OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Graptopetalum paraguayense subsp. bernalense

Graptopetalum paraguayense subsp. bernalense és una subespècie de planta suculenta del gènere Graptopetalum, de la família de les Crassulaceae.

## Descripció

És una planta suculenta perenne, que es diferencia de la Graptopetalum paraguayense subsp. paraguayense per ser més petita en totes les seves parts:
Tiges de 5 a 6 mm de diàmetre.
Rosetes de 2,5 a 6 cm de diàmetre.
Fulles de 2,5 a 3,5 cm de llarg i de 1 a 1,6 cm d'ample, de color groguenc o verdós.
Flors: corol·la de 11 a 15 mm de diàmetre, pètals de 2,5 a 3 mm d'amplada, tub de 2,5 a 3 mm d'amplada, de color blanc pur o anvers amb 1 o 2 petites taques prop dels marges.

## Distribució

Espècie endèmica del volcà Cerro del Bernal, a l'estat de Tamaulipas, Mèxic. També s'ha trobat a la Sierra de Tamaulipas, a 50 km del Cerro del Bernal. Creix en roques porfíriques exposades al nord, a 700 – 800 m d'altitud.

## Taxonomia

Graptopetalum paraguayense subsp. bernalense va ser descrita per Myron William Kimnach i Reid Venable Moran, i publicada a Cactus and Succulent Journal 58:. 1986.

### Etimologia

Graptopetalum: nom genèric que deriva de les paraules gregues: γραπτός (graptos) per a "escrits", pintats i πέταλον (petalon) per a "pètals" on es refereix als pètals generalment tacats.
paraguayense: epítet del lloc on erròniament es creia que era originària: 'del Paraguai'.
bernalense: epítet del lloc on creix: 'Cerro del Bernal'.

### Sinonímia

* Byrnesia bernalensis (Kimnach & R.Moran) P.V.Heath
* Graptopetalum bernalense (Kimnach & R.Moran) V.V.Byalt

## Referències

* ↑ «Graptopetalum saxifragoides var. fariniferum Kimnach & Moran». International Crassulaceae Network.
* ↑ «The Encyclopedia of Succulents». Llifle.
* ↑ «Graptopetalum paraguayense subsp. bernalense Kimnach & Moran». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
# Characidium lagosantense

Characidium lagosantense és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,1 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Das Velhas a la conca del riu São Francisco al Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reinhardt, J. T. 1867. Om trende, formeentligt ubeskrevne fisk af characinernes eller Karpelaxenes familie. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1866: 49-68, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Characidium lagosantense». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lins, L.V., A.B.M. Machado, C.M.R. Costa i G. Herrmann 1997. Roteiro Metodológico Para Elaboração de Listas de Espécies Ameaçadas de Extinção (Contendo a Lista Oficial de Fauna Ameaçada de Extinção de Minas Gerais). Publicações Avulsas da Fundção Biodiversitas. 49 p.
* Miyazawa, C.S. i P.M. Galetti 1990. Análise cariótipica de distinctas espécie do grupo Characidium (Characidiinae, Characidae) das Bacias do alto Paraná e do Leste. p. 5. A III. Simp. Citogenet. Evol. e Aplic. de Peixes Neotropicais, Botucatu - SP.
* Miyazawa, C.S. i P.M. Galetti, Jr. 1994. First cytogenetical studies in Characidium species (Pisces: Characiformes, Characidiinae). Cytologia 59:73-79.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Rosa, R.S. i N.A. Menezes 1996. Relaçao preliminar das espécies de peixes (Pisces, Elasmobranchii, Actinopterygii) Ameaçadas no Brasil. Revta bras. Zool. 13(3):647-667.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Characidium grajahuensis

Characidium grajahuensis és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius costaners entre Guanabara i Mangaratiba (estat de Rio de Janeiro, Brasil).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reinhardt, J. T. 1867. Om trende, formeentligt ubeskrevne fisk af characinernes eller Karpelaxenes familie. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1866: 49-68, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Characidium grajahuensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Rosa, R.S. i N.A. Menezes 1996. Relaçao preliminar das espécies de peixes (Pisces, Elasmobranchii, Actinopterygii) Ameaçadas no Brasil. Revta bras. Zool. 13(3):647-667.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gimeno

«Gimeno» té aquests significats:
* Casa Gimeno (Santa Margarida i els Monjos), casa a Santa Margarida i els Monjos (Alt Penedès)
* Amalio Gimeno y Cabañas (Cartagena, 1852 – Madrid, 1936), comte de Gimeno, metge, científic i polític espanyol
* Andreu Gimeno i Tolaguera o Andrés Gimeno (Barcelona, 1937), tennista
* Beatriz Gimeno
* Cándida Gimeno Gargallo (1875), mestra i regidora municipal a Alacant
* Carmen Gimeno Presencia (València, 1912 - Burgos, 1935), vedet i cupletista valenciana
* Concepción Gimeno de Flaquer(Alcanyís, 1850)
* Cristòfol Gimeno Iglesias
* Francesc Gimeno i Arasa
* Josep Gimeno i Capilla (Barcelona, 1933), polític
* Josep Gimeno i Montell o Pep Gimeno (Xàtiva, 1960), cantaor tradicional valencià amb vora trenta anys
* Marc Gimeno Sánchez (Montserrat, Ribera Alta, 1995), pilotaire valencià
* Martí Gimeno i Massaguer
* Miguel Ángel Gimeno Jubero
* Mònica Gimeno i Coma
# Abul Wafa (cràter)

* Per a altres significats, vegeu «Abu-l-Wafà Muhàmmad al-Buzajaní».
Abul Wafa és un cràter lunar situat a l'equador lunar, al costat ocult de la Lluna. Cap a l'est hi ha els cràters Ctesibius i Heron; cap al nord-est el cràter King, el més gran; i cap al sud-oest el cràter Vesalius.
La forma del perímetre d'aquest cràter recorda la forma d'un diamant arrodonit. La vora i la paret interna són rodones degut a l'erosió de l'impacte i perdut una mica de definició. Les lleixes al voltant de la major part de la paret interna podien haver estat abans terrasses o bé una agrupació de pedres.
Un petit però notable cràter es troba a la superfície interna cap a la vora nord del cràter Abul Wafa i hi ha una petita formació de cràters annexada a l'exterior de la pared sud-oest. La vora exterior es troba relativament lliure d'impacte i el terra interior està marcat per uns petits cràters.

## Cràters satèl·lit

Per convenció, aquestes característiques s'identifiquen en els mapes lunars posant lletres al costat del punt mitjà del cràter que es troba més pròxim al cràter Abul Wafa:
| Abul Wafa | Latitud | Longitud | Diàmetre |
| A | 1,4° N | 116,8° E | 16 km |
| Q | 0,2° N | 115,7° E | 30 km |

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Bibliografia

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007.
* Digital Lunar Orbiter Photographic Atlas of the Moon
# Juli Severià

Juli Severià (en llatí Julius Severianus) va ser un retòric romà que va florir sota l'emperador Hadrià.
Era l'autor d'un tractat titulat Syntomata s. Praccepta Artis Rhetoricae, que apareix a "Antiqui Rhetores Latini" de F. Pithou, publicat a París el 1599. Aquesta obra abans havia estat publicada a Colònia el 1569 per Sextus Pompa, amb el nom Auli Cornelii Celsi de Arte dicendi Libellus, però tot i aquest nom, l'autor va ser Severià i no Aule Corneli Cels.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/805?rgn=full+text;view=image;q1=SeverianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 797. ]
# Govern de la Comunitat de Madrid

El Govern de la Comunitat de Madrid (castellà: Gobierno de la Comunidad de Madrid) és l'òrgan col·legiat encarregat de les funcions executives i administratives de la comunitat autònoma espanyola de Madrid. Fins a la reforma de l'estatut regional de 1998 es va denominar formalment Consell de Govern de la Comunitat de Madrid (Consejo de Gobierno de la Comunidad de Madrid).
Està presidit pel president de la Comunitat de Madrid, i inclou, a més, els vicepresidents i consellers nomenats.
El gabinet cessa després de la celebració d'eleccions legislatives autonòmiques, i es manté de forma interina fins que un nou gabinet assumeixi l'ofici.
La seva seu principal es troba a la Reial Casa de Correus, a la Puerta del Sol.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 559. ISBN 84-930048-0-4.
* 1 2 «Ley Orgánica 3/1983, de 25 de febrero, de Estatuto de Autonomía de la Comunidad de Madrid». Boletín Oficial del Estado [Consulta: abril 2018]. (versió consolidada)
* ↑ «La Real Casa de Correos de Sol se tiñe mañana de azul en apoyo al autismo». La Vanguardia, 01-04-2017.
# Govern de Rússia

El Govern de la Federació Russa (rus: Прави́тельство Росси́йской Федера́ции, Pravítelstvo Rossískoi Federàtsiï) exerceix el poder executiu en la federació Russa. Els membres del govern són el Primer Ministre de Rússia (o President del govern), nomenat pel President del país prèvia aprovació de la Duma de l'Estat, a més dels vicepresidents i els ministres federals, els quals són nomenats pel President de la Federació a proposta del President del Govern. El govern rus té la seva base legal en la Constitució de la Federació Russa i la llei constitucional federal "Sobre el Govern de la Federació Russa". Té la seu central a Moscou.
D'acord amb la Constitució Russa de 1978, el president de Rússia era el cap de la branca executiva i encapçalava el Consell de Ministres de Rússia. Segons l'actual Constitució de 1993, el President de Rússia no forma part del Govern de Rússia, el qual exerceix el poder executiu.
Després de la desaparició de la Unió Soviètica, el Consell de Ministres de Rússia ha esdevingut el principal òrgan executiu. Després de la reforma administrativa del 2004, les tasques del govern s'han dividit en 17 ministeris, 5 serveis federals i unes 30 agències governamentals.
El primer ministre de Rússia és nomenat pel president de Rússia (actualment Vladímir Putin), i confirmat per la Duma estatal. L'actual primer ministre és Mikhaïl Mixustin.
El govern de Rússia ha estat acusat de mantenir relacions properes amb partits europeus d'extrema dreta.

## Referències

* ↑ «Russian Government web portal – Text de 1997 de la llei federal constitucional (en rus)». Arxivat de l'original el 2008-05-14. [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ Mammone, A. «Why Vladimir Putin is a hero to some in Western Europe, too» (en anglès). Reuters, 31-12-2014. Arxivat de l'original el 1 de gener 2015. [Consulta: 2 gener 2015].

## Enllaços externs

* Official website of the Government of Russia
# Grup de l'aubertita

El grup de l'aubertita és un grup de minerals format per quatre espècies de la classe dels sulfats: aubertita, magnesioaubertita, svyazhinita i wilcoxita. Totes aquestes espècies cristal·litzen en el sistema triclínic.
| Espècie | Fórmula |
| Aubertita | CuAl(SO₄)₂Cl·14H₂O |
| Magnesioaubertita | (Ng,Cu)Al(SO₄)₂Cl·14H₂O |
| Svyazhinita | (Mg,Mn$^{2+}$,Ca)(Al,Fe$^{3+}$)(SO₄)₂F·14H₂O |
| Wilcoxita | MgAl(SO₄)₂F·17H₂O |

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la wilcoxita pertany a «07.DE: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; sense classificar» juntament amb els següents minerals: mangazeïta, carbonatocianotriquita, cianotriquita, schwertmannita, tlalocita, utahita, coquandita, osakaïta, stanleyita, mcalpineïta, hidrobasaluminita, volaschioita, zaherita, lautenthalita i camerolaïta.
La resta de minerals del grup de l'aubertita pertanyen a "07.DB: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; octaedres aïllats i unitats finites» juntament amb els següents minerals: khademita, rostita, jurbanita, minasragrita, ortominasragrita, anortominasragrita, bobjonesita, amarantita, hohmannita, metahohmannita, aluminocopiapita, calciocopiapita, copiapita, cuprocopiapita, ferricopiapita, magnesiocopiapita i zincocopiapita.

## Referències

* ↑ «Aubertite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 abril 2021].
# Grup de l'esquinita

El grup de l'esquinita és un grup de minerals de la classe dels òxids i hidròxids. Es troba constituït per minerals de terres rares, titani, niobi i tàntal. Els seus membres més comuns són l'esquinita-(Ce) i l'esquinita-(Y). Els membres d'aquest grup són els següents:
| Espècie Fórmula Esquinita-(Ce) (Ce,Ca,Fe,Th)(Ti,Nb)₂(O,OH)₆ Esquinita-(Nd) (Nd,Ln,Ca)(Ti,Nb)₂(O,OH)₆ Esquinita-(Y) (Y,Ln,Ca,Th)(Ti,Nb)₂(O,OH)₆ Nioboesquinita-(Ce) (Ce,Ca)(Nb,Ti)₂(O,OH)₆ | Espècie Fórmula Nioboesquinita-(Nd) (Nd,Ce,Ca,Th)(Nb,Ti,Fe,Ta)₂(O,OH)₆ Nioboesquinita-(Y) (Y,REE,Ca,Th,Fe)(Nb,Ti,Ta)₂(O,OH)₆ Rynersonita CaTa₂O₆ Tantalesquinita-(Y) Y(Ta,Ti,Nb)₂O₆ Vigezzita (Ca,Ce)(Nb,Ta,Ti)₂O₆ |

## Referències

* ↑ «Aeschynite: Aeschynite mineral information and data.». www.mindat.org. [Consulta: 8 gener 2017].
* ↑ «Aeschynite Group: Aeschynite Group mineral information and data.». www.mindat.org. [Consulta: 8 gener 2017].
# Grup de l'ettringita

El grup de l'ettringita és un grup d'oxisals complexes de calci i metalls que engloba anions sulfats, carbonats, borats, silicats i germanats. Està format per quinze espècies: bentorita, buriatita, carraraïta, charlesita, chiyokoïta, ettringita, hielscherita, imayoshiïta, jouravskita, kottenheimita, micheelsenita, siwaqaïta, sturmanita, tatarinovita, thaumasita.
| Bentorita | Ca₆(Cr³⁺,Al)₂(SO₄)₃(OH)₁₂·26H₂O |
| Buriatita | Ca₃(Si,Fe,Al)(SO₄)[B(OH)₄]O(OH)₅·12H₂O |
| Carraraïta | Ca₃(SO₄)[Ge(OH)₆](CO₃)·12H₂O |
| Charlesita | Ca₆(Al,Si)₂(SO₄)₂[B(OH)₄](OH,O)₁₂·26H₂O |
| Chiyokoïta | Ca₃Si(CO₃)[B(OH)₄]O (OH)₅·12H₂O |
| Ettringita | Ca₆Al₂(SO₄)₃(OH)₁₂·26H₂O |
| Hielscherita | Ca₃Si(SO₄)(SO₃)(OH)₆·11H₂O |
| Imayoshiïta | Ca₃Al(CO₃)[B(OH)₄](OH)₆·12H₂O |
| Jouravskita | Ca₃Mn$^{4+}$(SO₄)(CO₃)(OH)₆·12H₂O |
| Kottenheimita | Ca₃Si(SO₄)₂(OH)₆·12H₂O |
| Micheelsenita | (Ca,Y)₃Al(HPO₄,CO₃)(CO₃)(OH)₆·12H₂O |
| Siwaqaïta | Ca₆Al₂(CrO₄)₃(OH)₁₂·26H₂O |
| Sturmanita | Ca₆(Fe³⁺,Al,Mn³⁺)₂(SO₄)₂[B(OH)₄](OH)₁₂·25H₂O |
| Tatarinovita | Са₃Al(SO₄)[B(OH)₄](OH)₆·12H₂O |
| Thaumasita | Ca₃(SO₄)[Si(OH)₆](CO₃)·12H₂O |

## Galeria

* Ettringita
* Charlesita
* Jouravskita
* Sturmanita
* Thaumasita

## Referències

* 1 2 «Ettringite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 agost 2024].
# Governació del Líban-Sud

La governació o muhàfadha del Sud (àrab: محافظة الجنوب, muḥāfaẓat al-Janūb) és una de les governacions del Líban. Té uns 360.000 habitants i la seva capital és Sidó.
És una regió agrícola famosa per les seves plantacions de plàtan i cítrics.

## Districtes

Com les altres governacions del Líban, està organitzada per districtes o qadàs:
* Sidó
* Jazzin
* Tir

### Ciutats

* Sidó
* Jazzin
* Tir
* El Kfeir
* Sarafand
* Kfar Melki

## Grups religiosos

* Musulmans shií 60,08%
* Cristians 23,88%
* Musulmans sunní 15,89%
* Drusos 0,15%

## Enllaços externs

* http://www.yasour.org/ Pàgina sobre Tir (en àrab)
* http://www.saidon.com/ Pàgina sobre Sidó (en anglès)
# Guerra d'Amhara

La Guerra d'Amhara és un conflicte militar que va començar l'abril de 2023 entre les Forces Regionals d'Amhara i la milícia fano. El conflicte va començar després que l'exèrcit etíop va assaltar la regió d'Amhara per desarmar les forces especials d'Amhara i altres aliats regionals.
# Grâces

Grâces (en bretó Gras) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 2.424 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.300 | 1.435 | 1.769 | 2.308 | 2.481 | 2.424 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1990-2001 | François Colas | |
| 2001- | Monique Guillou | |
# Guatlla del Japó

La guatlla del Japó o guatlla japonesa (Coturnix japonica) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita praderies i terres de conreu al sud-est de Sibèria, nord de Mongòlia, nord-est de la Xina, Corea, l'illa Sakhalín i els arxipèlags del Japó i Kurils. Algunes poblacions japoneses són sedentàries però altres migren en hivern cap a la Xina meridional, sud-est asiàtic i nord-est de l'Índia.
En l'art de l'extrem orient la guatlla del Japó és un símbol de la tardor.

## Referències

* ↑ Fitxa de la guatlla japonesa a la pàgina del SIOC Rev. 23/05/2013 (català)
* ↑ Volker, T. The Animal in Far Eastern Art: And Especially in the Art of the Japanese Netzsuke, with References to Chinese Origins, Traditions, Legends, and Art. BRILL, 1950, p. 136. ISBN 9004042954.

## Enllaços externs

* «Japanese Quail Coturnix japonica» (en anglès). BirdLife International. [Consulta: 20 juny 2013].
* http://animalsinthecity.webs.com/fancygamebirds.htm Arxivat 2011-02-06 a Wayback Machine.
# Gymnotus coatesi

Gymnotus coatesi és una espècie de peix pertanyent a la família dels gimnòtids.

## Descripció

* Fa 30 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones i d'altres indrets del nord del subcontinent.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ La Monte, F., 1935. Two new species of Gymnotus. American Museum Novitates Núm. 781: 1-3.
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.
* ↑ Campos-da-Paz, R., 2003. Gymnotidae (Naked-back knifefishes). P. 483-486. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre EDIPUCRS, el Brasil.
* ↑ Mago-Leccia, F., 1994. Electric fishes of the continental waters of America. Fundación para el Desarrollo de las Ciencias Físicas, Matemáticas y Naturales (FUDECI), Biblioteca de la Academia de Ciencias Físicas. Matemáticas y Naturales, Caracas, Veneçuela. vol. 29. 206 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Campos-da-Paz, R., 2000. Taxonomic status of Rhamphichthys cingulatus Brind and a more precise assignment of the type-locality of Gymnotus coatesi La Monte (Ostariophysi: Gymnotiformes). Copeia (4):1114-1117.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gymnotus chimarrao

Gymnotus chimarrao és una espècie de peix pertanyent a la família dels gimnòtids.

## Descripció

* Fa 23,7 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Arroio Grande (conca del riu Taquari, el Brasil).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius). «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cognato, D., Richer-de-Forges, M.M., Albert, J.S. & Crampton, W.G.R., 2007. Gymnotus chimarrao, a new species of electric fish (Gymnotiformes: Gymnotidae) from Southern Brazil. Ichthyological Exploration of Freshwaters, 18 (4): 375-382.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB