OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eduard Flaquer i Vázquez

Eduard Flaquer i Vázquez (Barcelona, 4 de setembre de 1894 - Zumaia, 18 d'agost de 1951) fou un tennista català de la dècada de 1920.

## Torneigs de Grand Slam
### Dobles masculins: 1 (0−1)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 1923 | Wimbledon | Manuel de Gomar | Leslie Godfree Randolph Lycett | 3−6, 4−6, 6−3, 3−6 |

## Trajectòria

Va ser futbolista del FC Internacional entre 1918 i 1920, jugant de defensa. Pel que fa al tennis, pel que fa a clubs, formà part del CT Turó de Barcelona. Fou un dels primers tennistes espanyols que passà al professionalisme. Fou campió d'Espanya individual en tres ocasions, els anys 1923, 1924 i 1927, i de Catalunya en deu més. Va disputar la final de dobles del torneig de Wimbledon de 1923 amb Manuel de Gomar i arribà a quarts de final a Roland Garros. Participà en els Jocs Olímpics d'Anvers (1920) i de París (1924) en individual i dobles (amb Ricardo Saprissa i Lilí Álvarez com a parelles). També formà part del primer equip espanyol de Copa Davis de la història.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Eduard Flaquer Vázquez». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Cuadro de Honor». RFET. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Wimbledon players archive – Eduardo Flaquer». AELTC.
* ↑ «Olympic Sports – Athletes – Eduardo Flaquer». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2009-07-05. [Consulta: 16 febrer 2016].
* ↑ «ITF Perfil». itftennis.com. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 gener 2016].
* ↑ «Davis Cup Perfil». daviscup.com. [Consulta: 17 gener 2016].
# Antoni Salvà i Ripoll

Antoni Salvà i Ripoll (Palma, 1868 - 1949) fou un polític i advocat mallorquí, germà de Maria Antònia Salvà i Ripoll i de Francesc Salvà i Ripoll. Estudià Dret a Madrid. Fou membre de l'Associació per la Cultura de Mallorca i director de la revista La Nostra Terra el 1928-1936. També fou un dels fundadors del Centre Autonomista de Mallorca el 1930, que el 1931 esdevingué Partit Regionalista de Mallorca. Participà en l'elaboració del Projecte d'Autonomia per a Mallorca i Eivissa del juliol de 1931. El 1936, signà la Resposta al Missatge dels Catalans. Fou secretari del Banc de Crèdit Balear del 1929 al 1949, i president del Foment de Turisme de Mallorca el 1934. Publicà diversos articles a La Nostra Terra, on propugnava la catalanitat cultural i ètnica de Mallorca. També publicà articles sobre el folklore de Llucmajor i alguns poemes.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 15. Palma: Promomallorca, p. 90. ISBN 84-8661702-2.
# Opañel

Opañel és un barri del sud-oest de Madrid del districte de Carabanchel, amb 33.486 habitants (Padró Municipal, 2007). Limita al nord-est amb Comillas, al nord-oest amb San Isidro i al sud amb Puerta Bonita i Abrantes. Està delimitat al sud per l'Avinguda d'Oporto, al nord i a l'oest amb el carrer General Ricardos i a l'est amb el carrer Antonio Leyva.

## Transport

Opañel té les següents estacions de metro:
* Plaça Elíptica, situada en l'avinguda de Porto.
* Opañel, al carrer Portalegre, per la qual passen numeres línies d'autobusos com les línies 47, 247, 81, 55, etc.
I les estacions de Urgel i Marquès de Vadillo, situades al carrer General Ricardos. En la confluència de l'Avinguda d'Oporto amb el carrer General Ricardos es troba l'Estació d'Oporto.
| Línia Metro | Estacions a Opañel, Carabanchel |
| | Marqués de Vadillo, Urgel, Oporto |
| | Plaza Elíptica, Opañel, Oporto |

## Referències

* ↑ Ajuntament de Madrid. «Padró Municipal - Carabanchel (Página 119)» (en (castellà)).
# Remolinos

Remolinos és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de la Ribera Alta de l'Ebre.
# Shikarpur (Pakistan)

Shikarpur és una ciutat i municipi del Pakistan capital del districte de Shikarpur al Sind a uns 29 km de la riba esquerra de l'Indus i 37 km al nord-oest de Sukkur. La població el 2000 era de 156.901 habitants.

## Història

Fou fundada pels daudputres (tribu guerrera del Sind) al territori de cacera (shikargah) dels mahars, i d'això va agafar el nom. El 1701 els daudputres foren derrotats pel primer emir kalhora Yar Muhammad (1701-1718) i el seu fill Nur Muhammad (1718-1754) els va acabar d'expulsar cap a l'est (on van fundar Bahawalpur). El 1739 l'emperador mogol va cedir tots els territoris a l'oest de l'Indus a Nadir Shah que el 1740 va envair el Sind per castigar a Nur Muhammad, i va annexionar Bhakkar, Sibi i Shikarpur. Aquesta fou restituïda als daudputres però el 1754 els kalhores la van recuperar. Murad Tar fou llavors nomenat governador del Sind per compte de l'emir afganès Ahmad Shah Durrani.
Pertanyé com a territori vassal a l'emir de l'Afganistan (amb seu a Kandahar) i fou coneguda com a pargana Moghuli rebent molts colons paixtus; el 1789 els talpurs es van apoderar de part del Sind, però no fou fins al 1824 que van recuperar Shikarpur que fou abandonada pels afganesos. Sota domini britànic (1843-1947) va entrar en decadència degut a l'obertura del pas del Khiber, el ferrocarril de Quetta, i el major control de la frontera amb Balutxistan.
Fou districte entre el 1843 i el 1901 quan la capital va passar a Sukkur (i el districte va agafar aquest nom), i Shikarpur va esdevenir una taluka dins la subdivisió de Sukkur (al districte de Sukkur), amb una població el 1891 de 86.932 i el 1901 de 108.097; la capital de la taluka era Shikarpur amb 49.491 habitants el 1901 (42.496 el 1881 i 42.004 el 1891) dels que dos terços eren hindús i un terç musulmans. Fou declarada municipalitat el 1855. El 1977 es va crear el districte de Shikarpur i la ciutat en fou capital amb rang de municipalitat.
No s'ha de confondre amb la ciutat de Shikarpur també al Sind, a 12 km de Dadu, amb una història similar i que fou capital dels kalhores fins que va passar a Haydarabad sota Ghulam Shah (1757-1772). Fou devastada pels talpurs el 1781 i va quedar en ruïnes.

## Notes

* ↑ Població

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* http://www.myshikarpur.tk Arxivat 2018-08-10 a Wayback Machine.
# Cranc de Halloween

El cranc de halloween (Gecarcinus quadratus) és una espècie de crustaci decàpode de la família Gecarcinidae. Són nadius d'Amèrica Central. Aquest cranc excava forats als boscos.

## Referències

* ↑ Mathewson, Samantha «Halloween Crabs: One Crustacean Boasts the Perfect Costume All Year Long» (en anglès). Nature World News, 26-10-2015 [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Gecarcinus quadratus de Saussure, 1853». [Consulta: 30 setembre 2021].
# El Torrat

El Torrat és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (16 x 12 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Està formada per un cos de porxos de quatre metres de profunditat amb un pilar central i consta de planta i pis, i la resta de l'edifici planta baixa i golfes. La façana principal presenta dos portals rectangulars amb llinda de roure, un dels quals dona accés a l'habitatge que és precedit per unes corts actualment sense utilitzar. Al primer pis (porxo) hi ha un portal central i dues finestretes; al sector Est presenta un cos de corts adossat de pedra basta, totxo i totxana amb un portal de gres, ampit motllurat i forjat; un cos de totxo amb una finestra i una finestreta a les golfes. La façana Nord presenta diversos cossos de corts adossats i a la façana de la casa hi ha un portal a la planta baixa i tres finestres a les golfes. La façana Est presenta poques obertures a les corts.

## Història

Masia que pertany al terme de Sant Martí Sescorts, vinculat religiosament a Manlleu i civilment a la senyoria del Cabrerès. La seva demarcació forma part de la batllia del Cabrerès des del segle xv. Ara bé, la parròquia de Sant Martí Sescorts no es refon definitivament amb el municipi de l'Esquirol fins al 1824, quan el Consell de Castella va denegar l'existència de les "Masies de Santa Maria de Corcó", que havia funcionat entre el 1814 i el 1824 amb la capitalitat a Sant Martí Sescorts.

## Referències

* 1 2 «El Torrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Amphilophus astorquii

Amphilophus astorquii és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Amèrica Central: Nicaragua.

## Referències

* ↑ Agassiz, L. 1859. [Remarks on new fishes from Lake Nicaragua.]. Proc. Boston Soc. Nat. Hist. v. 6 (1856-1859): 407-408.
* ↑ FishBase
* 1 2 «Amphilophus astorquii» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Stauffer Jr., J.R., J. K. McCary i K.E. Black, 2008. Three new species of Cichlid Fishes (Teleostei: Cichlidae) from Lake Apoyo, Nicaragua. Proc. Biol. Soc. Wash. 121(1):117-129.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Conkel, D., 1993. Cichlids of North and Central America. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stiassny, M. L. J. 1982. The relationships of the neotropical genus Cichla: a phyletic analysis including some functional considerations. J. Zool. Lond. 197: 427-453.
* Stiassny, M. L. J. 1987. Cichlid familial intrarelationships and the placement of the neotropical genus Cichla. J. nat. Hist. 21: 1311-1331.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Itelmens

Els itelmens (itenme'n "habitant de terra seca, ésser humà"), també coneguts com a kamtxadals (de kamchalo, nom que donaven els russos als koriaks i txuktxis) són un poble indígena de Rússia que viu a l'óblast de Kamtxatka (principalment al districte de Koriàkia).
Segons el cens rus (2002), eren 3.180 individus, dels quals, però, només un 10% parlava la llengua itelmen. El 60% viuen a l'óblast de Kamtxatka (el 40% a Koriàkia) i el 22% a l'óblast de Magadan. Viuen principalment a la zona entre el Tigil i l'illa Xumaixa, al sud de Kamtxatka. Són xamanistes cristianitzats.
En el segle xviii entraren en contacte amb l'Imperi Rus i foren delmats pels cosacs. També molts d'ells es barrejaren amb cosacs, de manera que el terme kamtxadal serveix per a denominar la població mixta de cosac i itelmen, mentre que els itelmens són la població no barrejada.

## Enllaços externs

* (anglès) Els itelmens
* (anglès) Itelmen
* (anglès) Itelmen Arxivat 2006-03-24 a Wayback Machine.
* (anglès) Orígens itelmen Arxivat 2010-02-27 a Wayback Machine.
# Rengle d'habitatges d'en Pere Turull

El Rengle d'habitatges d'en Pere Turull és una obra de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Promoció d'habitatges situats a l'eixampla de la Rambla de Sabadell. Aquesta promoció d'habitatges modesta ocupa dos fronts d'una mateixa illa de cases, situades als carrers de Sant Oleguer i Fèlix Amat.
Els habitatges es componen de planta baixa i pis, essent d'un únic cos. La seva estructura recorda als tipus emprats pels mestres d'obres. La decoració de la façana és austera, on es destaca els emmarcaments de les obertures amb una senzilla motllura. El treball del ferro forjat és senzill, sobretot pel que fa a les finestres de la planta, essent més elaborat a la zona dels balcons on presenten una decoració de tipus geomètric.

## Referències

* 1 2 «Rengle d'habitatges d'en Pere Turull». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Rengle d'habitatges d'en Pere Turull Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Rengtipahar

Rengtipahar és una serralada de muntanyes al sud del districte de Cachar a Assam. Les muntanyes es desenvolupen en direcció del cap al nord procedents de Mizoram (muntanyes Lushai) on de fet comencen, i formen la línia divisòria de les aigües dels rius Sonai i Dhaleswari.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Isidre Tarrés i Caubet

Isidre Tarrés i Caubet (Oliana, Alt Urgell, 10 d'octubre de 1956) fou un futbolista català de les dècades de 1970 i 1980.

## Trajectòria

Es formà al CE Oliana i a la Unió Esportiva Lleida (1974-77). Debutà a primera divisió amb el Burgos CF (1977-78). Fitxà pel FC Barcelona però només hi jugà 17 partits, tres d'ells de lliga. Guanyà la Recopa d'Europa de la temporada 1978-79. Fou cedit a l'AD Almería (1979-81) i a continuació jugà al Barcelona Atlètic (1981-83). Posteriorment retornà a primera divisió de la mà del Real Múrcia (1983-86) i acabà la seva carrera a la UE Lleida (1986-88) i al CF Igualada.
Com a entrenador ha dirigint el CF Igualada, UE Castelldefels i UE Tàrrega, a més de ser segon entrenador de Ramon Maria Calderé a Badalona, Premià i Reus.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Isidre Tarrés Caubet». Gran Enciclopèdia Catalana, 31-10-2014. [Consulta: 9 abril 2017].
* 1 2 3 4 5 6 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 «Isidre Tarrés». CE Oliana. Arxivat de l'original el 2017-08-06. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Igualada: Tarrés ya es mister». Mundo Deportivo, 02-06-1991. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Isidre Tarrés i Caubet a BDFutbol
# Reflex flehmen

La resposta flehmen, també anomenada posició flehmen, o la reacció flehmen, (de l'alemany flehmen, que significa arrugar el llavi superior), és un tipus particular de moviment de retracció en els llavis en ungulats, fèlids, i molts altres mamífers, que facilita la transferència de productes químics odorants a l'òrgan vomeronasal o de Jacobson. En la reacció o reflex de Flehmen, els animals retreuen els seus llavis d'una forma que fa que semblin estar fent una ganyota. Aquest gest s'adopta per ajudar a exposar l'òrgan vomeronasal i atreure les molècules de l'olor cap a ell.
Aquest comportament fa que els animals detectin els odorants, per exemple de l'orina, d'altres membres de la seva espècie. Permet que els animals determinin diversos factors, incloent la presència o l'absència del zel, l'estat fisiològic de l'animal, i quant temps fa que l'animal va passar pel lloc. Aquesta resposta particular és molt recognoscible en sementals a l'olorar l'orina d'una euga en zel.
# Iàmblic de Babilònia

Iàmblic de Babilònia (grec antic: Ἰάμβλιχος, llatí: Iamblichus) (segle ii) fou un escriptor sirià que va viure en temps de l'emperador Trajà.
Educat a Babilònia, no va aprendre grec fins que va ser gran. Després d'haver viscut diversos anys a Babilònia el van fer presoner i el van vendre com a esclau a un sirià que el va alliberar; després va aprendre grec d'una manera tan correcta que fins i tot es va distingir com a retòric.
Iàmblic va ser l'autor d'una història d'amor que, si no era la més antiga, probablement va ser una de les primeres novel·les en llengua grega. Portava el títol de grec antic: Βαβυλωνικά i parlava de la història dels amants Sinonis i Ròdanes. Segons Suides tenia 39 llibres, però Foci, que en fa un epítom força complet, només n'esmenta 16. En va existir una còpia manuscrita quasi perfecta fins a l'any 1671, quan va ser destruïda pel foc.

## Referències

* ↑ Schöll, M.S.F.. Histoire de la littérature grecque profane: depuis son origine jusqu'à la prise de Constantinople par les Turcs : suivie d'un précis de l'histoire de la transplantation de la littérature grecque en Occident (en francès). Gide fils, 1824, p. 310.
* ↑ Reardon, B.P.; Morgan, J.R.. Collected Ancient Greek Novels (en castellà). University of California Press, 2008, p. 783. ISBN 978-0-520-25655-2.
* ↑ Schmeling, G. The Novel in the Ancient World. Brill, 1996, p. 215. ISBN 978-90-04-21763-8.
* ↑ Dunlop, J.C.; Wilson, H. History of Prose Fiction. George Bell and Sons, 1888, p. 20.
* ↑ 1.Iamblichus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 548-549
* ↑ Reardon, B.P.; Morgan, J.R.. Collected Ancient Greek Novels (en castellà). University of California Press, 2008, p. 784. ISBN 978-0-520-25655-2.
# Iàmblic d'Apamea

Iàmblic d'Apamea (grec antic: Ἰάμβλιχος, llatí: Iamblichus) fou un filòsof neoplatònic grec del segle iv, contemporani de l'emperador Julià l'Apòstata i de Libani, que va néixer a Apamea.
Sovint és confós amb el seu homònim Iàmblic de Calcis. Va tenir certa amistat amb l'emperador, qui l'elogiava molt, però mai va tenir la fama del seu homònim. Johann Albert Fabricius esmenta un metge de Constantinoble, de nom Iàmblic, a qui Lleonci Escolàstic fa referència a l'Antologia grega, però fou un personatge diferent.

## Referències

* ↑ 3.Iamblichus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 550
# Refugi antiaeri de Valls

El Refugi antiaeri de Valls és un refugi antiaeri construït a Valls (Alt Camp) durant la Guerra Civil Espanyola (1936-1939) sota la plaça del Blat. Té una fondària de 8 m, amb passadissos d'1,5 m d'amplada i 1,80 m d'alçada, construïts amb formigó i volta de rajola. És un monument inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Aquest refugi, que es trobava ple de runa, va poder ser recuperat com a itinerari de visita gràcies a la iniciativa de la secció d'espeleologia de l'Associació d'alumnes i exalumnes de l'Escola del Treball, els quals es van proposar estudiar la topografia de Valls, les antigues mines d'aigua que proveïen la ciutat i els refugis antiaeris.
Les obres de recuperació van començar el 2004 i l'indret pot ser visitat en l'actualitat fins a la meitat del seu traçat. Fou obert al públic amb motiu de la celebració de les Jornades Europees del Patrimoni a Catalunya 2005.
Se sap que el mestre d'obres d'aquesta construcció fou Ramon Claravalls, ja que consta escrit amb carbó en una de les parets. Malgrat tot, mai fou utilitzat amb la finalitat per la qual es va construir.
L'espai fou emprat com abocador de runes durant els anys 1960-1969, quan va reformar-se l'Ajuntament de la ciutat.
Es troba connectat amb l'antic celler de l'Arquebisbe de Tarragona, situat al soterrani de Can Segarra.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Refugi antiaeri de Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].

## Vegeu també

* Llista de monuments d'Espais de Memòria
* Memorial Democràtic de Catalunya
# Iunguerovka

Iunguerovka (en rus: Юнгеровка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 226 habitants. Pertany al districte municipal de Líssie Gori.

## Referències

* ↑ PROвинциальный TOURистъ. «Посёлок Барсучий, Лысогорский район» (en rus). Яндекс Дзен, 2020. Arxivat de l'original el 2020-11-30. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ «Об утверждении реестра административно-территориального деления Саратовской области (с изменениями на 12 апреля 2019 года), Постановление Правительства Саратовской области от 29 октября 2015 года №545-П» (en rus). docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-11-13. [Consulta: 13 novembre 2020].
# Republican City

Republican City és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 209 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Republican City tenia 209 habitants, 107 habitatges, i 69 famílies. La densitat de població era de 244,5 habitants per km².
Dels 107 habitatges en un 15% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,9% hi vivien parelles casades, en un 4,7% dones solteres, i en un 35,5% no eren unitats familiars. En el 33,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,95 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,43.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 12,9% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 11% entre 25 i 44, un 34% de 45 a 60 i un 36,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 60 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 32.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 17.917 $. La renda per capita de la població era de 14.863 $. Aproximadament el 6,9% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Republican City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Republican City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ivan Besora i Roig

Ivan Besora i Roig (La Riba, 1978) és un activista cultural català. President de l'Associació per a la Difusió del Folklore de Catalunya (Adifolk) d'ençà del 10 de març de 2018, aquest montblanquí ha participat durant més de 25 anys al món fester com a component dels Amics dels Gegants de Montblanc i ha estat també president de l'Agrupació de Colles de Geganters de Catalunya entre 2004 i 2008.
Juntament amb l'Adifolk el seu nom conegué un gran ressò als Països Catalans, i a l'estranger, durant el setembre de 2021 arran de la detenció del president exiliat Carles Puigdemont que va ocórrer durant la celebració de la 33a edició del festival a l'Alguer.

## Referències

* ↑ Tornaveu. «Entrevista a Ivan Besora a la revista Gegants». Arxivat de l'original el 2021-10-02. [Consulta: 2 octubre 2021].
* ↑ Tarragona Digital. «Ivan Besora, nou president d’Adifolk». [Consulta: 2 octubre 2021].