OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Banjong Pisanthanakun

Bangjong Pisanthanakun (tailandès บรรจง ปิสัญธนะกูล) és un cineasta, director de cinema i guionista tailandès. Amb Parkpoom Wongpoom, va codirigir i coescribió les pel·lícules de terror Shutter i Alone (2007).

## Biografia

Bangjong Pisanthankun es va graduar el 1999 a la Universitat de Chulalongkorn en Bangkok, on es va especialitzar en cinema. També ha dirigit un curtmetratge, PLAE Kao, que va ser finalista a la millor pel·lícula i millor guió en la comèdia Clic Radio en la competència de curtmetratges en 2000.
A continuació va escriure i va dirigir Colorblind, un curtmetratge que ha estat exhibit en festivals de cinema, entre ells el de Curtmetratges de Tailàndia i Vídeo Festival, el Simposi de Cinema Asiàtic, Raindance, Asiexpo a Lió, França, Toronto Reel d'Àsia, Puchon Festival Internacional de Cinema Fantàstic i el San Francisco Asian American Festival Internacional de Cinema.
Ha treballat com a crític de cinema a Starpics, una pel·lícula tailandesa popular revista d'entreteniment, així com assistent de direcció per a comercials de televisió.

## Llargmetratges

El primer llargmetratge de Bangjong, Shutter, va ser codirigida i coescrita amb Parkpoom Wongpoom. Amb una història d'imatges fantasma en les fotografies i un fotògraf turmentat (interpretat per Ananda Everingham), la pel·lícula va ser el major èxit de l'oficina a Tailàndia quadro d'aquest any, i va anar també un èxit a Singapur, Malàisia, Filipines i el Brasil.
Els dos es van unir de nou en 2007 per Mai Estem Sols, que també va ser un èxit de taquilla i es va exhibir en diversos festivals de cinema, incloent-hi el 2007 Festival Internacional de Cinema de Bangkok, on estava en la competència per Millor Pel·lícula de l'ASEAN. La seva pel·lícula de 2013 Pee Mak es va convertir en la pel·lícula més taquillera de Tailàndia de tots els temps i va ser la primera pel·lícula tailandesa que es va projectar a tots els països del sud-est asiàtic.

## Filmografis
### Llargmetratges

* Shutter (2004)
* Alone (2007)
* 4bia (segment: "The Man In The Middle") (2008)
* Phobia 2 (segment: "In the End") (2009)
* Kuan muen ho (2010)
* The ABCs of Death (segment: "N is for Nuptials") (2012)
* Pee Mak (2013)
* One Day (2016)
* The Medium (2021)

### Curtmetratges

* Plao Kao (8 minutes, 2000)
* Colorblind (13 minutes, 2002)

## Referències

* ↑ «Love on the slopes». The Nation, 09-08-2016. Arxivat de l'original el 2018-08-20. [Consulta: 27 octubre 2016].
* ↑ «Thai horror film-makers sink teeth into south-east Asian market» (en anglès). the Guardian, 16-04-2013. [Consulta: 22 novembre 2021].
* ↑ «"Pee Mak" leaps language barriers around the world» (en anglès). nationthailand, 22-11-2013. [Consulta: 22 novembre 2021].
* ↑ «Shutter director Banjong Pisanthanakun gets romantic with new movie». Today, 24-10-2016. [Consulta: 26 octubre 2016].
# Banjul Hawks FC

El Banjul Hawks Football Club és un club gambià de futbol de la ciutat de Banjul.
Va ser fundat el 1973 com a Mabella FC.

## Palmarès

* Lliga gambiana de futbol:
** 1992-93, 1995-96
* Copa gambiana de futbol:
** 1982-83, 1995-96, 2005-06, 2016-17
* Supercopa gambiana de futbol:
** 1986-87, 2016-17

## Referències

* ↑ Club profile at Soccerway
* ↑ Continental tournaments of the Banjul Hawks
* ↑ Fundació a rsssf.com
* ↑ «Gambia - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 24 març 2018].
* 1 2 «Gambia - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 24 març 2018].
# Ategumia

Ategumia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Ategumia actealis (Walker, 1859)
* Ategumia adipalis (Lederer, 1863)
* Ategumia crocealis (Dognin, 1906)
* Ategumia dilecticolor (Dyar, 1912)
* Ategumia ebulealis (Guenée, 1854)
* Ategumia fatualis (Lederer, 1863)
* Ategumia insipidalis (Lederer, 1863)
* Ategumia longidentalis (Dognin, 1904)
* Ategumia matutinalis (Guenée, 1854)
* Ategumia nalotalis (Schaus, 1924)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 17 febrer 2011].
# Babaco

El Babaco (Vasconcellea × heilbornii; sinònim Carica pentagona), és un fruit tropical, uncultivar híbrid del gènere Vasconcellea de l'Equador. És un híbrid entre Vasconcellea cundinamarcensis (sinònim Carica pubescens), i Vasconcellea stipulata (sinònim Carica stipulata).

## Cultiu

Pot créixer a gran altitud (uns 2.000 m), i és la planta del seu gènere més tolerant al fred. Es tracta d'un arbust herbaci com la papaia (Carica papaya) però al contrari que la papaia només fa flors femenines. El babco pot fer cada any de 30 a 60 fruits i pot viure uns vuit anys. És més rústic que la papaia. Es pot conrear en zones temperades fins i tot en algunes parts del Regne unit

## Usos

El seu fruit és comestible i se'n fa suc.

## Referències

* Babaco Carica Pentagona
* Germplasm Resources Information Network: Vasconcellea ×heilbornii Arxivat 2011-06-05 a Wayback Machine.
* California Rare Fruit Growers Babaco fact sheet Arxivat 2018-12-09 a Wayback Machine.
# Baba Yetu

Baba yetu (suahili per Pare nostre) és una cançó de Christopher Tin composta l'any 2005 per ser la banda sonora del joc d'ordinador Civilization IV, on hi apareix cantada per Ron Ragin i Stanford Talisman. Apareix també a l'àlbum Calling All Dawns cantada per Ron Ragin i el Cor de Gòspel de Soweto.

## Guardons

Baba yetu fou la primera banda sonora d'un videojoc en ser guardonada amb un premi Grammy, concretament al de la categoria de millor arranjament instrumental amb acompanyament vocal de la 53a edició dels premis, l'any 2011. També ha guanyat altres premis menors, com dos premis als premis Game Audio Network Guild (GANG) de 2006 i també els guardons de les categories de Millor cançó de pel·lícula, televisió o multimèdia i de World Beat Song de la 10a edició dels Independent Music Awards.

## Lletra

La lletra de la cançó és una versió del Parenostre en suahili:
| Suahili | Català |
| "Baba Yetu" ||
| Baba yetu, yetu uliye Mbinguni yetu, yetu. Amina! Baba yetu, yetu uliye M jina lako e litukuzwe. Utupe leo chakula chetu tunachohitaji, Utusamehe makosa yetu, hey! Kama nasi tunavyowasamehe waliotukosea. Usitutie katika majaribu, Lakini utuokoe, na yule, mwovu e milele. Ufalme wako ufike, Utakalo lifanyike Duniani kama Mbinguni. Amina. | Pare nostre, que esteu en el cel. Amén! Pare nostre, Sigui santificat el vostre nom. El nostre pa de cada dia doneu-nos, perdoneu les nostres culpes així com nosaltres perdonem els nostres deutors. I no permeteu que nosaltres caiguem en la temptació ans deslliureu-nos de qualsevol mal. Vingui a nosaltres el vostre regne, faci's la vostra voluntat, així a la terra com es fa en el cel. Amén. |

## Referències

* ↑ «Looking Back... Civilization IV». CVG, 06-07-2006. Arxivat de l'original el 8 agost 2014. [Consulta: 31 desembre 2012].
* ↑ Nichols, Max «Video Games Live». N-Sider, 01-09-2007 [Consulta: 13 juliol 2012]. Arxivat 9 August 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Talisman featured on Civilization 4», 11-03-2005. Arxivat de l'original el 8 d'agost 2014. [Consulta: 21 desembre 2014].
* ↑ Langshaw, Mark «'Civ IV' theme nominated for Grammy». Digital Spy, 05-12-2010 [Consulta: 31 desembre 2012].
* ↑ Senior, Tom «Civilization 4 wins grammy for Baba Yetu six years after release». PC Gamer, 14-02-2011 [Consulta: 31 desembre 2012].
* ↑ «Christopher Tin: Composer». Tin Works, 10-10-2012. [Consulta: 31 desembre 2012].
* ↑ «Christopher Tin». The Independent Music Awards. [Consulta: 31 desembre 2012].
# Babúrino (Múrom)

* Per a altres significats, vegeu «Babúrino».
Babúrino (en rus: Бабурино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 3 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Babénkov

Babénkov - Бабенков (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 95 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Bedoll nan

El bedoll nan, Betula nana és una espècie de bedoll que viu a la tundra arbustiva.

## Descripció

És un arbust que arriba a fer 1-1,2 m d'alt. Les fulles són arrodonides, de 6-20 mm de diàmetre amb el marge serrat. Els aments són erectes, de 5-15 mm de llarg.

## Distribució

B. nana és originari de zones àrtiques i de clima temperat fred d'Europa, Àsia i Amèrica i pot créixer en variades condicions també creix a les muntanyes d'Escòcia i a 2200 m als Alps. El seu límit nord és a Svalbard, on viu només en els llocs més calents.

## Ecologia

Hi ha dues subespècies:
* Betula nana subsp. nana. Canadà (Illa Baffin), Groenlàndia, Europa, Àsia. té les fulles més llargues(20 mm).
* Betula nana subsp. exilis. Nord-est d'Àsia, (Alaska, est del Canadà. Young twigs hairless or only with scattered hairs, but coated in resin; amb fulles més curtes no més de 12 mm.

## Referències

* ↑ Ewing, Susan. The Great Alaska Nature Factbook. Portland: Alaska Northwest Books, 1996.
* Trees for Life: Species profile Arxivat 2005-12-15 a Wayback Machine. and Reference list Arxivat 2005-08-29 a Wayback Machine.
* Flora of North America: Betula nana
* Betula nana Distribution map
* Conservation Genetics and Population History of Betula nana etc., in Svalbard
# Beas de Guadix

Beas de Guadix és un municipi de la província de Granada, Andalusia. Limita amb els municipis de Marchal, Guadix, Lugros, Polícar i Cortes y Graena.
# Beffu-et-le-Morthomme

Beffu-et-le-Morthomme és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 72 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Beffu-et-le-Morthomme era de 72 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 12 eren parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 27 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 26 eren cases i 1 era un apartament. Dels 22 habitatges principals, 18 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 3 en tenien quatre i 15 en tenien cinc o més. 16 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Beffu-et-le-Morthomme el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 12 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 37 persones, 25 eren actives i 12 eren inactives. Les 25 persones actives estaven ocupades(17 homes i 8 dones).. De les 12 persones inactives 5 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Beffu-et-le-Morthomme hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 615 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Beffu-et-le-Morthomme a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Beffu-et-le-Morthomme a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Berald I

Berald I (? -1356) fou delfí d'Alvèrnia i comte de Clarmont, successor del seu pare Joan I, delfí d'Alvèrnia el 1351. Fou també senyor de Mercoeur.
Ja abans de succeir al seu pare era un dels nobles més rics de França. El 12 de juny de 1339 per un arbitratge, va recollir la successió de la família de Mercoeur per cessió del seu pare. Va fer testament el 19 d'agost de 1356 i va morir el dia 27 d'agost següent.
Es va casar el 1333 amb Maria —morta el 28 de setembre de 1383— filla de Pierre de la Vie, senyor de Villemur, i neboda del papa Joan XXII, de la que va tenir quatre fills i cinc filles:
* Berald II, delfí d'Alvèrnia i comte de Clarmont, senyor de Mercoeur.
* Hug, destacat en el servei d'armes.
* Joan, senyor de Rochefort
* Robert, nascut pòstum
* Beatriu, casada amb Enric de Montaigu (mort el 1357); casada en segones núpcies amb Guillem II Flotte, net de Guillem I Flotte, canceller de França
* Joana, casada amb Guiuet, baró de Severac (Roergue) i nebot d'Amalric de Severac, mariscal de França (van tenir un fill Guiu que va morir sense successió i els dominis de la casa de Severac van passar a la casa d'Arpajon
* Margarida
* Caterina, casada amb el marquès de Beaufort, baró de Canillac i nebot del papa Climent VI
* Blanca, casada amb Guerí III senyor d'Apchier

## Bibliografia

* L'art de vérifier les dates des faits historiques, des chartes, des chroniques et autres anciens monuments, depuis la naissance de Notre-Seigneur. Volum 10, París 1818-1819
# Bat de beisbol

En el beisbol, el bat és el bastó que es fa servir per colpejar la pilota llançada pel pitcher o llançador. El que utilitza el bat, s'anomena batedor, i forma part de l'equip ofensiu.
El bat és un objecte cilíndric, més gros per l'extrem amb el qual es colpeja la pilota que per l'empunyadura. Els batedors, abans de fer servir el bat, en comproven el pes.
Generalment, el bat és de fusta, però també pot ser d'alumini, ja que és més resistent a trencar-se.
Hi ha altres esports que també fan servir el bat, com el criquet, el bat del qual té un disseny diferent del de beisbol. També existeix el bat de softbol.
# Barnaül (desambiguació)

«Barnaül» té aquests significats:
* Barnaül (Altai), capital del krai de l'Altai, a Rússia
* Barnaül (Kurgan), poble de l'óblast de Kurgan, a Rússia
# Becard caragroc

El becard caragroc (Pachyramphus xanthogenys) és un ocell de la família dels titírids (Tityridae). Es troba distribuït de forma fragmentada a Equador i Perú. Els seus hàbitats són els matollars i boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i els boscos molt degradats. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «becard caragroc». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 453. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Yellow-cheeked Becard. Pachyramphus xanthogenys» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Barque sortant du port de Trouville

Barque sortant du port de Trouville és una pel·lícula muda de curtmetratge francesa dirigida per Georges Méliès el 1896. Es creu que la pel·lícula s'ha perdut. No se sap res de l'argument ni de la tècnica d'enregistrament.
La pel·lícula de 20 m pertany al grup de pel·lícules de viatges del director. La imatgeria de l'arribada i la sortida es reflecteix a la pel·lícula. Les estacions de tren, els rius i els ports tenien un gran atractiu per a ell i altres artistes contemporanis com Camille Pissarro i Claude Monet.

## Referències

* ↑ Jacques Malthête, Laurent Mannoni (Hrsg.): Méliès. Magie et cinéma. Paris-Musées, Paris 2002, ISBN 2-87900-598-1, S. 243, (Katalog der gleichnamigen Ausstellung, 26. April bis 1. September 2002).
* ↑ Michaela Fries: Bon Voyage, Monsieur Méliès! Die Wechselbeziehung der Künste in der Belle Époque, überprüft anhand der Ausstattung von Georges Méliès „Le voyage dans la lune“. Diplomarbeit an der Philologisch-Kulturwissenschaftlichen Fakultät der Universität Wien, 2008, S. 108, (Online-Version).

## Enllaços externs

* Barque sortant du port de Trouville a silentera.com
# Barraca del camí del Corral del Fortuny VII

La Barraca del camí del Corral del Fortuny VII és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una barraca de planta rectangular, amb coberta de pedruscall i orientada al sud. Està associada a un curt marge que a tocar de la construcció s'hi ha ubicat una menjadora.
A la part posterior s'aprecia una escaleta per accedir a la coberta. L'estança interior és rectangular i mesura 2m de fondària i 3'40m d'amplada. Està coberta amb una falsa cúpula fins a una alçada màxima de 3'10m i està tapada amb una llosa. A l'interior hi ha com a elements funcionals una menjadora i un cocó.

## Referències

* 1 2 «Barraca del camí del Corral del Fortuny VII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].
# Barraca del camí del Corral del Fortuny XIX

La Barraca del camí del Corral del Fortuny XIX és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un petit aixopluc orientat al sud i recolzat en un marge. La seva planta interior és semicircular, doncs una de les parets és el propi marge. Està cobert amb una falsa cúpula tapada amb una llosa a 2m d'alçada màxima. Les seves mides interiors són 1'70m de fondària i 1'70m d'amplada. Cosa insòlita quan es tracta d'aixoplucs, ja que en el seu interior es pot veure una fornícula força gran.
El portal està capçat amb una llinda i la coberta està acabada amb pedruscall.

## Referències

* 1 2 «Barraca del camí del Corral del Fortuny XIX». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].
# Biblioteca Estatal de Baviera

La Biblioteca Estatal de Baviera, en alemany i originalment Bayerische Staatsbibliothek, és la biblioteca central de l'Estat Lliure de Baviera i una de les biblioteques europees més importants, fundada a Múnic a mitjan segle xvi per Albert V, duc de Baviera, anomenada abans de 1919 Königlichen Hof- und Staatsbibliothek.
Gaudeix de gran prestigi internacional com a biblioteca d'investigació. Juntament amb la Staatsbibliothek zu Berlin (Biblioteca de l'Estat de Berlín) i la Deutsche Nationalbibliothek (Biblioteca Nacional d'Alemanya) forma la Biblioteca Nacional virtual d'Alemanya. Posseeix una de les col·leccions de manuscrits més importants del món, la més àmplia col·lecció d'incunables d'Alemanya. Així, conté una gran quantitat de manuscrits llatins, entre els quals un dels dos conjunts més rics de manuscrits lul·lians existents, juntament amb el de la Biblioteca Nacional de París. Aquest fons hi va ser incorporat el 1803 procedent del recull fet al segle xviii pel bibliotecari de l'elector del Palatinat Joan Guillem a Düsseldorf, i que havia estat traslladat a Mannheim el 1761. També és dipositària d'importants col·leccions especials, com ara les col·leccions de música, de mapes i imatges, sobre Europa de l'Est, l'Orient o l'Est asiàtic.

## Història

Fundada el 1558, com a biblioteca de la cort del duc Albert V de Baviera, mitjançant la compra de la biblioteca de Johann Albrecht Widmannstetter. En 1571 es va poder adquirir la col·lecció de Johann Jakob Fugger, que incloïa la biblioteca d'Hartmann Schedel. Està situada a la Ludwigstrasse, una de les quatre artèries reals de Múnic. Quan es va produir la secularització a Baviera i el trasllat de la biblioteca de la cort palatina, la Bayerische Staatsbibliothek va experimentar entre 1802 i 1804 un increment d'aproximadament 55.000 volums impresos i 18.600 manuscrits. Des de 1919, l'antiga biblioteca de la cort de Múnic adopta el nom de Bayerische Staatsbibliothek. Durant la Segona Guerra Mundial, tot i el trasllat dels fons, es va produir una pèrdua de prop de 500.000 volums i l'edifici va quedar destruït en un 85 per cent. El 1946 van començar els treballs de reconstrucció de l'edifici de la biblioteca i el retorn dels volums traslladats. La reconstrucció va culminar amb la inauguració de l'ala sud, que va ser completament renovada. El 1988 va entrar en funcionament la biblioteca de dipòsit de Garching. El 1997 es va crear el Centre de Digitalització de Múnic i el 2007 es va anunciar una cooperació amb Google per a la digitalització dels fons exempts de drets d'autor.

## Referències

* 1 2 «.xml Biblioteca Estatal de Baviera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Schneider, Karin. Die deutschen Handschriften der Bayerischen Staatsbibliothek München: die mittelalterlichen Handschriften aus Cgm 4001-5247. Otto Harrassowitz Verlag, 1996. ISBN 978-3-447-03742-6 [Consulta: 7 març 2020].
* 1 2 «Bayerische Staatsbibliothek». Biblioteca Virtual de Polígrafos. Fundación Ignacio Larramendi [Consulta: 10 març 2020].

## Enllaços externs

* Bayerische Staatsbibliothek