OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joji Hattori

Jōji Hattori (服部 譲二$^?$, Hattori Jōji; Tòquio, Japó, 21 de gener de 1969) es un violinista, director d'orquestra i pedagog musical japonès.
Nascut al Japó, però crescut a Viena, Joji Hattori va estudiar violí a l'Acadèmia de Música i Sociologia de Viena a la Universitat d'Oxford i va continuar els seus estudis de violí amb els violinistes Yehudi Menuhin i Vladimir Spivakov. La carrera de solista internacional de Joji Hattori va començar després de guanyar el Concurs Internacional de Joves Violinistes Yehudi Menuhin el 1989. El 1999 Hattori va decidir iniciar una carrera com a director d'orquestra i el 2002 va guanyar un premi a la competició de director d'orquestra de Maazel-Vilar, que va portar a la realització de compromisos a Nova York.
Des de llavors ha estat director principal resident de l'Erfurt Theatre, director musical del Tokyo Ensemble i des del 2004 és director associat de la Das Wiener KammerOrchester. Ha estat convidat a dirigir moltes orquestres importants, incloent l'Orquestra Philharmonia, l'Orquestra Simfònica de Viena i l'orquestra de l'Opera Estatal de Viena.
Hattori és professor visitant de violí a la Royal Academy of Music de Londres
Representant de l’agència austríaca Buchmann i principal director resident del teatre de l’òpera d’Erfurt, exercí al costat de Pablo Mielgo, durant la temporada 2014-2017, com a principal director convidat a l'Orquestra Simfònica de Balears Ciutat de Palma (OSB), a més del codirector artístic.

## Referències

* ↑ Pijuán, Amelia «Dos directors al capdavant de l’Orquestra Simfònica Pablo Mielgo i Joji Hattori substituiran Josep Vicent just un any després del seu inici a l’OSB». Ara Balears, 02-08-2014 [Consulta: 3 gener 2021].
# Jean-Marie Le Joubioux

Jean-Marie Le Joubioux (Île-d'Arz, Morbihan, 1806 - 1888) fou un sacerdot i escriptor bretó, que va escriure en la varietat gweneg (Vannes). Va escriure una col·lecció de poemes conegudes com a Doue ha mem Bro (Fe i el meu país, 1844) i altres textos en prosa i vers aparèixer a la revista Brediah er Fé.
L'harmonia dels seus versos, la joventut de les seves imatges i la seva exquisida sensibilitat el posen per davant dels escriptors bretons del seu moment. A vegades, un gran alè patriòtic passa a través dels seus versos, els dona un alleujament i una poderosa força indiscutible. (segons Camille Le Mercier d'Erm). Fou el primer a establir les bases per a una ortografia (fonètica) del gweneg, ja propera a la de Dihunamb.

## Referències

* Breton literature a britannica.com
* Francis Gourvil (1979) La langue et la littérature bretonnes PUF Que sais je nº 60 París
# José Mareque Santos

José Mareque Santos (Cadis, 14 de novembre de 1871 - Madrid, 24 de maig de 1937) fou un polític socialista espanyol.
Treballà de fuster a La Corunya i milità al PSOE, partit pel qual fou elegit diputat per la província de la Corunya a les eleccions generals espanyoles de 1931.
Fou pare de Ángel Mareque Cajaraville (nascut a Santiago de Compostela en 1904 i mort en 1974 a Vigo), escultor, pintor, il·lustrador i mestre orfebre a l'Escola de Artes e Oficios de Vigo.

## Referències

* ↑ R.ojea. «Biblioteca da EMAO: Exposición: Ángel Mareque e a creación do taller de Ourivería na Escola de Artes e Oficios», 05-05-2014. [Consulta: 17 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Josep Aguirre Matiol

Josep Aguirre Matiol (Ciutat de València, 15 d'agost de 1842 — València, 30 de setembre de 1920) va ser un poeta i empresari valencià.

## Biografia

Va nàixer al barri del Grau, fill de Vicent Viet d'Aguirre i Bohigues i de Maria de l'Assumpció Matiol i Amiguet.
Als 18 anys partí cap a Marsella per aprendre francès. Poc temps després, al morir el seu pare, el 1863, va viatjar a Cuba per recollir l'herència. Uns anys després, el 1867, es va casar amb Rosa Verdaguer Serrano, amb qui va tenir sis fills. El 1885, al morir la seva primera esposa, es va tornar a casar amb Maria Sirera Fenollós amb qui va tenir cinc fills.
Cursà estudis mercantils i ingressà a l'Institut Provincial, on va fer amistat amb el cronista de la ciutat Vicent Boix i Ricarte i amb els iniciadors de la Renaixença valenciana, Teodor Llorente i Vicent Wenceslau Querol. Destacà per ser l'impulsor de les exportacions cap a Anglaterra de productes agraris valencians com les taronges, les cebes o els tomàquets, durant un període en què l'activitat econòmica era realment molt rendible. Així, ha sigut considerat com una de les figures principals de l'emprenedora burgesia mercantil valenciana. Com a tal, va esdevenir cònsol de Turquia. Cofundador de Lo Rat Penat, va obtenir la flor natural dels Jocs Florals de l'entitat l'any 1883 amb el poema Lo peixcador, amb el que obtingué el premi de La Flor Natural del 1883, i Caseta Blanca. La seua obra poètica gira sovint entorn dels temes mariners. Aguirre havia travat amistat amb Vicent Boix i Teodor Llorente, i destacà per ser l'amfitrió d'aplecs literaris valencianistes, en el seu mas de la Caseta Blanca, al terme de Bétera.
El 1940 li fou dedicada una placa commemorativa a l'estació marítima del Grau de la capital. Posteriorment, el 1946, se li construí un monument. L'anterior placa s'acabà situant al carrer que actualment té el seu nom.

## Bibliografia

* (castellà) Vicente Gascón Pelegrí. Prohombres valencianos en los últimos cien años, 1878-1978. València. Caixa d'Estalvis de València, 1978. ISBN 84-500-2630-X
# Josep Aguilar Giner

Josep Aguilar Giner (l'Eliana, 1951), més conegut com a Locheta, va ser un jugador professional de pilota valenciana, en la modalitat d'Escala i corda, considerat com un dels "mitgers" més eficaços del Trinquet de Pelayo. Va debutar el 1969 al trinquet de La Pobla de Vallbona, però una lesió l'obligà a retirar-se a començaments dels anys 1980, quan es trobava en la plenitud de la seua carrera.

## Palmarès

* Subcampió Nacional d'Escala i corda: 1974 i 1975

## Referències

* ↑ Joc de Pilota, historia de un deporte valenciano - Alberto Soldado. Diputació de València, 1998. ISBN 84-923378-1-8

## Enllaços externs

* (castellà) Bloc de Locheta
# Parawana

El parawana (aroaki) és una llengua extingida de les llengües arawak del Brasil que es parlava a la regió del riu Anauá, un afluent del baix riu Branco.Alguns grups d'aroaqui també es van localitzar al voltant de la desembocadura del riu Amazones a prop de Macapá.$^{:18}$
Johann Natterer (1832) va recollir una llista de paraules el 1832.
Aroaqui i parawana estan estretament relacionades i poden ser el mateix idioma.

## Referències

* 1 2 3 4 Ramirez, Henri. Enciclopédia das línguas Arawak: acrescida de seis novas línguas e dois bancos de dados. 3. 1. Curitiba: Editora CRV, 2020. DOI 10.24824/978652510234.4. ISBN 978-65-251-0234-4.
* ↑ Jolkesky, Marcelo Pinho de Valhery. 2016. Estudo arqueo-ecolinguístico das terras tropicais sul-americanas. Ph.D. dissertation, University of Brasília.
# Palau de Blaquernes

* Per a altres significats, vegeu «Blanquerna (desambiguació)».
El Palau de Blaquernes o de Blanquerna (grec: Βλαχερναί; turc: Tekfur) foren el conjunt de palaus, esglésies i residències dels emperadors romans d'Orient radicat al nord-oest de la ciutat de Constantinoble, al barri de Blaquernes. Originàriament el districte era fora de les muralles de la ciutat i es caracteritzava per haver-hi una font. Pulcària, al segle v, hi inicià la construcció de diverses esglésies, tasca que fou continuada per Justinià I. El 627, les muralles de Constantinoble foren ampliades per protegir aquest districte després del setge dels àvars. El setembre del 1303, al Palau de Blaquernes, Roger de Flor es casà amb Maria de Bulgària. El conjunt palauenc esdevingué la residència dels emperadors romans d'Orient des del 1081 i fins a la caiguda de Constantinoble el 1453, tot que el Gran Palau de Constantinoble es continuà usant per a les gran cerimònies.

## Referències

* ↑ Rubió i Lluch, 1927, p. 19.
* ↑ Per imitació de la novel·la Blanquerna, vegeu també: Badia, Lola; Santanach, Joan; Soler, Albert «Ramon Llull no va escriure Blanquerna. Per una correcta catalogació de la novel·la lul·liana». Estudis Romànics. Institut d'Estudis Catalans, Vol. 39, 2017, pàg. 355-360. DOI: 10.2436/20.2500.01.226 [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ Nicolle, David; Haldon, John; Turnbull, Stephen Richard. The Fall of Constantinople: The Ottoman Conquest of Byzantium (en anglès). Osprey Publishing, 2007, p. 111. ISBN 1846032008.

## Bibliografia

* Rubió i Lluch, A. Paquimeres i Muntaner. Institut d'Estudis Catalans, Secció Històrico-Arqueològica, 1927.

## Vegeu també

* Companyia Catalana d'Orient

## Enllaços externs

* Byzantium 1200: Palau de Blaquerna
* (anglès) Blakhernai Palaces (Tekfur Palace) Arxivat 2008-09-23 a Wayback Machine.
# Josep Vento i Ruiz

Josep Vento i Ruiz (València, 1925 - Madrid, 2005) va ser un pintor valencià cofundador del grup Hondo i impulsor de la Nova Figuració durant la dècada dels cinquanta al segle passat.
Vento va cursar estudis a l'Escola de Belles Arts de Sant Carles a València i posteriorment, gràcies a una beca de la Diputació de València, els va ampliar a Madrid. Va fundar el grup artístic Z i va impulsar el grup Hondo juntament amb Juan Genovés. El 1949 va ser pensionat de la Diputació de València. De 1954 a 1960 visqué a Madrid on va treballar en diverses pintures murals.
La seva evolució pictòrica passà d'un estructuralisme amb influències de Paul Klee fins a un neoconstructivisme de subtils grafismes i va potenciar la Nova Figuració a Espanya de la qual va ser un dels cultivadors més destacats.
Les seves obres poden veure's als Museus d'Art Contemporani de Madrid i Sevilla en el d'Art Modern d'Alexandria i en el de Belles Arts de ciutat de València.

## Referències

* ↑ Ressenya a El País sobre l'obra de José Vento Ruiz juny 1976 «José Vento y Juan José Gómez Molina: dos generaciones | Edición impresa | EL PAÍS».
* ↑ El 1949 va realitzar una exposició a València. Segons fullet disponible a la Biblioteca del MUVIM, de la col·lecció d'Alfons Roig, amb signatura A.R. C.001/006, on Pérez Contel va escriure un text

## Bibliografia

* Informalismo y expresionismo abstracto: La Colección del IVAM: IVAM Centre Julio González, 4 julio-24 septiembre 1995 / [comisario, Vicente Todolí; selección de textos, Nuria Enguita y Carlos Pérez] ISBN 8448210638
# Paris Boy

Paris Boy, de nom real David Figueredo Pedraza (2000), és un cantant de rap/trap nascut a Vilanova del Camí (Anoia).
Ha estat conegut per algunes de les seves darreres cançons sobre tot per Problemas, basada en la cançó de Rihanna: Umbrella.
Declara no escoltar molta música per compondre més fàcilment la seva pròpia. Les lletres solen ser referides a experiències pròpies. El nom artístic de Paris Boy va ser originat en referir-se a ell com a «Paris Boy, la Torre Eiffel» fent broma de la seva estatura altres adolescents que començaven a rapejar amb el David Figueredo.
Figueredo va començar a treballar en quant legalment pogué. Això li ha permès dedicar-se a la música de manera no professional. Gràcies al suport dels seus pares, no abandonà aquesta activitat, la qual cosa li ha permès arribar a més persones de les que mai havia imaginat. Entre les seves aficions que ja no practica per manca de temps hi ha jugar al pòquer amb els amics.

## Música pròpia i col·laboracions

En el seu canal de Youtube té penjats tres vídeos de cançons en solitari que en gener de 2021 superaven les 1.160.000 visualitzacions.
* Mariposas Negras
* Como antes
* Pensando en ti
* Acordarme (penjat a un altre usuari de Youtube)
* Problemas

### Col·laboracions.

Amb SDLH va enregistrar la cançó Espejo, amb el respectiu vídeo.
Amb Juankaramelo ha penjat el vídeo Promise.
Amb Negro K ha penjat el vídeo de la cançó En el Club.
A la llista dels més escoltats d'Spotify en Espanya durant novembre ‘Problemas’ passà de la posició 47 fins a la quinzena, mantenint-se en la 29 al començament de gener.

## Referències

* 1 2 Alonso, Sebas E. «Triunfa en España ‘Problemas’ de Paris Boy, una adaptación libre de ‘Umbrella’» (en castellà). jenesaispop.com, 12-11-2020. [Consulta: 8 gener 2021].
* 1 2 3 4 «Adolescents XL, de 23 a 00 h - 07/01/2021». CCMA - Catalunya Ràdio, 07-01-2021. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Problemas - Paris Boy (Videoclip Oficial». Youtube -SvenMusic01, 30-11-2020. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «SDLH & PARIS BOY - ESPEJO» (en anglès). Streetrapsounds. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «NEGRO K ft. PARIS BOY - EN EL CLUB (Videoclip)» (en castellà). NEGRO K 43720 - Youtube, 12-08-2019. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Top 50 Spain» (en anglès). Spotify. [Consulta: 8 gener 2021].
# Hidroxilcondrodita

L'hidroxilcondrodita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'humita. Rep el seu nom com a anàleg hidroxil de la condrodita.

## Característiques

L'hidroxilcondrodita és un silicat de fórmula química Mg₅(SiO₄)₂(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2010. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'hidroxilcondrodita pertany a «9.AF - Nesosilicats amb anions addicionals; cations en [4], [5] i/o només coordinació [6]» juntament amb els següents minerals: sil·limanita, andalucita, kanonaïta, cianita, mullita, krieselita, boromullita, yoderita, magnesiostaurolita, estaurolita, zincostaurolita, topazi, norbergita, al·leghanyita, condrodita, reinhardbraunsita, kumtyubeïta, humita, manganhumita, clinohumita, sonolita, hidroxilclinohumita, leucofenicita, ribbeïta, jerrygibbsita, franciscanita, örebroïta, welinita, el·lenbergerita, sismondita, magnesiocloritoide, ottrelita, poldervaartita i olmiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Perovskitovaya, situada a Zlatoust, a l'óblast de Txeliàbinsk, al Districte Federal dels Urals, Rússia. Es tracta de l'únic indret a on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Hydroxylchondrodite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Chiasmocleis shudikarensis

Chiasmocleis shudikarensis és una espècie de granota que viu al Brasil, la Guaiana Francesa, Surinam, Guyana i, possiblement també, al Perú.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Rodrigues, M.T., Reynolds, R. & Gascon, C. 2004. Chiasmocleis shudikarensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Vers blanc

El vers blanc és aquell que no té una rima regular. La seva mètrica es limita al ritme, el nombre de síl·labes o un patró estròfic concret.
Els primers versos de la història eren tots blancs, ja que la rima no va aparèixer fins ben entrada l'edat mitjana (abans s'usava la combinació de sí·labes llargues i breus o els peus). Les primeres rimes corresponen a les llengües romàniques.
Posteriorment, el vers blanc va ser una prova de modernitat, en trencar amb el classicisme i les formes mètriques rígides.

## Referències

* ↑ «Resum de mètrica catalana». [Consulta: 21 setembre 2018].
# Josep Maluquer

Josep Maluquer és el nom dels següents personatges:
* Josep Maluquer i Montardit (1801-1875), polític català
* Josep Maluquer i de Tirrell (Balaguer, 1833 – Barcelona, 1916), advocat i polític català
* Josep Maluquer i Salvador (Granollers, 1863 - Madrid, 1931), jurisconsult i historiador del dret català
* Josep Maluquer i Nicolau (Barcelona, 1883 - Barcelona, 1960) enginyer i naturalista català.
# Collet de Llebre

El Collet de Llebre, o Coll de Llebre, és una collada situada a 802,9 m d'altitud en el terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
Està situat al nord-nord-est del Barri del Castell i al nord-oest del Barri de Baix, a prop i al sud-oest del Pedró i a l'extrem sud-est de la Carena de Caldat. És també al costat nord-est del Serrat de les Forques. S'hi origina, cap al nord, el torrent del Girbau.
Era el lloc de pas obligat de l'antic camí ral que unia els castells de Calders i de Granera.

## Enllaços externs

* El Collet de Llebre a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Josef Brandstätter

Josef Sepp Brandstätter (Viena, 7 de novembre de 1891 - 25 de març de 1945) fou un futbolista austríac de la dècada de 1910.
Defensà els colors del Rapid Viena. Fou membre de la selecció d'Àustria als Jocs Olímpics de 1912. En total jugà 42 partits amb la selecció fins 1924.
També fou entrenador a clubs com HŠK Građanski Zagreb, Wiener Sport-Club i SpVgg Hard.

## Palmarès

* Lliga austríaca de futbol (8):
** 1912, 1913, 1916, 1917, 1919, 1920, 1921, 1923
* Copa austríaca de futbol (2):
** 1919, 1920

## Referències

* ↑ SK Rapid profile (alemany)
* ↑ Josef Brandstätter a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Appearances for Austrian National Team - RSSSF
* ↑ FC Hard history Arxivat 2012-03-26 a Wayback Machine. - FC Hard official website (German)
# Herbert James Carter

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Carter».
Herbert James Carter (Marlborough, 23 d'abril de 1858 – Canberra, 16 d'abril de 1940) va ser un científic, professor, botànic i entomòleg australià.
Carter va formar-se a l'Aldenham School de Hertfordshire, al Jesus College de Cambridge i a la Universitat de Cambridge. Va ser mestre de matemàtiques a la Sydney Grammar School des de 1881 fins 1901 i va ser director de l'Ascham Girls School des de 1902 fins al 1914.
Va ser president de la Linnean Society de Nova Gal·les del Sud entre 1925 i 1926 i membre del seu Consell des de 1920 fins 1939. També va ser membre de la Royal Entomological Society de Londres. Durant molts anys va ser entomòleg honorari de l'Australian Museum de Nova Gal·les del Sud. Va ser editor científic de l'Enciclopèdia d'Austràlia, publicada el 1926 i autor de Gulliver in the Bush, un llibre publicat el 1933 en el qual explicava moltes de les seves experiències en relació al seu treball científic.
Carter va descriure i nomenar 44 gèneres nous i 1167 espècies noves de plantes, algues i animals com, per exemple, l'esponja Leuconia johnstoni. L'abreviatura «H.J.Carter» es fa servir per indicar a Herbert James Carter com autoritat en la descripció i classificació científica dels vegetals, mentre que per indicar la seva autoritat en zoología s'utilitza simplement «Carter».

## Publicacions

Les obres següents són una selecció de les seves publicacions.
* A. Musgrave, Bibliography of Australian Entomology, 1775-1930, and 1931-1958 (Syd, 1932)
* M. Flower (ed), The Story of Ascham School (Syd, 1952)
* Linnean Society of New South Wales, Proceedings, 68 (1943)
* Sydney Morning Herald, 24 Apr 1940

## Referències

* 1 2 «Mr. H. J. Carter» (en anglès). Nature, 145, 3686, 01-06-1940, pàg. 962–962. DOI: 10.1038/145962a0. ISSN: 1476-4687.
* 1 2 «Carter, Herbert James (CRTR877HJ)». A Cambridge Alumni Database. University of Cambridge.
* 1 2 3 Franki, G. T.. Cultural Advice. Canberra: National Centre of Biography, Australian National University.
* ↑ «International Plant Names Index». [Consulta: 4 març 2021].
# Charles Garnier

Charles Garnier (París, 6 de novembre de 1825 -id., 3 d'agost de 1898) va ser un arquitecte francès del segle XIX .

## Biografia

Va cursar estudis a l' École Gratuite de Dessin fins a 1840, data en què va entrar a treballar en un atelier parisenc. També va treballar com a dibuixant per a l'arquitecte Viollet-le-Duc .
El 1842 va entrar a l' École de Beaux Arts de París, on el 1848 guanyaria el prestigiós Grand Prix de Roma . Després d'acabar els estudis d'arquitectura va viatjar per Itàlia, Grècia i Turquia. Després de tornar a París el 1854, va resultar guanyador en el concurs per realitzar el teatre de l' Òpera, edifici emblemàtic del Segon Imperi francès.
El 1884 es va traslladar a Bordighera (Itàlia), on es construiria una vila-estudi.
La seva arquitectura inicial, rica en decoració i colorit, va ser coneguda com a "estil Napoleó III", i ve a ser un estil neobarroc, grandiloqüent i molt ornamentat. Garnier va ser un dels grans arquitectes de l'eclecticisme, caracteritzat per la combinació en un mateix projecte de formes i recursos estètics que pertanyen a diferents èpoques i estils històrics.
Mentre es construïa l'edifici de l'Òpera, disposant d'uns dies lliures, els va aprofitar per fer del 3 al 31 de maig de 1868, juntament amb la dona Louise Garnier, els seus amics l'arquitecte Ambroise Baudry i el pintor Gustave Boulanger, un viatge per Espanya. Es van decidir a emprendre'l ja que a Espanya s'havien posat en ús importants trets de ferrocarril. Partint de París, per Hendaia van entrar a Espanya, van visitar Sant Sebastià, Vitòria, Burgos, Madrid, El Escorial, Toledo, Còrdova, Sevilla, Cadis, Màlaga, Granada, Jaén, Alacant, València, Tarragona i Barcelona, abandonant Espanya per la Jonquera . Hi va haver trets que, en no disposar de ferrocarril, els van recórrer en diligència, fins i tot un ho van fer amb vaixell. Curiós resultat d'aquest viatge va ser que, portant els arquitectes i el pintor cadascun el seu Quadern de viatge, van confeccionar un altre en comú en què aquests tres personatges realitzaven esbossos de paisatges, monuments i persones, tot això acompanyat per una descripció en vers de llocs, persones i anècdotes, en part molt jocosa, escrita per Garnier. Aquest quadern, amb el títol: Voyage a Espagne per Louise, Gustave Boulanger, Ambroise Baudry et Charles Garnier 1868, pertany a la Biblioteca Nacional de França, Òpera, Fons Garnier, document n.º 96.

## Obra rellevant

* Òpera de París (1861-1875)
* Cercle de la Librairie (1880), a París.
* Panorama Français (1882), a París.
* Observatori, a Niça.
* Casino (1882), a Vittel.
* Casino de Montecarlo (1878-1879).
# Upolu

Upolu és una illa de l'estat de Samoa, situada entre les illes de Savai'i (18 km al nord-oest) i Tutuila de la Samoa Nord-americana (70 km al sud-est). És l'illa més poblada de l'arxipèlag de Samoa i, amb 1.125 km² és la segona illa més gran. La capital, Apia, es troba al nord de l'illa i l'aeroport internacional Faleolo és a l'oest.
L'illa està dividida en tres regions, amb les tres quartes parts de la població de Samoa:
* North Western Upolu (NWU), amb 52.714 habitants.
* Rest of Upolu (ROU), 42.474, inclou les illes d'Apolima i Manono.
* Apia Urban Area (AUA), 38.836.
L'illa d'Upolu és d'origen volcànic, però no es té constància històrica d'erupcions. El punt més alt és Mount Fito a 1.158 m d'altitud. Des de l'interior de l'illa, amb una densa vegetació tropical, nombrosos salts d'aigua i rius arriben fins al mar. El 1978, es va crear el primer parc nacional, O Le Pupu-Pue, que protegeix l'àrea des del Mount Fito fins al litoral del sud.
A principis del segle xix, l'illa era també coneguda com a Ojalava o Oyalava. Segons la mitologia polinèsia, Upolu va ser la primera dona que va arribar a l'illa.

## Referències

* ↑ «Cens del 2001 segons els govern de Samoa». Arxivat de l'original el 2006-10-07. [Consulta: 23 setembre 2006].
# Josep Maluquer i Montardit

Josep Maluquer i Montardit (Alentorn 1801- Barcelona 25 de gener de 1875) fou un advocat i polític català. Fou pare d'Eduard i Josep Maluquer i de Tirrell, avi de Josep Maluquer i Salvador i oncle de Joan Maluquer i Viladot. Es casà amb Joana Tirrell filla del general d'origen irlandès O'Tirrell. Fou alcalde de Barcelona dos cops, el primer entre juny de 1840 i gener de 1841, i el segon d'abril a novembre de 1843.

## Referències

* ↑ «Defuncions.1875.Registres.Llibre 1 (núms 1 al 2000).Registre 530.». Arxiu Municipal de Barcelona, 25-01-1875. [Consulta: 17 abril 2019].
* ↑ Joan Maluquer i Viladot per Albert Manent, a La Vanguardia, 14 de juliol de 1990.
# Collet de Moreries

El Collet de Moreries és un coll dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 1.266,7 metres d'altitud, en el terme comunal de Nyer, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. És a la partida de Moreries, en una zona molt boscosa de l'esquerra de la Ribera de Mentet, al capdavall d'un contrafort oriental del Roc dels Traspassats.

## Referències

* ↑ El Collet de Moreries en els ortofotomapes de l'IGN