OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sherman (Mississipi)

Sherman és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 548 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sherman tenia 548 habitants, 241 habitatges, i 153 famílies. La densitat de població era de 113,1 habitants per km².
Dels 241 habitatges en un 29,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,9% hi vivien parelles casades, en un 14,1% dones solteres, i en un 36,5% no eren unitats familiars. En el 34,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.667 $ i la renda mediana per família de 29.844 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.038 $ mentre que les dones 18.958 $. La renda per capita de la població era d'11.301 $. Entorn del 20,4% de les famílies i el 20,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sherman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sherman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Regència de Tunis

La regència de Tunis fou una entitat estatal del nord d'Àfrica, sota sobirania de l'Imperi Otomà. Situada entre les regències d'Alger i de Tripoli, les seves fronteres corresponien, si fa no fa, a les de l'actual Tunísia. La regència va existir oficialment entre el 1574 i el 1881 data en què comença el protectorat francès de Tunisia. Tot i així, a partir del 1705, amb l'adveniment de la dinastia dels Husseinites, la regència es converteix de facto en un beilicat. La regència de Tunis va ser fundada sota els auspicis de l'Imperi Otomà com a conseqüència dels conflictes entre aquest i l'Espanya de Felip II.
Per governar la regència, els sultans otomans la varen confiar a un vassall. Tanmateix, a partir del 1705, sota el regnat de la dinastia beilical dels Husseinites, els beis de Tunis assoleixen una independència de facto, que els convertí en autèntics monarques del país fins a la instauració del protectorat francès. De fet, malgrat les seves victòries, els otomans mai no es varen implantar del tot al territori i la conquesta de l'interior de les terres no es va acabar de materialitzar fins als regnats d'Ali II Bey (1759-1782) i de Hammouda Pacha (1782-1814).
Un factor essencial per a l'economia de la Regència era el cors.
Entre els primers exploradors europeus al país trobem, al segle xvii, el captiu Thomas d'Arcos, i els metges Giovanni Pagni i Giannantonio Corazza.

## Referències

* ↑ «Jean-Paul Roux, « L'Afrique du Nord ottomane », Clio, novembre 2002». Arxivat de l'original el 2011-06-13. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ Davis, Robert C. Esclaves chrétiens, maîtres musulmans: l'esclavage blanc en Méditerranée (1500-1800) (en francès), 2012. ISBN 978-2-7427-6920-9.
# Reserva Forestal Mukura

La Reserva Forestal Mukura és una reserva natural protegida a la part nord-occidental de Ruanda, que cobreix uns 1.200 km² El bosc de Mukura està situada a la regió oriental ruandesa de la falla Albertina, que es trona a la divisòria Congo-Nil. Abans una part d'una franja del bosc montà que s'estenia des del bosc de Nyungwe al Parc dels Volcans, però ara Mukura és un bloc aïllat de forest.
Mukura va ser designada com a reserva en 1951. Originalment cobria una superfície de 30.000 hectàrees. No obstant això, gairebé la meitat del total de la coberta forestal i la biodiversitat s'han perdut des de llavors, deixant el bosc amb una superfície de només 16.000 hectàrees. Hi ha molts factors que han provocat a aquest descens, inclosa una densitat de població de prop de 600 persones per km² i un ingrés mitjà de les famílies locals de 3 $/mes, aquest últim causant que els habitants explotin el bosc per obtenir solvència financera.
La temperatura anual del bosc de Mukura és de 15 °C. El bosc s'eleva a una alçada mitjana de 2600 metres sobre el nivell del mar i rep 1,5 m de precipitació anualment.

## Referències

* 1 2 3 «Mukura Forest – an almost lost treasure». IEEC. Arxivat de l'original el 30 de juliol 2012. [Consulta: 12 febrer 2013].
# Retrat en bust del pintor Marià Fortuny

Retrat en bust del pintor Marià Fortuny és un oli sobre tela de 54 × 42,5 cm realitzat per Federico de Madrazo vers l'any 1867, que es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Context històric i artístic

Fill d'un artista neoclàssic (José de Madrazo), Federico va ser el fundador d'una de les nissagues de pintors més importants del vuit-cents. Després d'una breu estada a París, on va entrar en contacte amb l'obra de Jean Auguste Dominique Ingres, Madrazo va culminar el procés de formació a Roma, on es va sentir atret per la cultura figurativa dels pintors natzarens (grup d'artistes d'origen alemany que postulava la recuperació del llenguatge dels primitius italians i molt especialment del de Rafael). Tanmateix, de retorn a Madrid i per exigències de la clientela, Madrazo va modificar el seu rumb creatiu i va conrear el retrat. En aquest context, aquest retrat de Fortuny constitueix una pintura de factura més lliure i espontània, allunyada de les convencions i de les servituds pròpies dels retrats oficials. Per a la representació dels seus familiars, o de les seues amistats, Madrazo va codificar un model, ja present en algunes de les seues primeres produccions, de format no gaire gran, en el qual la figura es plasma en bust o de tres quarts.

## Descripció

En aquest retrat (extraordinari exemple del quefer creatiu del principal retratista del romanticisme espanyol), l'autor ha sabut copsar i transmetre de manera convincent les faccions i la mirada perduda en un lloc indeterminat d'una gran personalitat artística, Fortuny, per qui sempre va sentir una gran admiració professional d'ençà que tots dos van establir una relació d'amistat. A partir del 1867, aquest vincle es va enfortir arran del casament de Fortuny amb Cecília de Madrazo, filla de Federico.

## Referències

* ↑ Museu Nacional d'Art de Catalunya Arxivat 2016-03-24 a Wayback Machine. (català)
* 1 2 3 Francesc M. Quílez i Corella a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 228-229.

## Enllaços externs

* Pinterest (anglès).
* AllPosters.
# Resolució 1218 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1218 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 22 de desembre de 1998. Després de reafirmar totes les resolucions sobre la situació a Xipre, el Consell va dirigir el procés de pau al voltant del conflicte de Xipre i va instar a ambdues parts a cooperar amb el Secretari General.
El Consell de Seguretat va expressar la seva preocupació per la manca de progrés cap a un acord polític general a Xipre. Va donar suport a la iniciativa del secretari general Kofi Annan per reduir la tensió que promogués el progrés a l'illa entre la República de Xipre i Xipre del Nord i va encomiar a ambdues parts pels seus esforços constructius. Es va instar al Secretari General a continuar els objectius tenint en compte Resolució 1178 (1998) i treballar intensivament sobre els següents temes:
    (a) Restauració d'amenaces o ús de la violència;
    (b) Limitar i reduir la presència de tropes estrangeres a l'illa;
    (c) Propostes d'implementació recomanades per la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre per reduir les tensions al llarg de la Línia Verda.
    (d) Avançar en la reducció de la tensió;
    (e) Progrés en qüestions de fons;
    (f) Altres mesures per construir cooperació i confiança.
Es va instar a ambdues parts a complir els assumptes esmentats i es va demanar al Secretari General que mantingués actualitzat el Consell sobre el progrés.

## Referències

* ↑ «Security Council requests compliance with objectives of Secretary-General's good offices mission in Cyprus». United Nations, 22-12-1998.
* ↑ United Nations, Office of Public Information. UN monthly chronicle, Volumes 36–37. United Nations, Office of Public Information, 1999, p. 83.
* ↑ «UN Security Council resolutions – Cyprus». Cyprus News Agency, 23-12-1998.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Pla Annan

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Ricardo Feierstein

Ricardo Feierstein (Buenos Aires, 1942) és un escriptor argentí i jueu. Va començar la seva carrera publicant una sèrie de llibres de contes i de poemes. El seu estil va ser definit com "una constant recerca experimental i una voluntat d'ús de la llengua col·loquial". El 1965 va ser guardonat amb la Faja de Honor de la Sociedad Argentina de Escritores.

## Obres
### Contes

* Cuentos con rabia y oficina (1965).
* Cuentos para hombres solos (1967).
* Cuentos con un gris absurdo (1972).
* Bailate un tango, Ricardo (1972).

### Poesia

* La balada del sol (1969).
* Inventidiario (1972).

### Novel·la

* La logia del umbral (2001).
* Consorcio Utopía (2007).

### Assaig

* Contraexilio y mestizaje: ser judío en la Argentina (1996).
* Historia de los judíos argentinos (2003).
* Vida cotidiana de los judíos argentinos. Del gueto al country (2007).

## Referències

* 1 2 Bailate un tango, Ricardo, contratapa.

## Bibliografia

* Feierstein, Ricardo. Bailate un tango, Ricardo (en castellà). Buenos Aires: Centro editor de América Latina, 1972 (Narradores de Hoy).
# Ricardo Fuller

Ricardo Fuller (Kingston, 31 d'octubre de 1979) és un futbolista jamaicà de la dècada de 2000.
Fou 73 cops internacional amb la selecció de Jamaica.
Pel que fa a clubs, destacà a Crystal Palace FC, Hearts, Preston North End FC, Portsmouth FC, Southampton FC, Stoke City FC i Charlton Athletic FC.

## Referències

* ↑ Mamrud, Roberto. «Jamaica – Record International Players». RSSSF. [Consulta: 14 octubre 2017].
* ↑ «Ricardo Fuller». Player Profile. Stoke City F.C. Arxivat de l'original el 3 abril 2011. [Consulta: 7 abril 2011].
* ↑ «Ricardo Fuller». [Consulta: 8 juliol 2014].
* ↑ Ricardo Fuller a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Perfil a hugmansfootballers.com
# Retrat de la família Bellelli

Retrat de la família Bellelli és una pintura a l'oli realitzada per Edgar Degas entre 1858-1862 i que actualment s'exposa al Museu d'Orsay de París.
En aquest imposant retrat de família apareix la tia de Degas, Laura, amb el seu marit, el baró Gennaro Bellelli, i les seves dues filles. Laura està esperant el tercer fill, però el seu estat queda ocult pel vestit negre que porta la dona en senyal de dol per la recent mort del seu pare (l'avi de Degas), el retrat del qual es veu a la seva esquena.
Degas va començar a esbossar el quadre quan era hoste de la seva tia a Florència, el 1858, i a Itàlia va realitzar nombrosos esbossos preparatoris, però el quadre el va pintar quan va tornar a París, el 1859.
Era l'obra més ambiciosa que havia emprès fins al moment; les figures són gairebé de mida natural i el quadre no mostra cap vacil·lació. La composició es caracteritza per una força i un rigor que reflecteixen l'admiració del pintor per l'art renaixentista italià, però també per Ingres (que havia realitzat importants retrats a Itàlia). Alhora, l'obra transpira instantaneïtat i originalitat, i abunda en connotacions personals: les poses són inusuals i es percep una atmosfera de tensió, ja que el matrimoni de la seva tia no era feliç.

## Referències

* Degas. Grandes maestros de la pintura. 2001, Barcelona. Ediciones Altaya ISBN 84-487-0576-9
# Resolució 133 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 133 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 26 de gener de 1960, després d'examinar l'aplicació de la República del Camerun per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que la República del Camerun fos admesa.

## Vegeu també

* Llista de Resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 101 a 200 (1943 - 1976)

## Referències

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Rinorea pectino-squamata

Rinorea pectino-squamata és una espècie de planta amb flor que pertany a la família de les violàcies. És endèmica a la Guaiana Francesa, concretament al llarg d'una carretera del nord.

## Taxonomia

Rinorea pectino-squamata va ser descrita per Hekking i publicat a Phytologia 53(4): 252, pl. 1, f. 1., l'any 1983.

## Referències

* ↑ Àrea de distribució de Rinorea pectino-squamata
* ↑ Rinorea pectino-squamata a Tropicos

## Fonts

* World Conservation Monitoring Centre 1998. Rinorea pectino-squamata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de 2006 de la UICN. Descarregat el 24 d'abril de 2014.
# Rinorea ramiziana

Rinorea ramiziana és una espècie de planta que pertany a la família de les violàcies. És endèmica del Brasil, concretament des del nord de l'Estat de Rio de Janeiro fins a Porto Alegre, a l'Estat de Rio Grande do Sul.

## Referències

* ↑ http://www.iucnredlist.org/details/35990/0 Àrea de distribució de Rinorea ramiziana

## Fonts

* World Conservation Monitoring Centre 1998. Rinorea ramiziana. 2006 Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de 2006 de la UICN. Descarregat el 27 d'abril de 2014.
# Rocablanca (Abella de la Conca)

Rocablanca, o Roca Blanca, és una cinglera del terme d'Abella de la Conca, en territori de la Rua, que penetra en el terme d'Isona, actualment del municipi d'Isona i Conca Dellà, tot dins de la comarca del Pallars Sobirà, i en el de la Baronia de Rialb, de la comarca de la Noguera.
El seu extrem nord arriba a tocar del poble de la Rua, i al seu nord-oest s'estén la partida de Rocablanca.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: el color de la roca que forma aquesta cinglera és molt proper al blanc.

## Enllaços externs

* Rocablanca en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rocablanca (Alt Àneu)

La Rocablanca és una serra del municipi d'Alt Àneu a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 2.766 metres. La Rocablanca, anomenada així pel color blanc de la pedra calcària, forma el contrafort sud del pic de Moredo (2,766 m).

## Altars de Rocablanca

Els Altars de Rocablanca (2.572 m), al vessant est del pic de Moredo, arriben fins un petit replà suspès, just sobre la vall dels Clots de Rocablanca (al nord) i el barranc de Portiero (al sud). Els mapes antics l'anomenen pic de Rocablanca (2.588 m), en una zona calcària (aflorament), juntament amb el pic de Qüenca, que destaca enmig d'una zona granítica i d'esquistos.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «mapa topogràfic, base 1:5.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, ICGC, 2021. [Consulta: 5 juliol 2021].
* ↑ «Altars de Rocablanca». enciclopèdia.cat, GEC, 2021. [Consulta: 5 juliol 2021].
* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya» p. 58-61 Alt Àneu, Pallars Sobirà. Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 2017. Arxivat de l'original el 2020-01-04. [Consulta: 5 juliol 2021].
# Resolució 663 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 663 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 14 d'agost de 1990, després d'examinar la sol·licitud del Principat de Liechtenstein per ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea General que Liechtenstein fos admès.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 601 a la 700 (1987 - 1991)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 667 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 667 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 16 de setembre de 1990 després de recordar les resolucions 660 (1990), 661 (1990), 664 (1990), 665 (1990) i 666 (1990), el Consell va expressar la seva indignació i va condemnar "actes agressius" per part d'Iraq contra la missió diplomàtica i el personal al Kuwait ocupat, inclòs alguns segrests, en violació de la Convenció de Viena sobre relacions diplomàtiques i la Convenció de Viena sobre relacions consulars.
Els soldats iraquians van entrar a les missions diplomàtiques d'algunes nacions europees i àrabs, segrestant diversos empleats i expulsant-ne altres. Actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va exigir la immediata alliberació dels nacionals estrangers, així com tots els ciutadans esmentats a la resolució 664, recordant-los les seves obligacions internacionals d'acord amb els convenis de Viena. També va demanar l'Iraq que protegís la seguretat i el benestar del personal i equipaments diplomàtics i consulars a Kuwait i que no prengués mesures que obstaculitzessin les seves funcions diplomàtiques, inclòs l'accés als seus nacionals als locals.
Finalment, la resolució va instar a tots els Estats membres a que observessin estrictament totes les resolucions aprovades contra l'Iraq, decidint prendre noves mesures contra el país pel seu desafiament a les resolucions del Consell de Seguretat i del dret internacional.
L'aprovació de la resolució 667 va galvanitzar l'opinió mundial en suport de la força extrema per contrarestar les accions de Saddam Hussein. El representant Adjunt de l'Iraq a les Nacions Unides, Sabah Talat Kadrat, va denunciar la resolució, afirmant que el Consell prenia mesures ràpides contra el seu país, però que en no va prendre cap respecte al conflicte israelià-palestí.

## Referències

* ↑ Associated Press «Iraq expels European diplomats». The Milwaukee Journal, 21-09-1990 [Consulta: 24 d’octubre 2017]. Arxivat 28 de gener 2020 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-01-28. [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ Westerfield, Donald L. War powers: the president, the Congress, and the question of war. Greenwood Publishing Group, 1996, p. 135. ISBN 978-0-275-94701-9.
* ↑ Lewis, Paul «Confrontation in the Gulf: U.N. seeks wider embargo in vote assailing Iraqi acts». The New York Times, 17-09-1990.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 601 a la 700 (1987 - 1991)
* Guerra del Golf

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 665 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 665 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada el 25 d'agost de 1990 després d'exigir la implementació completa i immediata de les resolucions 660, 662 i 664, el Consell va autoritzar un bloqueig naval per fer complir l'embargament contra Iraq, després de la seva invasió de Kuwait el 2 d'agost de 1990.
El 6 d'agost de 1990, després de la invasió iraquiana de Kuwait, el Consell de Seguretat va adoptar la resolució 661 (1990) que imposava sancions econòmiques a l'Iraq, un embargament comercial total, excloent subministraments mèdics, aliments i altres articles de necessitat humanitària, que seran determinats pel comitè de sancions del Consell de Seguretat. Després d'autoritzar el bloqueig naval, el Consell va convidar els Estats membres a cooperar entre ells i al Comitè d'Estat Major per garantir el compliment de les disposicions de la Resolució 661 (1990). També va demanar al Secretari General de les Nacions Unides que informés al Consell sobre l'evolució de la situació.
La resolució 665 va ser aprovada per 13 vots contra cap, amb l'abstenció de Cuba i el Iemen. Va evitar invocar l'autoritat i la funció del Consell d'acord amb l'article 42, Capítol VII, que faria que el bloqueig sigui legalment aplicable.

## Referències

* ↑ United Nations: Department of Political Affairs. Repertoire of the Practice of the Security Council: Supplement 1989–1992. United Nations Publications, 1989, p. 587. ISBN 978-92-1-137030-0.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 601 a la 700 (1987 - 1991)
* Guerra del Golf

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 669 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 669 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 24 de setembre de 1990 després de recordar la resolució 661 (1990) i l'article 50 del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell era conscient de la creixent quantitat de sol·licituds d'assistència que s'han rebut sota Article 50, relatiu a sancions internacionals contra Iraq després de la seva invasió de Kuwait.
L'article 50 estableix que, si el Consell de Seguretat imposa sancions contra qualsevol estat, ja sigui membre de les Nacions Unides o no, un país que s'enfronta a problemes econòmics a conseqüència de les mesures té dret a consultar al Consell per trobar una solució al problema. 21 estats, inclosa Jordània, que van patir les conseqüències adverses de les sancions, van presentar sol·licituds d'aquesta manera.
En aquest sentit, el Consell va demanar al Comitè del Consell de Seguretat establert en la Resolució 661 (1990) que examini les sol·licituds d'assistència d'acord amb l'article 50. Es va informar de nou demanant als Estats membres que donessin suport a altres estats que havien estat afectats per les sancions a l'Iraq.

## Referències

* ↑ «United Nations Charter, Chapter 7: Action with Respect to Threats to the Peace, Breaches of the Peace, and Acts of Aggression». UN Documents.
* ↑ Dinstein, Yoram. War, aggression, and self-defense. 3. Cambridge University Press, 2001, p. 249. ISBN 978-0-521-79758-0.
* ↑ Simma, Bruno; Mosler, Hermann; United Nations. The Charter of the United Nations: a commentary. Oxford University Press, 1995, p. 661. ISBN 978-0-19-825703-5.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 601 a la 700 (1987 - 1991)
* Guerra del Golf

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org