OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Jaume Vidal i Alcover de Teatre

El Premi Jaume Vidal i Alcover de Teatre, és un premi d'obra de teatre en llengua catalana convocat pel Departament de Cultura de l'Ajuntament de Manacor i la Institució Pública Antoni Maria Alcover i entregat dins els Premis Ciutat de Manacor. Porta el nom de l'escriptor manacorí Jaume Vidal i Alcover.
Al premi s'hi poden presentar obres de teatre inèdites de temàtica lliure, escrites en català. L'any 2000 té una dotació de 4.000 euros. L'obra guanyadora es publica pel l'editorial Món de llibres i se'n promou la representació al Teatre de Manacor.

## Guanyadors

* 2013: Josep Maria Miró i Coromina per Nerium Park
* 2014: Octavi Egea i Climent per Menors
* 2015: Xavi Morató per Boom, boom, boom
* 2016: Toni Cabré per Silencis
* 2017: Toni Lluís Reyes i Duran per Nandi
* 2018: Denise Graciela Duncan Villalobos per Negrata de merda
* 2019: Josep Tomàs París per Piròmans
* 2020: Alberto Ramos Barrano per Goyo
* 2021: Josep M. Diéguez i de Jaureguízar per Via 870
* 2022: desert

## Referències

* ↑ «PREMIS CIUTAT DE MANACOR, DE LITERATURA I ARTS PLÀSTIQUES». web de l'ajuntament de Manacor, 23-05-2013 [Consulta: 27 setembre 2020]. Arxivat 20 de setembre 2021 a Wayback Machine.
* ↑ «PREMIS CIUTAT DE MANACOR». web de l'ajuntament de Manacor, 23-03-2020 [Consulta: 27 setembre 2020].
* ↑ https://www.manacor.org/ca/noticies/premis-ciutat-de-manacor-2013
* ↑ https://www.arabalears.cat/premium/cultura/premis-Ciutat-Manacor-presentats_0_1283271788.html
* ↑ https://manacormanacor.com/art/2954/lliurament-dels-premis-ciutat-de-manacor-2015-de-novella-poesia-teatre-assaig-i-arts-plastiques
* ↑ https://www.arabalears.cat/partforana/Convocats-Premis-Ciutat-Manacor_0_1741625980.html
* ↑ https://www.manacor.org/ca/noticies/els-autors-guanyadors-dels-premis-ciutat-de-manacor-2017-presenten-ledicio-en-paper-de-les
* ↑ https://www.arabalears.cat/cultura/Ciutat-Manacor-premis-femeni_0_2022397816.html
* ↑ https://www.manacor.org/ca/noticies/els-ciutat-de-manacor-premien-els-treballs-de-xavier-gimeno-laia-carbonell-josep-tomas-i
* ↑ https://manacormanacor.com/art/18060/els-premis-ciutat-de-manacor-ja-tenen-guanyadors
* ↑ «Els Premis Ciutat de Manacor premien els treballs d'Antoni Puig, Josep M. Diéguez i Mireia Cassanyes». dBalears, 05-06-2021 [Consulta: 30 juny 2021]. Arxivat 15 de juny 2021 a Wayback Machine.
* ↑ «Carme Sánchez, Tomeu Caldentey Julià i Toni Arencón, premis Ciutat de Manacor 2022». De franc digital, 12-06-2022 [Consulta: 12 juny 2022].
# Pronom recíproc

Els pronoms recíprocs (ens, us i es) són pronoms personals febles que prenen com a antecedent un subjecte que expressa una pluralitat d'entitats generalment humanes. Poden fer funció de complement directe o de complement indirecte.

## Referències

* ↑ Gramàtica essencial de la llengua catalana.. ISBN 978-84-9965-445-4.
# Pseudoleistes

Pseudoleistes és un dels gèneres d'ocells, de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010), aquest gènere conté dues espècies:
* Pseudoleistes guirahuro - federal de carpó groc.
* Pseudoleistes virescens - federal ventregroc.
# Puixkari

Puixkari (en rus: Пушкари) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2011 tenia 24 habitants. Pertany al districte rural d'Úsman.

## Referències

* ↑ «Комсомольская правда». «В Липецкой области в селе сгорело 103 дома». Николай Боков, 30 июля 2010. Проверено 01-08-2010
# Privilegi masculí

El privilegi masculí és un concepte situat dins de l'àmbit de la sociologia per examinar els avantatges o els drets socials, econòmics i polítics que estan disponibles per als homes únicament en funció del seu gènere. L'accés d'un home a aquests beneficis pot variar depenent de com coincideixin amb la norma masculina hetero-patriarcal ideal de la seva societat. L'àrea feminista dels estudis sobre la dona durant la dècada de 1970 va produir els primers estudis acadèmics sobre el privilegi masculí. Aquests estudis van començar examinant les barreres existents contra la igualtat entre els gèneres. En dècades posteriors, els investigadors van començar a centrar-se en les inter-relacions i en la naturalesa superposada dels privilegis relacionats amb el gènere, la raça, la classe social, l'orientació sexual, i les normes de classificació social. El privilegi masculí sovint s'examina juntament amb el concepte de patriarcat dins del moviment feminista. L'ús de pronoms masculins per referir-se a tots dos gèneres en alguns idiomes es sol esmentar sovint com un exemple de la posició privilegiada dels homes, com pot ser la preferència dels fills per sobre de les filles en moltes cultures masculines i patriarcals.

## Referències

* ↑ Phillips, Debby A.; Phillips, John R. «Privilege, Male». A: Encyclopedia of Gender and Society: Volume 2. Thousand Oaks, Calif.: SAGE Publications, 2009, p. 683–685. ISBN 978-1-4129-0916-7.
# Quadra Farré d'Avall

La Quadra Farré d'Avall és una obra de Barruera, al municipi de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran edifici ramader de dues plantes rectangulars amb accés a dos nivells. Destaca l'arc d'entrada a la planta inferior per la banda de ponent. La planta superior té l'accés del paller per la façana nord amb accés directe des de l'exterior. La façana de migjorn està rematada per obertures de ventil·lació del sotacoberta.

## Referències

* ↑ «Quadra Farré d'Avall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Puranda

Puranda va ser una ciutat del regne d'Arzawa al nord d'Apasa, famosa per ser el darrer bastió de la resistència d'aquell país als hitites.
Mursilis II va començar a assetjar Puranda després de derrotar l'exèrcit d'Arzawa a la Batalla del riu Astarpa conquerir Apasa i derrotar els resistents a les muntanyes d'Arinnanda. Va oferir la rendició sense càstig que van refusar i com que ja era hivern i començava a nevar els hitites van haver d'aixecar el setge i passar l'hivern a un campament fortificat que va bastir vora el riu Astarpa, una mica al nord.
En aquell hivern el rei Uhha-Ziti que havia marxat "a l'altra banda del mar" va morir de la ferida que un meteorit li havia fet al genoll. El seu fill Piyama-Kurunta va seguir exiliat però un altre fill, Tapalazunaulis, va anar la primavera següent a terra ferma i va entrar a Puranda. En arribar el bon temps Mursilis, després de celebrar la festa d'any nou, també va tornar davant Puranda. Tapalazunaulis va decidir sortir i presentar batalla amb l'exèrcit i carros de guerra, i Mursilis li va fer front, va derrotar Tapalazunaulis i va aniquilar l'exèrcit enemic. Tapalazunaulis es va refugiar a la ciutat i Mursilis va reprendre el setge, tallant els subministraments d'aigua. Tapalazunaulis va fugir de nit amb la seva esposa, els seus fills i alguns seguidors. Mursilis va enviar tropes a empaitar-lo, però va poder escapar i va arribar a Ahhiyawa però la dona, els fills i altres companys van ser capturats. Amb el cap absent i sense aigua la ciutat es va rendir. Mursilis diu que va fer la quantitat de setze mil presoners, que va conduir a Hattusa.

## Referències

* ↑ (anglès) Mark William Chavalas, The ancient Near East: historical sources in translation
* ↑ Mikasa no Miya Takahito. Essays on Ancient Anatolian and Syrian Studies in the 2nd and 1st Millennium (en anglès). Mikasa no Miya Takahito, 1991, p. 32. ISBN 3447031387.
* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino Medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 119-120. ISBN 8446022532.
# Puracé

El Puracé és un estratovolcà que es troba a l'interior del Parc Nacional Natural Puracé, al Departament de Cauca, Colòmbia. El seu cim s'eleva fins als 4.650 msnm. És un dels volcans més actius de Colòmbia, amb grans erupcions el 1849, 1869 i 1885. La darrera erupció fou el 1977.

## Referències

* 1 2 «Puracé» (en anglès). Global Volcanism Program. Smithsonian Institution. Arxivat de l'original el 2011-10-12. [Consulta: 8 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Volcà Puracé a ingeominas.gov.co Arxivat 2011-10-05 a Wayback Machine. (castellà)
# Qarlygha (cràter)

Qarlygha és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 9,3 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim kazakh, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Qarlygha». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Quarta peça inflable

Quarta peça inflable fou una instal·lació que l'artista català Josep Ponsatí va fer a Barcelona el setembre del 1977 amb motiu de Jardinova, una exposició de jardineria organitzada a la Fira de Montjuïc pel llavors director de Parcs i Jardins, Joaquim Casamor.

## Descripció

L'estructura, formada per disset mòduls rectangulars blancs, feia vuit metres de costat i assolia una altura de quaranta-cinc metres. Malgrat la seva estètica minimalista, definida com a land art per Pilar Parcerisas, l'obra se situava més enllà de l'especulació formal, gràcies també a una forma de producció i un muntatge col·laboratius que formaven part de la peça: els seus tres dies de durada van constituir una mena de happening en què van participar nombrosos col·laboradors.

## Documentació

Els processos queden recollits a les imatges de Toni Vidal i el registre fílmic de Josep Lluís Valls, que van mostrar a l'Espai 10 de la Fundació Joan Miró de quina manera aquestes escultures de gran format trencaven les barreres entre art i vida: els cossos pneumàtics inflats amb heli transformaven les seves forces ascensionals segons les condicions meteorològiques, i el vent feia el seu paper en la tensió mecànica lateral de la subjecció. Com deia Alexandre Cirici al catàleg de la mostra:
| « | No són coses que hem vist. Són coses que ens han passat a nosaltres | » |
| — Alexandre Cirici |||

## Referències

* 1 2 3 Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS
# Quarta legislatura de les Illes Balears

La Quarta legistatura de les Illes Balears fou la quarta legislatura autonòmica de les Illes Balears i va abastar el període de 4 anys entre 1995 i 1999. La sessió constitutiva se celebrà el 21 de juny de 1995, en què Cristòfol Soler Cladera del Partit Popular fou elegit President del Parlament. El dia 29 de juny, Gabriel Cañellas Fons del Partit Popular fou reelegit President del Govern amb 31 vots a favor i 28 en contra.

## Eleccions

Set formacions polítiques obtingueren representació al Parlament de les Illes Balears en la Quarta Legislatura.
| Candidatures | Vots | % Vot | Escons |
| Partit Popular (PP) | 168.156 | 44,77 | 30 |
| Partit Socialista de les Illes Balears (PSIB-PSOE) | 90.008 | 23,97 | 16 |
| Partit Socialista de Mallorca(PSM-NM) | 45.854 | 12,21 | 6 |
| Esquerra Unida (IU) | 24.820 | 6,61 | 3 |
| Unió Mallorquina (UM) | 19.966 | 5,32 | 2 |
| Els Verds de les Illes Balears (EVIB) | 11.663 | 3,11 | 1 |
| Agrupació Independent Popular de Formentera (AIPF) | 1.195 | 0,32 | 1 |

## Govern

En aquesta legislatura el Govern de les Illes Balears va ser un govern amb majoria absoluta del Partit Popular. En aquests 4 anys el govern va estar encapçalat per 3 persones distintes (totes del Partit Popular) ocupant el càrrec de President del Govern: Gabriel Cañellas (juny a agost de 1995), Cristòfol Soler (agost de 1995 a juny de 1996) i Jaume Matas (juny de 1996 a juliol de 1999).

## Referències

* ↑ Diari de Sessions del Ple del Parlament de les Illes Balears - Sessió d'Investidura del Candidat a President de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears
* ↑ Incloent el PSM de Menorca i l'ENE

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions al Parlament de les Illes Balears (1983 - 2011)
# Pànties

Pànties (grec antic: Παντίας, llatí: Pantias) fou un escultor grec nascut a Quios de l'escola de Sició.
Només figura com a autor d'estàtues d'atletes. El seu pare Sòstrat, que era el setè en la successió de deixebles d'Arístocles de Cidònia, el va instruir en l'art de l'escultura, segons Pausànias. Va viure probablement cap a l'any 400 aC (entre el 420 aC i el 388 aC).

## Referències

* ↑ Pantias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 114
# Radek Bejbl

Radek Bejbl (Nymburk, 29 d'agost de 1972) és un futbolista txec, ja retirat, que jugava de migcampista.
Bejbl va començar a l'Slavia de Praga, on va debutar el 1990. A l'equip capitalí va romandre sis anys, en els quals va jugar 154 partits i va marcar fins a 28 gols. Eixes bones xifres van fer que equips potents europeus es fixaren en ell. Va passar a l'Atlètic de Madrid, on també va poder gaudir de minuts. En els quatre anys que hi va estar, va jugar més d'un centenar de partits, tot i que les seues xifres golejadores van minvar.
Després de la seua marxa de l'Atlético, la carrera de Bejbl va començar a decaure, tot jugant en clubs menors com el Lens francés, de nou l'Slavia de Praga i el Rapid de Viena austríac. Finalment, retorna de nou al seu país, a les files de l'Slovan Liberec, on penja les botes a les acaballes de la campanya 2007/2008.
Bejbl va ser 58 vegades internacional amb la selecció txeca de futbol, i va marcar tres gols. Va formar part del combinat del seu país que va ser finalista a l'Eurocopa d'Anglaterra de 1996. També va participar en l'Eurocopa de Bèlgica i els Països Baixos, el 2000.

## Enllaços externs

* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
# Ratolí marsupial de Douglas

El ratolí marsupial de Douglas (Sminthopsis douglasi) és un marsupial de color marró a la part superior i blanc a la part inferior. Té una mida corporal de 100-135 mm, amb una cua de 60-105 mm, fent una mida total de 160-240 cm. Pesa 40-70 grams. Els exemplars sans tenen una cua en forma de pastanaga, plena de reserves de greix.

## Referències

Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Ratolí marsupial de Butler

El ratolí marsupial de Butler (Sminthopsis butleri) és una espècie de marsupial, de color marró o gris a la part superior i blanc a la inferior, semblant al seu parent proper, el ratolí marsupial de Kakadu. La seva mida total és de 147-178 mm (75-88 mm del cap a l'anus i 72-90 mm de cua). El pes varia entre 10 i 20 grams, dependent d'una varietat de factors com ara el sexe, l'abundància d'aliment, l'hàbitat, etc.

## Referències

Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Ramon Grabolosa i Puigredon

Ramon Grabolosa i Puigredon (Olot, la Garrotxa, 28 de juny del 1921 — Santa Pau, la Garrotxa, 1 d'octubre del 1977) va ser un escriptor i historiador olotí.

## Obra escrita

* A partir del 1940 començà a fer col·laboracions, en vers i prosa i en castellà, per Arriba España (l'únic setmanari olotí de l'època). També inicià articles a Ariel, El Correo Catalán i Serra d'Or .
* Formà part del grup de redacció fundador de la revista olotina Pyrene, en la qual publicà, del 1949 al 1954, un seguit d'articles sobre aspectes literaris, geogràfics i folklòrics relacionats amb la comarca de la Garrotxa.
* Al principi de la dècada dels cinquanta desenvolupà una gran tasca en la premsa local, en la qual col·laborà signant amb diferents pseudònims —el més conegut és Alot — els articles que hi publicà setmanalment, i més tard també col·laborà en els setmanaris La Garrotxa i Olot-Misión. D'aquesta època, quedaren inèdits els assaigs El foc de les hores i Camí incert, i les novel·les L'endemà de cada dia i L'atracament.
* L'any 1959 aparegué el recull de contes Històries de Vila Vella.
* Més tard manifestà preferència pels estudis històrics comarcals, i publicà Besalú un país aspre i antic (1968, finalista del premi Maspons i Camarasa del 1966), Olot, els homes i la ciutat (1971, premi Maspons i Camarasa), Santa Pau i la seva Baronia (1971), Carlins i liberals (1972, premi Biografia Aedos), Olot, en les arts i en les lletres (1974, amb pròleg de Joan Maragall), i la descripció històrica i paisatgística de la vall d'en Bas i de les terres de Bianya a Les Vall d'Olot (1975, finalista del premi Catalonia del 1972).
* El 1976 publicà l'obra biogràfica Joan Carles Panyó i Figaró, sobre el primer director de les Escoles de Dibuix d'Olot i de Girona, amb la qual havia obtingut l'accèssit del certamen historicoliterari sobre temes gironins convocat l'any 1974 per la delegació provincial del Ministeri d'Informació i Turisme i la Casa de Cultura de Girona.

## Enllaços externs

* «Ramon Grabolosa i Puigredon». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Josep Bordons

Josep Bordons (Solsona, 1530 ? – 24 de gener del 1603) va ser un orguener català.

## Biografia

Era fill d'un orguener francès establert a Catalunya, i germà del també constructor d'orgues Francesc Bordons. Josep Bordons està documentat per seves obres: se sap que construí o reparà els orgues de les catedrals de la Seu d'Urgell (1579), de Sant Joan de Perpinyà (1580-1584) i de Girona (1584, orgue nou 1590-1593), el del monestir de Poblet (1589-1592), el de Sant Joan de Valls (1590), el de la basílica de Santa Maria de Mataró (1591 ó 1595), el de Sant Pere de Terrassa i, a Barcelona, els de les esglésies de Santa Maria del Mar (1576), Sant Pere de les Puel·les (1578), Sant Andreu del Palomar (1587), Santa Eulàlia Emèrita (1588) i Sants Just i Pastor (1602).

## Notes

* ↑ El pare de Josep Bordons seria possiblement un de dos germans orgueners: Antoni Bordons organista i mestre d'orgues solsoní, a qui es van encomanar adobs als de Santa Maria de Collell, Sant Esteve d'en Bas, la catedral de Solsona (1570, un orgue nou), l'església parroquial de Tàrrega (1586-1587), Cervera (1590, Santa Maria de Cervera?) i Nostra Senyora del Miracle (1593-1594) o Pierre Bordons (Samalis ? - 1572), també organista i que intervingué en els orgues de la catedral de Girona (1539, remodelació 1542-1543 i 1567-1568), catedral de Tarragona (nou orgue 1565-1567) i potser en el de la catedral de Tortosa

## Referències

* ↑ de Samalís segons algunes fonts , Vilafranca de Laurange ? segons altres
* ↑ «L'orgue català durant el segle xviii. L'orguener Antoni Boscà i l'orgue de Santa Maria de Mataró | Cortés i Mir | Fulls del Museu Arxiu de Santa Maria».

## Bibliografia

* Jordi Rasies i Planas Els Bordons: una família de "mestres de fer orgues" de Solsona (s. XVI-XVII), article a Oppidum I (2001), p. 113-118

## Enllaços externs

* Genealogia de la família Bordons
# Meneceu

Meneceu és el nom dels següents personatges:
* Meneceu (fill de Penteu)
* Meneceu (fill de Creont)
* Meneceu (fill de Jàpet)
# Eleccions legislatives luxemburgueses de 1928

El 3 de juny de 1928 es van celebrar unes eleccions generals parcials a Luxemburg, on es van elegir 28 dels 52 escons de la Cambra de Diputats al sud i a l'est del país. El Partit de la Dreta va aconseguir 13 dels 28 escons, aconseguint així incrementar el seu nombre total de 22 a 24 escons.

## Resultats

| Partit | Vots | % | Escons | Escons | Escons |
| Partit | Vots | % | Elegits | Nou total | +/– |
| Partit de la Dreta | 340,545 | 44.8 | 13 | 24 | +2 |
| Partit dels Treballadors de Luxemburg | 352,970 | 32.6 | 10 | 12 | +4 |
| Esquerra Independent | 36,773 | 9.7 | 2 | 2 | 0 |
| Grup Independent | 56,629 | 6.6 | 1 | 2 | 0 |
| Partit Radical | 67,791 | 6.3 | 2 | 2 | –1 |
| Unió de l'Esquerra | – | – | – | 4 | –1 |
| Partit Nacional Independent | – | – | – | 3 | 0 |
| Partit Independent de la Dreta | – | – | – | 1 | 0 |
| Liberals d'Esquerra | – | – | – | 1 | 0 |
| Partit Radical (Marcel Cahen) | – | – | – | 1 | +1 |
| Invalid/blank votes | 2,559 | – | – | – | – |
| Total | 60,443 | 100 | 28 | 52 | +5 |
| Votants registrats | | | – | – | – |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||
$^a$ El percentatge dels vots no està relacionat amb el nombre total de la taula, ja que els votants podien realitzar més vots en algunes circumscripcions que en d'altres i, per tant, està calculat sobre la base de la proporció de vots rebuts en cada circumscripció.

## Referències

* ↑ Nohlen, D & Stöver, P (2010) Elections in Europe: A data handbook, p1244 ISBN 978-3-8329-5609-7
* 1 2 Nohlen & Stöver, p1260
* ↑ Nohlen & Stöver, p1254
# Kasper Hvidt

Kasper Hvidt (Frederiksberg, 6 de febrer del 1976) és un exjugador d'handbol danès que jugava com a porter. Va ingressar al FC Barcelona el 2007 procedent del Portland San Antonio i va rebre una oferta atractiva de l'AG København, que li va donar molt més temps a casa i a la vida quotidiana, i var deixar la selecció nacional. Amb la fallida d'aquest club l'any 2012, Hvidt va seguir a diversos dels seus companys al KIF Kolding Copenhaguen, on va estar cinc temporades fins a la seva retirada al final de la temporada 2016-17.

## Trajectòria

* 1996-1997: Ajax de Copenhaguen.
* 1997-1998: Club Balonmano Cangas.
* 1998-2000: TBV Lemgo (Alemanya).
* 1999-2004: Ademar de Lleó.
* 2004-2007: Portland San Antonio.
* 2007-2009: FC Barcelona.
* 2009-2012: AG København
* 2012-2017: KIF Kolding Copenhaguen

## Palmarès
### Ademar de Lleó

* 1 Lliga ASOBAL: 2000-2001.
* 1 Copa del Rei: 2000-2001.

### Portland San Antonio

* 1 Lliga ASOBAL: 2004-2005.
* 1 Supercopa ASOBAL: 2005-2006.

### FC Barcelona

* 1 Lliga dels Pirineus: 2007-08.
* 1 Supercopa ASOBAL: 2008-09.

### Amb la selecció danesa

* Medalla de bronze en l'Europeu de Suècia (2002)
* Medalla de bronze en l'Europeu d'Eslovènia (2004)
* Medalla de bronze en l'Europeu de Suïssa (2006)
* Medalla de bronze en el Mundial d'Alemanya (2007)
* Medalla d'or en l'Europeu de Noruega (2008)

## Referències

* ↑ Bech, Rasmus. «Hvidt stopper på landsholdet» (en danès). Politiken, 30-01-2010. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ «Kasper Hvidt stopper karrieren efter sæsonen» (en danès). stiften, 07 nov. 2016. [Consulta: 12 febrer 2023].
# Nikuman

El nikuman (肉まん; de 肉饅頭 niku, ‘carn', i manjū) és una recepta japonesa consistent en massa de farina farcida amb porc picat cuinat o altres ingredients. És un tipus de chūca man (中華まん, literalment ‘panellet xinès al vapor’) semblança al baozi (包子) xinès.
El nikuman es couen al vapor i sovint es ven com menjar rondaire. Des d'agost o setembre, durant tots els mesos d'hivern fins a aproximadament començaments d'abril, el chūca man està disponible en vint-i-quatre hores, on es mantenen calentes.

## Varietats del chūkaman japonès

* Butaman (豚まん, butaman), essencialment equivalent al nikuman. Aquest nom és més comú en la regió de Kansai.
* Anman (あんまん, anman), els ingredients de la qual són fesols azuki (koshian o tsubuan), grassa i oli de sèsam (per a millorar el sabor). És semblant al doushabao xinès.
* Pizza man (ピザまん, pizaman), amb una barreja de salsa de tomàquet i altres ingredients típics de la pizza (formatge, salsitxa, pepperoni i dacsa), que canvien d'un a altra fabricadora.
* Curry man (カレーまん, karēman), al que s'afegeix cúrcuma o altre colorant alimentari per a donar-li un color groc a l'exterior. Els ingredients són els mateixos, amb sabor de curri. També hi ha un curry man semblança al pa de curri o curri sec.

## Vegeu també

* Manjū
* Baozi
* Cha siu baau
* Manapua

## Enllaços externs

* Panellet al vapor xinès Arxivat 2009-02-10 a Wayback Machine. (Imuraya Confectionery Co.) (anglès)
* Chūka man Arxivat 2009-09-07 a Wayback Machine. (Yamazaki Baking Co., Ltd.) (japonès)