OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miguel Roa

Miguel Roa García (Madrid, 7 d'abril de 1944 - Illescas, 4 de febrer de 2016) va ser un director d'orquestra espanyol.

## Biografia

Va completar els seus estudis musicals a Madrid, Itàlia i Estats Units, i els seus inicis en la direcció van ser en el Teatre Eslava de Madrid on va estrenar Rigoletto amb tan sols 20 anys. Va seguir amb la seva carrera a l'Orquestra Joventuts Musicals, la Santa Cecilia de Pamplona i posteriorment a l'Opera lírica de Chicago i al Teatre Massimo Bellini de Catània. Entre 1974 i 1978, va tornar a Espanya, on va dirigir el Cor Nacional i va ser segon director dels Festivals d'Òpera madrilenys, al mateix temps que va treballar com a professor a l'Escola Superior de Cant.
El 1978 va instal·lar-se finalment en el Teatre de la Zarzuela, on va ser director des de 1985 i durant més de vint-i-cinc anys. Al llarg de tota la seva vida va ser un músic compromès amb la sarsuela i va destacar la seva tasca de difusió i defensa del gènere més enllà d'Espanya. Així, va col·laborar amb Plácido Domingo en la seva difusió internacional (Chicago, Londres, Múnic, entre altres ciutats) i va ser el primer director que estrenava una sarsuela, Luisa Fernanda, a la Scala de Milà. Va col·laborar com a director també amb la Companyia Nacional de Dansa en els seus inicis i la Companyia Lírica Nacional, recorrent Europa (França, Itàlia, Regne Unit), Estats Units (Òpera de Los Angeles) i l'Argentina (Teatre Colón). El 2001 va fer una gira per Mèxic i Estats Units amb l'Orquestra de la Comunitat de Madrid que va incloure un concert en el Carnegie Hall novaiorquès.
Del conjunt de la seva producció discogràfica, en destaquen les seves interpretacions de El gato montés de Manuel Penella, amb Teresa Berganza, Plácido Domingo i el cor titular del Teatre Líric Nacional, amb l'Orquestra Simfònica de Madrid (1998), Doña Francisquita, d'Amadeo Vives amb Ainhoa Arteta, Plácido Domingo i Linda Mirabal amb el cor del Gran Teatre de Còrdova i l'Orquestra Simfònica de Sevilla, El hijo fingido. Comedia lírica en un prólogo y dos actos. de Joaquín Rodrigo (2002) i Preludios y coros para zarzuelas (2003).
Al llarg de la seva carrera va obtenir diferents guardons, entre els quals destaquen el Premi al Millor Intèrpret de Música Clàssica, el Premi Federico Romero a la Millor Trajectòria com a Director Musical en el Gènere Líric i el Premi de Cultura de la Comunitat de Madrid.

## Referències

* ↑ «Roa, Miguel (1944-)». Biblioteca Nacional d'Espanya. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 29 febrer 2016].
* 1 2 3 EFE «Mor Miguel Roa, un dels grans ambaixadors de la sarsuela». El Mundo, 04-02-2016 [Consulta: 29 febrer 2016].
* 1 2 3 4 5 6 «Mor Miguel Roa, el guardià de la Zarzuela». El País, 04-02-2016 [Consulta: 29 febrer 2016].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Miguel Roa». zarzuela.net. [Consulta: 29 febrer 2016].
* ↑ «Miguel Roa, mig segle de música». Sherzo Editorial, S.L., 2014. [Consulta: 29 febrer 2016].
# Tocro castany

El tocro castany (Odontophorus hyperythrus) és una espècie d'ocell de la família dels odontofòrids (Odontophoridae) que habita la selva humida dels Andes de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Tocro castany». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Bugarret

El Bugarret o Pic de Bugarret és una muntanya de 3031 m d'altitud, amb una prominència de 36 m, que es troba al massís de Nhèuvièlha, al departament dels Alts Pirineus (França). La primera ascensió la van realitzar Henri Brulle, Célestin Passet i François Bernat-Salles el 13 d'agost de 1890.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
# Model de Dewar-Chatt-Duncanson

El model Dewar–Chatt–Duncanson és un model en química organometàl·lica que explica el tipus d'enllaç químic entre un alquè i un metall (complex π) en certs compostos organometàl·lics. El model és anomenat després que Michael J. S. Dewar, Joseph Chatt i L. A. Duncanson.
L'alquè àcid π dona densitat electrònica en un orbital "d" del metall a partir de la simetria π de l'Orbital molecular entre els àtoms de carboni. El metall retrodona electrons a partir d'un orbital d ple diferent a l'Orbital d'antienllaç. Tots dos efectes tendeixen a reduir l'ordre d'enllaç carboni-carboni, conduint a una distància C-C elongada i la disminució de la seva freqüència vibracional.
En la sal de Zeise, K[PtCl3C2H4)].H2O, la longitud de vincle C-C ha augmentat a 134 picometres de 133 pm en l'etilè. En el compost de níquel Ni(CH2CH2)(PPh3)2, el valor és 143 pm.
La interacció també causa que els àtoms de carboni es "rehibrideixen", de sp2 a sp3, el que està indicat per la flexió dels àtoms d'hidrogen en l'etilè en direcció oposada al metall. Els càlculs in silico mostren que el 75% de l'energia d'enllaç es deu a la donació directa, i el 25% a la retrodonació. Aquest model és una manifestació específica del model més general de retrodonació π.

## Referències

* ↑ Dewar, M. Bulletin de la Société Chimique de France 1951, 1 8, C79
* ↑ "Olefin co-ordination compounds. Part III. Infra-red spectra and structure: attempted preparation of acetylene complexes" J. Chatt and L. A. Duncanson, Journal of the Chemical Society, 1953, 2939 doi:10.1039/JR9530002939
* ↑ Directing effects in inorganic substitution reactions. Part I. A hypothesis to explain the trans-effect J. Chatt, L. A. Duncanson, L. M. Venanzi, Journal of the Chemical Society, 1955, 4456-4460 doi:10.1039/JR9550004456
* ↑ Miessler, Gary L. Inorganic Chemistry. Upper Saddle River, New Jersey: Pearson Education, Inc. Pearson Prentice Hall, 2004. ISBN 0-13-035471-6. .
* ↑ Herrmann/Brauer: Synthetic Methods of Organometallic and Inorganic Chemistry Georg Thieme, Stuttgart, 1996
# Thryophilus

Thryophilus és un gènere d'ocells de la família dels troglodítids (Troglodytidae) que viu en diferents hàbitats de la zona Neotropical.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per 5 espècies:
* Thryophilus pleurostictus - cargolet de flancs barrats.
* Thryophilus rufalbus - cargolet blanc-i-rogenc.
* Thryophilus sernai - cargolet d'Antioquia.
* Thryophilus nicefori - cargolet de Nicéforo.
* Thryophilus sinaloa - cargolet de Sinaloa.
# Tossal de Codonyac

El Tossal de Codonyac és un cim situat cap a l'extrem sud-oest de la Serra de Gurp, en el terme municipal de Tremp, al límit dels antics termes de Sapeira, de l'Alta Ribagorça, i Gurp de la Conca, del Pallars Jussà.
És a l'oest-nord-oest del poble de Gurp, però dalt la carena que separa les conques del Noguera Pallaresa, a llevant, i del Noguera Ribagorçana, a ponent. Al seu nord-est hi ha lo Pico-xic, i al sud-oest, el Tossal Ras.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Tossal de Codonyac al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cabra blanca

La cabra blanca (Oreamnos americanus) és un gran mamífer que es troba només a Nord-amèrica. Viuen a altituds elevades i sovint descansen en penyasegats als quals els depredadors no poden arribar.

## Referències

Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Livonia (Louisiana)

Livonia és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.339 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Livonia tenia 1.339 habitants, 502 habitatges, i 380 famílies. La densitat de població era de 285,6 habitants/km².
Dels 502 habitatges en un 40,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,9% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 24,3% no eren unitats familiars. En el 21,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,2% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 9,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.000 $ i la renda mediana per família de 42.721 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.685 $ mentre que les dones 22.036 $. La renda per capita de la població era de 16.756 $. Entorn del 7,9% de les famílies i el 13,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Livonia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Livonia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hajime no Ippo

Hajime no Ippo (はじめの一歩, El primer pas) és un manga japonès sobre boxa escrit i dibuixat per George Morikawa. Va ser publicat per Kodansha a la Weekly Shōnen Magazine d'octubre de 1989 a juny de 2020. El manga té una durada de 128 tankobons i narra les aventures d'en Makunouchi Ippo, un estudiant que comença la seva carrera en la boxa i que de mica en mica va guanyant nous rivals i obtenint més títols.
Una adaptació a l'anime de 76 capítols produïda per Madhouse es va emetre a Nippon TV des de l'octubre del 2000 fins al març del 2002. El 2003 es va estrenar una pel·lícula de televisió i un vídeo d'animació original (OVA). Una segona sèrie titulada Hajime no Ippo: New Challenger es va emetre de gener a juny de 2009. Una tercera sèrie, Hajime no Ippo: Rising, es va emetre d'octubre de 2013 a març de 2014.
Als Estats Units, la primera sèrie, inclosa la pel·lícula de televisió, va ser llicenciada per Geneon el 2003, que la va estrenar amb el nom de Fighting Spirit. Discotek Media va tornar a obtenir la llicència el 2020, inclosa la pel·lícula de televisió i l'OVA. S'estrenaran el 2021.
El novembre de 2019, el manga va arribar als 96 milions d'exemplars impresos, cosa que el converteix en una de les sèries de manga més venuts. El 1991, Hajime no Ippo va guanyar el 15è premi Kodansha Manga en la categoria shōnen.

## Recepció

El manga tenia 73 milions de còpies impreses a setembre de 2008. A novembre de 2019, Hajime no Ippo tenia més de 96 milions de còpies impreses. El 1991, el manga va guanyar el 15è Premi Kodansha Manga en la categoria shōnen. El 2019, la sèrie també va rebre un premi especial en el 43è premi Kodansha Manga, en commemoració dels 110 anys de la fundació de Kodansha.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japanese). Kodansha. Arxivat de l'original el 19 juliol 2012. [Consulta: 31 octubre 2010].
* ↑ «はじめの一歩(128)» (en japanese). Kodansha. [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ Loo, Egan. «Hajime no Ippo Reportedly to Return to TV in January», 15-09-2008. [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ Sports Hochi 2019/11/18
* ↑ Joel Hahn. «Kodansha Manga Awards». Comic Book Awards Almanac. [Consulta: 21 agost 2007].
* ↑ Hodgkins, Crystalyn. «43rd Annual Kodansha Manga Awards' Winners Announced», 10-05-2019. [Consulta: 28 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial del manga (japonès)
* Web oficial de l'anime (japonès)
# Sector de pavé de Mons-en-Pévèle

El sector de pavé de Mons-en-Pévèle, també anomenat Pavé de la Croix Blanche et du Blocus en francès, es troba al municipi de Mons-en-Pévèle, regió dels Alts de França, nord de França. Té una longitud aproximada de 3.000 m i actualment presenta una dificultat classificada com a cinc estrelles, és a dir, la més alta. És un dels sectors clau de la cursa ciclista París-Roubaix, sent un dels dos sectors de màxima dificultat situats en els últims 50 quilòmetres de la competició.
Es va recórrer per primera vegada durant l'edició de l'any 1978 i des de llavors sempre s'ha inclòs a la cursa, excepte l'any 2001. A més, durant les edicions de 1997, 2000, 2002 i 2003 només es va recórrer la primera part de 1.100 m.

## Descripció

Aquest sector està format per dues parts separades per un tram de carretera asfaltada de 100 m de longitud:
* el Pavé de la Croix Blanche, de 1.000 m de longitud;
* el Pavé du Blocus, de 1.900 m de longitud.
L'entrada al sector es troba a 53 m d'altitud sobre el nivell del mar i el final a 63 m. Comença amb un fals pla descendent durant 300 m (2% de pendent) (47 m d'altitud), després segueix un lleuger fals pla ascendent durant 800 m (altitud 50 m), on acaba la primera part. A continuació, es gira a la dreta 90°, després se segueix una part gairebé plana durant 800 m (48 m d'altitud), un altre gir a l'esquerra de 90° (difícil de fer perquè normalment està molt enfangat) i acaba amb un fals pla ascendent durant 1.100 m (altitud 64 m).
* Recorregut

## Característiques

* Longitud : 3.000 m
* Dificultat :
* Sector n° 11 (abans de l'arribada)

## Galeria

* Entrada al sector
* Fals pla descendent
* Inici de la segona part
* Gir a l'esquerra
* Fals pla ascendent
* Final del sector

## Referències

* ↑ «Sectors de pavé de la Paris-Roubaix» (en francès). [Consulta: 6 abril 2024].

## Enllaços externs

* Les amis de Paris Roubaix (francès)
# Musseromys gulantang

Musseromys gulantang és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de l'illa de Luzon (Filipines).

## Descripció
### Dimensions

És un rosegador de petites dimensions, amb una llargada de cap i cos de 77 mm, una llargada de la cua de 101 mm, una llargada del peu de 20 mm, una llargada de les orelles de 16 mm i un pes de 15,5 g.

### Descripció

El pelatge és curt, espès i suau. Les parts dorsals són de color rovell, mentre que les parts ventrals són de color taronja brillant. El cap és gros i ample i el musell és curt. Els ulls són relativament petits. Les orelles són llargues, amples i amb l'extremitat arrodonida. Les vibrisses són inusualment llargues. La cua és més llarga que el cap i el cos, és marró fosca, coberta per aproximadament 16-17 files d'escates per centímetre i acaba en un floc de llargs pèls. A la palma de les mans hi ha coixinets molt grans que en cobreixen gairebé tota la superfície. Els peus, llargs i amples, tenen coixinets ben desenvolupats a la planta.

## Biologia
### Comportament

Probablement és una espècie arborícola i nocturna.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie és coneguda només al Mont Banahaw, a la part meridional de l'illa de Luzon, a les Filipines.
L'únic exemplar conegut fou capturat als boscos madurs a 620 metres d'altitud.

## Referències

* ↑ Heaney et al., 2009

## Bibliografia

* Lawrence Heaney et al. «A new genus and species of small "tree-mouse" (Rodentia, Muridae) related to the Philippine giant cloud rats» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 331, 2009.
* Heaney LR, Balete DS, Rickart EA, Veluz MJ i Jansa SA «Three new species of Musseromys (Muridae, Rodentia), the endemic Philippine tree mouse from Luzon Island» (en anglès). American Museum Novitates, 3802, 2014.
# Thryssocypris ornithostoma

Thryssocypris ornithostoma és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja insectes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: oest de Borneo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Kottelat, M. i E. Widjanarti, 2005. The fishes of Danau Sentarum National Park and the Kapuas Lakes area, Kalimantan Barat, Indonesia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):139-173.
* ↑ Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1): 1-33.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Tit Juvenci (pretor)

Tit Juvenci (en llatí Titus Juventius) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Juvència, una gens romana d'origen plebeu procedent de Tusculum.
Titus Livi diu a la seva obra Ab Urbe Condita que va ser un dels legats enviats a la Pulla i a Calàbria per comprar el gra que es necessitava a Roma, l'any 172 aC. Probablement era el mateix Tit Juvenci que apareix com a pretor 22 anys abans, el 194 aC.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/701?rgn=full+text;view=image;q1=JuventiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Londres:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 691. ]
# Buddy Holly (cançó)

"Buddy Holly" és el segon senzill de l'àlbum de debut The Blue Album de la banda estatunidenca Weezer. La cançó pertany a l'àlbum homònim conegut com The Blue Album i es va llançar a mitjan any 1994. La cançó era una homenatge a Buddy Holly i fou llançat coincidint amb el dia del seu 58è aniversari, mort el 3 de febrer de 1959. La revista Rolling Stone va situar la cançó en 497a posició en la llista de les 500 millors cançons de tots els temps (The 500 Greatest Songs of All Time).

## Informació

La cançó fou composta per Rivers Cuomo però inicialment no estava convençut d'incloure-la a l'àlbum. Fou el productor Rik Ocasek, que estava convençut del seu èxit, que va convèncer els membres del grup per formar part de l'àlbum i llançar-la com a senzill.
El videoclip, dirigit per Spike Jonze, mostra una actuació del grup el local original Arnold's Drive-In de la famosa sèrie de televisió estatunidenca dels anys 70 Happy Days. En ell s'hi combinaven seqüències del grup amb vídeos originals de la sèrie. A més, alguns dels protagonistes de la sèrie hi van realitzar cameos. El videoclip va esdevenir molt popular a MTV i fou guardonat amb diversos premis MTV Video Music Awards l'any 1995.
El senzill va arribar a la segona posició tant a la llista estatunidenca de rock modern com a la britànica, i va rebre la certificació de disc d'or per la RIAA l'any 2006.
Al llarg dels anys ha estat versionada per diversos grups de música, tant a l'estudi com en directe. Diversos videojocs com Rock Band, SingStar i Guitar Hero On Tour: Decades han inclòs la cançó en el seu repertori.

## Llista de cançons

Senzill promocional només ràdio
* "Buddy Holly" - 2:40
CD Retail (Regne Unit)
* "Buddy Holly" - 2:40
* "My Name Is Jonas" (Live) - 3:40
* "Surf Wax America" (Live) - 4:09
* "Jamie" - 4:18
Cassette Retail (Regne Unit) / Senzill 7" (vinil negre) (Regne Unit)
* "Buddy Holly" - 2:40
* "Jamie" - 4:18
CD Retail (Austràlia)
* "Buddy Holly" - 2:40
* "Holiday"
CD Retail (Països Baixos)
* "Buddy Holly" - 2:40
* "Surf Wax America" (Live) - 4:09
Totes les cançons en directe van ser gravades al Horizontal Boogie Bar, de Rochester, Nova York, el 27 de novembre de 1994.

## Posicions en llista

| Llista (1995) | Posició |
| UK Singles Chart | 12 |
| U.S. Billboard Mainstream Rock Tracks | 36 |
| U.S. Billboard Modern Rock Tracks | 2 |

## Personal

* Rivers Cuomo – Cantant, guitarra solista
* Patrick Wilson – Percussió
* Brian Bell – Guitarra rítmica, veus addicionals
* Matt Sharp – Baix, veus addicionals

## Referències

* ↑ «The 500 Greatest Songs of All Time» (en anglès). Rolling Stone, 09-12-2004. Arxivat de l'original el 2009-12-04. [Consulta: 21 juliol 2009].
* ↑ «1995 MTV Video Music Awards» (en anglès). Rock on the Net, 07-09-1995. [Consulta: 27 juliol 2009].
* ↑ «RIAA searchable database» (en anglès). RIAA. Arxivat de l'original el 2016-01-05. [Consulta: 27 juliol 2009].

## Enllaços externs

* Lletres de Buddy Holly Arxivat 2012-05-24 a Wayback Machine.
* Videoclip de Buddy Holly
# Lenomys grovesi

Lenomys grovesi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És (o era) endèmic de l'illa de Sulawesi (Indonèsia). Fou descrit a partir d'espècimens subfòssils i, a data de 2015, encara no estava clar si era una espècie vivent o extinta. Fou anomenat en honor del mastòleg australià Colin Groves. Com que fou descoberta fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ Musser, G. G.. «Characterisation of the endemic Sulawesi Lenomys meyeri (Muridae, Murinae) and the description of a new species of Lenomys». A: Behie, A. M.; Oxenham, M. F. (editors). Taxonomic Tapestries: The Threads of Evolutionary, Behavioural and Conservation Research (en anglès). Canberra: ANU Press, 2015, p. 14-50.
# Hidroxilgugiaïta

La hidroxilgugiaïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la mel·lilita.

## Característiques

La hidroxilgugiaïta és un sorosilicat de fórmula química (Ca,□)₂(Si,Be)(Be,Si)₂O₅(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema tetragonal. És un mineral que es troba en estreta relació amb la gugiaïta.

## Formació i jaciments

Es troba en pegmatites de sienita. Va ser descrita a partir de material trobat a dues localitats del comtat noruec de Telemark: la pedrera Saga 1, a Sagåsen, Mørje, i a les obres de la carretera E18 a Kokkersvold, a Langangen.

## Referències

* ↑ «Hydroxylgugiaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 octubre 2016].
# Sant Marçal de Sant Marçal

Sant Marçal de Sant Marçal és l'església parroquial del poble de Sant Marçal, de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.
Està situada a l'extrem nord-oest del poble vell de Sant Marçal, amb el cementiri rere seu, ja fora del recinte murallat.
Aquesta església és documentada des del 1185, any en què Ramon d'Orla llegà als templers del Masdéu les terres que posseïa en alou en el terme de Sant Pere de la Serra i Sant Marçal.
L'església de Sant Marçal (eccl. S, Marcialis de Sancto Martiali) és un edifici romànic del segle xii, molt modificat en els segles posteriors, sobretot a l'exterior.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Sant Marçal». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Vall 75. Sant Marçal». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Puigferrat i Oliva, Carles. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Sant Marçal». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «L'església de Sant Marçal a l'ortofotomapa de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-13. [Consulta: 17 juliol 2016].