OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crucifixió de Crist amb la Verge, sant Joan i un donant

Crucifixió de Crist amb la Verge, sant Joan i un donant és el tema de dos quadres procedents del taller d'El Greco.
Com en altres obres del taller que han arribat fins a l'actualitat, es desconeix la participació real del mestre en la seva elaboració. Segons l'historiador estatunidenc Harold Wethey, podria existir un prototip perdut, obra d'El Greco, o potser del seu fill Jorge Manuel Theotocópuli. En aquesta tipologia, a més de Joan Evangelista i Mare de Déu, també hi és representada una tercera figura, que podria ser o bé un donant, o bé Maria Magdalena. El paisatge de l'obra té poca importància.

## Versió de Martín Muñoz de las Posadas

Oli sobre llenç; 174 x 111 cm.; 1590-95 ?; Catàleg Wethey: X-71
Obra autèntica per Mayer, José Camón Aznar i San Román. Söhner ho posa en dubte, degut a les nombroses restauracions, i H.E. Wethey la considera una còpia d'un original perdut d'El Greco.
Aquesta obra va ser molt repintada vers 1940. La composició és la mateixa, en línies generals, que la de la obra actualment a Atenes.

### Procedència

* Església de Navalperal ?

## Versió de la Galeria Municipal d'Atenes-National Gallery (Athens)

Escrit a la part inferior dreta amb lletres cursives gregues: doménikos theotokó (sic).
Oli sobre llenç; 120 x 81 cm.; Començament segle XVII; Catàleg Wethey: X-72
Obra autèntica segons Mayer, Legendre, Hartmann i José Camón Aznar, qui la situa ca. 1592-95. En aquesta variant, el donat és subtituït per Maria Magdalena. Segons H.E. Wethey, es tracta d'una còpia mediocre del s.XVII o XVIII. Està molt retocada.

### Procedència

* Col·lecció Singer, Le Mans
* Trotti & Kleidenberg, París
* A. Loebl, París
* Dr. Hans Wendland, Lugano
* Cassirer (Berlín) la va comprar per a la Galeria Municipal d'Atenes

## Referències

* 1 2 Frati, 1973, p. 104-105.
* 1 2 Wethey, 1967, p. 196.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin. El Greco y su escuela: Catalogo comentado (en castellà). vol. 2. Ediciones Guadarrama, 1967.
* Frati, Tiziana. La obra pictórica completa de El Greco (en castellà). Noguer, 1973.
# Crucifixió amb la Verge i sant Joan

La Crucifixió de Crist, amb la Verge i sant Joan Evangelista és la tercera tipología (Tipus-III) creada per El Greco sobre el tema de la Crucifixió de Jesús.

## Temàtica de l'obra

Les tipologies de la Crucifixió de Jesús realitzades per El Greco són molt diferents entre sí. Al Tipus-III, com en el Tipus-I i en el Tipus-II, El Greco representa el Sant Crist, en aquest cas acompanyat per Maria i per Joan Evangelista, que són al peu de la creu, a la part esquerra de la pintura. A la part dreta hi ha un fons de paisatge de Toledo amb figures petites. Lamentablement, no ha arribat fins als nostres dies cap obra considerada íntegrament autógrafa d'El Greco.

## Anàlisi de les obres
### Versió del John and Mable Ringling Museum of Art (Sarasota)

Oli sobre llenç: 107,6 x 70,5 cm.; 1600-10 ca.; Object Number del Museu Ringling: SN-333; Catàleg Wethey: núm. 76
Restes de la signatura en lletres cursives gregues al peu de la Creu. Obra d'El Greco amb participació del taller. Els colors, especialment els del cel i els del paisatge, són molt més frescs i clars que els de la versió de Filadèlfia. Joan Evangelista vesteix l'habitual túnica verda i roba rosa, mentre que Maria, mare de Jesús, porta un mantell blau fosc. Alguns retocs al tors de Crist constitueixen la restauració més important del quadre.

##### Procedència

* Antonio Gorostiza, Bilbao
* Don Eugenio Luis de Bayo, Bilbao;
* sold Bayo sale, American Art Association, New York, 8 December 1928, lot 76, per $23,000, a Böhler and Steinmeyer
* John Ringling (1866–1936), Sarasota, Florida
* llegat l'any 1936 al John and Mable Ringling Museum of Art, Sarasota, Florida.

### Versió del Museu d'Art de Filadèlfia

Oli sobre llenç; 158 x 97 cm.; ca. 1600; Catàleg Wethey: núm. 77
Segons H.E. Wethey, la tonalitat massa fosca, així com la qualitat una mica mediocre de les figures i del paisatge, demostren molta intervenció del taller i poca intervenció del mestre.

##### Procedència

* San Clodio de León ?
* Faustino Alonso, León
* Leandro Madinaveita, Oñate (1899)
* José Suárez, Madrid (abans de 1908)
* La historia posterior d'aquesta obra és desconeguda.

## Referències

* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p.65.
* ↑ Wethey. El Greco y su escuela (Volumen II), p. 64.
* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p.66.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II); Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Frati, Tiziana, i altres; La obra pictórica completa de El Greco; Noguer Rizzoli Editores; Barcelona-1970;

## Vegeu també

* Crucifixió de Crist, amb dos donants (El Greco, Tipus-I)
* Crucifixió de Crist (El Greco, Tipus-II)
# Càncer de pell

Els càncers de pell és el creixement sense control de les cèl·lules cutànies anormals, aquestes creixen per diverses causes. Els tres càncers de pell més comuns són, per ordre decreixent de freqüència: el carcinoma basocel·lular, el carcinoma escatós o espinocel·lular i el melanoma, cadascun d'ells porta el nom del tipus de cèl·lula de la pell de la qual sorgeix. Els càncers de pell generalment es desenvolupen a l'epidermis (la capa més externa de la pell), així són tumors clarament visibles i, per tant, detectables en les primeres etapes. Només a una petita minoria dels afectats els causaran la mort, a diferència de molts altres tipus de càncer, inclosos els originaris de la pulmó, pàncrees i estómac. El càncer de pell representa el càncer més comunament diagnosticat, superant als dels pulmons, mames, còlon i pròstata. El melanoma és el menys comú de tots tres, però és el més greu. Els càncers de pell i de teixits tous, a Catalunya, les taxes de mortalitat (x 100.000 hab.; i en % sobre el total de càncers per sexe; estandarditzades segons sexe, 2018) són: 2,95 dones; 6,14 homes; 4,30 total; 2,63% en dones; 2,60% en homes.

## Factors de risc

* Sobreexposició a la radiació ultraviolada, habitualment procedent del sol. Produeix una lesió directa o indirecta al DNA. Aquesta és la causa principal d'aquest tipus de càncer.
* Color de la pell, són més comuns en persones d'ulls i pell clares; degut a la menor protecció a la radiació ultraviolada.
* Predisposició genètica.
* Ferides d'evolució crònica (que no s'acaben de curar), especialment cremades.
* Com tots els càncers, són més comuns en persones d'edat avançada.
* Haver patit estrès reiterat, trauma psíquic o altres esdeveniments desestabilitzadors del sistema immunològic
L'edat és un factor de risc important. El 2012, tan sols l'1,55% de les defuncions per càncer de pell als Estats Units es produïren en persones de menys de 35 anys, mentre que el 65,83% es produïren en individus de 65 anys o més.

## Prevenció de càncer de pell

La millor manera de prevenir el càncer de pell és reduir l'exposició solar:
* No exposar els nadons al sol.
* Evitar l'exposició al sol entre les 10 del matí fins a les 4 de la tarda.
* Utilitzar protecció solar.
* Utilitzar ulleres amb filtre a la radiació ultraviolada.

## Referències

* ↑ National Cancer Institute - Common Cancer Types (http://www.cancer.gov/cancertopics/commoncancers)
* ↑ «Mortalitat». Departament de Salut. [Consulta: 30 agost 2020].
* ↑ Saul et al «CHRONIC STRESS AND SUSCEPTIBILITY TO SKIN CANCER». Journal of National Cancer Institute, 01-12-2005 [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ Fagundes et al. «B=Basal Cell Carcinoma: Stressful Life Events and the Tumor Environment». Archive General Psychiatry, Juny 2012.
* ↑ «USA CAUSES OF DEATH BY AGE AND GENDER» (en anglès), 11-04-2014. [Consulta: 27 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Dermatologia.cat: Càncer cutani
# Sky Blue Football Club

El Sky Blue Football Club és un club de futbol femení de Nou Jersey, als Estats Units. Va ser creat al 2007 i juga a la lliga professional del país, la NWSL (i anteriorment al seu predecessor, la WPS). Va guanyar el campionat al 2009. L'altra vegada que es va clasificar per als play-offs, al 2013, va caure a semifinals.

## Palmarès

* 1 Lliga (2009)

## Planter 2016

| Porteres | Defenses | Centrecampises | Davanteres |
| Casey Stanley — — — — — — — | Breton Goodson Grubka Hayes O'Hara Rampone Skroski — — | Conheeney DeCesare Diederich Gordon Killion Lytle Nick Rodríguez Stanton | Galton Kai Kerr Simon — — — — — |

## Referències

* ↑ Witz, Billy «Last Laugh and Trophy Are Prizes for Sky Blue». New York Times, 22-08-2009 [Consulta: 25 juny 2017].
# SkyWater Technology

SkyWater Technology és una foneria d'enginyeria i fabricació de semiconductors amb seu a Bloomington, Minnesota. És l'única foneria de silici pur-play propietat dels Estats Units.
L'empresa es va formar el 2017, quan la firma de capital privat Oxbow Industries va adquirir Cypress Foundry Solutions, un fabricant de microelectrònica que abans era una filial de Cypress Semiconductor Corp, amb seu a Califòrnia.
A principis de 2021, SkyWater va adquirir una fàbrica de xips addicional a Osceola, Florida, reutilitzant la instal·lació de fabricació de NeoCity de la Universitat de Florida Central en un segon lloc de fabricació. Va ampliar les seves instal·lacions i va afegir 100 nous llocs de treball el 2021, en part mercès al finançament del Departament d'Ocupació i Desenvolupament Econòmic de Minnesota.
SkyWater ha col·laborat amb Efabless i Google per a crear el primer programa de fabricació de xips de codi obert.

## Referències

* ↑ Rehkamp, Patrick. «Bloomington-based SkyWater Technology files to go public» (en anglès). Minneapolis St Paul Business Journal.
* ↑ «Semiconductor manufacturer SkyWater Technology sets terms for $75 million IPO» (en anglès). Renaissance Capital.
* ↑ Moore, Samuel K. «The Foundry at the Heart of DARPA’s Plan to Let Old Fabs Beat New Ones» (en anglès). IEEE Spectrum.
* ↑ Reilly, Mark. «SkyWater Technology finishes Bloomington HQ expansion for 'rad-hard' chips» (en anglès). Minneapolis St. Paul Business Journals.
* ↑ Ramstad, Evan. «SkyWater shares rise 20% as execs explain move to expand production capacity» (en anglès). Star Tribune.
* ↑ Reed, Charlie. «NeoCity back in business with tech firm replacing UCF» (en anglès). Around Osceola.
* ↑ Halfacree, Gareth. «Google, SkyWater Release Production Dev Kit, Offer Open Hardware Projects Free 130nm Manufacturing» (en anglès). Hackster.IO.
# CymaScope

El CymaScope és un instrument científic patentat que crea imatges precises equivalents a qualsevol so audible. El CymaScope es va desenvolupar després d'una expedició científica a la piràmide de Kheops d'Egipte per part de l'ingenyer d'acústic John Stuart Ried. Allà es van realitzar un seguit d'experiments pel que fa la resonància de la cambra reial i a partir d'ells es va crear el CymaScope, capaç de visualitzar el so.

## Aplicacions

El CymaScope s'ha utilitzat en un ampli ventall de disciplines científiques, com ara per estudiar el so de les estrelles o l'ecolocalització dels dofins.També té aplicacions en els camps de l'educació i la psicologia.
* 1 2 Cymasope.com. «Home of the Cymatics» (en anglès). [Consulta: 12 desembre 2018].
* ↑ Cymasope.com. «Home of the Cymatics» (en anglès). [Consulta: 12 desembre 2018].
* ↑ «John Stuart Reid» (en anglès). [Consulta: 12 desembre 2018].
* 1 2 Cymasope.com. «Home of the Cymatics» (en anglès). [Consulta: 12 desembre 2018].
# Crònica de Lindos

La Crònica de Lindos és una inscripció en grec de l'any 99 aC trobada a Lindos (Rodes), que mostra les dedicacions que es van fer al temple d'Atena de Lindos abans de la destrucció del temple original cap al 392 aC. La crònica és una de les inscripcions hel·lenístiques més llargues que es conserven. Va ser excavada durant els primers anys del segle xx per una expedició danesa, que va trobar el bloc de pedra que s'utilitzava en el paviment d'una església medieval de Sant Esteve, a prop del teatre de Lindos. Conté decrets, així com un informe de les dedicacions anteriors dels governants i generals un bloc de pedra d'hora en el segle xx per una expedició danesa, el qual el va trobar utilitzat mentre pavimentant bloc de l'església romana d'Orient de Sant Esteve, a prop el teatre de Lindos. Conté decrets lindians, també informe en dedicacions anteriors de governants i generals per a la deessa Atena.
La crònica està inscrita en una llosa de marbre, d'aproximadament vuit-per-tres peus, que està trencat en dues peces. El catàleg de dedicacions conté aproximadament 45 entrades, encara que només se'n poden llegir 37. A més, la crònica conté quatre històries miraculoses atribuïdes a la deessa Atena, de les quals només es pot llegir bé, i dues fragmentàriament.
Va ser la primera crònica editada i publicada el 1912 per Christian Blinkenberg. La primera traducció anglesa la va publicar Carolyn Higbie el 2003.

## Referències

* 1 2 Marincola, John «Review of Higbie's The Lindian Chronicle and the Greek Creation of Their Past». Bryn Mawr Classical Review, 2005.
* ↑ Shaya, Josephine «The Greek Temple as a Museum». American Journal of Archaeology, 109, 3, 2005, pàg. 426.
* ↑ Shaya, Josephine «The Greek Temple as a Museum». American Journal of Archaeology, 109, 3, 2005, pàg. 427.
* ↑ Gabrielsen, Vincent «Review: The Chronicle of Lindos». The Classical Review, 55, 1, 2005, pàg. 319–320.
# Sidwil·lita

La sidwil·lita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor de Sidney Arthur Williams (26 de desembre de 1933, Ann Arbor, Michigan, EUA - 8 de desembre de 2006, Douglas, Arizona, EUA], mineralogista de la Phelps Dodge Corporation, a la localitat de Douglas, Arizona.

## Característiques

La sidwil·lita és un hidròxid de fórmula química MoO₃·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1983, sent publicada per primera vegada el 1985. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sidwil·lita pertany a «04.FJ: Hidròxids (sense V o U), amb H₂O +- (OH); octaedres que comparteixen angles» juntament amb els següents minerals: meymacita, tungstita, hidrotungstita, ilsemannita i parabariomicrolita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al llac Como, situat al comtat de San Juan (Colorado, Estats Units). També ha estat descrita a les mines de Poe, al comtat de Luna (Nou Mèxic), i al districte miner de Marysvale, al comtat de Piute (Utah), tots dos indrets també als Estats Units. Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Sidwillite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 gener 2022].
# Daira

La dàïra (àrab: دائرة, dā'ira) o daerah, al sud-est d'Àsia, és una unitat administrativa territorial utilitzada principalment a Algèria, Tunísia i als territoris controlats per la República Sahrauí, així com a Brunei, Indonèsia i Malàisia. Tot i que literalment, en àrab, significa ‘cercle’, es pot traduir com ‘districte’.

## Nord d'Àfrica
### Daïres d'Algèria

La daïra algeriana es una subdivisió de la wilaya.

### Daires de la República Sahrauí

Els refugiats sahrauís de la zona de Tindouf es troben distribuïts en quatre assentaments denominats wilaies (Al-Aaiun, Smara, Auserd i Dakhla). Cada wilaia consta de cinc o sis petits nuclis de població formats per tendes de campanya (khaimes) i construccions de fang. Aquests nuclis es denominen daires i, com les wilaies, prenen el nom de les ciutats del territori ocupat pel Marroc. Les escoles, hospitals, centres de formació i de cultura situats en el centre dels campaments són construccions més sòlides.
Les daires sahrauís queden repartides de la següent forma:
* Al-Aaiun: Hagunia, Amgala, Daora, Bucra, Edchera i Guelta.
* Smara: Hauza, Ejdairia, Farsia, Mahbes, Bir Lahlú i Tifariti.
* Auserd: Agüeinit, Zug, Mijec, Bir Guenduz, Güera i Tichla.
* Dakhla: Khraifia, Argub, Mdreiga, Bojador, Glaibat el Fula, Ain Beida i Bir Enzaran.

### Dàïres de Tunísia

La dàïra o districte a Tunísia és el tercer nivell de la seva divisió administrativa. Les municipalitats o baladiyyes molt grans o amb una gran superfície es divideixen en districtes. A 31 de desembre de 2012 el nombre de dàïres o districtes era de 141, pertanyents a 42 municipalitats o baladiyyes.

## Sud-est d'Àsia

Al sud-est d'Àsia les dàïres són anomenades daerah.

### Brunei

Una daerah o districte is una divisió territorial de primer nivell a Brunei. Hi ha quatre daerah, anomenades Belait, Brunei-Muara, Temburong and Tutong. La daerah es subdivideix en mukims, equivalent a subdistrictes, i després en pobles (kampung).

### Indonèsia

A Indonèsia, el terma daerah s'empra en l'expressió daerah istimewa, usada per referir-se a les Regions Especials o províncies amb estatus específic. Hi ha cinc Regions Especials: Aceh, Jakarta, Yogyakarta, Papua i Papua Occidental.

### Malàisia

Una daerah o districte és una divisió administrativa territorial de Malàisia. A la Malàisia peninsular és una divisió de primer nivell, mentre que a Sabah i Sarawak, al Borneo malai, ho és de segon nivell, per sota de les divisions. En ambdós casos, la daerah es pot subdividir en mukims.

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «دار». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 7-8. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Dair Khan

Dair Khan fou un pretendent al kanat de l'Horda Mitjana Kazakh. el seu nom era Sultan Dair que després va canviar el 1784 quan es va proclamar kan.
Era fill de Borruk Khan, i fou elegit kan el 1784 pels clans Gortul i Karakesek. Els russos no el van reconèixer i fou simplement un de tants caps tribals kazakhs. La data de la seva mort no consta.

## Referències

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Sociolingüística del català

La sociolingüística del català estudia la situació del català al món i les diferents varietats que presenta aquesta llengua. És una subdisciplina de la filologia catalana i altres estudis afins i té com a objectiu analitzar la relació entre la llengua catalana, els seus parlants i la realitat propera (incloent-hi la d'altres llengües en contacte).

## Temes preferents d'estudi

* Dialectes del català
* Variacions del català per classe, gènere, professió, edat i nivell d'estudis
* Procés de normalització lingüística
* Relacions entre el català i el castellà, el francès o el italià.
* Percepció dels catalanoparlants i no catalanoparlants sobre la llengua
* Presència del català en diversos àmbits: etiquetatge, funció pública, mitjans de comunicació, sectors professionals

## Vegeu també

* Sociolingüística
* Idiolecte

## Bibliografia

* BASTARDAS i BOADA, Albert; SOLER, Josep. Sociolingüística i llengua catalana. Barcelona: Empúries, 1988.
* BASTARDAS i BOADA, Albert. Ecologia de les llengües. Medi, contacte i dinàmica sociolingüística. Barcelona: Proa, 1996.
* BOIX I FUSTER, Emili; VILA I MORENO, Francesc Xavier. Sociolingüística de la llengua catalana. Barcelona: Ariel, 1998.
* MOLLÀ, Toni. Manual de sociolingüística. Alzira: Bromera, 2002.
* Enquesta d'usos lingüístics de la població 2008: anàlisi. Vol 1: Les llengües a Catalunya: coneixements, usos, transmissió i actituds lingüístics. Barcelona.
# Dasychira pinicola

Dasychira pinicola és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels erèbids (Erebidae), subfamília Lymantriinae.

## Distribució

Es troba a Nova Jersey, Massachusetts, Wisconsin i Minnesota.

## Biologia

Les larves s'alimenten d'espècies de Pinus, incloent Pinus banksiana.

## Referències

* ↑ «BioLib - Dasychira pinicola» (en anglès). [Consulta: 24 agost 2024].

## Enllaços externs

* Funetː Dasychira pinicola Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. (en)
# Dasylirion longissimum

Dasylirion longissimum, és una espècie de planta fanerògama inclosa a la família Asparagaceae, anteriorment de les nolinoidees. És nativa del Desert de Chihuahua i altres hàbitats xeròfils al nord-est de Mèxic. Dasylirion longissimum va ser descrita per Charles Lemaire i publicada a L'illustration horticole 3: Misc. 91, l'any 1856. Dasylirion és els nom genèric compost que deriva de la paraula grega dasys per a "rugosa", "descuidada" i leirion de "lliri", que probablement va ser escollit a causa de les fulles llargues i desordenades i longissimum és un epítet llatí que significa "la més llarga".

## Morfologia

És una planta arbustiva de fulla perenne amb un tronc de creixement lent i moderat que pot arribar a mesurar de 3,6 m d'alçada per 2,4 m de diàmetre. Les fulles són llargues de fins a 1,2 m de llarg per 6 mm de diàmetre, essent molt estretes i anguloses, de secció transversal quadrangular, sense les espines marginals que tenen altres espècies del gènere. Les fulles formen una gran corona esfèrica a la part alta del tronc. Produeix una inflorescència de 7 metres d'alçada amb centenars de diminutes flors protegides per una gran beina.

## Usos

Moltes de les espècies del gènere Dasilyrion creixen en terrenys àrids i muntanyosos del sud dels Estats Units i Mèxic, i representen una important font d'aliment al desert pels indígenes. Les fulles de Dasylirion són emprades per a teixir cistells. La planta és tolerant a la sequera i es cultiva en vivers pel seu ús a jardins del sud-oest dels Estats Units i Califòrnia. Dasylirion longissimum és resistent a temperatures de -9,4 °C.

## Referències

* ↑ «Dasylirion longissimum» a EOL. Data consulta: 5 de desembre de 2013.
* ↑ Dasylirion longissimum a Trópicos.
* ↑ «longissimum» a Epítetos Botánicos.
* ↑ Monrovia; Dasylirion longissimum

## Bibliografia

* CONABIO. 2009. Catálogo taxonómico de especies de México. 1. In Ca. nat. México. CONABIO, Mexico City.
* Huxley, A., ed. 1992. The new Royal Horticultural Society dictionary of gardening. (Dict Gard)
* Rocha E., A. et al. 1998. Flora ornamental en plazas y jardines públicos del área metropolitana de Monterrey, Mexico. Sida 18:584. [mentions].
* Walters, S. M. et al., eds. 1986–. European garden flora. (Eur Gard F)

## Enllaços externs

* Dasylirion longissimum Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. a GRIN
# Pictilabrus viridis

Pictilabrus viridis és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Russell, B.C., 1988. Revision of the labrid fish genus Pseudolabrus and allied genera. Rec. Aust. Mus. (Suppl. 9):1-72.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cheilinus rhodochrous

Cheilinus rhodochrous és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Zanzíbar (Tanzània) i Guam.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.