OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gobiodon citrinus

Gobiodon citrinus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Moçambic, Samoa, el sud del Japó i la Gran Barrera de Corall.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lieske, E. i R. Myers 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Rüppell, W. P. E. S. 1835-1838. Neue Wirbelthiere zu der Fauna von Abyssinien gehörig. Fische des Rothen Meeres. Frankfurt-am-Main. 1-148, Pls. 1-33.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Casa del 38 bis del Carrer de Sant Joan

La Casa del 38 bis del Carrer de Sant Joan és un edifici medieval de la vila de Vilafranca de Conflent, de la comarca d'aquest nom, a la Catalunya del Nord. És una obra inventariada com a monument històric dins del conjunt de l'Antic Hospital.
Com el seu nom indica, és en el número 38 bis del carrer de Sant Joan, en el sector central de la vila. Li correspon la parcel·la cadastral 128.
És un edifici de finals del segle xiii. Forma part del conjunt monumental de l'Antic Hospital, com ho mostren els elements constructius visibles que els diferencien. A la planta baixa, s'observa un aparell constructiu mitjà, no del tot regular, pertorbat pel pas del temps, amb dues arcades de punt rodó amb arestes vives i dovelles extradossades. La part superior de la façana fou refeta amb aparell de còdols i restes de dues finestres molt baixes, tapiades.

## Referències

* ↑ «Maison». Patrimoni. Govern francès. [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ La casa, en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Garrigou Grandchamp, Pierre. «Inventaire des édifices domestiques des XIIe, XIIIe et XIVe siècles à Villefranche de Conflent». A: La maison au Moyen Age. Toulouse: Société archéologique du Midi, 2002.
# Sony (desambiguació)

«Sony» té aquests significats:
* Sony, empresa d'electrònica japonesa.
** Sony Computer Entertainment, empresa desenvolupadora de videojocs, subsidiària de Sony
* Sony BMG Music Entertainment, companyia de música internacional
* Sony Entertainment Television, cadena de televisió internacional
* Sony Pictures, productora relacionada amb Sony Entertainment Television
# Marcantoniu Ceccaldi

Marcantoniu Ceccaldi (Vescovato, 1521 - Gènova, 1561) fou un sacerdot i cronista cors, fill de Sebastianu Ceccaldi. El 1545 es posà al servei del Banco di San Giorgio, a qui la República de Gènova havia cedit l'explotació de Còrsega. Fou fet presoner pels francesos després de la derrota genovesa a Petralba (1554) i enviat a Provença. El 1559 va denunciar l'abandó de l'illa per part dels genovesos i el 1560 fou escollit a Bastia Nobile Dodeci; degut al fort descontentament a l'illa, formà part d'una ambaixada corsa que visità Gènova, de la que ja no en va tornar. És autor d'una Storia de Corsica, publicada el 1594 per Anton Pietro Filippini, que cobreix la història de Còrsega de 1525 a 1559.

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2008-12-11 a Wayback Machine.
# Equalitzador adaptable

Un equalitzador adaptable és un equalitzador que s'adapta automàticament (en funció del temps) a les propietats del canal de comunicació. S'utilitza sovint amb modulacions coherents, com ara modulació per desplaçament de fase, mitigant els efectes de la propagació multitrajecte i esvaïment. Hi ha diferents estratègies com l'algorisme_LMS o l'algorisme_RLS. Un exemple ben conegut és l'equalitzador de decisió per retroalimentació, un filtre que utilitza la retroalimentació de les modulacions detectades, en addició a l'equalització convencional de modulacions futures. Alguns sistemes utilitzen seqüències predefinides de formació per a proporcionar punts de referència per al procés d'adaptació.

## Referències

* ↑ S. Haykin. (1996). Adaptive Filter Theory. (3rd edition). Prentice Hall.
* ↑ Tutorial on the LMS algorithm. Openstax
* ↑ Warwick, Colin. «For Decision Feedback Equalizers, Beauty is in the Eye». Agilent Technologies, 28-03-2012.
# Onchanh Thammavong

Onchanh Thammavong és una política laosiana. El 1997 es va convertir en una de les vicepresidentes de l'Assemblea Nacional de Laos. Des del 2010, és la Ministra de Treball Social-Benestar Social de Laos.

## Referències

* ↑ Female candidates for National Assembly election promoted Arxivat 2020-11-27 a Wayback Machine., In Women's Rights, 29-30 de març de 2011
* ↑ «Members of the Lao Government» (en anglès). Lao News Agency. Arxivat de l'original el 2011-06-03. [Consulta: 19 setembre 2020].
# Gueugnon

Gueugnon és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira, a la regió de Borgonya - Franc Comtat.
# Olentzero, gabonetako ipuina

Olentzero, Gabonetako Ipuina (Olentzero, conte de Nadal), estrenada en castellà amb el títol Anjé, la leyenda del Pirineo és una pel·lícula d'animació basca de 2002 dirigida per Juanjo Elordi, qui el 2005 en va dirigir la continuació Olentzero eta subilaren lapurreta (Olentzero i el robatori subtil). El guió es de Miguel Sánchez-Romero, Pablo Malo i Karmelo Vivanco.

## Argument

En la dècada del 1930 Fernando Salazor, conegut científic a nivell internacional, torna amb la seva filla Marie al seu poble natal, un petit poble del Pirineu, per tal de construir-hi una central hidroelèctrica. Aquest fet provocarà tensions entre un vell carboner i Fernando Salazar que provocaran la implicació d'un personatge màgic i misteriós, l'Olentzero, amb ajut d'Anjé, net del carboner.

## Nominacions

* Goya a la millor pel·lícula d'animació (2002)

## Referències

* ↑ Un nuevo logro del cine vasco de animación: Olentzero, Gabonetako ipuina-Anjé, la leyenda del Pirineo Arxivat 2020-02-18 a Wayback Machine. a ROLDÁN LARRETA, Carlos (2003) Un nuevo logro del cine vasco de animación: Olentzero, Gabonetako ipuina-Anjé, la leyenda del Pirineo. Ikusgaiak. Cuadernos de Cinematografía (6). pp. 210-213. ISSN 1137-4438
* ↑ Anjé, la leyenda del Pirineo Arxivat 2020-02-18 a Wayback Machine. a cinerama.es
* ↑ Anjé, la leyenda del Pirineo al web dels Premis Goya
# Gotarrendura

Gotarrendura és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. És el poble natal de Santa Teresa de Jesús.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Foto satèl·lit de Google Maps
# Cases d'en Fortí

Les Cases d'en Fortí és una obra d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Gran casal de tres cossos entre mitgeres, de planta baixa i pis. Era l'antic casal de Ros de la Font, construït el 1629. S'ha transformat en una casa plurifamiliar, aprofitant cada un dels tres cossos. Destaca el portal d'arc de punt rodó de 13 dovelles, i les tres finestres del pis de granit.

## Referències

* ↑ «Cases d'en Fortí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Oncinocampa

Oncinocampa és un gènere de diplurs de la família Campodeidae. Hi ha almenys quatre espècies descrites en Oncinocampa.

## Taxonomia

* Oncinocampa asonensis Sendra & Conde, 1988$^g$
* Oncinocampa bolivarurrutiai Sendra & Garcia$^g$
* Oncinocampa falcifer Conde, 1982$^g$
* Oncinocampa genuitei Bareth, 1989$^g$
Fonts de les dades: i = ITIS, c = Catalogue of Life, g = GBIF, b = Bugguide.net

## Referències

* 1 2 «Oncinocampa Report» (en anglès). Integrated Taxonomic Information System (ITIS).
* 1 2 «Browse Oncinocampa» (en anglès). Catalogue of Life.
* 1 2 «Oncinocampa» (en anglès). GBIF.
# Guggisberg

Guggisberg és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat al districte de Schwarzenburg.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Oreonectes luochengensis

Oreonectes luochengensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, cavernícola, demersal i de clima tropical, el qual viu a la Xina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1868. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Heteropygii, Cyprinidae, Gonorhynchidae, Hyodontidae, Osteoglossidae, Clupeidae,... Halosauridae, in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 7. i-xx + 1-512. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 agost 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Yang, J., Wu, T.-J., Wei, R.-F. & Yang, J.-X., 2011. A new loach, Oreonectes luochengensis sp. nov. (Cypriniformes: Balitoridae) from Guangxi, China. Zoological Research, 32 (2): 208-211.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* AQUATAB (txec)
* ION (anglès)
# Gotebo

Gotebo és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 272 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gotebo tenia 272 habitants, 120 habitatges, i 80 famílies. La densitat de població era de 136,4 habitants per km².
Dels 120 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55% hi vivien parelles casades, en un 9,2% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 31,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,2% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 22,1% entre 25 i 44, un 28,7% de 45 a 60 i un 21,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.500 $ i la renda mediana per família de 35.156 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.694 $ mentre que les dones 22.500 $. La renda per capita de la població era de 14.783 $. Entorn del 8,2% de les famílies i el 14,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gotebo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gotebo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Castell d'Arenós

El castell d'Arenós o de la Viñaza es troba al terme municipal de La Pobla d'Arenós, a la comarca de l'Alt Millars, País Valencià, al costat de l'embassament d'Arenós. És un Bé d'Interés Cultural, per declaració genèrica, amb codi: R-I-51-0011051, i anotació ministerial datada el 8 de maig de 2003.

## Història

La fortificació es troba al cim d'un promontori en el qual s'hi han excavat restes de ceràmiques de l'edat de bronze i de l'època ibera. El castell d'Arenós, però, és d'origen islàmic. La primera menció escrita hi apareix en un fur de Terol de 1177. Va pertànyer al rei almohade de València, Abū Zayd, qui va esdevenir senyor de les terres de l'Alt Millars després de la conquesta de Jaume I. Convertit al cristianisme, va cedir el castell com a peça en el matrimoni de la seua filla Alda amb Blasc Ximénez d'Arenós fill de Ximén Pérez d'Arenós, cavaller aragonès i lloctinent del rei català, qui els va concedir el títol de barons d'Arenós. Dos segles després, el 1464, el monarca Joan II d'Aragó va confiscar la baronia a Jaume d'Arenós, a causa d'un enfrontament entre els dos, i la va lliurar, amb el títol de Vilafermosa, al seu fill Alfons. Els Arenós, però, van provar de resistir per les armes el 1476.

## El castell

Actualment, el castell d'Arenós es troba en un estat força deteriorat. S'hi poden observar dos recintes, amb restes islàmiques i cristianes. El recinte superior s'hi troba al centre del turó, sobre una plataforma de roques sortint que s'han adaptat amb maçoneria per conformar forma rectangular. En aquest espai s'alça una torre semicircular, amb sageteres. A l'altre extrem, hi ha una segona torre, quadrada, esmotxada parcialment i feta amb maçoneria i carreus angulars. Ambdues torres estan unides per cortines.
* Fotografia antiga.
* Ermita, aljubs i Castell.
* Plànol i maqueta.
* Part superior del Castell.
* Torre de l'homenatge.
* Torre de l'homenatge.
Avall, hi ha la muralla del recinte inferior, a la vora de la plataforma rocosa. Hi destaca una torre, de planta quadrada, la millor conservada, amb merlets orientada al sud-est, amb dos aljubs, i unes Cortines, també amb merlets, construïdes en tàpia. En el camí d'accés a la fortificació, segons s'hi puja pel promontori, s'hi observen restes dels llenços de muralla i les restes de diverses torres. Al final de la senda s'alçava el portal d'entrada, que es va enderrocar per a la construcció de l'ermita de Nostra Senyora dels Àngels, del segle xiv, ubicada a les faldes del turó.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2423.
* 1 2 3 4 5 6 http://www.cult.gva.es/dgpa/documentacion/interno/1248.pdf
* 1 2 3 4 Castillos, Torres y Fortaleza de la Comunidad Valencia. Editorial Prensa Valenciana S.A. València 1995.Pàg.184
* 1 2 http://www.cortesdearenoso.es/es/content/datos-historicos-arenos-cortes-arenoso Arxivat 2016-01-28 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.xn--castillosdeespaa-lub.es/es/content/castillo-de-la-vinaza-o-castillo-de-arenos

## Enllaços externs

* Diplomatari del llinatge Arenós
* Historia del castell d'Arenós i de Pobla d'Arenós
# Margites

Margites (en grec antic Μαργίτης) era el protagonista d'un poema còmic èpic, obra que la majoria d'autors antics consideraven escrita per Homer.
Els habitants de Colofó, ciutat on segurament es va escriure l'obra Margites creien que Margites era originari d'aquesta ciutat i pensaven que també era el lloc de naixement d'Homer. Plató i Aristòtil acceptaven que Margites era una obra d'Homer. Cal·límac de Cirene apreciava el poema i l'heroi Margites, ja en temps de Demòstenes, s'havia convertit en proverbial per la seva estupidesa.
Suides no considera el poema una obra d'Homer i l'atribueix al cari Pigres, germà de la reina Artemísia I, autor també de la Batracomiomàquia. El poema estava escrit en hexàmetres barrejats, sense cap ordre, amb tetràmetres iàmbics. L'obra s'ha perdut però sembla que va tenir una gran popularitat.
L'època en què es va escriure l'obra és incerta, però segurament quan va florir la poesia èpica a Colofó, cap a l'any 700 aC. Tot i això és possible que Pigres hagués retocat el poema i hi hagués introduït els tetràmetres per donar-li un toc més còmic.
El personatge era molt còmic i ridícul, i se'l presentava com una persona presumida però ignorant, que sempre mostrava la seva ignorància: els déus no l'havien fet apte ni per cavar ni per llaurar, ni per cap altre ofici normal. Els seus pares eren molt rics, i el poeta, sens dubte, pretenia representar algun personatge ridícul de Colofó. Sembla que l'obra no era ni una paròdia ni una sàtira, i l’autor amb un humor ingenu descrivia les bogeries i els absurds de Margites sota un aspecte molt ridícul i sense cap altre objectiu que provocar el riure.
Plató va escriure sobre Margites:
| « | Sabia moltes coses però totes les sabia malament | » |

## Referències

* ↑ Margites a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 949
* ↑ πόλλ’ ἠπίστατο ἔργα, κακῶς δ’ ἠπίστατο πάντα. Plató. Alcibíades 2.147a
# Enric II de Wittelsbach

Enric XIV de Baviera o II de Wittelsbach, anomenat el Vell (29 de setembre de 1305 - Landshut, 1 de setembre de 1339), fou duc de la Baixa Baviera.

## Família

Era fill d'Esteve I de Baviera o de Wittelsbach i de Jutta Schweidnitz. Els seus avis materns eren Bolkó I, duc de Jawor i Swidnica i Beatriu de Brandenburg. Bolkó era un fill de Boleslau II el Calb duc de Silèsia, i de la seva esposa Hedwiga d'Anhalt. Beatriu era filla del marcgravi d'Otó V de Brandenburg-Salzwedel i de Jutta de Hennenberg.

## Biografia

Després de la mort del seu pare el 1310 es va convertir en duc de la Baixa Baviera, juntament amb el seu germà Otó IV (VI de Baviera), sota la tutela de l'emperador Lluís IV de l'Alta Baviera. Enric va fer costat a Lluís contra Frederic I i es va convertir en candidat a la corona alemanya quan Lluís va considerar temporalment la seva renúncia el 1333.
Els conflictes amb el seu germà Otó IV (mort el 1334) van portar a una virtual divisió de les terres, però el conflicte va seguir a la mort d'Otó IV, amb el seu cosí Enric XV de Baviera (fill i successor d'Otó IV), el que va empitjorar la relació entre l'emperador i Enric XIV, i aquest es va aliar amb el seu sogre Joan de Bohèmia. Finalment es va reconciliar amb Lluís IV el febrer de 1339, però va morir uns mesos després de lepra i va ser succeït pel seu fill Joan I, duc de Baviera.

## Matrimoni i fills

* El 12 d'agost 1328, Enric es va casar amb Margarida de Bohèmia filla de Joan I de Bohèmia i d'Isabel de Bohèmia (1292-1330). Van tenir dos fills:
* Joan I, duc de Baviera (29 de novembre de 1329 - 20 de desembre de 1340).
* Enric de Wittelsbach (1330). Va morir en l'any del seu naixement.
A les genealogies també s'esmenta un fill il·legítim anomenat Eberard. No se sap res de la seva mare ni de la seva vida posterior.

## Referències

* Kurt Reindel: Heinrich XIV., Herzog von Bayern a: Neue Deutsche Biographie (NDB), Duncker & Humblot, Berlín 1969
* Sigmund Ritter von Riezler: Heinrich XIV., Herzog von Baiern a: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB), Duncker & Humblot, Leipzig 1880
# Oncinotis

Oncinotis és un gènere de fanerògames de la família de les Apocynaceae. Comprèn 26 espècies descrites i només 7 n'han estat acceptades. És originari del sud d'Àfrica i Madagascar.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per George Bentham i publicat a Niger Fl. 451. 1849.

## Espècies acceptades

A continuació s'ofereix un llistat de les espècies del gènere Oncinotis acceptades fins a l'octubre de 2013, ordenades alfabèticament. Per a cadascuna s'indica el nom binomial seguit de l'autor, abreujat segons les convencions i usos.
* Oncinotis glabrata (Baill.) Stapf ex Hiern
* Oncinotis gracilis Stapf
* Oncinotis hirta Oliv.
* Oncinotis nitida Benth.
* Oncinotis pontyi Dubard
* Oncinotis tenuiloba Stapf
* Oncinotis tomentella Radlk.

## Vegeu també

* Característiques de les apocinàcies

## Referències

* ↑ «Oncinotis». World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 28 gener 2013].
* ↑ Oncinotis a PlantList
* ↑ «Oncinotis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 21 octubre 2013].
# Guillem XI d'Alvèrnia

Guillem X d'Alvèrnia, nascut cap a 1195, mort el 1247, fou comte d'Alvèrnia, fill i successor de Guiu II d'Alvèrnia. Gran part de les possessions paternes havien caigut en mans del rei de França (i un segle després van formar el ducat d'Alvèrnia), i estava sota la guàrdia de Guiu II de Dampierre i d'Arquimbald IX de Borbó a les ordes del rei de França i només va heretar el que restava del comtat. Va ser comte del 1222/1224 al 1247. la seva mare era Peronella de Chambon, senyora de Combrailles.
El 1229 o 1230 va fer un tractat amb Lluís IX de França, pel qual fou restablert en una part de les terres confiscades al seu pare. Hi va haver llavors dos comtats d'Alvèrnia: el de Guillem, que fou el comtat d'Alvèrnia pròpiament dit, i les terres reials coneguda com la Terra d'Alvèrnia. El primer, el menys important, comprenia el castell i la ciutat de Vic-le-Comte, que fou fa el cap de districte, amb les castellanies de Mirefleurs, de la Xipre, de Besse, de Clavières, de Montredon, d'Artonne i de Lezoux.
El rei Sant Lluís va donar el 1241, la Terra d'Alvèrnia al seu germà Alfons de Poitiers, investit comte de Poitou i de Saintogne, i comte de Tolosa per dret de la seva dona. A la seva mort, el 1271, la Terra d'Alvèrnia va tornar a la corona.
El 3 de febrer de 1225 es va casar amb Adelaida de Brabant (vers 1190-1265) comtessa de Boulogne (1260-1265), filla d'Enric I de Brabant (vers 1160-1235), duc de Brabant, i de Matilde de Lorena (vers 1170-vers 1210), dita Matilde de Bonen, que era vídua d'Arnold IV comte de Loon. D'aquesta unió van néixer:
* Robert V (vers 1225-1277), comte d'Alvèrnia (1247-1277) i de Boulogne (1265-1277)
* Guiu, prebost de Lilla, arquebisbe de Viena el 1265
* Guillem d'Alvèrnia, arquebisbe de Lieja el 1282 apartat immediatament per Joan de Dampierre (abans bisbe de Metz)
* Godofreu
* Enric
* Maria d'Alvèrnia (vers 1225-1280), casada l'11 de desembre de 1238 amb Gauthier VI Berthout (vers 1225-1286), senyor de Malines
* Matilde d'Alvèrnia (vers 1230-1280), casada el 1255 amb Robert VI, delfí d'Alvèrnia i comte de Clermont, comte de Clermont i delfí d'Alvèrnia (1273-1281)
L'esposa, en enviudar, es va casar amb Arnold senyor d'Ensemale vers 1248.

## Referències

* L'art de vérifier les dates des faits historiques, des chartes, des chroniques et autres anciens monuments, depuis la naissance de Notre-Seigneur. volum 10, París 1818-1819
# Oreonectes guananensis

Oreonectes guananensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Cos amb escates.
* Cap comprimit, amb presència d'ulls i un solc longitudinal a la superfície del llavi inferior.
* Aleta dorsal amb 7 radis ramificats, anal amb 5, pectoral amb 10-11, pelviana amb 7-8 i caudal amb 13-17.
* L'origen de l'aleta dorsal és oposat o posterior a la línia vertical de l'origen de l'aleta pelviana.
* Peduncle caudal sense quilles adiposes.
* Aleta caudal amb les vores arrodonides.
* Línia lateral incompleta, amb 7-13 porus i amb una franja de color marró fosc.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, cavernícola, demersal i de clima tropical, el qual viu a Guangxi (la Xina).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1868. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Heteropygii, Cyprinidae, Gonorhynchidae, Hyodontidae, Osteoglossidae, Clupeidae,... Halosauridae, in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 7. i-xx + 1-512. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 agost 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Yang, Q., M.-l. Wei, J.-h. Lan i Q. Yang, 2011. A new species of the genus Oreonectes (Balitoridae) from Guangxi, China. Journal of Guangxi Normal University (Natural Science Edition) 29(1):72-75.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Germà (militar)

Germà (en llatí Germanus) va ser un militar de l'Imperi Romà d'Orient, un dels comandants de l'expedició que l'emperador Teodosi II va enviar l'any 441 per atacar als vàndals a l'Àfrica. No va aconseguir cap resultat decisiu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Germanus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 14 setembre 2022].
Viccionari