OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bronze d'alumini

El bronze d'alumini és un tipus de bronze en el que l'alumini és el metal aleant amb el coure, a la diferència del bronze estàndard (coure i estany) o del llautó (coure i zinc). Una certa varietat de bronzes d'alumini de diferents composicions han trobat un ús industrial, la majoria amb 5% a 11% de pes d'alumini, la massa restant sent coure; altres agents aleants com el ferro (Fe), el níquel (Ni), el manganès (Mg) o el silici (Si) poden afegir-se.

## Composició

La taula següent enumera les composicions sostres dels bronzes d'alumini estàndards més comuns, amb les designacions ISO 428. El percentatges mostren la composició proporcional de l'aliatge per pes. El coure és el metal restant, i per tant, no s'ha indicat.
| Aliatge | Alumini | Ferro | Níquel | Manganès | Zinc | Arsènic |
| CuAl5 | 4,0% - 6,5% | 0,5% màx | 0,8% màx | 0,5% màx | 0,5% màx | 0,4% màx |
| CuAl8 | 7,0% - 9,0% | 0,5% màx | 0,8% màx | 0,5% màx | 0,5% màx | |
| CuAl8Fe3 | 6,5% - 8,5% | 1,5% - 3,5% | 1,0% màx | 0,8% màx | 0,5% màx | |
| CuAl9Mn2 | 8,0% - 10,0% | 1,5% màx | 0,8% màx | 1,5% - 3,0% | 0,5% màx | |
| CuAl10Fe3 | 8,5% - 11,0% | 2,0% - 4,0% | 1,0% màx | 2,0% màx | 0,5% màx | |
| CuAl10Fe5Ni5 | 8,5% - 11,5% | 2,0% - 6,0% | 4,0% - 6,0% | 2,0% màx | 0,5% màx | |

## Propietats del material

Els bronzes d'alumini estan sobretot valorats per la seva millor resistència i resistència a la corrosió comparat amb altres bronzes. No s'entelen i presenten poca corrosió en condicions atmosfèriques, poca oxidació a elevades temperatures, i baixa reactivitat amb components sulfurosos i altres productes de la combustió. També són resistent a l'aigua del mar. La seva resistència a la corrosió és deguda a l'alumini contingut en l'aliatge, que reacciona amb l'oxigen de l'atmosfera per formar una capa fina i dura d'alúmina (òxid d'alumini) que actua com una barrera a la corrosió de l'aliatge ric en coure.
Una altra propietat notable dels bronzes d'alumini és el seu efecte bioestàtic. El coure evita la colonització dels organismes marins com ara algues, líquens, percebes i musclos, i per això és preferible a l'acer inoxidable o altres aliatges no cúbrics en les aplicacions en les que la colonització estigués indesitjable.
Els bronzes d'alumini tenen un color daurat.

## Aplicacions

Els bronzes d'alumini estan més utilitzats en les aplicacions en les que la seva resistència a la corrosió els fa preferibles a altres materials enginyerils. Aquestes inclouen els rodament d'avions i tren d'aterratge en les aeronaus, components de motor (especialment per vaixells d'alta mar), tancaments subaquàtics en arquitectura naval, i propulsors de vaixells. També es fan servir en joieria pel seu atractiu color daurat.
# Tochimilco

Tochimilco és un dels 217 municipis de l'estat mexicà de Puebla. El municipi de Tochimilco, situat dins la IV Regió de l'Estat, limita amb l'estat de Morelos i l'estat de Mèxic. La seva altitud fluctua entre els 5.500 m sobre el nivell del mar al cim del Popocatépetl fins als 1 800 metres en les zones més baixes.
Limita al nord amb el municipi de San Nicolás de los Ranchos, al nord-est amb Tianguismanalco, a l'est amb el municipi d'Atlixco i al sud amb Atzitzihuacán; al nor-oest limita amb el municipi d'Atlautla de l'estat de Mèxic i a l'oest amb el municipi de Tetela del Volcán de l'estat de estat de Morelos. El 2010 municipi tenia 17.028 habitants.

## Referències

* 1 2 Instituto Nacional de Estadística y Geografía. «Principales resultados por localidad 2010 (ITER)», 2010.

## Bibliografia

* Instituto Nacional para el Federalismo y el Desarrollo Municipal, Secretaría de Gobernación. «Enciclopedia de los Municipios de México», 2005. Arxivat de l'original el 2011-07-24. [Consulta: 2013].
* Instituto Nacional de Estadística y Geografía. «Prontuario de información geográfica municipal de los Estados Unidos Mexicano: Tochimilco, Puebla», 2005. [Consulta: 2013].

## Enllaços externs

* Tochimilco - Lloc web oficial
# Syrtis Major Planum

Syrtis Major Planum és una «taca negra» (una característica d'albedo) del planeta Mart, la taca més característica a la seva superfície. Consisteix en un altiplà, per la qual cosa també rep el nom de Syrtis Major Planum, si bé abans es va pensar que era una plana. El color fosc es deu al basalt volcànic i a la relativa absència de pols.
Syrtis Major s'hi troba centrada entorn de les coordenades 8,4 N, 69,5 E; s'estén uns 1.500 km al Nord des de l'equador del planeta, i s'expandeix 1.000 km d'Oest a Est. Envolta un gran pendent des del seu extrem occidental en Aèria, descendint 4 km fins al seu extrem oriental a Isidis Planitia. Inclou una alta protuberància que s'eleva 6 km, a 310° W.
Es tracta d'un volcà escut d'aproximadament 1.000.000 km quadrats, en el seu cim hi ha un sistema de calderes diferenciades; Nili Patera amb forma de ferradura i Meroe Patera ambdues d'uns 50 km de diàmetre. A l'interior de Nili Patera s'hi troba un con amb minerals alterats per l'aigua, un sistema hidrotermal semblant a Yellowstone. A més sobre aquesta regió s'han mesurat altes concentracions de metà, actualment es discuteix sobre el seu possible origen, ja siga volcànic o biològic.

## Descobriment i nom

Fou el primer accident geogràfic de la superfície d'un altre planeta a documentar-se. El va descobrir Christiaan Huygens, que el va incloure en un dibuix del planeta el 1659. Huygens va utilitzar aquesta marca geogràfica del planeta per fer una estimació de la durada del dia marcià.
Va tenir diferents noms fins que Schiaparelli va triar Syrtis Major en el seu mapa de Mart basat en les observacions de 1877.

## Referències

* ↑ "Syrtis Major Planum". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Carolina Pulido Castro

Carolina Pulido Castro (Madrid, 1975) és una sociòloga, educadora social i política espanyola, regidora de l'Ajuntament de Madrid dins del Grup Municipal de Més Madrid des de 2019.
Nascuda el 1975 a Madrid, es va criar al barri d'Aluche. Es va llicenciar en sociologia per la Universitat Complutense de Madrid (UCM) i es va diplomar en educació social per la Universitat Nacional d'Educació a Distància (UNED). Va ampliar els seus estudis a la Universitat de La Salle, on es va especicalitzar en prevenció, atenció i intervenció en violència de gènere.
Pulido, que va ser una de les portaveus de Ganemos Madrid, va ser inclosa com a número 25 de la llista d'Ara Madrid per a les eleccions municipals de 2015 a Madrid encapçalada per Manuela Carmena. No va ser elegida. Activista de Madrid 129 (una plataforma sorgida de Ganemos Madrid), al desembre 2017 va signar el manifest La Apuesta Municipalista Continúa («L'Aposta Municipalista Continua») al costat d'altres activistes i de regidors vinculats a Ganemos Madrid, Madrid 129 i Esquerra Unida. Inclosa com a candidata al número 20 de la llista de Més Madrid per a les eleccions municipals de 2019 a Madrid encapçalada per Manuela Carmena, no va resultar elegida regidora. No obstant això, va prendre possessió del càrrec de regidora de l'Ajuntament de Madrid el 29 de juliol de 2019, cobrint la vacant per renúncia de Carmena.

## Referències

* ↑ «Carolina Pulido toma posesión como concejala del Ayuntamiento en sustitución de Carmena». Gacetín de Madrid, 28-07-2019 [Consulta: 15 agost 2019].
* 1 2 «Carolina Pulido». La Aventura de Aprender. Ministerio de Educación y Formación Profesional. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ «Ganemos Madrid se blinda contra la monopolización partidista». Público, 20-12-2014 [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ «La Apuesta Municipalista Continúa». El Salto, 11-12-2017 [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ «Esta es la concejala que sustituye a Carmena». El Plural, 29-07-2019 [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ «Carolina Pulido (Más Madrid) ya es concejala del Ayuntamiento al ocupar el escaño de Manuela Carmena». Europa Press. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ «Carolina Pulido ocupa el escaño de Manuela Carmena». Madridiario, 29-07-2019 [Consulta: 15 agost 2019].
# Cecina (desambiguació)

«Cecina» té aquests significats:
# Palau Gran Ducal

El Palau Gran Ducal (en luxemburguès: Groussherzogleche Palais, en francès: Palais grand-ducal, en alemany: Großherzogliches Palais) és un palau a la Ciutat de Luxemburg, a sud de Luxemburg.
És la residència oficial del Gran Duc de Luxemburg, i on realitza la majoria de les seves obligacions com a cap de l'Estat del Gran Ducat.

## Història

L'edifici va ser en un principi l'Ajuntament de Luxemburg des de 1572 fins a 1795, la seu de la prefectura del Département des Forêts el 1795, i després la seu principal del Govern de Luxemburg el 1817.
Des de 1817, el palau es va convertir en la residència del governador, el representant dels Gran Ducs dels els Països Baixos. Com a tal, va ser utilitzat per l'príncep Enric, durant el període en el qual va ser Tinent Representant de Luxemburg. L'interior de l'edifici va ser renovat el 1883, en preparació d'una visita del Gran Duc Guillem III i la seva esposa Gran Duquessa Emma.
Amb l'ascensió de la Casa de Nassau-Weilburg el 1890, el palau va ser reservat exclusivament per al Gran Duc i la seva família. Sota el govern del Gran Duc Adolf va ser renovat de manera exhaustiva i va ser construïda una nova ala, contenint les cambres familiars i d'acomodació d'invitats, per l'arquitecte belga Gédéon Bordiau i l'arquitecte de l'estat luxemburguès, Charles Arendt.
Durant l'ocupació alemanya a la Segona Guerra Mundial, el Palau Gran Ducal va ser utilitzat pels nazis com a sala de concerts i taverna. Va ser] àmpliament danyat i gran part del mobiliari i la col·lecció d'art va ser arruïnada. Amb el retorn de l'exili de la Gran Duquessa Carlota el 1945, el palau novament es va convertir en la seu de la cort Gran Ducal.
Sota la supervisió de Carlota, el palau va ser redecorat durant la dècada de 1960. Va ser restaurat completament el 1991 i 1996. L'interior del palau ha estat regularment renovat per adaptar els nous gusts i els estàndards de confort.
Des de 1945 fins a 1966 la Guàrdia Gran Ducal va realitzar la guàrdia cerimonial del palau. Des de 1966 soldats de l'exèrcit de Luxemburg realitzen les obligacions de guàrdia.

## El palau en l'actualitat

Com residència oficial del Gran Duc, el palau és utilitzat per ell en l'exercici de les seves funcions oficials. Ell i la Gran Duquessa, juntament amb el personal al seu càrrec, tenen les seves oficines en el palau, i les cambres d'Estat al primer pis són utilitzades per a una varietat de congressos i audiències. A la Nit de Nadal, el missatge de Nadal del Gran Duc és emès des de la Sala Groga.
Caps d'Estat estrangers són allotjats al palau, com a invitats dels Grans Ducs, durant visites oficials a Luxemburg, i la Sala de Ball és la seu de banquets en el seu honor. A través dels anys, es realitzen nombroses d'altres recepcions al palau, com la recepció de Cap d'any donada als membres del Govern i de la Cambra de Diputats.

## Referències

* ↑ «Palais grand-ducal Cour Grand-Ducal de Luxembourg» (en francès). [Consulta: 3 juliol 2015].
# Helicòpter de reconeixement militar

Els helicòpters de reconeixement militar, són uns helicòpters que estan principalment dedicats a oferir serveis de reconeixement aeri militar a les forces armades dels seus respectius països, solen ser aeronaus lleugeres i força maniobrables que poden actuar en l'espai aeri enemic, poden volar baix per evitar ser detectats pels radars enemics.
Les primeres aeronaus de reconeixement i observació eren globus aerostàtics, després van ser avions lleugers, com el Taylocraft L-2 i el Fieseler Fi 156. Cuan els primers helicòpters militars van estar disponibles, la seva habilitat per a maniobrar i restar en un indret els van fer ideals pel reconeixement aeri. Inicialment, els helicòpters d'observació estaven limitats a l'observació visual per part dels tripulants i la majoria d'helicòpters tenien àmplies cabines rodones que oferien una màxima visibilitat. Amb el temps, l'ull humà va ser complementat amb els sistemes de sensors òptics. Actualment, inclouen sistemes de visió nocturna i càmeres de visió d'infrarojos. Sovint aquests sistemes estan muntats en una construcció estabilitzada, juntament amb làsers multifunció capaços d'actuar com a làsers buscadors de rang i designadors de blancs pels sistemes d'armament.
Per la natura de la missió, les armes principals dels helicòpters d'observació són els sensors i l'equipament de comunicacions. Els primers helicòpters eren efectius per guiar el foc de l'artilleria i els atacs aeris. Amb els sensors moderns, també són capaços d'oferir un guiatge terminal als míssils antitancs, a les bombes guiades per làser i als altres míssils i municions guiades, que han estat disparades per altres aeronaus.
Els helicòpters d'observació poden estar armats amb combinacions de canons, coets, míssils antitancs i míssils aire-aire, però en menor quantitat que els helicòpters d'atac més grans.
Principalment, la finalitat d'aquestes armes era la lluita contra les aeronaus de reconeixement, per eliminar la capacitat de reconeixement enemiga, però també es poden fer servir per oferir foc de suport.
* Helicòpters de reconeixement.
* Un helicòpter Aérospatiale Gazelle de l'Exèrcit francès.
* Un OH-58 Kiowa mostrant la seva mira montada en el màstil, un míssil antitancs i un contenidor de coets.
* Un helicòpter Kawasaki OH-1.

## Referències

* ↑ Rotary Aircraft:Doctrinal Development
* ↑ OH-58D Kiowa Warrior Reconnaissance / Attack Helicopter, USA
* ↑ Comanche's Child: The ARH-70 Armed Reconnaissance Helicopter
* ↑ «Filling Comanche's Shoes». Arxivat de l'original el 2016-09-11. [Consulta: 6 març 2017].
# Bronze de Novallas

El bronze de Novallas és un fragment d'una placa de bronze de 22,5 x 18,1 centímetres i 3 mil·límetres de gruix, trobat de manera fortuïta a Novallas (Saragossa), concretament al jaciment de la Plana, que data de la segona meitat del segle I de l'era actual, data posterior a la fabricació de la peça de bronze en si.
La peça conserva onze línies i unes 40 paraules corresponents a un text disposat probablement en columnes i gravat en alfabet llatí en una llengua paleohispànica indoeuropea, quasi amb tota seguretat celtibèric. A més podria tractar-se d'un text de caràcter oficial i públic, el contingut del qual no es pot precisar de moment.
Una de les novetats que fan especial aquesta troballa és que hi figura un préstec del llatí a una llengua paleohispànica. La paraula que s'hi pot apreciar és publicus, que apareix en quatre ocasions en el bronze. En el text també s'hi inscriu un nou signe, la S marcada, que consisteix en una S llatina que amb un traç que indica un so diferent, un fonema fricatiu o africat. Seria un dels casos més antics coneguts de modificació de l'alfabet llatí per a adaptar-lo a la fonètica d'una llengua paleohispànica.

## Transcripció

Font: Hesperia, banco de datos de lenguas paleohipánicas
QUENDI.ANDO.BEDAM.DV.CASCA / CAS.TERGAS.DOIBIM.ODAS.PVB(L)I / S.IIS.DUNDOM.LITANOM.PVB(L)IC / AS(II) (E)CQUE.S.VAMVS.LITANAM / M.AVDINTVM.ODAS.PVBLICVS / (B)EDAS.MEDOM.CONTREBAC / SCABINI SAM.BEDA. / DERNV / TAMCA / PVB

## Enllaços externs

* EL BRONCE CELTIBÉRICO EN ALFABETO LATINO DE NOVALLAS (ZARAGOZA). AVANCE
* La forma verbal cabint del bronce celtibérico de Novallas (Zaragoza) Arxivat 2016-01-29 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ SANTORROMÁN, E. «El bronce de Novallas aporta una pàgina novedosa en la historia». El Periódico de Aragón. El Periódico de Aragón, 23-10-2012 [Consulta: 22 octubre 2012].
# Sysop

SysOp és l'abreviació de l'anglès system operator. Aquest terme s'empra entre els internautes i usuaris dels Bulletin Board System (BBS) i és emprat per a designar els seus administradors. L'ús del terme va tenir el seu apogeu als inicis de la dècada de 1990, normalment es refereix estrictament als administradors de BBS; seria equivalent a Internet a sysadmin, abreviació de system administrator.
Co-sysops són usuaris als quals se'ls pot concedir certs privilegis d'administrador en un BBS. En general, ajuden a validar els usuaris i supervisen els fòrums de debats. Alguns co-sysops treballen en temes de fitxers, revisant, descrivint i publicant fitxers editats recentment als directoris apropiats de descàrrega.

## Referències

* ↑ Jansen, E. & James,V. (2002). NetLingo: the Internet dictionary. Netlingo Inc., Oxnard, CA
* ↑ Rhodes, D. & Butler, D. (2002). Solaris Operating Environment Boot Camp. Prentice Hall Professional.
* ↑ Gupta, A. (2004). Hacking In The Computer World. Mittal Publications.

## Bibliografia

* Jason Scott Sadofsky. "SysOps and Users", part 2 of BBS: The Documentary (film).

## Vegeu també

* Neologisme.
* Abreviació per procediments irregulars.
# Sandouping

Sandouping (xinès: 三斗坪; pinyin: Sāndǒupíng) és un poble de la Xina en el districte de Yiling de Yichang, a la província xinesa de Hubei. Es troba en la riba dreta (sud) del riu Yangtze, a l'oest del districte de Yilling, proper de la seva frontera amb el comtat de Zigui. Sandouping és conegut per ser on es troba la presa de les Tres Gorges, la central elèctrica més gran del món.

## Geografia

La ciutat de Sandouping s'estén per 178 km² en la riba dreta (sud) del riu Yangtze, enfront de la ciutat de Letianxi (乐天溪镇), amb la qual està connectada pel pont de Xiling. Sandouping és l'única ciutat en el districte de Yiling establerta al sud del riu.

## Història

La predecessora de l'actual ciutat de Sandouping, el llogaret de Huangniupu (黄牛铺) va ser fundat durant el regnat de l'emperador Hongzhi el 1496. Sandouping va ser creat el 1949 i transformat en ciutat el 1984.
Sandouping era un petit llogaret pesquer fins que va ser seleccionada per ser l'emplaçament de la presa de les Tres Gorges. El 1999, al moment àlgid de la construcció de la presa, al voltant de 40.000 obrers vivien en Sandouping. En aquests moments es necessitaven permisos especials per entrar a la ciutat.

## Economia

L'economia de la ciutat està estretament connectada amb el riu Yangtze. A banda de la presa de les Tres Gorges, altres empreses són Hailun Shipyard (drassana Hailun) (海轮造船厂) i Fazhong Vessel Servicing Company (companyia de serveis navals Fazhong) (发中船务有限公司).
Les autoritats locals estan intentant fer florir-hi una indústria turística.

## Referències

* ↑ «top-100-pt-4». Industcards.com. [Consulta: 1r agost 2009].
* ↑ «Emmurallat de la Presa de les Tres Gorges complet». BBC News, 20-05-2006. [Consulta: 26 setembre 2009].
* 1 2 3 (En xinès) 三斗坪镇 (Sandouping Town), at the official site of Yiling District. (The article does not specify the year when the population was estimated; but other statistics, as well as population counts for other towns in the district, are dated 2007)
* ↑ Mapa esquemàtic mostrant la divisió del districte Yinling en municipalitats 夷陵概况
* ↑ (En xinès) 三峡工程所在地三斗坪镇将建国际旅游明星镇 Arxivat 2012-06-30 at Archive.is (Sandouping Town - llar del projecte de les Tres Gorges - serà transformada en una destinació turística internacional)
* 1 2 Kamran M. Nemati. «Civil Engineering Delegation to the People's Republic of Xinesa». University of Washington, 01-11-1999. Arxivat de l'original el 2012-10-29. [Consulta: 26 setembre 2009].
* ↑ (En xinès) 政协委员积极为三斗坪旅游名镇创建献计 Arxivat 2011-07-07 a Wayback Machine. (Els diputats de Sandouping [a l'Ajuntament de Yiling] treballant per fer Sandouping un poble turístic)
# Casa modernista al carrer Sant Ramon, 22 (Tordera)

La Casa modernista al carrer Sant Ramon, 22 és una obra de Tordera (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres molts estret de planta baixa i dos pisos amb dos eixos d'obertures unificats per elements decoratius ceràmics al voltant de les finestres. La porta d'accés a l'habitatge està situada a un costat; és de llinda recta i es disposa damunt d'un sòcol llis. Està decorada, com en totes les altres obertures per unes rajoles de ceràmica de color verd amb motius florals. Al costat hi ha una finestra enreixada de característiques similars. Al primer pis trobem un balcó de poca bolada però amb unes baranes de ferro abombades al centre cap a l'exterior, a l'altra obertura té una finestra amb un ampit de maons. Finalment, a l'últim pis trobem dues finestres amb un ampit també de maons amb una barana de ferro i les mateixes decoracions al trenca aigües. Destaca també l'estucat del parament.

## Referències

* ↑ «Casa modernista al carrer Sant Ramon, 22». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 juny 2020].
# Paraplesiops meleagris

Paraplesiops meleagris és una espècie de peix de la família Plesiopidae i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 33 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia Occidental i a Austràlia Meridional.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Heiner Eichner

Heiner Eichner (Kronach, Alemanya, 10 de setembre de 1942 – Viena, 7 de març de 2024) fou un lingüista i indoeuropeista que va centrar la seva recerca en la lingüística indoeuropea en general, encara que va tractar amb més detall la fonologia (especialment l'accentuació), la morfologia, l'etimologia, les llengües en contacte i la història cultural. Pel que fa a les llengües documentades, va treballar principalment en la branca anatòlica (hitita i luvi, principalment), l'antic itàlic i l'antic germànic. També es va dedicar a les llengües tirrenes, defensant el vincle entre l'etrusc i el lemni.
Eichner va néixer a Kronach i va cursar els estudis secundaris a Múnic. En la universitat d'aquesta darrera ciutat estudià la carrera d'indoeuropeu (1962-1967). Després var marxar a la Universitat d'Erlangen on va obtenir el màster i el doctorat en indoeuropeu, indoiranística i assiriologia (1967-1974), amb la tesi dirigida per Karl Hoffmann Untersuchungen zur hethitischen Deklination ("Estudis sobre la declinació hitita"). Entre el 1974 i el 1983 va treballar com a investigador assistent a la Universitat de Ratisbona sota la supervisió de Helmut Rix, encara que el 1982 s'habilità en lingüística comparativa indoeuropea en aquesta mateixa universitat amb el treball Studien zu den indogermanischen Numeralia. Rekonstruktion des urindogermanischen Formensystems und Dokumentation seiner einzelsprachlichen Vertretung bei den niederen Kardinalia ‚zwei’ bis ‚fünf’ ("estudis sobre els numerals indoeuropeus: reconstrucció del primitiu sistema indoeuropeu i documentació de la representació lingüística dels primers cardinals, del dos a cinc"), sota la supervisió de Helmut Rix. Durant els dos següents anys va treballar com a investigador sènior, fins que es va traslladar a la Universitat de Basilea i a Eichstätt (1984-1987). En aquest moments també va començar ocasionalment a donar classes a altres universitats com Salzburg, Viena, Berna, Zúric, Harvard, Cambridge, etc. Finalment va treballar a la Universitat de Viena del 1989 fins a la seva jubilació el 2010. Tanmateix, fins a la seva mort, el dia 7 de març de 2004, hi va continuar la seva recerca com a emèrit i la seva col·laboració en diferents projectes, com els del Luwic Dialect Project, de la Universitat de Barcelona, dirigit pel Prof. Ignasi-Xavier Adiego.

## Referències

* ↑ «Web professional de Heiner Eichner a la Universitat de Viena» (en alemany). Arxivat de l'original el 2016-12-01. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ «Heiner Eichner, 1942-2024» (en alemany). [Consulta: 12 març 2024].
* ↑ «Lingüística anatòlica – https://www.ub.edu/ipoa». [Consulta: 9 març 2024].