OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juana Fernández Cortés

Juana Fernández Cortés (Barcelona, 4 de setembre de 1968 - Barcelona, 7 de gener de 2021) va ser una activista catalana pels drets de les dones gitanes, vicepresidenta del Consell Municipal del Poble Gitano de Barcelona.
Òrfena de pare abans de néixer, va criar-se en el barri de barraques de Can Pi, a Santa Eulàlia (L'Hospitalet), en una família de gitanos andalusos. De jove, va estudiar un cicle de puericultura, mentre treballava en una perruqueria. L'any 1988 va obtenir una plaça d'assistent social a l'Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet. El 1991 va ser membre fundadora de la Federació d'Associacions Gitanes de Catalunya, i el 1994 s'incorpora a la junta com a tresorera, la primera dona directiva de l'organisme.
Juana Fernández va destacar per la promoció de l'escolarització dels infants i l'empoderament de les dones gitanes. Va promoure l'oficialització del Dia Internacional del Poble Gitano i va treballar per la recuperació del romanó al país. També va participar de la fundació de la fundació Pere Closa i de l’associació de dones gitanes Lachó Bají Calí, al barri del Gornal de l'Hospitalet. Va ser membre de la junta d'Unió Romaní i cofundadora de Voces Gitanas.
El març de 2023, va ser una de les personalitats homenatjades per l'Ajuntament de Barcelona en la campanya Ciutat de Dones. La comunitat gitana va sol·licitar al consistori de l'Hospitalet de Llobregat que dediqués a l'activista una via pública al barri del Gornal.

## Referències

* ↑ «Juana Fernández Cortés». Dones i feminismes. Drets Socials, Justícia Global, Feminismes i LGTBI. Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-04-19. [Consulta: 19 abril 2023].
* 1 2 «El movimiento gitano pierde a dos de sus más destacados activistas en Cataluña: Rafael Perona y Juana Fernández» (en castellà). Plataforma Khetane, 08-01-2021. Arxivat de l'original el 2023-04-19. [Consulta: 19 abril 2023].
* 1 2 «In memoriam» ( PDF) (en castellà). Instituto de Cultura Gitana. Arxivat de l'original el 2022-05-25. [Consulta: 19 abril 2023].
* 1 2 Vallina Bayón, Ana. «Un mes sin Juana Fernández Cortés» (en castellà). Districte 7, 07-02-2021. Arxivat de l'original el 2023-01-07. [Consulta: 19 abril 2023].
* ↑ León, Adrián; Sardà, Rita. «Les discriminacions contra el poble gitano». El 9 Nou, 06-12-2020. Arxivat de l'original el 2023-04-19. [Consulta: 19 abril 2023].
* ↑ «En record de Juana Fernández Cortés». Consell Municipal del Poble Gitano de Barcelona. Ajuntament de Barcelona, 07-01-2021. Arxivat de l'original el 2023-04-19. [Consulta: 19 abril 2023].
* ↑ «Biografies». Ciutat de Dones. Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-03-25. [Consulta: 19 abril 2023].
* ↑ «Duelo por Juana Fernández Cortés, referente de la comunidad gitana» ( PDF). Diari de L'Hospitalet, 22-02-2021, pàg. 22. Arxivat de l'original el 2023-04-19 [Consulta: 19 abril 2023].

## Vegeu també

* Viquiprojecte:Ciutat de dones

## Enllaços externs

* Sanz, Rosa M. «Juana Fernández: «Ha de haber políticas a favor de los gitanos»» (en castellà). El Periódico, 19-06-2012. Arxivat de l'original el 2021-01-21.
# José Antonio Luque Ramírez

José Antonio Luque és un futbolista andalús, que ocupa la posició de porter. Va nàixer a Marchena el 16 de febrer de 1974.
Format al planter del Sevilla FC, Luque va destacar a les files del Recreativo de Huelva, on va romandre set temporades. Va combinar la titularitat amb la suplència. La temporada 02/03 hi debuta a primera divisió amb els de Huelva, tot jugant 26 partits.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# José Antonio Manchado Lozano

José Antonio Manchado Lozano (Calvià, 9 de febrer de 1953) és un enginyer i polític mallorquí, senador per Mallorca en la X legislatura.
Enginyer de Telecomunicacions per la Universitat Politècnica de Barcelona, ha treballat com a professor de tecnologia en ESO y FP en la cooperativa d'ensenyament Es Liceu.
Simultàniament ha militat al PSIB-PSOE, amb el que fou elegit regidor de l'ajuntament de Calvià i portaveu del grup municipal socialista a les eleccions municipals espanyoles de 1995, 1999, 2003 i 2007. De 2007 a 2011 també fou Director General de Tecnologia i Comunicacions del Govern de les Illes Balears.
A les eleccions generals espanyoles de 2011 fou escollit senador per Mallorca. Has estat Secretari Segon de la Comissió d'Indústria, Energia i Turisme i Portaveu de la Comissió d'Economia i Competitivitat.

## Referències

* ↑ Perfil al web del PSIB-PSOE
* ↑ Fitxa del Senat
# José Moreno Sánchez

José Moreno Sánchez (Ossa de Montiel, província d'Albacete, 18 de novembre de 1993) és un ciclista espanyol, especialitzat en el ciclisme en pista. Ha guanyat campionats nacionals en diferents modalitats.

## Palmarès

* 2011
** 2n al Campionat d'Europa júnior en Kilòmetre
* 2012
** Campió d'Espanya en Velocitat
** Campió d'Espanya en Kilòmetre
** Campió d'Espanya en Velocitat per equips (amb Sergio Aliaga i Juan Peralta)
* 2013
** Campió d'Espanya en Velocitat per equips (amb Sergio Aliaga i Juan Peralta)
* 2014
** Campió d'Espanya en Kilòmetre
** Campió d'Espanya en Velocitat per equips (amb Sergio Aliaga i Juan Peralta)
* 2015
** Campió d'Espanya en Kilòmetre
** Campió d'Espanya en Keirin
* 2016
** Campió d'Espanya en Kilòmetre
* 2017
** Campió d'Espanya en Kilòmetre
** Campió d'Espanya en Keirin

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# José Moreno Ballesteros

José Moreno Ballesteros (Madrid, ? - Madrid, 14 de desembre de 1956) fou director i organista.
Va ser organista titular de la parroquia de la Concepció de Madrid. Va dirigir l'orquestra del Teatre Lara amb motiu de l'estrena de el amor brujo de Falla, amb el seu fill Federico al piano, i va romandre en la direcció d'aquest teatre durant més de trenta anys.
A més a més fou professor del conservatori. En un principi no va animar la vocació musical del seu fill, però el va permetre prendre llisons de piano i harmonia, i només després de compondre junts Las delicias, sarsuela en un acte estrenada el 1912, va accedir a ocupar-se de la seva formació musical i arribar a conèixer els seus èxits.

## Obra

(Totes de música escènica conservades a E:Msa)
* La feria de Villaplácida
* La lista oficial
* La gente alegre
* Las travesuras de Fígaro
* Raúl y Elena
* El sueño de la princesa
* Crispín y su compadre
* Las decididas
* El oso y el madroño
* La visión de los festejos

## Referències

* ↑ Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana (en castellana). Sociedad General de autores y editores, 2001. ISBN 84-8048-303-2.
# Kaouther Adimi

Kaouther Adimi (Alger, 1986) és una escriptora algeriana, llicenciada en literatura moderna i en gestió internacional de recursos humans. El 2009 va decidir instal·lar-se a París després de viure a Alger, Orà i Grenoble, i es considera algeriana i francesa d'adopció. Els seus relats curts han estat distingits dues vegades amb el premi Jove Escriptor Francès de Muret (2006 i 2008) i el premi del FELIV (Festival Internacional de la Literatura i del Llibre Juvenil d'Alger, 2008). Amb la seva primera novel·la, L'envers des autres (2011), va guanyar el premi literari de la Vocació. El setembre del 2017 va publicar Les nostres riqueses (Periscopi, 2018), el llibre que l'ha consagrada en l'escena francesa i algeriana i pel qual ha obtingut el premi Renaudot dels estudiants i el premi de l'Estil 2017, i va ser seleccionat per l'Acadèmia del premi Goncourt 2017.

## Obra publicada

* L'envers des autres Arles, France] : Actes sud, 2011. ISBN 9782742797257, OCLC 725889694
* Des pierres dans ma poche, Paris: Éditions du Seuil, DL 2016. ISBN 9782021302691, OCLC 948029133
* Le Sixième Œuf, nouvelle sombre, in Alger, la nuit, éditions Barzakh, 2011
* Nos richesses, éditions du Seuil, 2017. ISBN 9782363604507, OCLC 1023611160

## Obra publicada en català

* Les nostres riqueses (Edicions del Periscopi, 2018)
* Pedres a la butxaca (Edicions del Periscopi, 2021)

## Referències

* ↑ Caminade, Emmanuelle. «L'envers des autres, Kaouther Adimi» (en francès). [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «Nos richesses, le nouveau roman de Kaouther Adimi» (en francès). Al HuffPost Maghreb, 22-06-2017.
* ↑ Caminade, Emmanuelle. «L'envers des autres, Kaouther Adimi».
* ↑ «Nos richesses, le nouveau roman de Kaouther Adimi» (en francès). Al HuffPost Maghreb, 22-06-2017.
* ↑ Hocker, Adam «ALBERTINE | Nos richesses by Kaouther Adimi» (en anglès). ALBERTINE.
* ↑ «« Nos richesses » : Kaouther Adimi, l'étrangère – JeuneAfrique.com» (en francès). JeuneAfrique.com, 15-09-2017.
* ↑ Kaouther Adimi Arxivat 2018-12-04 a Wayback Machine., Edicions del Periscopi
# Josan-To Win Cycling Team

L'equip Josan-To Win (codi UCI: JTW) va ser un equip ciclista belga, de ciclisme en ruta. Creat al 2005, va tenir categoria continental fins a la seva desaparició al 2014, excepte dels anys 2010 al 2012.

## Principals resultats

* Tour de Hong Kong Shanghai: Geert Steurs (2006)
* Ronde van Vlaams-Brabant: Geert Steurs (2006)
* Gran Premi d'Affligem: Geert Steurs (2006)
* Internatie Reningelst: Sean Van de Waeter (2013)
* Kattekoers: Jérôme Baugnies (2013)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participà en els Circuits continentals de ciclisme. La següent classificació estableix la posició de l'equip en finalitzar la temporada.
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2006 | 39è | Tim Meeusen (209è) |
| 2014 | 68è | Jonathan Breyne (201è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2005 | - | - |
| 2006 | 100è | Bjorn Coomans (487è) |
| 2007 | 134è | Cyrille Heymans (1260è) |
| 2008 | 112è | Davy Tuytens (812è) |
| 2009 | 101è | Jérôme Baugnies (457è) |
| 2013 | 64è | Jérôme Baugnies (67è) |
| 2014 | 103è | Niels Reynvoet (451è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Plantilles i resultats 1 a firstcycling.com
# Mé-Zóchi

El districte de Mé-Zóchi és un dels 6 districtes en què s'organitza territorialment la República Democràtica de São Tomé i Príncipe. Aporta 13 escons a l'Assemblea Nacional de São Tomé i Príncipe.

## Característiques

El districte de Mé-Zóchi ocupa el centre nord de l'illa de São Tomé i limita, al nord amb els districtes de Lobata i Água Grande, a l'oest amb el de Lembá, al sud amb els de Caué i Cantagalo i a l'est té un petit fragment de costa amb l'oceà Atlàntic. Té una extensió de 122 km² i una població de 44.752 habitants, segons el cens de 2012, el segon districte més poblat després del de la capital. La seva capital és la vila de Trindade. La part occidental roman boscosa i forma part del Parc Natural d'Ôbo, parts de la part oriental són boscoses incloent àrees que han estat reforestades però sobretot com a boscos secundaris. Les plantacions tropicals són de cacau i cafè i algunes de bananes.

## Població

* 1940 18,422 (30.4% de la població nacional)
* 1950 18,056 (30.0% de la població nacional)
* 1960 20,374 (31.7% de la població nacional)
* 1970 20,550 (27.9% de la població nacional)
* 1981 24,258 (25.1% de la població nacional)
* 1991 29,758 (25.3% de la població nacional)
* 2001 35,105 (25.5% de la població nacional)
* 2008 40,414 (est.)

## Assentaments

El principal assentament és la ciutat de Trindade. Altres assentaments són:
* Água Creola
* Água Gunu - the name Gunu of Angolan origin
* Alice
* Almas
* Blublu
* Bobo Foro
* Bombom
* Caixão Grande
* Caminho Novo
* Cruzeiro
* Folha Fede
* Monte Café
* Plateau
* Piedade
* Praia Melão
* Quinta da Graça
* Santa Cruz

## Economia

El seu principal recurs econòmic és l'agricultura i conforma una gran part de la producció agrícola al país; el cafè i el cacau són les seves principals produccions, fins i tot les exportacions al país. Segons l'INE, el 26,28% de la població rural nacional del país és del districte.

## Persones notables

* Francisco Fortunato Pires, diputat de 1994 a 2002
* Filipe Santo, cantant

## Referències

* ↑ Elections in São Tomé and Principe, African Elections Database.
* ↑ Dades al web de l'Instituto Nacional de Estatísticas. Arxivat 2015-04-08 a Wayback Machine. (portuguès)
* ↑ «Tourist Attractions». Sao Tome and Principe Travel and Tourism. Arxivat de l'original el 25 d’abril 2012. [Consulta: 15 novembre 2011].
* ↑ Silva, C.F.L.L. – Segurança alimentar em São Tomé e Príncipe. Estudo de caso dos distritos de Água-Grande e Mé-Zóchi Lisboa: ISA, 2014, p. 160
# Senyoriu de Rebollet

La Baronia de Rebollet o el Senyoriu de Rebollet va ser un antic terme senyorial situat al sud-est de l'Horta de Gandia, que a principis del segle xiv comprenia la nova vila cristiana de la Font d'en Carròs (que és com va ser rebatejada l'alqueria de Rafalí) i les alqueries de Rafelgescar, Potries, Beniflà, Rafelcofer, l'Alcudiola, l'Alqueria Nova (anomenada posteriorment l'Alqueria de la Comtessa) i l'Alqueria dels Frares. El centre històric de la Baronia, era el castell de Rebollet (en el terme de la Font), d'origen musulmà, esmentat des dels terratrèmols de 1598, que Jaume I va donar en 1240 al noble d'origen germànic Carròs.
El tercer senyor de la Baronia de Rebollet va ser el seu net Francesc Carròs i de Cruïlles, a qui va succeir el seu fill Francesc Carròs i Llòria, mort per la seva filla, Joana, casada amb Ramon de Boixadors. De la filla d'en Ramon, Allemanda Carròs, casada amb Berenguer de Vilaragut (que en 1368 va refer el castell, destruït pels castellans el 1344, durant la Guerra dels dos Peres), va passar als nets de Francesca Carròs, filla de l'almirall i dona de Ramon de Riu-sec; Ramoneta de Riu-sec es va casar amb Pere de Centelles, senyor d'Oliva. La Baronia de Rebollet passava als Centelles, que es van intitular senyors de les baronies de Rebollet i d'Oliva. En 1449 Alfons IV va crear per a Francesc Gilabert de Centelles-Riu-sec i de Queralt el Comtat d'Oliva.

## Referències

* ↑ Cahner, Max. «Rebollet». A: Gran Enciclopèdia Catalana. 19. 2. ed., 1. reimp. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1990, p. 146. ISBN 978-84-7739-020-6.
# Serra del Coscó

La Serra del Coscó és una serra del municipi de Castell de Mur situada a l'extrem sud-oest del terme, a prop del límit amb Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà. Pertanyia a l'antic terme de Mur.
És una serra d'un quilòmetre i mig de llargada, que s'estén de ponent a llevant fent un arc lleugerament còncau pel costat nord. A l'extrem oest, hi té la Serra del Sastret, ja en terme de Sant Esteve de la Sarga, i a l'extrem est, la partida de Censada.
En un contrafort nord-oest hi ha la Casa del Coscó i la de Falset.
Separa les valls del barranc del Comunalet i del barranc de la Plana, al nord, afluents del barranc Gros, de les del barranc de Beniure i del de Carboners, al sud, en terme ja de Sant Esteve de la Sarga.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sibualbuali

El Sibualbuali és un estratovolcà molt erosionat que es troba a l'illa de Sumatra, Indonèsia. El cim s'eleva fins als 1.819 msnm i presenta dos camps de fumaroles al flanc oriental. Hi ha un dom de lava de riolita i dacita fruit del desplaçament de la falla Toru-Asik. Es desconeix quan va tenir lloc la darrera erupció.

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Sibualbuali» (en anglès). [Consulta: 11 març 2024].
# Selenicereus inermis

Selenicereus inermis és una espècie fanerògama que pertany a la família de les cactàcies (Cactaceae).

## Descripció

Selenicereus inermis creix en forma litofíta rastrejant o expansiva amb tiges de color verd clar brillant d'1 a 2,5 cm de diàmetre. Les seves 3 a 5 costelles de vora esmolada són rectes o lleugerament ondulades. Les arèoles es troben en elevacions accidentades i estan separades fins a 6 cm. No hi ha espines.
Les flors són blanques i fan fins a 15 cm de llarg. El seu hipant i el tub floral rarament estan coberts d'espines o pèls. Els fruits no són descrits.

## Distribució i hàbitat

Selenicereus inermis es troba a l'estat mexicà de Chiapas, Costa Rica, Panamà, Colòmbia, Veneçuela i al departament bolivià de La Paz a cotes baixes o fins a 1800 metres.

## Taxonomia

Selenicereus inermis va ser descrita per Nathaniel Lord Britton & Joseph Nelson Rose i publicat a The Cactaceae; descriptions and illustrations of plants of the cactus family (Volum 2: 207–208, f. 287), l'any 1920.

### Etimologia

* Selenicereus: nom genèric es deriva del grec Σελήνη (Selene), la deessa de la lluna i cereus, que significa 'espelma' en llatí, en referència a les flors nocturnes.
* inermis: epítet llatí que significa "desarmat, sense espines, indefens; sense dents; sense fibló".

### Sinonímia

* Cereus inermis Otto
* Cereus karstenii Salm-Dyck
* Cereus wercklei F.A.C. Weber
* Epiphyllum steyermarkii Croizat
* Mediocactus inermis (Otto) Doweld
* Mediocactus wercklei (F.A.C. Weber) Doweld
* Selenicereus rubineus Kimnach
* Selenicereus wercklei (F.A.C. Weber) Britton & Rose.

## Vegeu també

* Història de la botànica
* Característiques de les cactàcies

## Referències

* ↑ «Selenicereus inermis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ «"Dictionary of Botanical Epithets | incanescens - inops"». botanicalepithets.net. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ «Sinònims de Selenicereus inermis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 11 agost 2023].
# Siekiera

Siekiera (en polonès: «destral») va ser un grup de post-punk polonès. Amb una música ràpida i agressiva i unes lletres plenes d'obscenitats, la banda va fer-se coneguda al Festival de Jarocin de 1984. Després d'alguns canvis de formació i de passar a fer música new wave, el grup es va dissoldre el 1988.

## Trajectòria

Siekiera es va formar l'any 1982 a la ciutat de Puławy, amb el nom de Trafo. Va començar tocant versions d'U.K. Subs i The Exploited. A la tardor de 1983 va canviar el seu nom pel de Siekiera.
El 1984 va fer el seu primer concert oficial a la sala Remont de Varsòvia. L'octubre de 1984, després d'una actuació amb TZN Xenna i Youth Brigade, el cantant Tomasz Budzynski va abandonar la banda després d'una disputa amb el guitarrista Tomasz Adamski per l'escriptura de les lletres. Després d'això, Budzynski va formar el grup de punk rock Armia amb el músic Robert Brylewski.
Tomasz Adamski va reformar Siekiera i va assumir les funcions vocals a més de tocar el baix. El febrer de 1985 van gravar cançons noves algunes de les quals van sonar a la ràdio. El 1985 van tornar a tocar al Festival de Jarocin, però al públic punk ortodox no el va convèncer la seva nova imatge i música new wave.
El 1986 Siekiera va llançar el seu únic LP, Nowa Aleksandria, que està influenciat principalment per Killing Joke i considerat com un dels millors àlbums polonesos de tots els temps. El 1987 el grup va fer una minigira amb Variete, una banda polonesa de new wave. Finalment, l'any 1988 es van separar.
L'any 2014, el grup polonès de black metal Behemoth, va incloure una versió de «Ludzie Wschodu», a l'edició australiana del seu àlbum The Satanist. El 2017, el grup polonès Drivealone va tocar en directe l'àlbum Nowa Aleksandria de Siekiera al complet al centre cultural Dom Chemika de Puławy.

## Referències

* ↑ «Dariusz Malinowski, Bassist & Vocalist of Legendary Polish Post-Punk band Siekiera, Has Passed Away» (en anglès americà), 13-12-2020. [Consulta: 26 octubre 2022].
* ↑ «Nie żyje basista i wokalista kultowej punkowej grupy Siekiera» (en polonès), 13-12-2020. [Consulta: 26 octubre 2022].
* ↑ Kamiński, Karol. «Warsaw Pact Records re-releases Polish punk classics: SIEKIERA & TZN XENNA» (en anglès americà), 17-11-2020. [Consulta: 26 octubre 2022].
* ↑ Gnoiński, Leszek. Encyklopedia polskiego rocka. Warszawa: Świat Książki, 1997. ISBN 83-7129-570-7.
# Sieleckiïta

La sieleckiïta és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom del geòleg australià, Robert Sielecki (n. 1958), qui va descobrir el mineral.

## Característiques

La sieleckiïta és un fosfat de fórmula química Cu₃Al₄(PO₄)₂(OH)₁₂·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1987, sent publicada per primera vegada el 1988. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sieleckiïta pertany a «08.DF: Fosfats només amb cations de mida mitjana, amb proporció: (OH, etc.):RO₄ > 3:1» juntament amb els següents minerals: hotsonita, bolivarita, evansita, liskeardita, rosieresita, rusakovita, liroconita, calcofil·lita, parnauïta i gladiusita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Victoria, a Melbourne (Austràlia), amb el número de registre: g14180.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Mount Oxide Copper, situada al districte de Gunpowder, a la localitat de Mount Isa (Queensland, Austràlia). També ha estat descrita a la mina Girilambone, a Nova Gal·les del Sud, també a Austràlia, així com a Wheal Gorland, a Cornualla (Anglaterra). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Sieleckiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 gener 2022].
# Lloret de collar blau

El lloret de collar blau (Geoffroyus simplex) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita zones boscoses de les muntanyes de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ IUCN «Geoffroyus simplex» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. BirdLife International, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22684948a93052161.en.
# Horné Dubové

Horné Dubové és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1262.
# Hertekamp (equip ciclista)

L'equip Hertekamp va ser un equip ciclista belga, de ciclisme en ruta que va competir entre 1970 i 1973. No s'ha de confondre amb els equips Goldor-Hertekamp i Van Cauter-Magniflex. De 1974 a 1988 va competir en la modalitat de ciclocròs.

## Principals resultats

* Gran Premi de Fourmies: Noël Vantyghem (1970)
* Campionat de Flandes: Noël Van Clooster (1970)
* París-Tours: Rik Van Linden (1971)
* Volta a Suïssa: Georges Pintens (1971)
* Milà-Torí: Georges Pintens (1971)
* Gant-Wevelgem: Georges Pintens (1971)
* Druivenkoers Overijse: Georges Pintens (1971)
* Halle-Ingooigem: Noël Van Clooster (1971)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 2 participacions (1970, 1971)
** 0 victòries d'etapa:
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 1 participacions (1970)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1970: Jean Ronsmans
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:

## Enllaços externs

* Plantilla a firstcycling.com
* Plantilla a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilla a cyclebase.nl
# Hertali

Hertali, també conegut com a Dabita Ale, és una fissura volcànica d'Etiòpia. Es troba a uns 50 km al nord-est del Dofen. Es creu que va estar activa des del Pleistocè final fins a l'Holocè.

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Hertali» (en anglès). [Consulta: 26 abril 2024].
# Higaròu

Higaròu (francès Figarol) és un municipi francès del department de l'Alta Garona, a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana