OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Festival (TTS)

Festival és un sistema de síntesi de veu de propòsit general per a múltiples llenguatges desenvolupat originalment pel Centre d'Investigació de Tecnologies del Llenguatge de la Universitat d'Edimburg, la Universitat Carnegie Mellon així com altres centres d'ensenyament han realitzat contribucions substancials al projecte.
Es distribueix com a programari lliure amb llicència similar a la llicència BSD. Festival i les eines de síntesi de veu es distribueixen sota llicència tipus MIT-X11 permetent ús comercial i no comercial sense restricció.
El projecte inclou la documentació completa per desenvolupar sistemes de síntesi de veu amb diversos APIs, sent un entorn ideal per al desenvolupament i investigació de les tècniques de síntesi de veu.
El projecte està escrit en llenguatge C++ i està implementat com un intèrpret de comandes, que pot connectar-se amb diversos mòduls i aplicacions.
Hi ha llibreries per al desenvolupament d'aplicacions en els llenguatges Java i C++, així com una interfície per a l'editor de texts Emacs.
El projecte festival és multilingüe (actualment suporta anglès (britànic i americà), i castellà) encara que l'anglès és el més avançat. Alguns grups han desenvolupat eines que permeten utilitzar altres idiomes amb el projecte, com ara el català
Les eines i la documentació completes per a la utilització de noves veus en el sistema estan disponibles al projecte FestVox del Carnegie Mellon University. La documentació ve en el format texinfo del FSF, que permet generar un manual imprès, arxius man, Info i HTML.

## Projecte Festvox

El projecte Festvox pretén fer de la construcció de veus sintètiques noves un procés més sistemàtic i més ben documentat, fent el possible perquè qualsevol pugui construir noves veus. El Projecte és distribuït sota una llicència de programari lliure similar a la llicència MIT-X11.
El Projecte Festvox és un conjunt d'eines per construir veus sintètiques per al sistema de síntesi de text a veu Festival.

## Festcat

Festcat és un projecte que neix amb la intenció de produir sintetitzadors de veu en català d'alta qualitat i d'accés lliure. En particular, es volen desenvolupar veus en català pel sistema operatiu Linux i per la distribució Linkat, tot i que els desenvolupaments no estan limitats a cap distribució ni entorn.
Aquest projecte és part de la feina del Centre TALP Tecnologies i Aplicacions del Llenguatge i la Parla, en la recerca i desenvolupament de sistemes de síntesi de veu.

## Flite

Flite és un petit motor de síntesi de veu en temps d'execució (runtime) desenvolupat pel Carnegie Mellon University. derivat del projecte Festival, de la Universitat d'Edinburg, i de la projecte Festvox del Carnegie Mellon University.

## Gstreamer

GStreamer és un connector que permet l'ús de Festival a l'escriptori Gnome.

## Referències

* ↑ FestCat: veus sintètiques en català
* ↑ http://festvox.org

## Enllaços externs

* Festcat Veus sintètiques en català per al Festival
# Resolució 108 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 108 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 8 de setembre de 1955 després de recordar la resolució 107 (1955) i d'un altre informe del Cap d'Estat Major del Organisme de les Nacions Unides per la Vigilància de la Treva, el Consell va prendre nota que ambdues parts van acceptar l'exhortació del Cap de Estat Major per un alto el foc. El Consell va continuar donant suport a l'opinió del Cap d'Estat Major que les forces armades d'ambdues parts haurien d'estar separades clara i eficaçment pels mitjans que ha proposat, i va declarar que els observadors de les Nacions Unides han de gaudir de llibertat de moviment a la regió a fi de poder complir la seva comesa.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 101 a la 200 (1953 - 1965)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Copa del Món de voleibol masculina

La Copa del Món de voleibol masculina és un torneig de voleibol que classifica els tres primers per als Jocs Olímpics.

## Història

La Copa del Món masculina fou creada el 1965 amb l'objectiu d'omplir els forats que deixaven els dos grans torneigs mundials, els Jocs Olímpics d'Estiu i el Campionat mundial. Es disputa cada quatre anys, inicialment l'any següent a la celebració dels Jocs Olímpics. Inicialment es disputava en seus diferents, però des del 1977 la seu fou establerta permanentment al Japó.
Als anys 90, la introducció de la World League anual, les motivacions originàries per la creació de la Copa del Món esdevingueren obsoletes i la FIVB decidí canviar-ne la fórmula el 1991: la competició es passà a disputar l'any precedent als Jocs, i es convertí en el primer torneig qualificador per la competició, garantint una plaça per al campió. A partir de l'any 1995 els equips classificats s'augmentà a tres.

## Sistema de competició

La Copa del Món té el següent sistema de competició:
* La competició es disputa al Japó.
* Hi prenen part 12 equips, 10 classificats i 2 per invitació.
* El Japó sempre es prequalifica com a nació seu.
* Cinc equips es classifiquen com a campions continentals, i els quatre millors finalistes continentals segons el rànquing de la FIVB.
* Des del 1999, només les nacions no classificades encara pels Jocs prenen part a la competició.
* La competició es divideix en dues fases.
* En la primera fase les seleccions se separen en dos grups, enfrontant-se tots contra tots de cada grup.
* En la segona fase les seleccions s'enfronten amb les seleccions de l'altre grup.
* La classificació final es calcula pel sistema habitual del voleibol, nombre de victòries, quocient de punts, quocient de sets i enfrontaments directes.
* Les tres primeres seleccions es classifiquen pels Jocs Olímpics de l'any següent.
* El torneig és força restrictiu, només es permet la participació de 12 jugadors per equip, sense possibilitat de ser reemplaçats, inclòs en cas de lesió.

## Historial

| Any | Seu | Or | Argent | Bronze |
| 1965 | Polònia | Unió Soviètica | Polònia | Txecoslovàquia |
| 1969 | RDA | RDA | Japó | Unió Soviètica |
| 1977 | Japó | Unió Soviètica | Japó | Cuba |
| 1981 | Japó | Unió Soviètica | Cuba | Brasil |
| 1985 | Japó | Estats Units | Unió Soviètica | Txecoslovàquia |
| 1989 | Japó | Cuba | Itàlia | Unió Soviètica |
| 1991 | Japó | Unió Soviètica | Cuba | Estats Units |
| 1995 | Japó | Itàlia | Països Baixos | Brasil |
| 1999 | Japó | Rússia | Cuba | Itàlia |
| 2003 | Japó | Brasil | Itàlia | Sèrbia i Montenegro |
| 2007 | Japó | Brasil | Rússia | Bulgària |
| 2011 | Japó | Rússia | Polònia | Brasil |
| 2015 | Japó | Estats Units | Itàlia | Polònia |
| 2019 | Japó | Brasil | Polònia | Estats Units |

## Enllaços externs

* Copa del Món de voleibol masculina - Lloc web oficial
# Tàhir ibn Muhàmmad

Tàhir ibn Muhàmmad fou nomenat delegat del califa Al-Mamun per a la província d'Armènia el 813 amb la missió d'atreure els funcionaris i militars a la seva causa, ja que la majoria eren partidaris de son germà al-Amín.
Tàhir es va presentar a Bardaa, on dominaven els partidaris d'al-Mamun, però fou assetjat allí per l'ostikan Ishaq ibn Sulayman. Tàhir devia acomplir la seva missió perquè les forces d'Ishak es van passar a Tàhir, i Ishak es va veure obligat a reconèixer el nou califa i a renunciar al càrrec.
Però Tàhir no va poder entrar a Dvin, que fou ocupada per Djahap al-Qaisi de Manazkert, erigit en defensor del califa deposat. El fill i successor de Djahap, Abd-al-Màlik ibn Djahap, va atacar Tàhir a Bardaa vers el 814, però Tàhir el va rebutjar.

## Referències

* Canard, M.; Cahen, Cl.; Deny, J.. «Armīniya.» Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 23 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/arminiya-COM_0064>
* Al-Baladhuri, Ahmad ibn Jabir. The Origins of the Islamic State, Part I. Nova York: Universitat de Colúmbia, 1916.
* Al-Tabari, Abu Ja'far Muhammad ibn Jarir. The History of al-Ṭabarī, Volume XXXIV: Incipient Decline.. Albany, NY: State University of New York Press, 1989. ISBN 0-88706-874-X.
* Ter-Ghevondyan, Aram. The Arab emirates in Bagratid Armenia. Lisboa: Fundació Calouste Gulbenkian, 1976.
* Al-Ya'qubi, Ahmad ibn Abu Ya'qub. Historiae, Vol. 2. Leiden: E. J. Brill, 1883.
# Al Liamm

Al Liamm ("el lligam") és una revista literària i cultural bimestral en bretó.

## Història

La revista fou creada a París per Pêr ar Bihan i Andrev Latimier. Sorgí de la fusió de dues altres revistes, Kened i Tír na nÓg el 1948. Ronan Huon, director d'aquesta última, se'n va fer càrrec, i n'estarà al capdavant fins a la seva mort el 2003. Actualment, la revista és dirigida pel seu fill Tudual Huon.
Maodez Glanndour, Roparz Hemon, Ronan Huon, Per Denez, Per Diolier, Youenn Gwernig, Reun ar C'halan, Fañch Kerrain, Yann Gerven, i altres hi han publicat obres i estudis.
És de les poques revistes en bretó amb certa continuïtat. L'abril del 2005, publicà el número 349.
La revista es considera apolítica, com ho fou Gwalarn de la que se'n considera hereva, i publica com ella textos literaris i traduccions d'alt nivell. Després de la seva creació ha fet un gran esforç per a divulgar l'ortografia unificada.
Al Liamm és una de les revistes bretones amb major tiratge i contingut més variat.

## Alguns redactors

* Abeozen, Vefa de Bellaing, Per Denez, Youenn Drezen, Anjela Duval, Maodez Glanndour, Roparz Hemon, Tudual Huon, Frañsez Kervella, Xavier de Langlais, Yann-Ber Piriou, Jarl Priel, Dan Ar Wern, Paskal Tabuteau

## Les edicions Al Liamm

Les edicions Al Liamm, represes en 1999 per An Here, són novament incorporades a la revista. Han publicat narracions i diccionaris com:
* Emgann Kergidu, de Lan Inizan
* E skeud tour bras Sant Jermen, de Yeun Ar Gow
* An Teirgwern Pembroke de Jarl Priel
* Pirchirin Kala-Goañv d'Abeozen
* Plac'hed o lêr rous, de Yann Gerven
així com les de teatre de Tangi Malmanche i de Roparz Hemon
# Vera Little

Vera Little (Memphis, 10 de desembre de 1928 - Berlín, 26 d'octubre de 2012) fou una mezzosoprano estatunidenca, que va pertànyer al conjunt de la Deutsche Oper Berlin durant més de quatre dècades.
Com a mezzosoprano, va cantar tots els papers importants en el seu camp. El 1950 va guanyar en un concurs d'òpera de Múnic. Després de graduar-se al Talladega College de Talladega, Alabama, el 1952, va anar a París amb una beca Fulbright. El 1958 va portar Carl Ebert a Berlín a la llavors anomenada Städtische Oper Berlin de Kantstraße. Allí va debutar en el paper principal de Carmen. Va aparèixer com a primera cantant de color per invitació de Vittorio Gui al Vaticà davant del papa Joan XXIII, fet que la va fer coneguda internacionalment. Una atenció especial també es va prestar a la seva interpretació de Begonia a The Young Lord de Hans Werner Henze, interpretada per primera vegada el 1965 i Beroe a The Bassarids de Henze.
El 1970 va rebre el títol de Kammersängerin. Després de moltes negociacions i complicacions, va aparèixer per primera vegada el 1973 a la seva ciutat natal de Memphis en el paper d'Ulrica a Un ballo in maschera. A més de la música, la literatura estava especialment a prop del seu cor. Va escriure poemes, alguns dels quals van ser musicats per Boris Blacher. Hans Wollschläger en va realitzar algunes traduccions.
La Temporada 1962-1963 va actuar a Aida al Gran Teatre del Liceu.

## Referències

* ↑ «Kammersängerin Vera Little-Augustithis verstorben» (en alemany). nmz. [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ «Die erste Schwarze der Deutschen Oper» (en alemany). BZ. [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ «SALZBURGER FESTSPIELE ARCHIV» (en alemany). [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ Company, Johnson Publishing. Jet. Johnson Publishing Company, 15 febrer 1973, p. 36–. ISSN 00215996.
# Universitat Bar-Ilan

La Universitat Bar-Ilan (en hebreu: אוניברסיטת בר-אילן) és una universitat situada a Ramat Gan, Israel. Va ser establerta l'any 1955, avui és la segona major institució universitària israeliana. Té prop de 26,800 estudiants (inclosos 9,000 de diferents col·legis regionals afiliats) i un cos docent de 1.350 membres. Compta amb sis facultats: ciències exactes, ciències socials, ciències de la vida, humanitats, estudis jueus, i lleis.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de la Universitat Bar-Ilan Arxivat 2009-09-15 a Wayback Machine. (hebreu) (àrab) (anglès) (xinès)
# Universitat Bacha Khan

La Universitat Bacha Khan (urdú: باچا خان یونیورسٹی; paixtu: باچا خان پوهنتون) és una universitat pública del Pakistan situada a la ciutat de Charsadda, a Khyber Pakhtunkhwa. Pren el nom de l'activista per la pau Abdul Ghaffar Khan, conegut com a Bacha Khan.

## Atemptat de 2016

El 20 de gener de 2016 la universitat patí un atac terrorista talibà que deixà almenys 30 morts i 50 ferits hospitalitzats.

## Referències

* ↑ Universitat Bacha Khan - Lloc web oficial
* ↑ «Pakistan Charsadda: Deadly assault on university» (en anglès). BBC News, 20-01-2016.

## Vegeu també

* Universitat Iqra
# Valentín Kuzmín

Valentín Kuzmín (Moscou, 4 de gener de 1941 - Moscou, 2008) fou un nedador rus, especialista en papallona, que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
En el seu palmarès destaquen quatre medalles al Campionat d'Europa de natació, una d'or i una de plata el 1962 i dues d'or el 1966. A les Universíades guanyà una medalla d'or, una de plata i una de bronze en les edicions de 1963 i 1965. A nivell nacional guanyà 13 campionats soviètics: tres dels 100 papallona (1961, 1964 i 1966), nou dels 200 papallona (1959 a 1964 i de 1966 a 1968) i un dels 4x100 estils (1963). Va establir set rècords europeus dels 200 metres papallona entre 1962 i 1966, així com 24 rècords soviètics.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. El 1960, a Roma, fou setè en els 200 metres papallona del programa de natació. El 1964, a Tòquio, disputà fou quart en els 4x100 metres estils i cinquè en els 200 metres papallona. La darrera participació en uns Jocs fou el 1968, a Ciutat de Mèxic, on fou quart en els 200 metres papallona.
Es va doctorar en ciències econòmiques i va ser professor a la Universitat Estatal de Moscou. Entre 1989 i 2005 va treballar a Xile per les Nacions Unides.

## Referències

* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 31 desembre 2021].
* 1 2 «КУЗЬМИН Валентин Викторович | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «Olympedia – Valentin Kuzmin». [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «Кузьмин Валентин». [Consulta: 31 desembre 2021].
# Vessioli (Prókhorovka)

* Per a altres significats, vegeu «Vessioli».
Vessioli - Весёлый (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 123 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# València (lingüística)

La valència d'un verb indica el nombre d'arguments o complements obligatoris que aquest verb necessita per formar una frase amb sentit complet en aquella llengua. El terme, procedent de la química, va ser encunyat per Lucien Tesnière. Els complements que s'afegeixen a l'oració però que no venen exigits per la valència verbal són optatius i es denominen adjunts. La valència, en ser un concepte sintàctic, indica únicament el nombre de complements i és la semàntica la que determina el tipus d'elements que poden aparèixer en cada cas. Quan una altra categoria té un origen o significat verbal, pot heretar la valència de la paraula primitiva i exigir al seu torn complements que l'acompanyin.

## Tipus de valències

Segons la valència, els verbs es classifiquen en diverses classes gramaticals. Teòricament no hi ha límit sobre el nombre d'arguments que pot exigir un verb, però a la pràctica la valència és reduïda i es pot dividir en els següents casos:
* València zero = correspon als verbs que denoten impersonalitat, no cal cap complement més enllà del mateix verb per expressar l'acció, com per exemple «Plou».
* València 1 o verbs monovalents = només contenen un argument, que pot ser el subjecte («La Maria dorm») o bé un altre complement («Fa massa calor»)
* València 2 o verbs bivalents = inclouen dos arguments; és el cas de la majoria de verbs transitius, com «La Laura menja pomes» i les seves corresponents transformacions en veu passiva («El pastís va ser devorat pels convidats»)
* València 3 o verbs trivalents = necessiten tres arguments diferents, com per exemple «El Miquel va fer un petó a la seva germana»
* València 4 o verbs quatrivalents = formen oracions complexes amb quatre arguments, com a la frase «El nostre company ha traduït aquesta novel·la de l'anglès al català»

## Referències

* ↑ Tesnière, L. 1959. Éleménts de syntaxe structurale. Paris: Klincksieck
* ↑ Diversos autors. Lingüística general y aplicada, Volum 3. Universitat de València, 1999. ISBN 9788437015194 [Consulta: 1r març 2015].
# Resolució 1139 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1139 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 21 de novembre de 1997. Després de considerar un informe del Secretari General Kofi Annan sobre la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació (UNDOF), el Consell va observar els seus esforços per establir una pau duradora i justa a l'Orient Mitjà.
La resolució va demanar a les parts implicades que implementessin de manera immediata la Resolució 338 (1973). Va renovar el mandat de la Força d'Observadors durant un altres sis mesos fins al 31 de maig de 1998 i va demanar que el Secretari General presentés un informe sobre la situació al final d'aquest període.
L'informe del secretari general va dir que la situació entre Israel i Síria havia quedat en calma però la situació a l'Orient Mitjà en general continuava sent perillosa. Dos soldats de la UNDOF van ser assassinats per assaltants desconeguts i Síria va dur a terme una investigació.

## Referències

* ↑ «Security Council renews mandate of UNDOF until 31 May». United Nations, 21-11-1997.
* ↑ «Report of the Secretary-General on the United Nations Disengagement Observer Force». United Nations, 14-11-1997. Arxivat de l'original el 8 de juny 2011. [Consulta: 5 desembre 2017].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Alts del Golan

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Barraca del camí del Corral del Fortuny XVI

La Barraca del camí del Corral del Fortuny XVI és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una barraca composta de dues estances que es comuniquen interiorment. De cornisa horitzontal, coberta de pedruscall i portal dovellat amb un arc pla. La primera estança és rectangular i mesura 3'10m de fondària i 2'40m d'amplada i està coberta per una falsa cúpula fins a una alçada màxima de 3'40m. Com a elements funcionals hi ha una fornícula i una pica.
Mitjançant un passadís d'arcades s'accedeix a la cambra interior, de planta circular, amb un diàmetre de 2'675m igualment coberta amb una falsa cúpula tapada amb una llosa a una alçada màxima de 3'80m. Com a elements funcionals hi ha una menjadora.
Exteriorment presenta un paravents a la seva esquerra amb una menjadora. La seva orientació general és de sud.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca del camí del Corral del Fortuny XVI». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].
# Costes del Rebalç

Les Costes del Rebalç és una costa situada al nord del poble de La Coma al municipi de La Coma i la Pedra (Solsonès).

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Valérie Cabanes

Valérie Cabanes (Pont-l'Abbé, 1969) és una jurista francesa de dret internacional especialitzada en drets humans i dret humanitari coneguda també com a ecologista i assagista. Va participar en la posada en marxa del moviment ciutadà End Ecocide on Earth que defensa el projecte de reconèixer l'ecocidi en el dret penal internacional com un delicte contra la pau i la seguretat humana. Actualment és membre del Consell Assessor de l'ONG Stop Ecocide International i membre del Comitè Directiu de l'Aliança Global pels Drets de la Natura (GARN). També és cofundadora de l'associació Notre affaires à tous, que promou la justícia climàtica i és una de les quatre ONG darrere de la iniciativa francòfona l'affaire du siècle. També va cofundar el programa interactiu Wild Legal, una escola pels drets de la natura.

## Obres

* « Crime climatique et écocide : réformer le droit pénal international », a Crime climatique stop ! : l'appel de la société civile, coordinat per Nicolas Haeringer, Maxime Combes, Jeanne Planche i Christophe Bonneuil, Le Seuil, coll. « Anthropocène », 2015 ISBN 978-2-021283-648
* Un nouveau droit pour la Terre : pour en finir avec l'écocide, amb prefaci de Dominique Bourg, Le Seuil, coll. « Anthropocène », 2016 ISBN 978-2-021328-615,
* « Préface » i « Le crime d'écocide », a Des droits pour la Nature, collectif sous la direction de Samanta Novella, éditions Utopia, coll. « Ruptures », 2016 ISBN 978-2-919160-235
* Homo natura : en harmonie avec le vivant, prefaci d'Edgar Morin, Buchet-Chastel, coll. « Dans le vif », 2017 ISBN 978-2-283030-196,

## Referències

* ↑ Bio
* ↑ Cabanes.
* ↑ «Qui sommes-nous?». Arxivat de l'original el 2015-11-18. [Consulta: 15 agost 2022].
* ↑ «Vers une reconnaissance du crime d’écocide - Legitech». Arxivat de l'original el 2018-01-08. [Consulta: 15 agost 2022].
* ↑ «Who we are» (en anglès americà). [Consulta: 15 agost 2022].
* ↑ «Executive Committee - Global Alliance for the Rights of Nature (GARN)» (en anglès americà), 06-08-2021. [Consulta: 15 agost 2022].
* ↑ «- Notre Affaire à Tous». Notre Affaire à Tous. [Consulta: 28 juliol 2020]..
* ↑ «Climat : stop à l’inaction, demandons justice !» (en anglès). L'Affaire du Siècle. [Consulta: 28 juliol 2020]..
# Loricarins

Els loricarins (Loricariinae) són una subfamília dins la família Loricariidae de l'ordre Siluriformes. Aquesta subfamília està dividida en dues tribus i en uns 30 gèneres.

## Taxonomia

Els loricarins van ser descrits primer el 1831. Més tard, el 1979, molts dels gèneres abans descrits dels loricarins van ser dividits en quatre subfamílies: Loricariini, Harttiini, Farlowellini, i Acestridiini. Aquesta subfamília ha resultat monofilètica.

## Aparencia i anatomia

Com a loricàrids, les espècies de loricarins tenen el cos deprimit cobert de plaques òssies. i la boca xucladora. Tenen un dimorfisme sexual sovint accentuat.

## Gèneres

Llista basada en Covain i Fisch-Muller (2007), excepte per a Cteniloricaria.
* Tribu Loricariini
** Grup Loricaria
*** Brochiloricaria
*** Loricaria
*** Paraloricaria
*** Ricola
** Grup Loricariichthys
*** Furcodontichthys
*** Hemiodontichthys
*** Limatulichthys
*** Loricariichthys
*** Pseudoloricaria
** Grup Pseudohemiodon
*** Apistoloricaria
*** Crossoloricaria
*** Dentectus
*** Planiloricaria
*** Pyxiloricaria
*** Rhadinoloricaria
*** Pseudohemiodon
*** Reganella
** Grup Rineloricaria
*** Dasyloricaria
*** Ixinandria
*** Rineloricaria
*** Spatuloricaria
* Tribu Harttiini
** Aposturisoma
** Cteniloricaria
** Farlowella
** Harttia
** Harttiella
** Lamontichthys
** Metaloricaria
** Pterosturisoma
** Sturisoma
** Sturisomatichthys

## Referències

* ↑ Loricariinae (TSN 679394) al web del Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. (anglès)
* 1 2 3 4 Covain, Raphael; Fisch-Muller, Sonia «The genera of the Neotropical armored catfish subfamily Loricariinae (Siluriformes: Loricariidae): a practical key and synopsis» (PDF). Zootaxa, 1.462, 2007, pàg. 1–40.