OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Velòdrom d'Horta

El Velòdrom d'Horta Miquel Poblet és una instal·lació esportiva de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El velòdrom es va construir entre el 1983 i el 1984 pels arquitectes Esteve Bonell i Francesc Rius. Està situat a la falda de la muntanya de Collserola en un espai de pendent suau, entre les Recinte Mundet i el Parc del Laberint d'Horta.
La profunditat del velòdrom s'encaixa lleugerament al terreny, cosa que incrementa la seva lleugeresa. La planta està plantejada com una gran corona circular en la qual se situen a l'interior una pista i una grada de forma el·líptica.
La pista té una corda de 250 metres i està construïda amb fusta africana. A l'interior de la pista de ciclisme hi ha un camp de futbol sala i una pista poliesportiva per a bàsquet o handbol.
Entre les grades i la façana s'aixequen les quatre torres obliqües per il·luminar l'espai. Els arquitectes idearen també un pòrtic circular de 4 metres de gruix que acull tots els serveis dirigits als espectadors i que comunica el velòdrom amb l'espai de l'entorn de l'edifici dissenyat també pels mateixos arquitectes. Aquest espai públic del voltant condueix fins l'entrada dels jardins del Laberint, s'hi va incloure un recorregut poètic a la part oest seguint el disseny de poema visual ideat per Joan Brossa.

## Història

El velòdrom fou inaugurat el 27 d'agost de 1984 amb motiu del Campionat Mundial de Ciclisme en Pista. L'any 1992 acollí les proves de ciclisme en pista dels Jocs Olímpics d'estiu de 1992.
Actualment també és la seu de la Federació Catalana de Ciclisme i inclou altres equipaments i serveis.
Està dedicat al ciclista català Miquel Poblet.
Va obtenir el premi FAD d'Arquitectura del 1984.

## Referències

* 1 2 «Velòdrom d'Horta | enciclopèdia.cat». [Consulta: 3 juliol 2020].
* 1 2 3 4 5 6 «Velòdrom d'Horta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2017].
* ↑ «El Velòdrom d'Horta». Arxivat de l'original el 2021-10-22. [Consulta: 5 novembre 2020].
* ↑ Garcia Luque, Xavier «La lluvia deslució la jornada inaugural de los Mudiales». La Vanguardia, 28-08-1984, pàg. 25.
* ↑ «Velodrom Municipal d'Horta Miquel Poblet» (en castellà). Agenda de actividades, directorios y cursos de Barcelona. Guía BCN. [Consulta: 6 novembre 2020].

## Bibliografia

* Bou i Roura, Lluís. Ajuntament de Barcelona. Itineraris Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona, 2002. Dipòsit legal B.22.877-2002. ISBN 84-7609-991-6.

## Enllaços externs

* Guia temàtica Velòdrom d'Horta - Biblioteca Oriol Bohigas (Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona)
# Verves

Els verves (llatí: Verves; grec antic: Oὐερουεῖς) van ser un poble d'arrel amaziga que vivia a la província romana de la Mauritània Tingitana. En parla Claudi Ptolemeu. La seva situació no es coneix. Tot i la semblança de noms, la paraula berbers, amb què eren coneguts els amazics, deriva de bàrbars i no de verves.

## Referències

* 1 2 «Mauretania a Dictionary of Greek and Roman Geography (1854)». William Smith, LLD, Ed.. [Consulta: 6 desembre 2014].
* ↑ Claudi Ptolemeu. Geographia, IV, 1, 10
# Verwaltungssitz Arbed

Verwaltungssitz Arbed és un edifici d'interès turístic situat a l'Avenue de la Liberté, carrer principal de la ciutat de Luxemburg. El Grup Arbed és una empresa siderometal·lúrgica que va tenir els seus inicis l'any 1911.
La seu de l'oficina principal (l'edifici Arbed) es va construir l'any 1922.
És un edifici voluminós que disposa de quatre ales i un enorme pati interior. Dominant la façana, el pòrtic de l'entrada està flanquejat per pilars amb les figures de la Victòria i Mercuri, que simbolitzen èxit i comerç, la indústria i la ciència. Altres ornaments accentuen la connexió entre l'Arbed, les mines, el processament de l'acer i l'agricultura.
# Vi de la terra Illes Balears

El Vi de la terra Illes Balears és una indicació geogràfica pels vins amb la menció tradicional vi de la terra produïts a les illes Balears, complementària a les altres indicacions més específiques. Va ser creada el 2003.

## Història

L'any 1972, mitjançant el Decret 835, de 23 de març, es reconeix la comarca vitivinícola balear. L'any 2003, mitjançant l'Ordre del conseller d'Agricultura i Pesca de 12 de febrer, es va regular la utilització de la menció «Vi de la terra Illes Balears». L'Ordre de 24 d'octubre de 2006, que derogà l'anterior, va introduir una sèrie de novetats en el Reglament, com és l'autorització de les varietats pinot noir, riesling i sauvignon blanc, així com la reglamentació del sistema de cultiu. Totes les botelles han d'anar amb un número de control oficial assignat per la Direcció General de Medi Rural i Marí.

## Geografia

L'àrea de producció del raïm i d'elaboració del «Vi de la terra Illes Balears» és el conjunt d'illes que formen l'arxipèlag que els dona el nom. A les Illes Balears es troben, en general, sòls de perfil poc desenvolupat i que manifesten una influència molt marcada de la roca mare. Aquests sòls són rics en sediments calcaris i arens silicis vermells que donen lloc a sòls bruns o vermellosos. El clima balear és una varietat insular del clima mediterrani. Les temperatures són moderades, especialment les mínimes. Les precipitacions mitjanes anuals són molt heterogènies en relació a les distintes èpoques de l'any coincidint, a l'època estival, les màximes temperatures amb les menors precipitacions.

## Vins

Les característiques geoclimàtiques de les Illes Balears permeten l'obtenció de vins amb unes característiques pròpies, reforçades per l'existència d'algunes varietats autòctones.Predominen els vins negres de cabernet sauvignon, merlot i callet. Són vins amb molt de color i capa. La fase aromàtica es caracteritza per la presència de fruites vermelles. Són vins amb cos, potents, rics en tanins i aptes per a la criança. Els vins blancs varietals de chardonnay i de moscatell són de fama reconeguda. Els vins de chardonnay es caracteritzen pel seu cabal aromàtic, amb notes de fruites tropicals, pinya i plàtan, i en boca són frescs, amples i amb cos, amb un final llarg i persistent. Els moscats es caracteritzen per l'aroma floral, amb notes de gessamí i violeta, i en boca són equilibrats i frescs.
Les varietats de vi blanc són Chardonnay, moscatell, moll, parellada, macabeu, malvasia, riesling, viognier i sauvignon blanc. I les varietats de vi negre són Cabernet sauvignon, merlot, sirà, monestrell, ull de llebre, fogoneu, callet, manto negre i pinot noir.
La graduació alcohòlica mínima és de 10,5° pel vi blanc, 11,0° pel vi rosat i 11,5° pel vi negre. L'acidesa volàtil no pot ser superior a 0,8 g per litre, expressada en àcid acètic.

## Referències

* ↑ «Vins : Vi de la terra Illes Balears». Illes Balears Qualitat - Productes agroalimentaris autòctons, denominacions d'origen i productes de qualitat. Institut de Qualitat Agroalimentària de les Illes Balears (IQUA). [Consulta: 3 juliol 2017].
# Vladimir Beara

Vladimir Beara, anomenat el gran Vlad, (Zelovo, 28 d'agost, 1928 - Split, 11 d'agost, 2014) fou un futbolista i entrenador de futbol croat.
Beara va néixer a la vila de Zelovo a prop de Sinj, Croàcia (en aquells temps Regne de Serbis, Croats i Eslovens).
A Iugoslàvia juga per dos dels grans clubs, el Hajduk Split (on jugà 308 partits i guanyà 3 lligues) i l'Estrella Roja (amb qui guanyà 4 lligues i dues copes). Beara acabà la seva trajectòria a Alemanya, a dos clubs modestos, Alemannia Aachen i Viktoria Köln.
Fou 60 cops internacional amb Iugoslàvia (rècord al país per un porter) entre 1950 i 1960. Participà a tres Mundials (1950, 1954 i 1958) i guanyà una medalla d'argent als Jocs Olímpics de 1952.
L'any 1967 es va treure el títol d'entrenador a Colònia, començant la seva carrera tècnica.

## Palmarès

* 7 Lliga iugoslava de futbol: 1950, 1952, 1955 amb Hajduk Split, 1956, 1957, 1959, 1960 amb Estrella Roja
* 2 Copa iugoslava de futbol: 1958, 1959 amb Estrella Roja

## Referències

* ↑ «Former goalkeeping great Vladimir Beara dies at 85». Hindustan Times. Arxivat de l'original el 2014-10-14. [Consulta: 12 agost 2014].
* 1 2 «VLADIMIR BEARA, LA LEYENDA BALCÁNICA BAJO LOS PALOS». Angel Iturriaga Barco, 12-08-2014.
* Nogometni leksikon (2004, en croat)
# White Haven

White Haven és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.182 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, White Haven tenia 1.182 habitants, 468 habitatges, i 329 famílies. La densitat de població era de 380,3 habitants per km².
Dels 468 habitatges en un 34% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,6% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 29,5% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 16,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.438$ i la renda mediana per família de 43.846$. Els homes tenien una renda mediana de 32.159$ mentre que les dones 27.386$. La renda per capita de la població era de 18.768$. Entorn del 4,5% de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- White Haven». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- White Haven». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# White Hall

* No s'ha de confondre amb whitehall.
«White Hall» té aquests significats:
* White Hall (Alabama), població dels Estats Units a l'estat d'Alabama
* White Hall (Arkansas), població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas
* White Hall (Illinois), població dels Estats Units a l'estat d'Illinois
* White Hall (comtat de Prince George's), comunitat no incorporada al Comtat de Prince George's (Maryland, Estats Units)
# White Horse

«White Horse» té aquests significats:
* White Horse (anglès) Cavall Blanc (català) (1892 - ?), cabdill kiowa
* White Horse (Califòrnia)
* White Horse (Dakota del Sud), població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud
* White Horse (Nova Jersey), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey
* Manderson-White Horse Creek, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud
* White Horse (whisky), una marca de whisky escocès.
# White Hall (comtat de Prince George's)

White Hall és una comunitat no incorporada al Comtat de Prince George's, Maryland, Estats Units. White Hall és a 2.5 milles (4.0 km) al nord-est d'Accokeek.

## Notes

* 1 2 598250 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: White Hall (en anglès)
# Vicenç Barnet i Vallribera

Vicenç Barnet i Vallribera (Barcelona, 22 de setembre de 1919 - Barcelona, 22 de juny de 1991) fou un futbolista català de la dècada del 1930.

## Trajectòria

Era germà del futbolista Ferran Barnet i Vallribera, que arribà a jugar a l'Espanyol. La seva carrera futbolística transcorregué entre la Unió Atlètica d'Horta, el FC Badalona i la Unió Esportiva de Sants. Arribà a disputar dos partits amistosos amb el FC Barcelona l'any 1933, cedit per l'Horta.

## Referències

* ↑ «Necrológicas». La Vanguardia, 24-06-1991. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Vicenç Bernades i Viusà

Vicenç Bernades i Viusà (Barcelona, 3 de juny de 1896 - 15 d'octubre de 1976) va ser un periodista i polític català.
Fill de Mariano Bernades i Canyelles (+1952) i Maria Viusà i Darnés (+1953). Va desenvolupar el periodisme esportiu a El Poble Català, tot just amb setze anys. Més tard va col·laborar, escrivint principalment d'esports, amb La Humanitat, Mirador, La Publicitat, L'Esport Català –que va cofundar i dirigir– i La Nau.
La seva militància política es va iniciar a Acció Catalana. El 1931, arran de la unió d'aquest partit amb Acció Republicana de Catalunya, sorgeix el Partit Catalanista Republicà, amb el qual Bernades va participar en les eleccions municipals de 1931 a Barcelona sense ser escollit. El 1932, per discrepàncies en el si del partit sobre l'estratègia que calia seguir, diferents militants, entre els quals Bernades, opten per deixar-lo i entrar a Esquerra Republicana. A les eleccions municipals del 1934 va ser escollit regidor a l'Ajuntament de Barcelona per ERC. Va ser detingut arran dels Fets d'Octubre del 1934.
Durant la República, va ser membre del Consell d'Economia de la Generalitat. En aquesta època, concretament l'any 1938, va escriure Les finances municipals de 18 mesos de guerra. En iniciar-se la Guerra Civil espanyola va haver d'exiliar-se primer a França i després a Cuba, on va crear una distribuidora cinematogràfica i va dirigir la revista La Nova Catalunya. No va retornar a Catalunya fins al 1957.És aleshores quan comença a escriure sota el pseudònim Galindo a El Noticiero Universal.
Va deixar unes memòries inèdites.

## Obra

* No! Macià no ha traït. Impremta Romana, Barcelona. 1932.
* Estampes de l'Uruguai, la presó flotant (pròleg de Ventura Gassol). Catalònia, Barcelona. 1935.
* Perspectives econòmiques. 1935.
* Les finances municipals de 18 mesos de guerra. 1938.
* Ramon Pintó. Una conspiració a la Cuba Colonial. 1975.

## Referències

* 1 2 3 4 «Vicenç Bernades». Enciclopèdia catalana. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ esquela Vicens Bernades i Viusà La Vanguardia, 16-10-1976, pàg. 30.
* ↑ esquela de Mariano Bernades Cañellas La Vanguardia, 08-07-1952, pàg. 16.
* ↑ esquela de María Viusá Darnés La Vanguardia, 09-05-1953, pàg. 13.
* ↑ Casasús, Josep Maria «Clàssics catalans del periodisme esportiu». Annals del Periodisme Català, 20, 1992 [Consulta: 11 juny 2015].
* ↑ Huertas, Josep Maria. 'Mirador', la Catalunya impossible. Barcelona: Proa, p. 174-175. ISBN 84-8256-855-8.

## Enllaços externs

* Vicenç Bernades a memòriaesquerra.cat Arxivat 2015-03-11 a Wayback Machine.
# Ca l'Andreu (Cardedeu)

Ca l'Andreu és una masia de Cardedeu (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta basilical, orientada a migdia. Planta, pis i golfes. La porta és dovellada i finestra treballada a sobre, amb impostes corbes i llinda plana. Una altra té un motiu decoratiu a la pedra, i secció motllurada. Sota teulada, hi ha la data de 1834, de possible reforma. Algunes finestres són refetes amb maons. Carreus dels angles. Sota teulada a l'esquerra el paller i a la dreta annexos de corrals i coberts amb pati interior. Una llinda de fusta data 1717. Per una finestra es veu un sostre refet fa pocs anys. A fora, restes de l'enrajolat de l'era, i pou.

## Història

La família no conserva documentació. Hi varen viure fins fa uns vint anys, quan es van fer la casa nova al costat. La masia serveix per a guardar eines.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Andreu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Proteïna transportadora de membrana

Una proteïna transportadora de membrana (o simplement transportador de membrana, de l'anglès membrane transporter) és una proteïna de membrana implicada en el moviment dels ions, molècules petites, i macromolècules, i altres proteïnes, a través d'una membrana biològica. Aquestes proteïnes transportadores són proteïnes integrades en les membranes; és a dir, lligades permanentment en la membrana a través de la qual transporten substàncies. Les proteïnes poden ajudar en el moviment de substàncies mitjançant una difusió facilitada o un transport actiu.

## Tipus

Els transportadors de membrana representen un grup divers de proteïnes de diferents tipus: canals, [trans]portadors (carriers), bombes, translocadors de grups i portadors de flux d'electrons que determinen les composicions moleculars i els estats energètics de les cèl·lules.

### Canals

De difusió facilitada, formen porus hidrofílics que travessen la membrana. Quan s'obren permeten que soluts (per ex. ions) puguin travessar les membranes, a través d'ells. Els canals discriminen principalment en funció de la mida i la càrrega elèctrica.

### [Trans]portadors

De difusió facilitada, s'uneixen al solut (per ex. sucres simples) que serà transportat i canvien la conformació (la forma del portador) per moure el solut d'una banda a l'altra de la membrana. Els portadors poden unir-se a un o més soluts.

### Bombes

De transport actiu, estan acoblades a una font d'energia metabòlica (per ex. la hidròlisi de l'ATP). Un sistema de transport actiu pot bombar soluts d'una regió de baixa concentració a una d'alta concentració (moviment contra gradient).

## Notes

* ↑ Observeu el problema de traducció: habitualment carrier es tradueix com a "transportador" i que és diferent de l'objecte d'aquest article que és transporter, el que pot dur a confusió, en traduir-se igual

## Referències

* ↑ «Proteïna transportadora de membrana» (en anglès). Medical Subject Headings.
* ↑ Saier, Milton H.; Reddy, Vamsee S.; Tsu, Brian V.; Ahmed, Muhammad Saad; Li, Chun «The Transporter Classification Database (TCDB): recent advances». Nucleic Acids Research, 44, D1, 04-01-2016, pàg. D372–379. DOI: 10.1093/nar/gkv1103. ISSN: 1362-4962. PMC: 4702804. PMID: 26546518.
* 1 2 3 «Transporte a través de la membrana» (en castellà). Universidad de Talca. [Consulta: 30 octubre 2023].
# Ona d'Alfvén

Les ones d'Alfvén són ones magnetohidrodinàmiques que es manifesten com oscil·lacions en la corona solar. Són pertorbacions veloces que emanen del Sol cap a fora al llarg dels camps magnètics.
Les ones duen el nom del nobel de física Hannes Alfvén qui va publicar en 1942 en la revista Nature l'existència d'aquest tipus d'ones

## Definició matemàtica

Una ona d'Alfvén en un plasma és una oscil·lació dels ions i el camp magnètic que es desplaça. L'ona es desplaça en la direcció del camp magnètic encara que algunes poden tenir diferents angles. El moviment dels ions i de la pertorbació són en la mateixa direcció: l'ona és transversal.
La velocitat de l'ona ve donada per :
    $v_{A}={\frac {B}{\sqrt {\mu _{0}n_{i}m_{i}}}}\,$ en SI
    $v_{A}={\frac {B}{\sqrt {4\pi n_{i}m_{i}}}}\,$ en cgs
$\qquad \ =(2.18\times 10^{11}\,{\mbox{cm/s}})\,(m_{i}/m_{p})^{-1/2}\,(n_{i}/{\rm {cm}}^{-3})^{-1/2}\,(B/{\rm {gauss}})$
On $v_{A}\,$ és la velocitat de l'Ona d'Alfvén, B és la força del camp magnètic, $\mu _{0}\,$ és la Permeabilitat del plasma, $n_{i}\,$ és la densitat del nombre d'ions i $m_{i}\,$ és la massa de l'io. A un al camp o una baixa densitat, la velocitat d'Alfvén s'acosta a la velocitat de la llum, i l'ona d'Alfvén es converteix en una ona electromagnètica ordinària.
La mesura de la velocitat d'Alfvén s'aplica a diferents regions actives per diferents fases d'erupció. Les velocitat d'Alfvén poden variar d'un ordre de grandària i poden estendre's 60 000 km/s a 10 Mm. La densitat de la massa de l'ió proveeix la inèrcia i la tensió de la línia camp magnètic proveeix la força de restauració.
# Suimanga de flancs blancs

El suimanga de flancs blancs (Aethopyga eximia) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i matolls de les muntanyes de Java.

## Referències

* ↑ «Suimanga de flancs blancs». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Suturuokha

Suturuokha (rus i iacut: Сутуруоха) és un poble de la República de Sakhà, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 428 habitants. Es troba dins el cercle polar àrtic.
# Suurberge

Suurberge (abans Zuurberg) és una serralada al sud del Districte Municipal de Sarah Baartman del Cap Oriental, Sud-àfrica. La serralada té uns 70 quilòmetres de llarg d'oest a est, i forma l'extrem oriental del Cinturó de plegaments del Cap. Els assentaments de Kirkwood i Bontrug (a la vall del Sondagsrivier), així com Paterson més a l'est es troben tots situats al peu sud de la muntanya. accidentat terreny muntanyós està travessat per diverses congostos i carenes, i l'altitud varia des d'uns 200 m als contraforts meridionals fins a un màxim de 936 m sobre el nivell del mar. Els vessants meridionals estan drenats per diversos afluents del riu Sondagsrivier, inclosos els rius Kabouga, Uie, Wit i Krom. Dos passos creuen la muntanya de sud a nord, és a dir, el pas Suurberg i el pas Olifantskop.
Les espècies vegetals Oldenburgia grandis i Encephalartos longifolius són endèmiques de l'entorn general.

## Referències

* 1 2 Walton, Christopher (red.); O'Hagan, Tim. Reader's Digest Association South Africa. Reader's Digest Atlas of Southern Africa (en anglès), 1984, p. 94, 96. ISBN 0-947-008-02-0.
# Sòrdons

Els sòrdons (llatí: Sordŏnes) foren un poble iber de la Gàl·lia, que ocupaven el territori que ocupa avui en dia el Rosselló. Si bé habitaven la Gàl·lia (els geògrafs antics consideraven que la frontera entre la Gàl·lia i Hispània/Ibèria era l'Albera), ja els antics els consideraren un poble ibèric, fet que confirmen l'arqueologia i l'epigrafia, atès que llur cultura material és netament ibèrica i el territori és farcit d'inscripcions en ibèric, com també és ibèrica l'antroponímia i bona part de la toponímia de la zona. Limitaven al nord amb els elísics i els volques tectòsages, a ponent amb els ceretans i al sud amb els indígets.
Apareixen per primer cop als geògrafs antics Pomponi Mela i Plini el Vell, qui els situen entre els rius Tecum (el Tec), Tetis (la Tet) i Vernodubrum (l'Aglí), al sud de Leucata i les Salsulae fons (les fonts de l'estany de Salses) i al nord de l'Albera. Entre les seves ciutats principals hi inclouen Ruscino i Illiberi (avui Elna), a més del Portus Veneris ('el Port de Venus', avui en dia Portvendres) i Cervaria (Cervera de la Marenda). Les fonts tardanes (Julià de Toledo i el geògraf de Ravenna) esmenten també el port de Caucoliberi (avui Cotlliure), que probablement ja devia existir a l'antiguitat a jutjar pel caràcter ibèric del topònim. Més tard, Aviè també els menciona, sota el nom de Sordus populus, i menciona un riu Sordus, que es podria identificar amb qualsevol dels tres dits anteriorment.
Hom ha proposat que els surdàons mencionats per Plini fossin, en origen, un grup de sòrdons emigrats a la plana del Segre per la pressió exercida del nord dels celtes.

## Referències

* ↑ L'accentuació sordons és errònia: Joan Alberich; Montserrat Ros. La transcripció dels noms propis grecs i llatins. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. §219. ISBN 8477392250.
* ↑ Cal pensar que la toponímia aparentment no ibèrica de la zona respon a un hipotètic substrat lingüístic no ibèric.
* 1 2 Santacana, Joan; Joan Sanmartí. Els ibers del nord. Barcelona: Rafael Dalmau (Editor), 2005, p. 35 i 36. ISBN 8423206912.
* ↑ Mela, Chorographia, II 84.
* ↑ Plini, Naturalis Historia, III 32.
* ↑ L'Ora Maritima d'Aviè és una obra que mescla fonts antigues, com el Periple Massaliota, amb la realitat del moment i fabulacions del poeta, de manera que no hi ha consens entre els filòlegs a identificar quines dades són antigues, quines són modernes, quines són falses i quines són imprecises.
* 1 2 Tovar, Antonio. Iberische Landeskunde. Segunda parte. Tomo 3 (en castellà). Baden-Baden: Valentin Koerner, 1989, p. 48. ISBN 387320813X.
* ↑ Plini, Naturalis Historia, III 24.

## Enllaços externs

* Museu d'arqueologia de Catalunya. Arxivat 2011-12-30 a Wayback Machine. La ruta dels ibers.
# Sòrbs

Sòrbs (en francès Sorbs) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau