OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Combretàcies

Les combretàcies (Combretaceae) formen una família de plantes amb flor inclòs a l'ordre de les mirtals. Habiten a les zones subtropicals i tropicals. Algunes espècies donen bona fusta, com l'idigbo (Terminalia ivorensis). La família inclou uns sis centenars d'espècies d'arbres, matolls i lianes distribuïdes en vint gèneres:
* Anogeissus
* Buchenavia
* Bucida
* Calopyxis
* Calycopteris
* Combretum
* Conocarpus
* Dansiea
* Guiera
* Laguncularia
* Lumnitzera
* Macropteranthes
* Melostemon
* Pteleopsis
* Quisqualis
* Strephonema
* Terminalia
* Terminaliopsis
* Thiloa

## Vegeu també

* Combretum hereroense
* Combretum kraussii
* Combretum vendae
* Combretum caffrum

## Referències

* ↑ «Lumnitzera». University of Queensland.

## Enllaços externs

* Flora de la Xina
# Pere Ferré Solanes

Pere Ferré Solanes (Reus, 1873 - Lleida, 1941) va ser un poeta i dramaturg català.
Fill d'un guàrdia civil reusenc, va mostrar dedicació a les lletres de ben jove. Va publicar en quasi tots els periòdics locals fos quina fos la seva ideologia, sobretot poemes i textos literaris, escrits normalment en castellà. El primer poema el publicà a La Correspondencia de Reus el 1893, un periòdic d'ideologia conservadora, on després hi va seguir publicant. També ho va fer a La Autonomía, republicà federal, on contribuí amb articles sobre literatura, La Trompeta, una publicació satírica propera als socialistes, Diario de Reus, conservador, Eco del Centro de Lectura, portaveu de la societat Centre de Lectura, El Consecuente, del Partit Radical de Lerroux, i Las Circunstancias, portaveu dels republicans reusencs. El 1918 va obtenir un premi a la Festa de la Poesia celebrada a Reus, i el 1929 un altre el Dia de la Comarca a l'Exposició Universal de Barcelona. Després de fer el servei militar, es reenganxà i entrà al cos administratiu de l'exèrcit, i el 1929 va ascendir a un grau assimilat al de capità. Va ser destinat a València, on també col·laborà en la premsa de la localitat i a Lleida, on va passar la guerra civil i on va morir. Tenia escrites dues obres de teatre i un volum de poesia, en castellà i català, que han restat inèdits.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 257.
# Josep de Càrcer i d'Amat

Josep de Càrcer i d'Amat (+1905), fou un noble català Baró de Castellar, es va casar el 1865 amb Josepa de Ros i Càrcer. Van ser barons de Castellar, de Maldà i Maldanell. Van tenir quatre noies; Dolors, Pilar, Maria i Concepció. Dolors o Dolores va tornar a reunir els títols de la família: el marquesat de Castellbell, i Castellmeià del seu oncle, la baronia de Castellar, i la baronia de Maldà i Maldanell per part del seu pare.

## Referències

* ↑ Mil Anys d'història, Castell de Castellar- Roser Parcerises i Colomer ISBN 978-84-9375217-0
# Hello, Sister!

Hello, Sister! és una pel·lícula estatunidenca d'Erich von Stroheim estrenada el 1933. És la seva última pel·lícula, i l'única sonora. Està inspirada en una obra teatral de Dan Powell titulada Walking Down Broadway. El productor, Winfield Sheehan, va ser reemplaçat per Sol Wurtzel entre el començament del rodatge i la distribució de la pel·lícula, i com aquest nou productor era hostil al director austro-americà, va demanar a Alfred Werker refer-la: així, la pel·lícula va ser mutilada, nombroses escenes no són de von Stroheim, i altres cineastes (Alfred Werker, Raoul Walsh i Alan Crosland) han aportat la seva pedra a l'edifici.

## Argument

Una jove convenç la seva amiga d'anar a passejar totes dues a Broadway. No triguen a atreure l'atenció de dos amics.

## Repartiment

* James Dunn: Jimmy
* ZaSu Pitts: Millie
* Boots Mallory: Peggy
* Terence Ray: Mac
* Minna Gombell: Mona

## Crítica

I llavors va haver-hi so. Erich von Stroheim introduïa l'alba tecnològica de Hollywood amb una reputació ferida i un ínfim subministrament d'opcions. Considerat una "nota a peu de pàgina problemàtica" (Jonathan Rosenbaum) en l'obra de von Stroheim, Hello, Sister! és un artefacte mestís, una versió canviada del "Walking Down Broadway " de von Stroheim. El subsegüent fracàs d'aquest híbrid curiós de talent de von Stroheim i de l'estudi que l'emblanquinava era la clau ressonant al taüt de la seva carrera com a director. Mai més no aconseguiria rodar en el nou escenari.
"Hello, Sister!" descriu un d'aquells tímids, inarticulats drames romàntics en el qual James Dunn pot ser tan autèntic i tan ingenu. Jimmy és un noi que pot expressar les emocions bàsiques en unes quantes frases com "Gee"!, "That's great!"! i "I think you're swell." Ella acaba d'arribar a la ciutat. Els dos estan desesperadament sols enmig de les multituds de ciutat. S'enamoren amb torpesa després d'una reunió informal a Broadway, el noi ansiós de deixar Peggy saber que no fa una pràctica de recuperar-se estrany que les noies i la noia ansiosa de fer Jimmy creguin que l'incident no és una reflexió sobre el seu caràcter.

## Referències

* ↑ Analysis of film before and after re-editing (en anglès).
* ↑ NY Times. Hello, Sister! (en anglès). NY Times.
# Club Deportivo Juventud Olímpica Metalio

El Club Deportivo Juventud Olímpica Metalio és un club salvadorenc de futbol de la ciutat de Sonsonate.

## Història

La temporada 1974-1975 el club fou anomenat Negocios Internacionales, retornant al nom de Juventud Olímpica la següent temporada. La temporada 2000 va perdre la categoria i baixà de primera a segona divisió. L'any 2004 baixà a tercera divisió.

## Palmarès

* Lliga salvadorenca de futbol: 2
** 1971, 1973
# Bubalornis

Bubalornis és un gènere d'ocells de la família dels plocèids que habita zones de sabanes àrides de l'Àfrica subsahariana.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Bubalornis albirostris - bufaler becblanc
* Bubalornis niger - bufaler bec-roig

## Referències

* ↑ «Bubalornis (Bubalornis sp.) - Avibase». [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «Old World sparrows, snowfinches, weavers – IOC World Bird List». [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «Bufalero piquiblanco - eBird» (en castellà). [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «bufaler bec-roig - eBird». [Consulta: 11 octubre 2024].
# Welcome to the Machine

Welcome to the Machine és una cançó del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd. Aquesta apareix en segon lloc a l'àlbum Wish You Were Here de l'any 1975, just després de la també icònica, Shine On You Crazy Diamond. Musicalment més simple que els temes clàssics del grup, és considerat una cançó fundacional per a la música eletrònica. És una peça caracteritzada pel seu ús particular del sintetitzador, guitarres elèctriques amb molts efectes, així com una àmplia gamma efectes d'àudio. Al final del tema, per exemple, es poden escoltar unes persones discutir. Tant la música com la lletra van ser escrites pel baixista Roger Waters.

## Lletra

El tema és una continuació del Shine On You Crazy Diamond, que es conceb com un homenatge a l'ex-membre del grup, Syd Barrett. Ara ja no es parla del músic, sino de la indústria musical. La lletra en mostra una visió ombrívola, referint-si com la machine del mateix títol. Es fan referència a la pressió financera imposada pels productors discogràfics i com tot plegat contribuí al deteriorament mental de Syd Barrett, fins aleshores cantant del grup.

## Vídeoclip

Gerald Scarfe en va crear un clip d'animació que inicialment es va concebre com un acompanyament de fons per a quan la banda tocava aquest tema durant la gira In the Flesh Tour de 1977. El fantàstic vídeo comença amb el que sembla ser un gripau cornut mecànic gegant arrossegant-se per un terreny rocós. L'escena es transforma en un paisatge urbà industrial desolat format per estructures d'acer imponents. El vídeo són una sèrie d'evocacions melancòliques i inquietants de paisatges àrids que es descomponen en escenes violentes que es van succeint una rera l'altra.

## Crèdits

* Roger Waters - sintetitzador, EMS VCS3, veu
* David Gilmour - guitarra de 6 i de 12 cordes, veu
* Richard Wright - sintetitzador, EMS VCS3
* Nick Mason - bateria, percussió

## Referències

* ↑ Strong, Martin C. The Great Rock Discography. 7th. Edinburgh: Canongate Books, 2004, p. 1177. ISBN 1-84195-551-5.
* ↑ Mabbett, Andy. The Complete Guide to the Music of Pink Floyd. London: Omnibus Press, 1995. ISBN 0-7119-4301-X.
* ↑ «Welcome to the Machine by Pink Floyd Chords, Melody, and Music Theory Analysis» (en anglès). The Hook theory. [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ «Pink Floyd The Machine Meaning?» (en anglès americà). Conor Maynard, 22-05-2022. [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ Aston, Phil. «Pink Floyd Welcome To The Machine, A Personal Reflection» (en anglès britànic). Now Spinning, 17-09-2020. [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ Blake, Mark. Pigs Might Fly: The Inside Story of Pink Floyd. Aurum Press, 2011. ISBN 9781845137489.
* ↑ «Welcome to the Machine (Official Music Video)». You Tube. [Consulta: 18 agost 2022].

## Enllaços externs

* Lletres de la cançó
# Ken Rolston

Ken Rolston és un dissenyador estatunidenc de videojocs, jocs de taula i jocs de rol. Se'l coneix sobretot pel seu treball en el joc de rol Star Wars (editat per West End Games) i l'èxit dels videojocs de rol The Elder Scrolls.
El febrer de 2007, en lloc de retirar-se després de 25 anys de treball en el disseny de jocs, va escollir unir-se a la companyia de videojocs Big Huge Games com a dissenyador en cap.

## Referències

* ↑ «Veteran Designer Ken Rolston Joins BHG». Arxivat de l'original el 22 de febrer 2007. [Consulta: 3 juliol 2010].: 13 February 2007 press release

## Enllaços externs

* Perfil a MobyGames (anglès)
# Parcs Nacionals de Ruanda

Els Parcs Nacionals de Ruanda són les zones protegides de Ruanda amb la denominació de parc nacional, gestionades pel Rwanda Development Board, que s'encarrega del manteniment i la infraestructura turística amb suport de funcionaris del govern.

## Llista de parcs nacionals de Ruanda

* Parc Nacional d'Akagera, creat en 1934, 1.200 km², així anomenat pel riu Kagera que marca la frontera oriental de Ruanda amb Tanzània. El parc ocupa la part central de la zona fronterera des del llac Ihema cap al nord. La conca del riu, pel seu costat esquerre, està formada per una sèrie d'aiguamolls i sabana amb nombrosos llacs, entre ells, els llacs Kivumba, Hago, Mihindi, amb l'anomenada Platja dels hipopòtams, i Rwanyakizinga. Al nord, a l'altre costat de la frontera, la protecció continua en la Reserva de caça d'Ibanda, a Tanzània. Al sud, també a Tanzània, es troba la Reserva de caça de Kimisi. El parc té una abundant fauna entre la qual es troben els cinc grans d'Àfrica, a més de girafes, hienes, lleopards, cocodrils, etc., i més de 500 espècies d'aus.
* Parc nacional de Nyungwe, creat en 2004, té 970 km². és el bosc plujós de muntanya millor conservat d'Àfrica, al sud de Ruanda, a cavall de la divisòria Congo-Nil. Posseeix bosc plujós, bambús, pasturatges, pantans i torberes. Es troben aquí 13 espècies de primats, entre ells ximpanzés i còlobs. El parc assoleix els 3.000 m d'altura. Pel sud, confina amb el Parc Nacional de Kibira, a Burundi, de 400 km².
* Parc Nacional dels Volcans, creat en 1929 té 125 km². Es troba al nord-oest de Ruanda i ocupa cinc dels vuit volcans que conformen les muntanyes Virunga. Està unit al Parc Nacional dels Virunga, a la República Democràtica del Congo, i el Parc Nacional del Goril·la Mgahinga, a Uganda. Es va crear com a refugi pels goril·les de muntanya. Va ser el primer parc nacional d'Àfrica i base de la zoòloga Dian Fossey. La vegetació varia amb l'altitud. Entre 2-500 i 3.200 m domina el bambú. Per sobre de 4.300 m només hi ha prats.

## Referències

* ↑ Rwanda Development Board. «About». Rwanda Development Board, 2011. [Consulta: 23 maig 2012].
* ↑ «Akagera National Park» (en anglès). About Rwanda, The Guide throughout Rwanda. Arxivat de l'original el 2018-02-02. [Consulta: 1r febrer 2018].
* ↑ «Nyungwe Forest National Park in Rwanda» (en anglès). African Jungle Adventures. [Consulta: 1r febrer 2018].
* ↑ «National parks of Rwanda» (en anglès). New World Encyclopedia. [Consulta: 1r febrer 2018].

## Vegeu també

* Vida salvatge de Ruanda
# Helleborus orientalis

Helleborus orientalis és una espècie de planta de la família de les ranunculàcies, originària de Grècia i Turquia que habita en boscos, matollars i clars de fins a 2000 m d'altitud.

## Descripció

És una espècie herbàcia perennifòlia que forma grups. Arriba a mesurar fins a 45 cm quan es troba en floració. Les fulles tenen seccions serrades. El fullatge es marceix ocasionalment durant la floració i es retreu a continuació; el nou fullatge apareix poc després. Les flors són petites i brillants amb colors que van del blanc, verd, rosa al porpra, i que a vegades tenen taques fosques.

## Cultiu

El sòl on se la cultiva ha de ser lleuger, ric en humus i retenir la humitat, però estar ben drenat. Els peus mullats a l'hivern són fatals. Tot i que la majoria de les espècies provenen de les condicions del sòl de pedra calcària, les cultivars també creixen bé en sòls àcids. Als Helleborus no els agrada estar al Sol a l'estiu. Un cop plantats correctament, que no els agrada ser molestats o trasplantats.
Els híbrids amb flors grogues són susceptibles a malalties fúngiques, que causen taques negres en les fulles. Quan la infecció és greu, pot resultar amb la mort de la planta.

## Taxonomia

Helleborus orientalis va ser descrita per Jean-Baptiste Lamarck i publicada a Encyclopédie Méthodique, Botanique 3: 96, l'any 1789.

### Citologia

Nombre de cromosomes d'Helleborus orientalis i tàxons infraespecífics: 2n=32.

### Etimologia

* Helleborus: nom genèric que deriva del nom grec per a Helleborus orientalis: helleboros; d'Helle per a "fer mal" i bora per a "menjar", fent referència al fet que danya el menjar per ser planta verinosa.
* orientalis: epítet llatí que significa "d'Orient".

### Sinonímia

* Helleborus kochii Schiffn.
* Helleborus officinalis Salisb.
* Helleborus ponticus A.Braun

## Referències

* ↑ «Helleborus orientalis Lam.». Flora Europaea. Royal Botanical Garden Edinburgh. [Consulta: 29 gener 2015].
* ↑ Helleborus orientalis a Trópicos
* ↑ «Helleborus niger - Christmas Rose». [Consulta: 9 juny 2014].
* ↑ orientalis a Epítetos Botánicos
* ↑ «Helleborus orientalis a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 4 agost 2017].

## Bibliografia

* Leo Jellito & Wilhelm Schacht, Hardy herbaceous perrennials, Timber Press, 1990 – ISBN 0-88192-159-9
* Roger Phillips & Martyn Rix, Vivaces, La Maison Rustique, Paris, 1992 – ISBN 2-7066-1224-X
* Graham Rice & Elizabeth Strangman, The Gardener's Guide to Growing Hellebores, Timber Press, 1993 - ISBN 0-7153-9973-X
* Paul Geerts, La passion des hellébores – savoir-faire et patience, Les Jardins d'Eden, 12 : 30-35, 2000
# Comit III d'Arborea

Comit III d'Arborea fou jutge d'Arborea.
Fou el possible fill de Constantí I de Lacon el 1146 va organitzar una reunió dels quatre jutjats per resoldre un conflicte sobre Gallura, en la qual va sorgir el Conveni de Bocanardo. Va compensar la influència pisana amb concessions als genovesos. Va atacar el Jutjat de Torres diverses vegades però finalment fou derrotat i va signar la pau el 1133. Es va barallar amb la República de Pisa perquè no li donava suport per reprendre la guerra i fou excomunicat. Va morir vers el 1146. Estava casat amb Elena d'Orrù. Fou probablement el pare de Barisó I d'Arborea, Constantí (mort passat el 1164) i Anastàsia, i potser també d'Elena, casada amb el jutge Constantí III de Gallura de Lacon.
# Cabidòs

Cabidòs (en francès Cabidos) és un municipi francès del department dels Pirineus Atlàntics, a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 316 | 203 | 291 | 308 | 378 | 400 | 366 | 395 | 401 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 369 | 352 | 281 | 302 | 312 | 305 | 294 | 255 | 247 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 240 | 245 | 246 | 210 | 205 | 208 | 227 | 219 | 208 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 201 | 172 | 134 | 139 | 129 | 133 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | Arnaud Salles | |
| 2008- | Jean-Maria Cazenave | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Winneconne

Winneconne és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 2.401 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Winneconne tenia 2.401 habitants, 945 habitatges, i 687 famílies. La densitat de població era de 579,4 habitants per km².
Dels 945 habitatges en un 36% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,4% hi vivien parelles casades, en un 9,2% dones solteres, i en un 27,2% no eren unitats familiars. En el 23,4% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 23,5% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.886 $ i la renda mediana per família de 53.477 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.047 $ mentre que les dones 24.688 $. La renda per capita de la població era de 20.316 $. Aproximadament el 3,4% de les famílies i el 4,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Winneconne» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Winneconne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Consell Departamental de Mayotte

El consell departamental de Mayotte és l'organització institucional i administrativa competent del departament d'ultramar de l'illa de Mayotte. Està format per 19 consellers i la seu es troba a Mamoudzou.

## Llista de presidents

| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 6 de juliol de 1977 – març de 1991 | Younoussa Bamana | UDF-MPM | Diputat de 1977 a 1981 |
| març - abril de 1991 | Hamissi Assani | SE |
| 18 d'abril de 1991 - març de 2004 | Younoussa Bamana | MPM |
| 2 d'abril de 2004 - 20 de març de 2008 | Saïd Omar Oili | SE després Néma (2007) |
| 20 de març de 2008 - 3 d'abril de 2011 | Ahmed Attoumani Douchina | UMP |
| 3 d'abril de 2011 - 2 d'abril de 2015 | Daniel Zaïdani | DVG |
| 2 d'abril de 2015 - en curs | Soibahadine Ibrahim Ramadani | UMP |

## Composició del consell general
### De 2008 a 2011

* President del consell general : Ahmed Attoumani Douchina (UMP), cantó de Kani-Kéli
* 1r vicepresident : M'Hamadi Abdou (NC), cantó de Bandraboua
* 2n vicepresident : Ahamada Madi Chanfi (DVD), cantó de M'tsangamouji
* 3r vicepresident : Hadadi Andjilani (UMP), cantó d'Ouangani
* 4t vicepresident : Mirhane Ousséni (NC), cantó de Bouéni
* 5è vicepresident : Assani Ali (UMP), cantó de Mamoudzou-1
Altres consellers generals :
* Soiderdine Madi (MDM), cantó d'Acoua
* Mustoihi Mari (DVD), cantó de Bandrélé
* Ishaka Ibrahim (UMP), cantó de Chiconi
* Ali Halifa (SE), cantó de Chirongui
* Sarah Mouhoussoune (Néma), cantó de Dembéni
* Saïd Omar Oili (Néma), cantó de Dzaoudzi
* Hariti Bacar (UMP), cantó de Koungou
* Zaïdou Tavanday (DVD), cantó de Mamoudzou-2
* Jacques Martial-Henry (MDM), cantó de Mamoudzou-3
* Ali Bacar (UMP), cantó de Mtsamboro
* Fadul Ahmed Fadul (UMP), cantó de Pamandzi
* Ibrahim Aboubacar (PS), cantó de Sada
* Issoufi Hamada (SE), cantó de Tsingoni

### Des de 2011

* President del consell general : Daniel Zaïdani (DVG), cantó de Pamandzi
* 1r vicepresident : Ibrahim Aboubacar (PS), cantó de Sada
* 2n vicepresident : Sarah Mouhoussoune (Néma), cantó de Dembéni
* 3r vicepresident : Saïd Ahamadi (DVG), cantó de Koungou
* 4t vicepresident : Issoufi Hamada (SE), cantó de Tsingoni
* 5è vicepresident : Soiderdine Madi (MDM), cantó d'Acoua

## Vegeu també

* cantons de Mayotte
* Llista dels municipis de Mayotte

## Enllaços externs

* Web del consell general de Mayotte
# Clytocerus pulvereus

Clytocerus pulvereus és una espècie de dípter pertanyent a la família dels psicòdids present a França, Grècia i el territori de l'antiga República Federal Socialista de Iugoslàvia.

## Referències

* ↑ Eaton, 1904. Ent. mon. Mag., 40, 59. Vol. 1, pàg. 773
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Muséum National d'Histoire Naturelle, 2003-2012 (francès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Bibliografia

* Vaillant, F., 1983. Psychodidae - Psychodinae. Die Fliegen der Palaearktischen Region. Lief. 328. 67:311-358.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Cal Sintet

Cal Sintet és un edifici de Santa Pau (Garrotxa) amb dues llindes que formen part, cadascuna de manera individual, de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció
### Llinda 1

Es pot llegir el text "HVIVS HOMUSEST MOMEN QVO DIFVNCTO FIAVD AERIES DEERITNONO CALENDARIUM 1789", amb un dibuix al mig.

### Llinda 2

S'hi pot llegir el text: "EGO IOANNES VILA HUICMEAE DOMVI LONGUM VALE DICAM QUIA NOM ME LATET HIC NVLLI DOMVM ESSE MANENTEM NONO CALENDARUM IANUARH 1761", amb una creu al mig.

## Història

La vila de Santa Pau va créixer per la part nord, fora del recinte fortificat. L'any 1466 la reina donya Joana va cedir uns terrenys situats prop de la Porta de Vila Nova per a construir una plaça, avui Plaça del Baix. Un cop construïts els grans casals que l'envoltaven es va passar, al segle xviii, a la construcció dels edificis del carrer del Pont.

## Referències

* 1 2 «Cal Sintet, llinda 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
* ↑ «Cal Sintet, llinda 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].