OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castagneto Carducci

Castagneto Carducci és un comune (municipi) de la província de Liorna, a la regió italiana de la Toscana, situat a uns 90 quilòmetres al sud-oest de Florència i a uns 50 quilòmetres al sud-est de Liorna. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 3.686 habitants.
Castagneto Carducci limita amb els següents municipis: Bibbona, Monteverdi Marittimo, San Vincenzo, Sassetta i Suvereto.

## Toponímia

Castagneto significa castanyer. El 1900 s'hi va afegir Marittimo (ja que es troba a la Maremma), i el 1907 es va canviar per l'actual Carducci, en honor del famós poeta Giosuè Carducci que, de petit, va viure-hi uns anys (a Bolgheri, al nord del municipi).

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 18 març 2020].
# Can Grasses (Vilassar de Dalt)

Can Grasses és una casa eclèctica de Vilassar de Dalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil; es tracta d'una casa -amb planta rectangular- de tipus residencial conformada per una planta baixa, dos pisos i un terrat. La façana mostra tres finestres a cada planta i un balcó a la part central.
L'estil que la caracteritza és el neoclàssic. Amb formes simples, destacant els dos cossos laterals amb sengles galeries amb arcs de mig punt que ocupen la façana i els murs laterals a l'altura del primer pis; al seu damunt hi ha terrasses, i a la part inferior grans portals amb un arc carpanell.
El conjunt queda coronat amb balustrades i hídries, i una orla a la part central que tanca la data de construcció, "1882".

## Referències

* 1 2 3 «Can Grasses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Hybauchenidium

Hybauchenidium és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae.
Fou descrit per primera vegada per Å. Holm l'any 1973.

## Distribució

Es pot trobar a la zona holàrtica: Canadà, Finlàndia, Groenlàndia, Rússia, Suècia, i els Estats Units:

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Hybauchenidium aquilonare (L. Koch, 1879) (Espècie tipus)
* Hybauchenidium cymbadentatum (Crosby & Bishop, 1935)
* Hybauchenidium ferrumequinum (Grube, 1861)
* Hybauchenidium gibbosum (Sørensen, 1898)

## Referències

* ↑ Holm, Å. «On the spiders collected during the Swedish expeditions to Novaya Zemlya and Yenisey in 1875 and 1876». Zoologica Scripta, vol. 2, 2–3, 1973, pàg. 71–110. DOI: 10.1111/j.1463-6409.1974.tb00741.x.
* ↑ «Gen. Hybauchenidium Holm, 1973». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).
# Monument (Colorado)

Monument és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 1.971 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Monument tenia 1.971 habitants, 725 habitatges, i 550 famílies. La densitat de població era de 164,4 habitants per km².
Dels 725 habitatges en un 45,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,2% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 24,1% no eren unitats familiars. En el 19% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,9% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 38,3% entre 25 i 44, un 17,7% de 45 a 60 i un 4,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.000 $ i la renda mediana per família de 54.211 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.071 $ mentre que les dones 27.583 $. La renda per capita de la població era de 19.878 $. Entorn del 5,4% de les famílies i el 5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Monument». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Monument». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
Viccionari
# Barraca del camí del Corral del Fortuny XXIII

La Barraca del camí del Corral del Fortuny XXIII és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una barraca rectangular de cantoneres arrodonides, cornisa horitzontal amb pedres col·locades al rastell i coberta de pedruscall, el seu portal és capçat amb una llinda i orientat al sud-oest. La seva planta interior és rectangular i mesura 2'50m de fondària i 2'14m d'amplada. A més, està coberta amb una falsa cúpula que tanca a 2'80m d'alçada màxima. Com a elements funcionals hi ha una menjadora, un cocó i una fornícula. A l'exterior i a la seva esquerra hi ha un paravents amb una menjadora i a la part posterior una cisterna associada.

## Referències

* ↑ «Barraca del camí del Corral del Fortuny XXIII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].
# Gastromyzon venustus

Gastromyzon venustus és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Brunei.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Tan, H. H. 2006. The Borneo Suckers. Revision of the torrent loaches of Borneo (Balitoridae: Gastromyzon, Neogastromyzon). Natural History Publications (Borneo). Borneo Suckers: i-vi + 1-245.
* Tan, H. H. & C. U. M. Leh. 2006. Three new species of Gastromyzon (Teleostei: Balitoridae) from southern Sarawak. Zootaxa Núm. 1126: 1-19.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Immersió lleugera

La immersió lleugera o snorkeling és la pràctica de nedar a la superfície de l'aigua amb una màscara subaquàtica i un tub i, generalment, amb aletes. A les aigües més fredes s'utilitza una indumentària adequada que sol ser de neoprè. La combinació d'aquestes eines permet que el navegant pugui observar la vida aquàtica per períodes extensos de temps i amb relativament poc esforç. La màscara protegeix els ulls de l'aigua, mentre que permet tenir una bona visió del fons marí, i el tub permet la respiració directa, de manera que la persona no hagi de treure el cap de l'aigua i perdi la visió del fons, així com eliminar l'excessiu moviment a l'aigua.
L'snorkeling és una activitat recreativa popular particularment a balnearis turístics a les àrees tròpiques del món. Els practicants bussegen quan estan a la superfície per estalviar aire comprimit i els equips de cerca i salvavides, i utilitzen aquesta pràctica com una tàctica per la recerca aquàtica.
L'atracció principal de l'snorkeling és l'oportunitat d'observar la vida aquàtica al seu hàbitat natural. Això inclou els territoris coral·lins i els seus residents, com els peixos, cefalòpodes, estrelles de mar, eriçons de mar, i mol·luscos. L'snorkel en àrees sorrenques pot permetre la vista de mantes, i de diversos peixos plans o d'altres organismes com ara algues marines, gambetes i tortugues, així com gairebé qualsevol altre animal que es podria trobar a l'oceà depenent de l'hora i la ubicació. Molts dels organismes que viuen als empedrats són de meravellosos i esplendorosos colors, fet que fa que l'experiència sigui encara més emocionant.

## Referències

* ↑ «Mot del dia: IMMERSIÓ LLEUGERA». [Consulta: 6 juny 2017].
# Castagneto Po

Castagneto Po és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 20 quilòmetres al nord-est de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.782 habitants.
Castagneto Po limita amb els següents municipis: Chivasso, San Sebastiano da Po, San Raffaele Cimena, Casalborgone i Rivalba.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 1r abril 2020].
# Can Janoher

La Can Janoher és edifici del municipi de Palafrugell (Baix Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya

## Descripció

El conjunt està situat al barri del Pedró. La masia és un edifici de grans dimensions i coberta de teula a dues vessants; presenta a la façana del carrer del Pedró una porta d'accés adovellada d'arc carpanell; la resta d'obertures són allindanades. És remarcable a la llinda d'una finestra de la planta baixa la inscripció "Ave Maria sin pecado consebida/1690", amb relleu de l'Agnus Dei. Al primer pis hi ha una altra inscripció del 1597.

## Història

Antiga masia dels segles XVI-XVII, segons consta a les inscripcions de la façana. Durant el s. XIX els seus propietaris, la família Masdevall, van construir un edifici industrial annex, dedicat a la fabricació de taps de suro.

## Referències

* «Can Janoher». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2012].
# Illes de Tòquio

Les illes de Tòquio (東京諸島, Tokyo-shotō), també conegudes com a regió insular de Tòquio (東京都島嶼部, Tōkyō-to-tōshobu) o illes Izu-Ogasawara (伊豆・小笠原諸島, Izu-Ogasawara-shotō) són una regió de Tòquio que comprèn totes les illes sota administració del Govern Metropolità de Tòquio: les illes Izu i les illes Bonin, també conegudes com Ogasawara.

## Geografia

La regió insular de Tòquio es troba a l'oceà Pacífic, just al sud de la badia de Sagami, a la prefectura de Kanagawa i de la península d'Izu, a la prefectura de Shizuoka. Totes les illes són illes volcàniques.

### Municipis

La regió comprèn nou municipis, dues viles i set pobles, agrupades en quatre subprefectures.
| # | Municipi | Municipi | Dades (2022) | Dades (2022) | Dades (2022) | Subprefectura |
| # | Català | Japonés | Població | Superfície | Densitat | |
| 1 | Ōshima | 大島町 | 6.929 | 90,76 km² | 76,3 | Ōshima |
| 2 | Toshima | 利島村 | 348 | 4,12 km² | 84,5 | Ōshima |
| 3 | Niijima | 新島村 | 2.346 | 27,54 km² | 85,2 | Ōshima |
| 4 | Kōzushima | 神津島村 | 1.840 | 18,58 km² | 99 | Ōshima |
| 5 | Miyake | 三宅村 | 2.239 | 55,26 km² | 40,5 | Miyake |
| 6 | Mikurajima | 御蔵島村 | 307 | 20,54 km² | 14,9 | Miyake |
| 7 | Hachijō | 八丈町 | 6.918 | 72,23 km² | 95,8 | Hachijō |
| 8 | Aogashima | 青ヶ島村 | 173 | 5,96 km² | 29 | Hachijō |
| 9 | Ogasawara | 小笠原村 | 2.915 | 106,78 km² | 27,3 | Ogasawara |
| - | TOTAL | 東京諸島 | 23.994 | 405,78 km² | 59,1 | 島嶼部 |

## Referències

* ↑ https://www.gotokyo.org/en/destinations/izu-and-ogasawara-islands/index.html
* ↑ https://ilsc.tokyo/region/tosyo.html
* ↑ https://www.japan.travel/es/destinations/kanto/tokyo/tokyo-islands/
* ↑ https://www.metro.tokyo.lg.jp/english/about/links/municipalities.html
* ↑ https://www.fukushihoken.metro.tokyo.lg.jp/tousyo/hokenshibosyu/islands.html

## Enllaços externs

Illes de Tòquio - Lloc web oficial
* Illes de Tòquio al web de la Japan National Tourist Organisation
* Guia turística del govern (en japonés)
# Bastidor

Un bastidor és una estructura formada per elements sòlids units entre ells amb el fi de suportar, com si fos un esquelet, alguna cosa. En principi un bastidor pot ser bidimensional (pla), com els bastidors que sostenen teles per a brodar, o bé tridimensionals.

## Enginyeria

Un bastidor és una estructura sense graus de llibertat, que funciona com a sòlid rígid i que serveix de bastiment o suport a elements (dispositius, aparells, instruments) que poden formar una màquina, per exemple. Normalment es parla de "bastidor" quan aquesta estructura és més aviat plana, mentre que quan és tridimensionals parla més sovint de "xassís", si és interior, o de "carcassa", si és exterior. Per exemple, en el cas d'alguns vehicles grans (camions, trens) es considera que estan bastits sobre una plataforma o bastidor, en comptes de xassís com típicament als cotxes.
Els bastidors poden ser de diferents materials: plàstics, metall, fusta, etc.

### Computació

Als centres de processament de dades els bastidors estan normalitzats per a suportar 41 U.

## Teatre

En els antics teatres a la italiana, les bambolines eren les cortines disposades a banda i banda de l'escenari, per on entraven i sortien els actors a escena. Posteriorment les cortines de roba es van substituir per bastidors, estructures de fusta recolzades a terra que subjectaven verticalment un llenç o un paper, que podia ser pintat per a formar part del decorat.

## Pintura

En l'àmbit de la pintura, un bastidor és un assemblatge de fusta on es munta i tiba la tela abans de pintar-la. Disposa d'unes falques per retensar la tela si cal.
Hi ha unes mides numerades universals de bastidors, de tres formats diferents: "figura" (el que s'atansa més a la forma d'un quadrat), "paisatge", i "marina" (el més allargat). Per exemple, el "40 Figura" mesura 100 x 81cm, el "40 Paisatge" fa 100 x 7cm, i el "40 Marina" fa 100 x 65cm.

## Referències

* ↑ Grot, B.; Hardy, D., Lotfi-Kamran, P., Falsafi, B., Nicopoulos, C., & Sazeides, Y. «Optimizing data-center TCO with scale-out processors». IEEE Micro, 32, 5, 2012, pàg. 56. DOI: 10.1109/MM.2012.71.

## Bibliografia

* Glossari de termes artístics Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine.
# Gastromyzon stellatus

Gastromyzon stellatus és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sarawak (Malàisia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Tan, H. H. 2006. The Borneo Suckers. Revision of the torrent loaches of Borneo (Balitoridae: Gastromyzon, Neogastromyzon). Natural History Publications (Borneo). Borneo Suckers: i-vi + 1-245.
* Tan, H. H. & C. U. M. Leh. 2006. Three new species of Gastromyzon (Teleostei: Balitoridae) from southern Sarawak. Zootaxa Núm. 1126: 1-19.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Castell de Bettendorf

El castell de Bettendorf (en luxemburguès: Schlass Bettenduerf; en francès: Château de Bettendorf)), està situat al poble de Bettendorf) a l'est del Gran Ducat de Luxemburg.
L'origen del castell és del segle xii, encxara que l'edifici que és mostra és d'arquitectura barroca de l'any 1728 i va ser restaurat el 1962. El castell és de propietat privada i no es pot visitar.

## Vegeu també

* Llista de castells de Luxemburg

## Referències

* ↑ «Bettendorf, Luxembourg». Castles.info. Arxivat de l'original el 2017-02-05. [Consulta: 28 agost 2015].
# Can Jan de Romans

Can Jan de Romans és una masia de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular. Consta de planta baixa i un pis. La coberta és a dos vessants. La façana principal té una portalada de pedra amb dovelles, té la forma d'arc de mig punt. Hi ha finestres petites amb pedra, aquestes són d'arc pla. Hi ha també un rellotge de sol. Està arrebossada i pintada. Té un cos afegit que fa de galeria, aquest és posterior a la construcció de la casa. Està tota ella arreglada i un xic canviada.

## Història

Aquesta masia es troba a la vila de Romans, que està documentada des del 908 igual que la de Pinells. Aquesta és la masia més interessant, encara que al seu costat, a l'altre costat del camí hi ha la casa dels masovers, que és una gran masia també amb les mateixes característiques, un xic renovada i arreglada.

## Referències

* 1 2 «Can Jan de Romans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# N-acetiltransferasa

N-acetilltransferasa, en anglès:N-acetyltransferase, és un enzim que catalitza la transferència de grups acetil des del acetyl-CoA a arilamines. Tenen una alta especificitat per les amines aromàtiques, particularment la serotonina i també poden catalitzar transferència d'acetil entre arilamines sense CoA. EC 2.3.1.5.

## Exemples

Aquesta és una llista de gens humans que codifiquen enzims N-acetiltransferases:
| Símbol | Nom |
| AANAT | arilalquilamina N-acetiltransferasa |
| ARD1A | ARD1 homòleg A, N-acetiltransferasa (S. cerevisiae) |
| GNPNAT1 | glucosamina-fosfat N-acetiltransferasa 1 |
| HGSNAT | heparan-alfa-glucosaminida N-acetiltransferasa |
| MAK10 | MAK10 homòleg, amino-àcid subunitat de N-acetiltransferasa (S. cerevisiae) |
| NAT1 | N-acetiltransferasa 1 (arilamina N-acetiltransferasa) |
| NAT2 | N-acetiltransferasa 2 (arilamina N-acetiltransferasa) |
| NAT5 | N-acetiltransferasa 5 (GCN5-related, putative) |
| NAT6 | N-acetiltransferasa 6 (GCN5-related) |
| NAT8 | N-acetiltransferasa 8 (GCN5-related, putative) |
| NAT8L | N-acetiltransferasa 8-like (GCN5-related, putative) |
| NAT9 | N-acetiltransferasa 9 (GCN5-related, putative) |
| NAT10 | N-acetiltransferasa 10 (GCN5-related) |
| NAT11 | N-acetiltransferasa 11 (GCN5-related, putative) |
| NAT12 | N-acetiltransferasa 12 (GCN5-related, putative) |
| NAT13 | N-acetiltransferasa 13 (GCN5-related) |
| NAT14 | N-acetiltransferasa 14 (GCN5-related, putative) |
| NAT15 | N-acetiltransferasa 15 (GCN5-related, putative) |

## Referències

* ↑ Evans DA «N-acetyltransferase». Pharmacology & Therapeutics, 42, 2, 1989, pàg. 157–234. DOI: 10.1016/0163-7258(89)90036-3. PMID: 2664821.
# Batalla d'Ishibashiyama

La batalla d'Ishibashiyama (石橋山の戦い, Ishibashiyama no tatakai) va ser la primera batalla dirigida per Minamoto no Yoritomo, el qual es convertiria en shogun una dècada més tard. En el seu primer intent d'enfrontar-se al clan Taira, estava ajudat per guerrers del clan Miura.
Yoritomo havia estat exiliat per Taira no Kiyomori després de la rebel·lió d'Heiji. El lideratge del clan Minamoto havia estat restablert per Minamoto no Yoritomo al setembre, que havent arribat a la seva edat adulta, va escapar de l'exili i va poder reorganitzar la revolta amb el suport del clan Miura, tractant de venjar als Taira en la mort del seu pare i germans grans, morts fa vint anys i pels successos en Uji i Nara, així Yoritomo va llançar una nova declaració de guerra contra els Taira. Quan Kiyomori es va assabentar que Yoritomo havia abandonat Izu, lloc del seu exili, i que era al Pas d'Hakone, va assignar a Oba Kagechika, un samurai vassall, que executés un atac sorpresa i detingués el seu avanç. La batalla es realitzaria als afores de la base central de Yoritomo, a la localitat d'Ishibashiyama, a prop del mont Fuji, el 14 de setembre de 1180, forçant als Minamoto a retirar-se i obtenint la victòria el clan Taira a causa d'un atac sorpresa a la nit.
Aquesta va ser una de les batalles més sangrentes de la guerra Genpei.

## Referències

* Sansom, George (1958). 'A History of Japan to 1334'. Stanford, California: Stanford University Press. ISBN 978-0-8047-0523-3
* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co. ISBN 978-1-85409-523-7
# Gastó de Foix

Gastó de Foix és el nom dels següents personatges:
* Gastó de Foix o Gastó III de Castellbò (1444 - Libourne, Aquitània, 1470), vescomte de Castellbò, infant de Navarra i príncep de Viana
* Gastó de Foix-Nemours (Maseras, 1489 - Ravenna, 1512), noble i militar francès
* Gastó I de Foix (1288 - Maubuisson, Aquitània, 1315), comte de Foix i vescomte de Bearn, Marsan i Castellbò (1302-1315), i Baró de Castellví
* Gastó II de Foix (1308 – Sevilla, 1343), comte de Foix i vescomte de Bearn i Marsan (1315 –43)
* Gastó III de Foix (1331 - Orthez, França, 1391), comte de Foix i vescomte de
* Gastó IV de Foix (1425 - Roncesvalls, Regne de Navarra, 1472), vescomte de Castellbò (1423-1462); comte de Bigorra i vescomte de Bearn i rei consort de Navarra
# Castell de Bettembourg

El Castell de Bettembourg (en francès: Château de Bettembourg; en luxemburguès: Beetebuerger Schlass) està situat en el centre de Bettembourg al sud de Luxemburg, té una història que comença el 1733, quan va ser construït com a residència d'una família d'agricultors. Avui dia alberga les oficines i serveis de la comuna local.

## Història

N'hi havia una petita fortalesa a Bettembourg ja al segle x. Una torre es va afegir més tard, però es va retirar quan es van fer noves ampliacions al segle xvii.
Un segon castell va ser construït al voltant de 1733 per Lotari de Zievel i la seva esposa Appolinaire-Agnès-Elisabeth d'Haagen Motten. L'estil arquitectònic més aviat auster era típic de l'època, sobretot perquè l'edifici va ser dissenyat per a interessos de l'agricultura.
La part més antiga del castell és l'ala sud que allotjava tenia] les estables i graners. L'ala nord, ara part principal del complex en forma d'U, es va afegir més tard. Al voltant de 1759, Jean-Henri de Zievel va encarregar a l'arquitecte Rousselet de Boulay importants obres de restauració. El 1765, a la mort de l'últim membre de la família De Zievel, el castell va caure en mans del gerent de castell, Marc-Antoine de Verniolles. Diversos propietaris van continuar incloent els membres de la família Hohenzollern-Hechingen-Haigerloch (1780), Charles Joseph Collart de Donnea, propietari de la foneria de ferro (1807), va ser seguit per diversos membres de la família Collart fins al 1971. Quan la seva esposa, Margarita Collart-Weber, va morir el 1969, Collart va decidir vendre la propietat. La comuna de Bettembourg va comprar la propietat el 1971 i, després de portar a terme una obra de restauració i reconstrucció extensa, va obrir l'edifici com a Ajuntament de Bettembourg el 1991.

## Vegeu també

* Llista de castells de Luxemburg

## Referències

* ↑ «Historique du château de Bettembourg» (en francès). Administration Communale de Bettembourg. [Consulta: 29 setembre 2015].
* 1 2 3 Bähr, Cyrille. «Château de Bettembourg: Un château-ferme transformé en demeure communale» (PDF) (en francès). Administration Communale de Bettembourg. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 29 setembre 2015].
* ↑ Evy Friedrich, "Burgen und Schlösser", Editions Guy Binsfeld, ISBN 3-88957-033-X