola» té aquests significats:
* Guardiola (objecte), recipient per emmagatzemar diners
* Guardiola (planta), gènere de plantes
* Toponímia:
** Barranc de Guardiola
** Rasa de Guardiola
** Roca Guardiola
** Serrat de Guardiola (Castellar del Vallès)
** Serrat de Guardiola (Coll de Nargó)
** Edificis:
*** Guardiola (Pinell de Solsonès)
*** Casa Guardiola
*** Castell de Guardiola
** Entitats de població:
*** Guardiola (Bassella), poble del municipi de Bassella
*** Guardiola (Riner), poble del municipi de Bassella
*** Guardiola (Vilanova de l'Aguda), poble del municipi de Vilanova de l'Aguda
*** Guardiola de Berguedà, municipi del Berguedà
*** Guardiola de Font-rubí, poble del municipi de Font-rubí
*** Sant Salvador de Guardiola, municipi del Bages
** Muntanyes:
*** La Guardiola (Begues), muntanya al municipi de Begues (Baix Llobregat)
*** La Guardiola (l'Espunyola), muntanya al municipi de l'Espunyola (Berguedà)
*** La Guardiola (Sant Martí de Riucorb), muntanya al municipi de Sant Martí de Riucorb (Urgell)
*** Puig de Guardiola, diversos indrets
* Biografies:
** Carles-Jordi Guardiola i Noguera
** Felip Guardiola i Sellés
** Joan Guardiola Martínez
** Jorge Guardiola Hay
** Josep Guardiola i Sala, futbolista i entrenador català
** Josep Guardiola Díaz de Rada, cantant català
** Pepa Guardiola
** Ramon Guardiola i Rovira
Viccionari
# Olivia Recasens

Olivia Recasens (Antananarivo, Madagascar, 5 d'octubre de 1970) és una periodista francesa. Reportera d'investigació al diari d'ideologia centredretana Le Point on va arribar el 2000, hi va ser directora adjunta a partir del 2010 fins al seu acomiadament al gener del 2017 amb l'acusació de "falta greu", esdeveniment que va ser percebut com un element de la "purga política" duta a terme en el món periodístic per diverses personalitats influents.
Ha coescrit diverses obres sobre les derives del sistema polític francès, els vessants foscos de la policia o la justícia francesa. També ha col·laborat a l'escriptura d'un llibre sobre els vaccins amb el famós infectiòleg marsellès Didier Raoult el 2018 (La vérité sur les vaccins).

## Obres

* Place Beauvau : la face cachée de la police, amb Christophe Labbé i Jean-Michel Décugis (2006)
* Justice la vérité qui dérange, les coulisses du tribunal de Bobigny, amb Christophe Labbé i Jean-Michel Décugis (2007)
* Vive la malbouffe, amb Christophe Labbé i Jean-Luc Porquet (2009)
* L'espion du président, amb Didier Hassoux i Christophe Labbé (2012)
* Vive la malbouffe, à bas le bio, amb Christophe Labbé i Jean-Luc Porquet (2013)
* Informer n'est pas un délit, obra col·lectiva (2015)
* Bienvenue place Beauvau, amb Didier Hassoux i Christophe Labbé (2017)
* La vérité sur les vaccins, amb el professor Didier Raoult (2018)

## Referències

* ↑ «La directrice adjointe du «Point» est licenciée pour «motif inavouable»» (en francès). Mediapart. Arxivat de l'original el 2021-02-22 [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «La coauteure de Bienvenue place Beauvau: "Fillon a dû mal lire"» (en francès). BFM. Arxivat de l'original el 2018-10-29 [Consulta: 26 març 2020].
# Grups socials rellevants

Un GSR (Grup Social Rellevant) és un grup d'individus que atribueix a un artefacte un mateix significat, un cert ús, una sèrie d'avantatges, problemes, objectius o funcions. No necessàriament aquests GSR es corresponen amb una institució formal, una empresa, una organització o una associació.
El primer precepte metodològic del model SCOT és determinar quins son els grups socials rellevants (GSR). La determinació d'un GSR és important per determinar si un GSR és homogeni respecte al significat que s'atribueix a l'artefacte o ha de dividir-se en grups diferents.
Els Grups Socials Rellevants no són entitats purament socials, ja que les interaccions entre els seus membres estan estructurades mitjançant marcs tecnològics que es construeixen sobre tecnologies prèviament estabilitzades.
# Oncidium

Oncidium, abreujat com Onc. en el comerç de plantes, és un gènere d'orquídies que conté unes 330 espècies. Es fan servir com a planta d'interior.
El va descriure Olof Swartz el 1800: Oncidium altissimum és l'espècie tipus del gènere. El terme deriva del grec: "onkos", que significa 'inflamació'. Es refereix al llavi més baix.
La majoria de les espècies d’Oncidium són epífites, però algunes són litòfites o plantes terrestres. Es distribueixen des del nord de Mèxic, el Carib i algunes parts del sud de Florida a Amèrica del Sud. Ocasionalment viuen en zones seques.

## Algunes espècies

* Oncidium aberrans (Brasil - Paraná).
* Oncidium abortivum (Veneçuela a Ecuador).
* Oncidium abruptum (Colòmbia a Ecuador).
* Oncidium acinaceum (Ecuador a Perú).
* Oncidium acrochordonia (Colòmbia).
* Oncidium adelaidae (Colòmbia).
* Oncidium advena (N. Veneçuela).
* Oncidium albini (Brasil - Paraná).
* Oncidium alcicorne (Colòmbia).
* Oncidium allenii (Panamà).
* Oncidium aloisii (Ecuador).
* Oncidium altissimum (Jamaica).
* Oncidium amabile (Brasil).
* Oncidium amictum (SE. Brasil).
* Oncidium amoenum (Mèxic).
* Oncidium warmingii (S. Veneçuela a Brasil).
* Oncidium warszewiczii (Costa Rica a Colòmbia).
* Oncidium weddellii (Bolivia).
* Oncidium welteri (Brasil - São Paulo).
* Oncidium wentworthianum (Mèxic– Chiapas al Salvador).
* Oncidium wheatleyanum (Brasil).
* Oncidium widgrenii (SE. & S. Brasil a Paraguay).
* Oncidium williamsii (Bolivia).
* Oncidium xanthocentron (Colòmbia).
* Oncidium xanthornis (NW. Veneçuela a Ecuador).
* Oncidium zappii (Brasil).

## Referències

* ↑ http://www.rhs.org.uk/RHSWebsite/files/87/87be8b1e-908e-4e04-9ee6-30c438354458.pdf
* Harry Zelenko :The Pictorial Encyclopaedia of Oncidium (1997)
* Koniger, W. 2003. New species of the genera Masdevallia, Oncidium and Sigmatostalix. Arcula no. 12: 298-311.
* Chase, Mark W.; Norris H.Williams, Aparacida Donisete de Faria, Kurt M. Neubig, Maria do Carmo E. Amaral, W. Mark Whitten «Floral convergence in Oncidiinae (Cymbidieae; Orchidaceae): an expanded concept of Gomesa and a new genus Nohawilliamsia». Annals of Botany, 104, 3, 2009, pàg. 387–402. DOI: 10.1093/aob/mcp067. PMC: 2720657. PMID: 19346522 [Consulta: 15 gener 2009].

## Enllaços externs

* Oncidium Seasonal Culture Information.
# Guayanilla

Guayanilla és un municipi de Puerto Rico situat a la costa sud de l'illa, també conegut amb el nom de Tierra de Agüeybaná, Los Corre En Yegua i La Villa de los Pescadores. Confina al nord amb Adjuntas; a l'est amb Peñuelas; al sud amb el Mar Carib; i a l'oest amb el municipio de Yauco. Forma part de l'Àrea metropolitana de Yauco.
El municipi està dividit en 16 barris: Guayanilla Pueblo, Barrero, Boca, Cedro, Consejo, Indios, Jagua-Pasto, Jaguas, Llano, Macaná, Magas, Plata, Quebrada Honda, Quebradas, Rufina i Sierra Baja.

## Galeria

* Església a la plaça de Guayanilla
* Ajuntament de Guayanilla

## Referències

* ↑ Grupo Editorial EPRL «Municipio de Guayanilla» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 14-06-2015 [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ «American FactFinder» (en anglès). Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 29 juny 2015].

## Enllaços externs

* Directori de Municipis, Guayanilla Arxivat 2016-02-05 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico (castellà)
# Guaxa

La Guaxa és un personatge mític asturià, descrit com una anciana vampir que a les nits penetra pels panys o les escletxes de les portes per clavar la seva única dent i succionar la sang de les seves víctimes els qui paulatinament llangueixen i es posen malalts amb el transcurs del temps.
De dia s'amaga a coves o als troncs buits dels arbres. Generalment és invisible, però si es deixa veure el seu aspecte és el d'una anciana prima i encorbada amb ulls com el mussol i una gran boca de la qual sobresurt la dent amb què ataca les víctimes.
La tradició assenyala que el remei contra la Guaxa és l'ús d'amulets com el dit del mig o cigüa (una petita mà negra d'atzabeja, amulet molt usat des de l'antiguitat a Astúries), o la pedra de Sant Pere (o quiastolita), així com rituals com donar a la víctima un preparat amb base d'oricorni (animal mitològic semblan a un unicorn) o un altre que s'elabora deixant al serè durant nou nits seguides en una mesura d'aigua en què s'ha posat a macerar trossos de banyes de cérvol i alguna porció de plata.
El mite va ser descrit per primera vegada a la literatura per Rogelio Jove i Bravo i altres autors neguen la seva existència al·legant que el personatge és una concepció moderna i una variació d'una bruixa.
La Guaxa comparteix la majoria dels seus trets amb la Guajona càntabra.

## Referències

* 1 2 Jove Bravo, 1984.
* ↑ Martín Sánchez, 2002.
* ↑ Llano i Roza, 1972.

## Bibliografia

* Jove Bravo, Rogelio. Mitos y supersticiones de Asturias (en castellà). Instituto de Bachillerato Menéndez Pidal, Comisión Organizadora Viaje de Estudios, 1984. ISBN 978-8-460-03785-9.
* Llano, Aurelio de; Ampudia, Roza. Del folklore asturiano: mitos, supersticiones, costumbres (en castellà). Real Instituto de Estudios Asturianos, 1972. ISBN 978-8-400-03697-3.
* Martín Sánchez, Manuel. Seres Míticos y Personajes Fantásticos Españoles (en castellà). vol. 11: Mundo mágico y heterodoxode. EDAF, 2002 (Edaf Ensayo). ISBN 978-8-441-41053-4.
# Tremolor

Les tremolors són moviments oscil·lants, regulars i rítmics, sovint involuntaris d'una o diverses parts del cos. La tremolor és provocada per diferents mecanismes:
* Contracció alternant de grups musculars agonistes i antagonistes (com és el cas de la tremolor parkinsoniana).
* Contracció simultània de músculs agonistes i antagonistes (com és el cas de la tremolor essencial).

## Tipus
### Tremolor de repòs

Típic de la malaltia de Parkinson; de baixa freqüència però de mitjana amplitud.

### Tremolor d'intenció

Es dona en casos de patologia cerebel·losa.

### Tremolor postural o d'actitud

Pot ser:
* Fisiològica: en resposta al fred (termogènesi), o causats per la fatiga, etc.
* Endocrina: com la tremolor hipotiroïdal.
* Tremolor essencial, de causa desconeguda i generalment benigna.
** Esporàdica
*** Benigna: millora amb la medicació.
*** Severa: malgrat la medicació incapacita durant un curt període.
** Familiar o mal de família: engloba un 35-50% de totes les tremolors essencials i el seu patró és autosòmic dominant.

## Vegeu també

* Asterixi o flapping tremor.
* Corea de Huntington
* Corea de Sydenham
* Epilèpsia
* Hipercinèsia
* Mioclònia.

## Referències

* ↑ MedlinePlus - Temblor (castellà)
# Gueule d'amour

Gueule d'amour és una pel·lícula dramàtica francesa del 1937 dirigida per Jean Grémillon i protagonitzada per Jean Gabin. La pel·lícula fou seleccionada per ser projectada com a part de la secció Cannes Classics al 69è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Sinopsi

1936: Lucien Bourrache és un soldat ben plantat del regiment de spahis d'Aurenja. Amb el seu magnífic uniforme, trenca tots els cors de la seva ciutat de guarnició, cosa que li va valer el sobrenom de "Gueule d'amour".
Un vespre, de permís a Canes, s'enamora d'una bella dona rica, amb qui viurà una història feta d'expectatives, després de simple felicitat, i finalment de caiguda cada cop més seriosa amb el temps que revela el caràcter insuperable de la seva diferència d'entorn.

## Repartiment

* Jean Gabin com Lucien Bourrache, 'Gueule d'Amour'
* Mireille Balin com a Madeleine
* Pierre Etchepare com a propietari de l'hotel
* Henri Poupon com a Monsieur Pebbles
* Jean Aymé com el valet
* Pierre Magnier com a comandant
* Marguerite Deval com a Madame Courtois
* René Lefèvre com a René
* Jane Marken com a Madame Cailloux (com a Jeanne Marken)
* Paulette Noizeux
* André Siméon com a director del restaurant
* Pierre Labry com a impressor
* Lucien Dayle com a client
* Louis Florencie com a cambrer
* Paul Fournier com a client
* André Carnège com a capità
* Maurice Baquet com el soldat malalt
* Frédéric Mariotti com a le cantonnier

## Referències

* ↑ «Cannes Classics 2016». Cannes Film Festival, 20-04-2016. [Consulta: 20 octubre 2021].
* ↑ Gueule d'amour a cineuropa.org
* ↑ La pel·lícula comença amb la indicació: "Orange, 1936".

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Tossal del Roig

El Tossal del Roig és una muntanya de 261 metres que es troba al municipi d'Artesa de Lleida, a la comarca catalana del Segrià. Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 254118001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Trànsportni (Magadan)

Trànsportni (en rus: Транспортный) és un poble (possiólok) de l'óblast de Magadan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 156 habitants.
# Oncin

Oncin (italià Oncino) és un municipi italià, situat a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 97 habitants. Està situat a la Vall del Po, dins de les Valls Occitanes. Limita amb els municipis de Casteldelfino, Criçòl, Ostana, Paesana, Pont e la Chanal i Sampeyre.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Mario Bianchi | Llista cívica |