OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Moixé Qatsav

Moixé Qatsav (משה קצב) (Yezd, l'Iran, 5 de desembre de 1945) és un antic polític israelià que va ser el vuitè president d'Israel del 2000 al 2007. També va ser un membre destacat del Likud de la Knesset israeliana i un ministre del seu gabinet. Va ser el segon jueu Mizrahi a ser elegit per a la presidència després de Yitzhak Navon.
El final de la seva presidència va estar marcat per la polèmica, derivada de les denúncies de violació d'una subordinada i assetjament sexual d'altres. Katsav va renunciar a la presidència l'any 2007 com a part de l'acord que va fer per a reconèixer la seva culpabilitat. Més tard, Katsav va rebutjar l'acord amb els fiscals i va prometre que demostraria la seva innocència als tribunals. En un cas sense precedents, el 30 de desembre de 2010, Katsav va ser condemnat per dos càrrecs de violació, obstrucció a la justícia i altres càrrecs. El 22 de març de 2011, en una sentència històrica, Katsav va ser condemnat a set anys de presó. Katsav va apel·lar la seva condemna al Tribunal Suprem d'Israel. El 10 de novembre de 2011, el Tribunal Suprem va confirmar la condemna i el càstig de Katsav.
El 7 de desembre de 2011, Katsav va arribar a la presó de Maasiyahu a Ramla per començar a complir la seva condemna de set anys. Va ser posat en llibertat amb condicions restrictives el 21 de desembre de 2016, després d'haver complert cinc anys de condemna.

## Referències

* ↑ «Moshe Katsav Former Israeli President Jailed For Rape». Allvoices.com, 22-03-2011. Arxivat de l'original el 4 October 2012. [Consulta: 21 juliol 2012].
* 1 2 «Israel ex-President Katsav begins jail term for rape». BBC, 7 December 2011.
* 1 2 «Moshe Katsav convicted of rape, faces long jail term». , 31 December 2010.
* 1 2 «Israeli ex-president guilty of rape: Judges say Moshe Katsav's testimony was "riddled with lies" before passing verdict in Tel Aviv». Al Jazeera, 30 December 2010.
* ↑ «Israel ex-President Moshe Katsav found guilty of rape». , 30 December 2010.
* ↑ «Israel ex-President Katsav begins jail term for rape». BBC, 7 December 2011.
# Moja

Moja és una entitat de població pertanyent al terme municipal d'Olèrdola, a la comarca de l'Alt Penedès. Se situa a una zona plana, a uns 233 metres d'altitud sobre el nivell del mar i a uns 2,5 km de Vilafranca del Penedès.
Moja ja s'esmenta l'any 981 en un document de compra de terres, en un altre document del 1010 l'alou de Moja és donat en testament al monestir de Sant Cugat del Vallès.
El principal atractiu del poble és la capella romànica de Sant Esteve, del segle xii, d'una nau amb un absis semicircular amb decoracions exteriors llombardes i un campanar de torre amb planta quadrangular sobre el creuer. Aquesta capella es troba avui annexada a l'església parroquial de Sant Jaume del segle xix. Al centre del poble hi ha una antiga torre de defensa de planta circular amb l'entrada situada al segon pis (avui és una finestra). La torre fa uns 14 metres d'altura i uns 5 m de diàmetre interior; la torre actual seria del segle xii atès que en un document del 1114 l'abat de Sant Cugat encomana la seva reconstrucció.

## Demografia

Evolució demogràfica :
* 2024
* 1.404

## Referències

* ↑ «Ajuntament d'Olèrdola». Arxivat de l'original el 2007-11-18. [Consulta: 2 novembre 2007].
Viccionari
# Miyakojima

Miyakojima (都島区, Miyakojima-ku) és un dels 24 districtes urbans de la ciutat d'Osaka, capital de la prefectura homònima, a la regió de Kansai, Japó. El centre neuràlgic del districte és la zona de Kyōbashi, al barri de Higashi-Noda machi.

## Geografia

El districte de Miyakojima es troba al nord-est dins de la ciutat d'Osaka, al centre de la prefectura homònima. El centre d'entretenimen i vida del districte es troba al sud, a la zona que envolta l'estació de Kyōbashi, mentres que els barris del nord del districte són majoritàriament residencials. El terme del districte de Miyakojima limita al nord amb Higashi-Yodogawa, al sud amb Chūō, a l'est amb Asahi i Jōtō i a l'oest amb Kita; al nord està delimitat pel riu Yodo, a l'oest per l'Ôkawa i al sud pel riu Neya. Al districte s'hi troba el parc Sakuranomiya, el qual és ric en cirerers i que al període de hanami es torna un dels llocs més populars per contemplar els sakura.

### Barris

Els chōchō o barris del districte són els següents:
* Amijima-chō (網島町)
* Uchindai-chō (内代町)
* Kata-machi (片町)
* Kema-chō (毛馬町)
* Zengenji-chō (善源寺町)
* Daitō-chō (大東町)
* Takakura-chō (高倉町)
* Tomobuchi-chō (友渕町)
* Nakano-chō (中野町)
* Higashi-Noda machi (東野田町)
* Miyakojima-Nakadōri (都島中通)
* Miyakojima-Hondōri (都島本通)
* Miyakojima-Minamidōri (都島南通)
* Miyakojima-Kitadōri (都島北通)
* Miyuki-chō (御幸町)

## Història

El districte va ser creat oficialment l'1 d'abril de 1943, fruit de l'escissió de la part oriental del districte de Kita i de la part occidental del d'Asahi. Amb anterioritat, quan la zona no estava integrada dins de la ciutat d'Osaka, va pertànyer a l'antic poble de Noda.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| ND | ND | ND | ND | ND | 97.118 | 83.584 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 96.208 | 97.253 | 102.632 | 107.481 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Occidental (JR West)
** Sakuranomiya - Kyōbashi - Ōsakajō-kitazume - Shirokitakōendōri
* Metro d'Osaka
** Miyakojima - Noe-Uchindai
* Ferrocarril Elèctric Keihan
** Kyōbashi

### Carretera

* Autopista Hanshin
* Nacional 1 - Nacional 163

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=27102
* ↑ https://www.city.osaka.lg.jp/contents/wdu020/miyakojima/english/outline.html
* ↑ https://minchizu.jp/osaka/o-miyakojima.html
* ↑ https://www.oml.city.osaka.lg.jp/index.php?page_id=1149
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Miyamae

Miyamae (宮前区, Miyamae-ku) és un dels 7 barris de la ciutat de Kawasaki a la prefectura de Kanagawa al Japó. Es troba al centre-oest de la ciutat.
L'any 2016 la seva població era de 225.851 habitants per una superfície de 18,61 km², la qual cosa suposa una densitat de població de 12.140 habitants/km².
El municipi és servit per les línies Den-en-toshi i Ōimachi de la Companyia Tōkyū.

## Referències

* ↑ «川崎市宮前区：宮前区の概要». [Consulta: 28 febrer 2022].
# Mjørkadalur

Mjørkadalur [ˈmjœɻkaˌdɛalʊɹ] és una vall de l'illa feroesa de Streymoy al municipi de Tórshavn. Està situada a la carena est de la muntanya Sornfelli (749 m), per sobre del fiord de Kalbaksfjørður. Hi circulen els rius Áin Svarta i Hamarsendaá, que acaben formant el Fjarðará al fons de la vall. El Kollfjarðartunnilin, de 2816 metres de llarg, hi té la boca sud.
Els edificis de Mjørkadalur acollien les instal·lacions del Comandament de les Illes Fèroe (Færøernes Kommando), la unitat militar del Regne de Dinamarca a l'arxipèlag. Tanmateix avui ha esdevingut un centre de detenció per a presos que compleixen condemnes breus. Els reclusos feroesos que han de complir sentències més llargues són enviats a centres penitenciaris de Dinamarca, ja que no hi ha presons a les Illes Fèroe.
Mjørkadalur prové dels mots feroesos mjørki (boira) i dalur (vall), per que el topònim es podria traduir per "vall de la boira".

## Història

Mjørkadalur va ser el nom d'una instal·lació militar danesa, el Comandament de les Illes Fèroe, que incloïa també un sistema de radar d'alerta primerenca de l'OTAN, fins que les autoritats daneses la van tancar i van lliurar-ne la clau de l'edifici a l'alcalde de Tórshavn el 2 de juliol de 2002. El radar va continuar actiu fins a l'1 de gener de 2007. El 15 de novembre de 2010, es va tancar l'últim equipament. Anteriorment fins a 200 persones de l'exèrcit danès havien viscut a Mjørkadalur.
El 10 de febrer de 2011, les instal·lacions de Mjørkadalur es van convertir en l'unic centre de detenció de les Illes Fèroe. Fins llavors aquest lloc havia estat a Tórshavn, però problemes en l'edifici que feia aquesta funció a la capital van decidir el trasllat de la presó a Mjørkadalur.
Un dels radars continua en funcionament, però només serveix per a observar el trànsit d'avions civils a l'espai aeri feroès.

## Referències

* ↑ «Mapa de les Illes Fèroe» (en danès). Trap Danmark. [Consulta: 28 novembre 2019].
* ↑ «Tunlar» (en feroès). Landsverk. Arxivat de l'original el 2015-10-02. [Consulta: 11 juny 2019].
* ↑ «Efter mere end 47 års virke på Sornfelli er det sidste operative udstyr nu slukket» (en danès). forsvaret.dk - Defensa, 21-11-2010. Arxivat de l'original el 2014-12-20. [Consulta: 28 novembre 2019].
* ↑ «Løgmaður spurdur eftir vitjan í Mjørkadali» (en feroès). KVF, 30-10-2014. [Consulta: 28 novembre 2019].
* ↑ «Direktoratet for Kriminalforsorgen lejer faciliteter af Færøernes Kommando» (en danès). forsvaret.dk - defensa, 18-02-2011. Arxivat de l'original el 2014-12-20. [Consulta: 28 novembre 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.
* Llista de túnels de les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Færøernes Kommando. (danès)
* Web de l'ajuntament de Tórshavn (feroès) (anglès)
# Miguel Ángel Soria López

Miguel Ángel Soria López (València, 26 de març de 1974) és un exfutbolista valencià, que ocupava la posició de defensa central.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del València CF, i mentre encara roman al filial, és cedit al Llevant UE, que militava a la Segona Divisió aquella 96/97. Soria va quallar una bona temporada i el conjunt de Mestalla el va repescar.
El defensa va formar amb el primer equip del València durant dues campanyes i mitja. A la primera va ser titular, però la resta tot just va aparèixer al camp. En eixe temps, el seu equip va guanyar la Copa del Rei de 1999.
Mitjada la campanya 99/00, Soria recala al CD Numancia, on passa dues discretes temporades a la màxima categoria. Entre el 2001 i el 2004 milita al Córdoba CF, d'on passaria a la UD Almeria. Amb l'equip andalús disputaria una bona temporada 04/05, però no té continuïtat i retorna a la suplència, fins a la seua retirada el 2006.

## Enllaços externs

* Fitxa de Soria
# Missió d'Observadors de les Nacions Unides a Angola

La Missió d'Observadors de les Nacions Unides a Angola (MONUA) va ser creada per la resolució 1118 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides del 30 de juny de 1997. A causa del col·lapse del procés de pau a Angola, el secretari general de l'ONU va recomanar al Consell de Seguretat de l'ONU que no es renovés el mandat de MONUA. La missió va finalitzar oficialment el 26 de febrer de 1999, segons els termes de la resolució 1213.
MONUA va ser l'última missió de manteniment de la pau a Angola i va estar precedida per tres missions de verificació de la pau: UNAVEM I, UNAVEM II i UNAVEM III.
La Guerra Civil angolesa es va desenvolupar entre 1974 i 2002 i va ser el conflicte més durador a l'Àfrica. Des de 1988, els Cascs Blaus van estar presents a Angola com a observadors del conflicte entre el Moviment Popular per l'Alliberament d'Angola (MPLA), del president José Eduardo dos Santos, i UNITA (Unió Nacional per a la Independència Total d'Angola).
Al començament de la missió el 1997, la força de manteniment de la pau de l'ONU consistia en aproximadament 3.500 soldats, observadors i policies procedents de 17 països. Aquest nombre es va reduir a 400 el 1999, quan va finalitzar la missió. Disset Cascos Blaus van morir en el conflicte.
Des de la finalització de MONUA, les forces de manteniment de la pau de l'ONU ja no estan presents a Angola.

## Vegeu també

* Guerra Civil angolesa
* Cronologia de les Missions de Pau de les Nacions Unides

## Referències

* ↑ United Nations Security Council Resolution 1118 S-RES-1118(1997) in 1997 (retrieved 2008-09-06)
* ↑ United Nations Security Council Document 49 S-1999-49 page 11 in 1999 (retrieved 2008-09-06)
* ↑ United Nations Security Council Resolution 1213 S-RES-1213(1998) in 1998 (retrieved 2008-09-06)
* ↑ Sheik, Mani; Gutierrez, Maria Isabel; Bolton, Paul; Spiegel, Paul; Thieren, Michel «Deaths among humanitarian workers». BMJ, 321, 7254, 2000, pàg. 166–168. DOI: 10.1136/bmj.321.7254.166. PMC: 1118167. PMID: 10894699.
# Monreal del Llano

Monreal del Llano és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Monreale (subregió)

Monreale és una regió històrica de Sardenya sud-occidental dins la província del Medio Campidano, que limita amb les subregions sardes de Campidano di Oristano, Marmilla i Campidano di Cagliari. Antigament formà part del Jutjat d'Arborea del qual ocupava la curatoria de Bonorzuli.
# John Bates

John Bates és un guitarrista i cantant canadenc. Va ser conjuntament amb Jeff Waters el fundador del grup de thrash metal Annihilator l'any 1984. Bates va escriure les lletres de moltes de les primeres cançons del grup (com per exemple Alison Hell o I am in Command). Tot i això, Bates només va ser el cantant del grup en la primera demo, Welcome To Your Death. Jeff Waters va declarar que sense Bates segurament Annihilator no existiria.
Més endavant Bates tornaria a col·laborar amb Annihilator component conjuntament algunes de les cançons dels àlbums King of the Kill, Refresh the Demon, Remains i Criteria for a Black Widow.
Actualment John Bates és el guitarrista i cantant del grup Big John Bates.

## Referències

* ↑ «annihilatormetal.com – Member's History». Annihilatormetal.com. Arxivat de l'original el 2010-03-05. [Consulta: 15 setembre 2007].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Big John Bates Arxivat 2007-09-25 a Wayback Machine. (anglès)
* Pàgina web oficial d'Annihilator (anglès)
# Hípica als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - Repartir correu a cavall

Hípica als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
Salts d'obstacles :
Salt d'alçada :
Salt de llargada :
Tallar i caçar a cavall :
Repartir correu a cavall :
* 1912>
Repartir correu a cavall va ser una de les proves d'hípica dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1900. A la llista de participants hi havia 31 inscrits, dos d'ells per duplicat, i es coneix el nom de tots ells. Més enllà dels quatre primers es desconeix quants d'ells van competir realment.
La prova consistia a repartir correu porta a porta en un recorregut de 2 km tot conduint un cotxe de correus tirat per cavalls.
Mallon i de Wael inclouen aquesta prova en les seves llistes olímpiques; però no així el Comitè Olímpic Internacional, per la qual cosa els vencedors no són afegits al medaller oficial.

## Resultats

| Posició | Genet |
| 1 | Georges Nackelmackers |
| 2 | Léon Thome |
| 3 | Baró de Neuflize |

## Enllaços externs

* Base de dades del Comitè Olímpic Internacional
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Equestrian 1900". Accés el 19 de gener de 2006. Consultable electrònicament a Herman's Full Olympians: "Equestrian 1900" Arxivat 2012-07-16 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Results for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 0-7864-0378-0.
# Circulació

La circulació és el moviment continu d'algun cos. Pot referir-se a aquests conceptes:
* La circulació sanguínia en el cos humà (vegeu també sistema cardiovascular)
* La circulació de cèl·lules tumorals en el procés de metàstasi tumoral.
* La circulació termohalina de les masses d'aigua.
* El moviment de l'aire (vegeu circulació atmosfèrica)
* El trànsit vehicular (vegeu trànsit)
* La circulació de l'aigua en les plantes.
* La circulació d'energia (vegeu circulador)
* El tiratge d'un diari o revista, també anomenat circulació.
* En matemàtica i física, la integral de línia d'un camp vectorial sobre una corba.
Viccionari
# Castell de les Piles

Castell de les Piles és un edifici molt modificat del municipi de les Piles declarat bé cultural d'interès nacional. Presenta una tipologia de casa forta i no evolucionà arquitectònicament com el de Biure, creant una estructura amb muralles i torres. El més significatiu d'ell és un baluard amb arc de mig punt. De la casa original actualment només en resten uns quants carreus i un portal adovellat que forma part de la façana. Per les restes conservades se suposa que l'edifici original devia ser una construcció de planta quadrangular. Amb el pas del temps, se li van anar incorporant noves edificacions.

## Història

La primera referència documental del castell de les Piles es remunta al 1057, quan consta com a afrontació dels castells de Biure i Montclar. El 1072, Oliver Bernat i la seva muller Agnès venen les tres possessions a Ramon Berenguer I. Malgrat que pocs anys més tard retornen a Oliver Bernat, els comtes de Barcelona es reserven la potestat de triar els castlans, així com el dret d'estatge. A finals del segle xi, Guerau Alemany de Cervelló jura fidelitat a Berenguer Ramon II pel castell de Les Piles (1096).
Durant el segle XII, els Cervelló es mantenen com a feudataris del castell. Els castlans eren el llinatge Sespiles, si bé també hi tenien drets membres de la família Biure.
Els Timor s'apoderen del castell el 1234, quan Guillem de Puigverd el ven a Dalmau de Timor. El 1253 el Senyoriu recau en Arnau de Timor, que té per castlà a Romeu Sespiles. Segons va documentar Jaume Felip, el cereal era el cultiu majoritari en aquesta època. Felip també registra l'existència de vinya, horts, oliveres, farraginals per a la pastura de bous i vaques (que servien per a la producció lletera, galliners) i quatre masos compresos dins el terme.
Els Boixadors adquireixen el castell per la unió matrimonial entre Francesca de Timor i Bernat de Boixadors, vers 1380. Els descendents dels Boixadors, dignificats com a comtes de Savallà i de Peralada, en mantindran la possessió fins a l'extinció dels dominis senyorials.

## Referències

* ↑ «Castell de les Piles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ Miquel, Marina, Santesmases; Josep; Saumell, Dolors. Els castells del Gaià. Valls: Cossetània Edicions, Institut d'Estudis Vallencs i Centre d'Estudis del Gaià, 1999, p. 58. ISBN 84-89890-37-4.
* 1 2 Miquel, Santesmases,Saumell, 1999, p. 59.
* ↑ «Castell de les Piles». Patrimoni Arquitectònic Conca de Barberà. Arxivat de l'original el 2022-06-25. [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ Felip i Sánchez, Jaume ««Els castells de Les Piles i Turlanda a mitjan segle xiii»». Recull, n. 3, 1995, pàg. 65-83.

## Enllaços externs

* «Castell de les Piles». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Nihon Minka-en

Nihon Minka-en (en japonès 日本民家園) és un conjunt de cases tradicionals japoneses dins el Parc Natural Ikuta Ryokuchi (生田緑地) de Tama-ku, a Kawasaki, prefectura de Kanagawa, Japó. Al parc s'hi exhibeix una col·lecció de 20 minka (民家, cases tradicionals) de diverses parts del Japó, especialment cases amb coberta de palla de l'est del Japó. D'aquestes, nou han rebut la designació de Béns Culturals Importants per part del govern nacional. Les cases són variades i inclouen exemples de regions de fortes neus, allotjaments per a viatgers i un escenari teatral. Els visitants poden veure la varietat regional i les diferències en la construcció.
El parc és gestionat per la ciutat de Kawasaki. L'entrada és gratuïta per als visitants que no superin l'edat de batxillerat. L'entrada es troba a quinze minuts a peu des de l'estació de Mukogaoka-Yuen a la línia Odakyu Odawara .

## Vegeu també

* Viles històriques de Shirakawa-go i Gokayama

## Enllaços externs

* Parc Ikuta Ryokuchi (en anglès / japonès)
* Kawasaki City Nihon Minka-en (en anglès Arxivat 2020-02-16 a Wayback Machine. / japonès)
* Ikuta Green Park (pàgina antiga en anglès)
# Muntanyes Dun

Les muntanyes Dun són una serralada de muntanyes al nord de Bihar al districte de Champaran. S'estenen en direcció sud-est des del Rohua nadi al Achui nadi, més de 30 km, amb una amplada mitjana de 6,5 km.
Hi viuen el poble dels taros (tharus).

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Nombre f

* No s'ha de confondre amb distància focal, que en fotografia es denota com a "F".
En òptica, el nombre f (de vegades anomenat relació focal, f-ratio –de focal ratio en anglès– o obertura relativa) d'un sistema òptic expressa el diàmetre de la pupil·la d'entrada (en fotografia, l'obertura d'un objectiu) en termes de distància focal F efectiva de la lent. És la mesura quantitativa de la velocitat de la lent a causa de la relació directa entre "lluminositat" de la lent i majors velocitats d'obturació per a una correcta exposició de la imatge sobre un suport sensible.
Més concretament, el nombre f és una quantitat adimensional N, que resulta de dividir la longitud focal f pel diàmetre de la pupil·la d'entrada D (diàmetre de l'objectiu) d'un sistema òptic qualsevol:
    $N={\frac {f}{D}}$
Un nombre f com N=16 sol denotar-se de la forma f/16, o representat com la fracció d'una unitat: 1:16.

## Notació

La interpretació literal de la notació f/N s'obté aïllant D de la fórmula anterior:
    $D={\frac {f}{N}}$
Així, f/16 (llegit "efa setze") correspon a un diàmetre de pupil·la d'entrada D que resulta ser 16 vegades més petit que la longitud focal de l'objectiu. La pupil·la d'entrada és proporcional al diàmetre d'obertura del sistema. Es pot apreciar que N és inversament proporcional a l'obertura, és a dir, quan hi ha un major valor d'obertura, N decreix.

## Nombre f en fotografia

En una càmera fotogràfica, l'obertura es correspon usualment amb l'obertura del diafragma en l'objectiu, el qual pot ser ajustat en passos discrets per modificar la grandària de la pupil·la i regular la quantitat de llum que assoleix la pel·lícula o el sensor.

### Escales de nombres f

Si s'ajusten els passos de manera que cada valor representi la meitat d'intensitat lluminosa que el precedent, s'ha de dividir l'àrea de la pupil·la d'entrada entre 2, i el seu diàmetre entre ${\sqrt {2}}$. S'obté d'aquesta manera una successió anomenada escala estàndard de nombres f, formada per aproximacions dels termes de la progressió geomètrica de les potències de 1 / ${\sqrt {}2^{n})$: 0 ≤ n < ∞
    f/1, f/1,4, f/2, f/2,8, f/4, f/5,6, f/8, f/11, f/16, f/22, f/32, f/45, f/64, f/90, f/128, f/180, f/256 etc.
En càmeres modernes es poden trobar també escales que avancen segons una fracció de pas (1/2, 1/3 o fins i tot 1/8 de pas):

#### Escala de mig pas

| # | 1,0 | 1,2 | 1,4 | 1,7 | 2 | 2,4 | 2,8 | 3,2 | 4 | 4,8 | 5,6 | 6,7 | 8 | 9,5 | 11 | 13 | 16 | 19 | 22 |

#### Escala d'1/3 de pas

| # | 1,0 | 1,1 | 1,2 | 1,4 | 1,6 | 1,8 | 2 | 2,2 | 2,5 | 2,8 | 3,2 | 3,5 | 4 | 4,5 | 5,0 | 5,6 | 6,3 | 7,1 | 8 | 9 | 10 | 11 | 13 | 14 | 16 | 18 | 20 | 22 |

## Referències

* ↑ «Nombre f». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Alan H. Cromer. Física en la ciencia y en la industria. Pág. 480. Reverté, 2001. ISBN 84-291-4156-1
* ↑ John W. Jewett, Raymond A. Serway. Física para ciencias e ingenierias- volumen II. Cengage Learning Editores, 2006. ISBN 970-686-425-3 (pg 450)
* ↑ «El Diafragma» (en castellà). Todo fotografia.
# Nectogalinis

Els nectogalinis (Nectogalini) són una tribu de musaranyes aquàtiques de la família dels sorícids. Inclou 7 gèneres i 25 espècies vivents, algunes de les quals se subdivideixen en subespècies.

## Adaptació a una vida semiaquàtica

Els membres d'aquesta tribu que tenen un estil de vida semiaquàtic han desenvolupat diverses adaptacions. Per exemple, algunes espècies dels gèneres Chimarrogale, Nectogale, Neomys i Sorex tenen pèls rígids als costats dels dits i els peus, tant a les potes anteriors com les posteriors. Això augmenta la superfície dels peus, ajudant l'animal a nedar. A més, espècies com la musaranya aquàtica pirinenca tenen una cua allargada amb pèls que formen una estructura en forma de quilla, que funciona de manera similar a un timó quan l'animal es desplaça dins l'aigua.

## Referències

* ↑ Churchfield, Sara, 1990. The Natural History of Shrews. C. Helm/A & C Black, 178 p.