OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Salas Simó

Antoni Salas Simó (Reus, 1 de febrer de 1713 - Tarragona, 20 de maig de 1797) va ser un sacerdot català.
Fill de Josep Salas botiguer i Magdalena Simó i de Montserrat. Familiar de Bonaventura Salas i Bofarull.
Va ser Tresorer de la Catedral de Tarragona. Un retrat seu, procedent de la casa de Brocà Salas, al carrer de Monterols, va figurar uns anys a la galeria de fills il·lustres de Reus, ja que en va ser nomenat. El quadre porta una inscripció que diu que va ser enterrat a la Catedral de Tarragona.

## Referències

* ↑ «Llibre de Baptismes (1701-1708). Pàg.327. Imatge 655.». A.H.A.T. Reus. Parròquia de Sant Pere, apòstol, 01-02-1713. [Consulta: 27 març 2020].
* ↑ «Òbits. Llibre segon. Pàg.301. Imatge 606». A.H.A.T. Tarragona. Parròquia Santa Maria de la Catedral., 20-05-1797. [Consulta: 27 març 2020].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 584.
* ↑ «Fills il·lustres i adoptius». Ajuntament de Reus. [Consulta: 9 març 2021].
# Antoni Ballester

* Aquest article tracta sobre l'arquebisbe d'Atenes. Si cerqueu l'oceanògraf i pioner antàrtic, vegeu «Antoni Ballester i Nolla».
Antoni Ballester (valor desconegut - 1414) va ser un arquebisbe d'Atenes (1370) i de Càller (1403)
Pertanyia segurament a una influent família valenciana establerta a Tebes des dels primers temps de la conquesta catalana. Professà a l'orde de framenors. Urbà VI el designà vicari general seu al Patriarcat Llatí de Constantinoble. Després de la conquesta d'Atenes per Neri I Acciaiuoli (1388), es refugià a Catalunya. El 1399 coronà el rei Martí l'Humà a Saragossa. Negocià la pau amb els sards de Brancaleone Doria el 1404, el 1405 (amb Joan de Vallterra) i el 1406. El 1408 tornà a l'illa amb reforços, i el 1410 participà en la lluita contra els sards; el 1411 demanà reforços al parlament català en nom del governador de Sardenya.

## Referències

* ↑ «Antoni Ballester». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Amphilophus diquis

Amphilophus diquis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Amèrica Central: zona pacífica del sud-est de Costa Rica.

## Referències

* ↑ Agassiz, L. 1859. [Remarks on new fishes from Lake Nicaragua.]. Proc. Boston Soc. Nat. Hist. v. 6 (1856-1859): 407-408.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Amphilophus diquis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Bussing, W.A., 1998. Peces de las aguas continentales de Costa Rica [Freshwater fishes of Costa Rica]. 2a. ed., San José, Costa Rica: Editorial de la Universidad de Costa Rica.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Bussing, W. A. 1974. Two new species of cichlid fishes, Cichlasoma sajica and C. diquis, from southeastern Costa Rica. Rev. Biol. Trop. v. 22 (nÚM. 1): 29-49.
* Conkel, D., 1993. Cichlids of North and Central America. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stiassny, M. L. J. 1982. The relationships of the neotropical genus Cichla: a phyletic analysis including some functional considerations. J. Zool. Lond. 197: 427-453.
* Stiassny, M. L. J. 1987. Cichlid familial intrarelationships and the placement of the neotropical genus Cichla. J. nat. Hist. 21: 1311-1331.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Amphilophus bussingi

Amphilophus bussingi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Amèrica Central: des del riu Sixaola (Costa Rica) fins al riu Guarumo (Panamà).

## Referències

* ↑ Agassiz, L. 1859. [Remarks on new fishes from Lake Nicaragua.]. Proc. Boston Soc. Nat. Hist. v. 6 (1856-1859): 407-408.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Amphilophus bussingi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Bussing, W.A., 1998. Peces de las aguas continentales de Costa Rica [Freshwater fishes of Costa Rica]. 2a. ed. San José Costa Rica: Editorial de la Universidad de Costa Rica. 468 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Conkel, D., 1993. Cichlids of North and Central America. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Loiselle, P. V. 1997. Diagnoses of two new cichlids from the Rio Sixaola Drainage, Costa Rica. Buntbarsche Bull. Núm. 180 (Juny): 1-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stiassny, M. L. J. 1982. The relationships of the neotropical genus Cichla: a phyletic analysis including some functional considerations. J. Zool. Lond. 197: 427-453.
* Stiassny, M. L. J. 1987. Cichlid familial intrarelationships and the placement of the neotropical genus Cichla. J. nat. Hist. 21: 1311-1331.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Antonmaria Sauli

Antonmaria Sauli (o Antonio Maria Sauli) (1541 - 24 d'agost de 1623) va ser un arquebisbe de Gènova i cardenal italià, degà del Col·legi Cardenalici en els últims tres anys de vida.

## Biografia

Sauli va néixer a Gènova. Era membre de la família Sauli, que, entre d'altres, va tenir tres duxs de Gènova. El seu pare era Ottaviano Sauli i la mare es deia Giustiniana.
Va estudiar a la Universitat de Bolonya i a la Universitat de Pàdua. Aviat va treballar per a la República de Gènova i més tard per als Estats Pontificis. Va ser Nunci apostòlic a Portugal el 1579-1580, durant el regnat del Cardenal-rei Enric I de Portugal.
Sauli va ser arquebisbe-coadjutor de Gènova el 1585. L'any següent va ser arquebisbe de Gènova, càrrec que va ocupar fins a 1591, encara que va ser elevat a cardenal el 1587.
El 18 de desembre de 1587, va ser nomenat cardenal pel Papa Sixt V, rebent la birreta cardenalícia i el títol de cardenal-presbíter de Sants Vital, Valèria, Gervasi i Protasi el 15 de gener de 1588.
El 1620, es Degà del Col·legi Cardenalici i cardenal-bisbe d'Òstia-Velletri. Va ser co-president, amb el cardenal Ludovico Ludovisi, de la Congregació per a l'Evangelització dels Pobles, instituïda pel Papa Gregori XV el 22 de juny de 1622, ocupant el càrrec fins al 12 de novembre.
Al conclave de maig de 1605, va ser derrotat perquè hi havia un nombre suficient de cardenals que estava convençut de la necessitat d'"un papa que vulgui castigar els cardenals-nebots per robar el papat".

## Conclaves

* Conclave de setembre de 1590 - va participar de l'elecció del Papa Urbà VII.
* Conclave de 1590 (tardor) - va participar de l'elecció del Papa Gregori XIV.
* Conclave de 1591 - va participar de l'elecció del Papa Innocenci IX.
* Conclave de 1592 - va participar de l'elecció del Papa Climent VIII.
* Conclave de març de 1605 - va participar de l'elecció del Papa Lleó XI.
* Conclave de maig de 1605 - va participar de l'elecció del Papa Pau V.
* Conclave de 1621 - va participar com a degà en l'elecció del Papa Gregori XV.
* Conclave de 1623 - va participar com a degà en l'elecció del Papa Urbà VIII.

## Referències

* 1 2 3 «The Cardinals of the Holy Roman Church - Biographical Dictionary - Consistory of December 18, 1587». [Consulta: 23 maig 2020].
* 1 2 3 «Antonmaria Cardinal Sauli [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ Baumgartner, 2003, p. 141.
# Apolodor

Apolodor és un disc d'Ada Milea de 2003 publicat per la casa discogràfica A&A Records. Interpretat per l'Ada musicalment i instrumental de manera rústega a l'estudi d'enregistrament, la música fou composta per l'artista romanesa basant-se en textos del llibre de poemes per a infants Cărţile cu Apolodor (Els llibres d'Apolodor) de Gellu Naum, poeta, dramaturg, novel·lista, escriptor infantil, traductor i fundador d'un grup romanès surrealista. El disc narra en forma de cançons les peripècies, viatges i aventures d'Apolodor per tot el món.
La veu, la guitarra i tots els sorolls que senyoregen el disc són tots recollits per l'Ada Milea.

## Pistes

* La circ ("Al circ")
* La Capul Nord ("Al Cap Nord")
* Pe vapor spre Labrador ("En vaixell cap al Labrador")
* În Africa ("A l'Àfrica")
* În oază ("A l'oasi")
* Mai departe ("Més lluny")
* Milionar ("Milionari")
* Pe alt vapor ("En un altre vaixell")
* Cowboy
* Cu tâlharul din Conneticut ("Amb el lladre de Connecticut")
* Pe fiare vechi
* În Saint-Louis ("A Saint-Louis")
* În tratat ("Al tractat")
* Și Ku-Klux-Klanul ("I el Ku Klux Klan")
* Pedepsit de KKK ("Castigat pel KKK")
* Pe Lună ("A la lluna")
* În imn ("Dins l'himne")
* Pe Mississippi ("Pel Mississippi")
* Pe încă un vapor ("En un vaixell de bell nou")
* În Uruguay ("A l'Uruguai")
* În Antarctica ("A l'Antàrtida")
# Antònia Biscarri i Cuyàs

Antònia Biscarri i Cuyàs (†1987), pianista i compositora que emprà, com a intèrpret, el pseudònim Laura Castilla.

## Biografia

Antònia Biscarri pertanyia a una nissaga musical formada pels seus pares –el compositor Jaume Biscarri i de Fortuny i Maria Antònia Cuyàs Tintorer–, els seus avis –el compositor Jaume Biscarri i Busom de Saga, el baríton Antoni Cuyàs i Artès i la pianista Isabel Tintorer du Mont– i el seu besavi –el compositor Pere Tintorer. A més, era germana de l'escultora Isabel Biscarri y la periodista i publicista Bernarda Biscarri.
Va ser deixebla del seu pare amb qui participà en nombroses vetllades i concerts musicals de violí i piano.

## Composicions

* Himno al Cristo Trabajador (1944), per a cant i harmònium. Obra estrenada a l'Església del Sagrat Cor de Barcelona amb motiu de la benedicció d'una escultura realitzada per la seva germana Isabel.
* Cajita de música (1947), per a piano. Obra dedicada a E. Bezmán
* [Estudio último] (1955), per a piano
* Estudio 7 : octavas (1959)
* A Jesús, per a veu i piano
* Albenizada de la mano derecha, per a piano
* Alma misteriosa, per a violí i piano
* Andaluza, per a violí i piano
* Ave Maria, per a veu i acompanyament d'harmònium
* [Capricho español]
* Noche de brujas
* O salutaris, per a veu i harmònium
* Padre Nuestro, per a veu i acompanyament d'orgue o harmònium
* Panis angelicus, per a veu i acompanyament d'orgue o harmònium
* Santa Maria, per a veu i acompanyament de teclat
* Tantum ergo, per a veu i acompanyament d'orgue i harmònium
* Vals IV

### Arranjaments d'obres d'altres autors

* Gozos de Nuestra Señora del Coll. Música: Lluís Romeu; lletra: Fortià Solà

## Referències

* ↑ «Catàleg d'Autoritats de Noms i Títols de Catalunya». Biblioteca de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2004].
* ↑ Valderrodes, Jorge «Vida y obras de Jaime Biscarri de Fortuny». Liceo, 01-05-1952.
* ↑ Molina Egea, Montserrat «Música, de pares a fills». El Blog de la BC, 24-08-2022.
* ↑ Informació extreta de les obres originals conservades dins del Fons Biscarri de la Biblioteca de Catalunya.

## Enllaços externs

* Fons Biscarri de la Biblioteca de Catalunya.
* Antònia Biscarri dins l'àmbit 1 de l'exposició «Compondre en clau femenina». Biblioteca de Catalunya, Sala d'Exposicions, 2024.
# Antònia Castellana i Aregall

Antònia Castellana i Aregall (Molins de Rei, 26 de maig de 1950) és una política catalana. Va ser la primera alcadessa de Molins de Rei en època democràtica, en representació del PSUC. Va ocupar el càrrec entre el 1979 i el 1987. Fou una de les 19 primeres dones alcaldesses de la democràcia. Durant el franquisme, havia participat en moviments estudiantils, socials, veïnals, obrers, culturals i polítics.

## Referències

* ↑ Va ser alcaldessa, 15 de maig de 2015, Diari Ara, pàgina 7
* ↑ Fernández Segura, José. «Biografies. Antònia Castellana i Aregall». Memòria antifranquista del Baix Llobregat. [Consulta: 6 abril 2020].
# Article 9 de la Constitució Japonesa

L'article 9 de la Constitució japonesa (日本国 憲法 第 9 条 Nihonkoku kenpō dai 9 jo) és una clàusula a la Constitució Nacional del Japó que prohibeix la guerra com a mitjà per resoldre els conflictes internacionals que involucren l'estat. La Constitució va entrar en vigor el 3 de maig de 1947, després de la Segona Guerra Mundial. En el seu text, l'Estat renuncia formalment al dret sobirà de bel·ligerància i apunta a una pau internacional basada en la justícia i l'ordre.
L'article també assenyala que, per assolir aquests objectius, no es mantindran forces armades amb potencial bèl·lic. Tot i això, el Japó manté unes forces armades de facto, conegudes com a Forces d'Autodefensa del Japó, originalment pensades en la línia del que Gandhi anomenava Shanti Sena (soldats de pau) o també com una policia basada en la seguretat col·lectiva (manteniment de la pau) que operés sota les Nacions Unides.
El juliol de 2014, el govern japonès va aprovar una reinterpretació d'aquest article que ha donat més poders a les forces d'autodefensa, fins al punt que els permet defensar a països aliats en cas de guerra, malgrat les preocupacions i la desaprovació d'altres països de la regió, com la Xina o Corea del Sud. Tanmateix, els Estats Units han donat suport al moviment. Aquest canvi és considerat il·legítim per alguns partits i ciutadans japonesos que entenen que el primer ministre eludeix els procediments d'esmena constitucional del Japó. Els defensors d'aquest article de la constitució japonesa van ser una de les candidatures més sòl·lides al Premi Nobel de la Pau 2014, que van acabar obtenint Malala Yusafzai i Kailash Satyarthi.
L'11 de novembre de 2014 un activista japonès es va immolar en protesta per la proposta d'abolir aquest article, imitant l'acció que va portar a terme Yui Chunoshin l'11 de novembre de 1967.

## Referències

* ↑ «The Constitution of Japan» (en anglès). [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ «Reinterpreting Article 9 endangers Japan's rule of law» (en anglès). The Japan Times, 27-06-2014. [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ «Nobel Peace Prize 2014: PRIO Director's Speculations» (en anglès). [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ «Setmana clau dels premis Nobel». Mapamundi. Catalunya Informació, 07-10-2014. [Consulta: 8 octubre 2014].
* ↑ «Un japonès s'immola per protestar contra la militarització del país». diari ARA, 12-11-2014. [Consulta: 12 novembre 2014].
# Petroica camagroga

La petroica camagroga (Kempiella griseoceps) és un ocell de la família dels petròicids (Petroicidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i vegetació secundària de Nova Guinea i nord-est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Petroica camagroga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Mamelletes de monja

Mamelletes de monja, herba blanca, herba plana, herba redona, maria o rampet (Hedypnois rhagadioloides) és una planta amb flor de la família de les asteràcies.

## Característiques

Els papus d'aquesta planta tenen una corona d'escates rígides i agudes en lloc de ser plomosos.
El seu nom vulgar és una al·lusió a la forma de mamella del peduncle, que és gruixut sota el capítol.

## Gènere i subespècies

La Hedypnois rhagadioloides és l'únic membre del gènere Hedypnois. Té però diverses subespècies:
* Hedypnois rhagadioloides subsp. monspeliensis (Murb.) Hayek
* Hedypnois rhagadioloides subsp. rhagadioloides
* Hedypnois rhagadioloides subsp. tubaeformis (Ten.) Hayek

## Vegeu també

* Llista de plantes del País Valencià.
* Llista de plantes de les Illes Balears.
* Frare blau.

## Referències

* ↑ Flora Europaea - Hedypnois rhagadioloides

## Enllaços externs

* UIB - Herbari virtual(anglès)
# Pere Fuster

Pere Fuster fou un terratinent, militar i polític valencià del segle xix. La seva família tenia moltes terres a Alberic i Albalat de la Ribera i era adherit a la tendència liberal progressista. El 1834 deixà l'exèrcit quan fou elegit diputat per Castelló de la Plana a les eleccions convocades després de l'aprovació de l'Estatut Reial de 1834, ocupant també l'esco a les eleccions de 1836 i 1837. També fou governador civil de la província de València entre 1836 i 1837.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Biografies de polítics valencians». Arxivat de l'original el 2009-09-20. [Consulta: 2 abril 2012].
# Acroesquí

L'acroesquí o esquí acrobàtic és una forma d'esquí present als Jocs Olímpics d'Hivern. Es tracta d'una modalitat de competició d'esquí artístic i acrobàtic que consisteix en un descens per una pista o parc al llarg de la qual cal fer una sèrie de passes, cabrioles i piruetes acompanyats d'altres moviments acrobàtics harmonitzats amb música.

## Referències

* ↑ «Freestyle Skiing - News, Athletes, Highlights & More». [Consulta: 22 octubre 2021].
* ↑ «Howell, oro en slopestyle» (en castellà). Marca, 11-02-2014. [Consulta: 13 març 2022].
# Sinagoga de Curaçao

La Sinagoga de Curaçao també anomenada Sinagoga Mikve Israel-Emanuel (en hebreu: בית הכנסת מקווה ישראל-עמנואל), es troba a Willemstad, Curaçao, es tracta d'una de les sinagogues més antigues d'Amèrica. Es coneix comunament amb el nom de "Snoa" (abreviatura d'Esnoga, una paraula antiga per referir-se a les sinagogues) i és una important atracció turística a Curaçao, amb un grup notable de visitants, inclosa la Reina Beatriu dels Països Baixos i la seva família, l'any 1992. La comunitat (Congregació Mikve Israel) data de la dècada de 1650, i consistia en jueus espanyols i portuguesos que van venir dels Països Baixos i de Brasil. Al segle xix va haver-hi una comunitat reformista (Emanu-El), les dues es van fusionar per formar l'actual comunitat l'any 1964. La comunitat està afiliada al judaisme reconstruccionista. El primer edifici de la sinagoga va ser comprat l'any 1674, l'edifici actual data de 1730.

## Referències

* ↑ "Welcome to Mikvé Israel-Emanuel". Synagogue Mikvé Israel-Emanuel. www.snoa.com
* ↑ "Hallelujah! Assemble, Pray, Study – Synagogues Past and Present". Beit Hatfutsot. Archived from the original on 2019-10-02.
* ↑ "Curacao Virtual Jewish History Tour". www.jewishvirtuallibrary.org. Retrieved 28 August 2017.
* ↑ "Dwindling Community of Curacao Maintains Oldest Synagogue in West". Archived from the original on 2014-01-06. www.jewishfederations.org
# Sinagoga d'Oni

La Sinagoga d'Oni és una sinagoga la ciutat d'Oni, que es troba en la regió de Ratxa (Geòrgia). La sinagoga d'Oni va ser construïda el 1895 i és la sinagoga en funcionament més antiga de la República de Geòrgia.

## Història
### Construcció

La sinagoga va ser construïda el 1895 en un estil eclèctic. És la tercera sinagoga més gran de Geòrgia després de la Gran Sinagoga de Tbilisi i la sinagoga de Kutaisi.
Durant el terratrèmol de Ratxa de 1991, la sinagoga va patir greus danys. Quatre anys més tard, va ser renovada amb el suport del govern i del Comitè Jueu Americà de Distribució Conjunta. El president de Geòrgia en aquest moment, Eduard Xevardnadze, va assistir a la cerimònia de re-dedicació.
El 2 de setembre de 2015, la sinagoga va celebrar una cerimònia pel seu 120 aniversari. Irakli Garibashvili, el primer ministre de Geòrgia en aquest moment, va assistir a la cerimònia.

## Decadència

Geòrgia acostumava a tenir 250,000 jueus, que pertanyien a una antiga comunitat que es remuntava a milers d'anys enrere. Tenien costums endèmics incloent estils especials d'oració. Als anys 70 i 90, la majoria de la població jueva es va mudar a l'estranger, principalment a Israel, i únicament uns pocs milers va romandre a Geòrgia.
Al 1972, la sinagoga tenia 3.150 congregants però a partir de 2015 aquest nombre havia caigut a només 16.

## Referències

* ↑ Mitchell, Laurence. «Journey to Oni: a forgotten synagogue in Georgia’s Racha province». Hidden Europe. [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ «בית הכנסת החדש באוני». Arxivat de l'original el 2015-12-17. [Consulta: 25 abril 2018].
* 1 2 3 4 5 «Georgian PM to attend anniversary of country’s oldest synagogue». [Consulta: 24 abril 2018].
* 1 2 Renner, Pamela. «Oni the Lonely», 08-09-2009. [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ «120th anniversary Oni synagogue - Jewish Heritage Europe» (en anglès). jewish-heritage-europe.eu. Arxivat de l'original el 2018-08-25. [Consulta: 25 agost 2018].
* ↑ «Georgia-Israel celebrate 120th anniversary of Oni Synagogue». Arxivat de l'original el 2018-12-09. [Consulta: 28 abril 2018].
# South Euclid

South Euclid és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 23.537 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South Euclid tenia 23.537 habitants, 9.542 habitatges, i 6.421 famílies. La densitat de població era de 1.937,7 habitants/km².
Dels 9.542 habitatges en un 32,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,9% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 28,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 30,7% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 15,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.346 $ i la renda mediana per família de 58.958 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.125 $ mentre que les dones 31.693 $. La renda per capita de la població era de 22.383 $. Aproximadament el 2,8% de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Euclid». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Euclid». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Suinteric

Suinteric fou bisbe de València. Se sap que ocupava la seu valentina el 675, quan va participar en el XI Concili de Toledo, convocat pel rei Vamba.

## Referències

* ↑ «EPISCOPOLOGIO LEVANTINO». [Consulta: 25 març 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa a l'episcopologi de la web de l'Arquebisbat de València Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (castellà)