OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Societat Catalana de Filosofia

La Societat Catalana de Filosofia és una entitat fundada el 1923 com a filial de l'Institut d'Estudis Catalans (IEC), adscrita a la Secció de Filosofia i Ciències Socials. Conrea la filosofia en tots els seus aspectes per estendre'n el coneixement i aplegar i publicar els treballs dels qui s'hi dediquen.

## Història

El text del manifest fundacional de la Societat Catalana de Filosofia diu: «El dia 17 de gener d'enguany, i sota la presidència del Dr. Turró, es reunien a la Sala de la Secció de Ciències de l'IEC els Srs: Josep Maria Llovera, canonge de la Seu de Barcelona; Lluís Carreras, Pvre.; Jaume Serra Hunter; Jordi Dwelshauvers; Pere M. Bordoy-Torrents; Alexandre Galí i Coll, i Josep Maria Capdevila, els quals junt amb el Dr. Turró, acordaren constituir i declararen constituïda la Societat Catalana de Filosofia». En la secció del 3 de febrer van ser nomenats dos membres numeraris més: Tomàs Carreras i Artau i Pere Coromines.
La societat tenia entre els seus objectius elaborar un vocabulari filosòfic de la llengua catalana, que mai no es va arribar a fer. Publicà tan sols un número del seu òrgan, Anuari de la Societat Catalana de Filosofia, i es va trencar per la rivalitat del pare Miquel d'Esplugues i altres membres de l'Escola tomista de Barcelona amb el positivisme de Ramon Turró. La dictadura de Primo de Rivera n'entorpí l'actuació.
La Societat Catalana de Filosofia es reconstituí formalment el 10 de juliol de 1980, a iniciativa de l'erudit jesuïta Eusebi Colomer i Pous i sota l'impuls de Xavier Rubert de Ventós, Francesc Gomà i Musté i Pere Lluís i Font, però no va publicar el nº 2 del seu Anuari fins a l'any 1988; d'ençà d'aleshores apareix regularment i recull treballs acadèmics en filosofia.
Des de l'any 2007, organitza juntament amb la Societat de Filosofia del País Valencià i l'Associació Filosòfica de les Illes Balears, el Congrés Català de Filosofia.

## Referències

* 1 2 «Societat Catalana de Filosofia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Llovera, Josep Maria «Memòria de les tasques realitzades per la Societat Catalana de Filosofia durant l'any 1923». Anuari de la Societat Catalana de Filosofia, 1, 1923, pàg. 5–11. ISSN: 2013-9543.
* ↑ «El V Congrés Català de Filosofia, el juny a Canillo». Bon Dia, 22-05-2019. [Consulta: 24 juny 2019].
* ↑ «Som un congrés amb vocació de país inclusiu». El Periòdic, 21-06-2019. [Consulta: 24 juny 2019].

## Enllaços externs

* Societat Catalana de Filosofia - Lloc web oficial
* «Anuari de la Societat Catalana de Filosofia».
* Congrés Català de Filosofia - Lloc web oficial
# Prikubanski (Iurovka)

* Per a altres significats, vegeu «Prikubanski».
Prikubanski - Прикубанский (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Kuban. És a 34 km al nord d'Anapa i a 120 km a l'oest de Krasnodar.
Pertany al poble de Iurovka.
# Boscos de Comores

Les quatre Illes Comores que jeuen pel mig del Canal de Moçambic entre Madagascar i Àfrica de l'est són una única ecoregió, els boscos d'Illes Comores.
Aquestes illes volcàniques són riques en flora i fauna amb espècies endèmiques que inclouen quatre espècies d'ocell en perill d'extinció que viuen en el Mont Karthala, el gran volcà actiu de l'Illa Gran Comora. Les illes tenen un clima tropical humit amb una estació plujosa entre octubre i abril.

## Flora

Tots dos la flora i la fauna són similars a Madagascar, tot i que hi ha més de 500 espècies de plantes endèmiques a les Illes Comores. Les dues illes més grans Grand Comora i Anjouan tenen cims més alts i una varietat de boscs de terres baixes i de muntanya, amb manglars al llarg de les costes. Hi ha espècies compartides amb les ecoregions veïnes, com ara Acampe pachyglossa.

## Fauna

Hi ha més ocells, mamífers, i els rèptils que un esperaria trobar en una illa de l'Oceà Índic, incloent lèmurs, com en el Madagascar proper. Les espècies endèmiques inclouen 21 espècies d'ocells, 9 espècies de rèptils, i dues espècies de ratpenats de la fruita (Pteropus livingstonii i Rousettus obliviosus). Altres mamífers inclouen el lèmur mangosta (Eulemur mongoz) i una sub-espècie del ratpenat de fruita de les Seychelles (Pteropus seychellensis comorensis). Altra espècie a destacar, Tachycnemis seychellensis, granota arbòria de les illes Seychelles.

## Amenaces i conservació

La població de les Illes Comores és actualment per damunt de 700.000 humans i augmenta més i més, mentre el bosc està sent aclarit per cultivar, amb erupcions volcàniques i ciclons fent malbé el bosc més encara, i amenaçant les poblacions de ratpenat de la fruita en particular.
El més gran reservori de bosc ben conservat que queda és localitzat en els pendents de muntanya més alts com els de Mont Karthala, el qual és desprotegit com el bosc de Ntingui en Anjouan. Les àrees amb protecció legal inclouen Mont Combani i el Parc Nacional de Saziley en Mayotte, mentre l'única àrea protegida a prop d'Illes Comores és el parc marí en Moheli.

## Visitant l'ecoregió

La Gran Comora, dominada per Mont Karthala, que pot ser coronat en un o dos dies, és l'illa més gran i més desenvolupada i ubicació de l'aeroport internacional. Anjouan és comunicat amb barca des de la Gran Comora, les dues fites aquí són Mont Ntingui i el Llac Dzialandzé, ambdós llocs figuren a la Llista Ramsar de la Unesco. Saziley Point és visitat des del poble de Dapani en Mayotte, hi ha un recorregut ocellaire a través del bosc. Moheli és l'illa més petita i més tranquil·la i el parc marí, acull tortugues de mar, dofins i balenes, és localitzat englobant cinc illots separats de l'illa.

## Referències

* ↑ World Wildlife Fund. «Comoros forests». WildWorld Ecoregion Profile. National Geographic Society, 2001. Arxivat de l'original el 2010-03-08.

## Enllaços externs

* "Boscos d'Illes Comores". «Comoros forests». Terrestrial Ecoregions. World Wildlife Fund. Fons de Flora i fauna mundial.
* Annotated Ramsar Entrada de llista per Illes Comores
* http://www.africanbirdclub.org/countries/comores/ibas.html Arxivat 2010-06-16 a Wayback Machine.
# Can Pongem

Can Pongem, o Can Ponçgem és una masia situada al municipi de la Palma de Cervelló a la comarca catalana del Baix Llobregat.
El 1650 va construir-se la primera fase de la masia, i l'ampliació o segona fase va realitzar-se cap al 1750. En aquesta època s'hi va construir també una capella adossada dedicada a Sant Antoni de Pàdua.
Dins del bosc de Can Pongem s'hi pot trobar l'ermita en runes dedicada a sant Vicenç Ferrer.

## Referències

* ↑ «Can Pongem». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2014].
# Arbúzivka (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Arbúzovka».
Arbúzivka (en (ucraïnès): Арбузівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 95 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi. Fins al 1948 la vila es deia Karankut Nemetski.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Simó de Sicília

Simó d'Hauteville (1093-1105) va ser el fill gran i successor del comte Roger I de Sicília. Era jove quan, l'any 1101, el seu pare va morir i va rebre el comtat sota la regència de la seva mare Adelaida del Vasto. Tan sols quatre anys més tard va morir, i va ser succeït pel seu germà petit Roger II.

## Avantpassats

| 2. Roger I de Sicília | 2. Roger I de Sicília | 2. Roger I de Sicília | 2. Roger I de Sicília |
| | | | | 5. Fredesinna | 5. Fredesinna | 5. Fredesinna | 5. Fredesinna |
| | | | | | | | | 1. Simó de Sicília | 1. Simó de Sicília | 1. Simó de Sicília | 1. Simó de Sicília |
| | | | | | | | | | | | | 6. Manfred del Vasto | 6. Manfred del Vasto | 6. Manfred del Vasto | 6. Manfred del Vasto |
| | | | | | | | | | | | | 3. Adelaida del Vasto | 3. Adelaida del Vasto | 3. Adelaida del Vasto | 3. Adelaida del Vasto |
# Sant Joan Baptista, Sant Fabià i Sant Sebastià

Sant Joan Baptista, Sant Fabià i Sant Sebastià és una pintura (oli i daurat amb pa d'or sobre fusta) de 165,2 × 223 × 7,3 cm realitzada per Miguel Ximénez l'any 1494, la qual es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Context històric i artístic

Aquest retaule va ésser encarregat al pintor Miguel Ximénez a principis de l'any 1494 pels membres de la confraria de Sant Joan del Reial Monestir de Santa Maria de Sixena. A partir de diverses obres, entre les quals destaquen el retaule signat de Sant Miquel i Santa Caterina de l'església de Santa María d'Eixea (Saragossa), el retaule major de l'església de Blesa (Terol), dut a terme entre els anys 1481 i 1487 conjuntament amb Martín Bernat, i aquestes taules de Santa Maria de Sixena, queda clarament definida la personalitat artística de Miguel Ximénez, en la qual destaquen els deutes amb l'obra de Bartolomé Bermejo i amb els gravats de Martin Schongauer (1450-1491). L'11 de maig del 1484 va ésser nomenat pintor reial per Ferran el Catòlic.
La cronologia coincident d'aquesta obra amb la de la taula de Sant Joan Baptista feta per Martín Bernat per a l'església d'aquest sant a Saidí (actualment conservada al Museu de Lleida Diocesà i Comarcal) ajuda a visualitzar les semblances i les diferències existents entre les pintures de Ximénez i Bernat.
Fou adquirit el 1918 i el seu número de catàleg al MNAC és el 15858.

## Descripció

Al centre, la figura de Sant Joan Baptista (vestit amb una túnica de pell de camell i un ampli mantell de color porpra sobre les espatlles) assenyala amb el dit la figura de l'Agnus Dei o Anyell de Déu. La celebració, el mateix dia, de la festivitat de Sant Fabià i la de Sant Sebastià va motivar que en diverses ocasions ambdues advocacions fossin coincidents. Sant Fabià es representa com a bisbe i amb el rastell del seu martiri, mentre que Sant Sebastià (vestit de cavaller de l'època) porta la fletxa i l'espasa martirials.

## Referències

* 1 2 Museu Nacional d'Art de Catalunya (català)
* 1 2 3 4 Francesc Ruiz i Quesada a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 128-129.

## Enllaços externs

* Flickr
* Alamy (anglès)
# Fletxa Valona 2017

La Fletxa Valona 2017, 81a edició de la Fletxa Valona, es va disputar el dimecres 19 d'abril de 2017, entre Binche i el Mur de Huy, sobre un recorregut de 200,5 kilòmetres. Aquesta era la dissetena prova de l'UCI World Tour 2017 i segona del tríptic de les Ardenes, després de l'Amstel Gold Race i abans de la Lieja-Bastogne-Lieja.
La cursa fou guanyada per l'espanyol Alejandro Valverde (Movistar Team) que s'imposà gràcies a una acceleració en els darrers metres de l'ascensió al Mur de Huy. Aquesta era la cinquena victòria de Valverde en aquesta cursa, després de les aconseguides el 2006, 2014, 2015 i 2016, amb la qual cosa feia més gran la seva llegenda en aquesta clàssica. En segona posició finalitzà l'irlandès Daniel Martin (Quick-Step Floors), mentre el belga Dylan Teuns (BMC Racing Team) completà el podi.

## Recorregut

El recorregut respecte a l'edició anterior varia lleugerament. L'inici es traslladà a Binche i es passa de 12 ascensions a tan sols nou, tres d'elles al Mur de Huy.
| Núm. | Nom | Longitud (m) | Pendent mitjà | Km |
| 1 | Cota d'Amay | 1.200 | 7,5 % | 131,5 |
| 2 | Cota de Villers-le-Bouillet | 1.200 | 7,5 % | 138 |
| 3 | Mur de Huy (1r pas) | 1.300 | 9,6 % | 146,5 |
| 4 | Cota d'Ereffe (1r pas) | 2.100 | 5 % | 159 |
| 5 | Cota de Cherave (1r pas) | 1.300 | 8,1 % | 169,5 |
| 6 | Mur de Huy (2n pas) | 1.300 | 9,6 % | 175,5 |
| 7 | Cota d'Ereffe (2n pas) | 2.100 | 5 % | 188 |
| 8 | Cota de Cherave (2n pas) | 1.300 | 8,1 % | 199 |
| 9 | Mur de Huy (3r pas) | 1.300 | 9,6 % | 204,5 |

## Equips participants

En ser la Fletxa Valona una prova de l'UCI World Tour, els 18 World Tour són automàticament convidats i obligats a prendre-hi part. A banda, set equips són convidats a prendre-hi part per formar un pilot de 25 equips i 200 corredors.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Valverde es fa etern i guanya la Fletxa Valona per cinquena vegada». El Periódico de Catalunya, 19-04-2017 [Consulta: 19 abril 2017].
* ↑ «La Flèche Wallonne 2017». cyclingnews.com [Consulta: 19 abril 2017].
* ↑ Llamas, Fernando «Valverde gana su quinta Flecha Valona y pone rumbo al infinito». Marca, 19-04-2017 [Consulta: 19 abril 2017].
* ↑ «Summary - La Flèche Wallonne 2017».

## Enllaços externs

* Web oficial
# Arbàcids

Els arbàcids (Arbaciidae) són una família d'equinoderms equinoïdeus, l'única de l'ordre Arbacioida. Es distingeixen d'altres eriçons de mar per la presència de cinc plaques separades al voltant de l'anus. A diferència d'altres grups relacionats, com els Salenioida, tots els tubercles sobre les testes són de mida similar.

## Taxonomia

L'ordre conté 15 gèneres:
* Gènere Arbacia Gray, 1835
* Gènere Arbaciella Mortensen, 1910
* Gènere Arbia Cooke, 1948 †
* Gènere Baueria Noetling, 1885 †
* Gènere Codiopsis L. Agassiz in Agassiz & Desor, 1846 †
* Gènere Coelopleurus L. Agassiz, 1840
* Gènere Dialithocidaris A. Agassiz, 1898
* Gènere Habrocidaris A. Agassiz & H.L. Clark, 1907
* Gènere Magnotia †
* Gènere Micropedina Cotteau, 1867 †
* Gènere Podocidaris A. Agassiz, 1869
* Gènere Protechinus Noetling, 1897 †
* Gènere Pygmaeocidaris Döderlein, 1905
* Gènere Sexpyga Shigei, 1975
* Gènere Tetrapygus L. Agassiz, 1841

## Referències

* ↑ Lawrence, John M. Sea Urchins: Biology and Ecology (en anglès). Academic Press, 2013, p. 8. ISBN 0123972132.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Arbaciidae Gray, 1855». [Consulta: 9 juny 2020].

## Bibliografia

* Barnes, Robert D.. Invertebrate Zoology. Philadelphia, PA: Holt-Saunders International, 1982, p. 980. ISBN 0-03-056747-5.
* National History Museum. «Arbacioida». [Consulta: 19 Dec 2009].
# Simó de Magnèsia

Simó de Magnèsia (en llatí Simon, en grec Σίμων) fou un metge grec nadiu de Magnèsia.
És esmentat per Hieròfil. Va viure al segle iv aC o potser una mica abans. És probablement la mateixa persona mencionada per Diògenes Laerci que diu que hauria viscut en temps de Seleuc I Nicàtor.

## Referències

* ↑ Simon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 831
# Sarteano

Sarteano és un comune (municipi) de la província de Siena, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 100 km al sud-est de Florència i uns 60 km al sud-est de Siena.
Sarteano és particularment important des del punt de vista històric. Situat entre Val d'Orcia i Valdichiana, la zona de Sarteano ha estat habitada durant milers d'anys. Per aquest motiu, Sarteano té moltes restes arqueològiques. En concret, algunes de les més importants tombes etrusques de la Toscana es troben al voltant de Sarteano. Una gran part de les restes arqueològiques trobades a la zona formen la col·lecció del Museu cívic arqueològic de Sarteano.
Sarteano limita amb els municipis de Cetona, Chianciano Terme, Chiusi, Pienza, Radicofani i San Casciano dei Bagni.

## Referències

* ↑ Harris, W., DARMC, R. Talbert, S. Gillies, T. Elliott, J. Becker. «Places: 413307 (Sarteano)». Pleiades. [Consulta: 23 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Sarteano - Lloc web oficial
* Comune Sarteano (italià)
# Problema de dispersió inversa

En matemàtiques i física, el problema de dispersió inversa és el problema de determinar característiques d'un objecte, basat en dades sobre com es dispersa la radiació o partícules entrants. És el problema invers al problema de dispersió directa, que consisteix a determinar com s'escampa la radiació o les partícules en funció de les propietats del dispersor.
Les equacions de solitons són una classe d'equacions diferencials parcials que es poden estudiar i resoldre mitjançant un mètode anomenat transformació de dispersió inversa, que redueix les PDE no lineals a un problema de dispersió inversa lineal. L' equació de Schrödinger no lineal, l'equació de Korteweg – de Vries i l'equació de KP són exemples d'equacions de solitó. En una dimensió espacial, el problema de dispersió inversa equival a un problema de Riemann-Hilbert. Des de la seva primera declaració sobre radiolocalització, s'han trobat moltes aplicacions per a tècniques de difusió inversa, com ara ecolocalització, enquesta geofísica, proves no destructives, imatge mèdica, teoria quàntica de camps.

## Referències

* ↑ Dunajski, Maciej. Solitons, Instantons and Twistors. Oxford University Press.

## Bibliografia

* Marchenko, V. A.. Sturm-Liouville operators and applications. revised. Providence: American Mathematical Society, 2011. ISBN 978-0-8218-5316-0. .

## Enllaços externs

* Inverse Acoustic and Electromagnetic Scattering Theory, Colton, David, Kress, Rainer

## Vegeu també

* Equació de Marchenko
# Can Pomada

Can Pomada és una masia de Montcada i Reixac (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular amb coberta a dues vessants de teules àrabs i carener perpendicular a la façana. La porta d'entrada és d'arc rodó de mig punt, adovellada i de molt bella factura —dovelles grans i ben treballades amb perfecte escudejat— que malgrat les millores sofertes per la casa i a causa de les necessitats de l'època, han conservat el seu emmarcament i no han estat arrebossades. També a la planta baixa i a mà esquerra, hi ha una finestra gairebé quadrada. Al pis hi ha dues obertures de finestres disposades simètricament sota de cadascun dels vessants. Presenta un ràfec incipient amb una filada de teules decoratives.
Davant la façana principal hi ha un gran pati obert. A mà dreta, mirant a la façana, hi ha un cos de nova factura i de planta baixa destinat a garatge i per als estris agrícoles. Damunt s'obre la terrassa de sortida des del primer pis.

## Història

La masia té la ubicació d'una font natural afamada per les seves aigües, tant per l'abundància com per les seves propietats.

## Referències

* 1 2 3 «Can Pomada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 novembre 2017].
# Muralla d'Altafulla

La Muralla d'Altafulla és un monument del municipi d'Altafulla declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

La muralla d'Altafulla no es conserva sencera, només queden restes del que fou el recinte emmurallat de la ciutat primitiva.
Es va començar a construir el segle XIV i fou reconstruïda després del segle xvii. És una obra feta amb pedra i calç, amb torres diverses i diferents portes. Les portes que es conserven estan al carrer de Dalt, el carreró dels Espinac i a la Plaça del Pou.
Aquesta edificació emmarcaven la vila closa i protegien la ciutat de les possibles embranzides dels enemics. Hem de pensar que la vila hauria de tenir un paper de primera fila a les successives lluites de la seva història.
El conjunt de la vila closa fou reformat després de la revolta del sis-cents i durant el segle xviii. El portal de la casa Gran porta la data "1678" a la dovella central i el de la plaça del Pou "1618". El desenvolupament urbanístic del segle xviii superà el recinte emmurallat i deixà sense ús defensiu les dues torres, per la qual cosa foren habilitades per a viure-hi, ja que una d'elles està al bell mig de la població.

## Referències

* 1 2 3 4 «Muralla d'Altafulla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Muralla d'Altafulla». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Arrabalde

Arrabalde és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2011 |
| 1180 | 474 | 426 | 383 | 365 | 287 |
# Servili Estructe

Els Servili Estructe (en llatí: Structus) foren una branca de la gens Servília. No se sap la relació que tenien entre ells, ni tampoc la que tenien amb els Ahala, els Priscs i els Fidenats, però sovint aquests cognoms apareixen confosos dins la mateixa gens, probablement perquè devien ser membres de la mateixa família. Personatges destacats van ser:
* Publi Servili Prisc Estructe, cònsol de Roma el 495 aC.
* Quint Servili Prisc Estructe, mestre de la cavalleria el 494 aC.
* Gai Servili Estructe Ahala, cònsol el 478 aC.
* Espuri Servili Estructe, cònsol el 476 aC.
* Quint Servili Estructe Prisc, cònsol el 468 i 466 aC.
* Gai Servili Estructe Ahala, cònsol el 427 aC.
* Gai Servili Estructe Axil·la, tribú amb potestat consular els anys 419, 418 i 417 aC, segurament el mateix personatge que l'anterior.
A més, Smith també atribueix el cognom Estructe als següents personatges:
* Gai Servili Ahala, mestre de la cavalleria el 439 aC.
* Gai Servili Ahala, tribú consular els anys 408, 407 i 402 aC.
* Quint Servili Prisc Fidenat, dictador els anys 435 i 418 aC.
* Publi Servili Prisc, cònsol el 463 aC.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 928.