OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tozi istinski maj

Tozi istinski maj (Този истински мъж, aquest home de debò) és un pel·lícula búlgara dramàtica del 1975 dirigit per Aleksandr Obreixkov, basat en un guió per Ivan Ostrikov. L'operador és Rumen Georgiev. La música de la pel·lícula va ser composta per Aleksandr Brzitsov. El títol original de la pel·lícula donat per l'escriptor del guió era Sasho ubiva vŭlk (Saixo mata un llop).

## Cast

Els papers de la pel·lícula els interpreten els actors:
* Stefan Danailov – Sasho
* Elena Dimitrova – Milka
* Pavel Poppandov – Balnearis
* Rositsa Danailova - La secretària del Partit
* Stefan Iliev – El director
* Dobromir Manev – Petrov
* Nikola Marinov – El pare
* Ivan Stefanov
* Rumyana Znamenova
* Koycho Koychev
* Lyubomir Dimov
* Nevena Mandajieva
* Dimitar Milushev
* Maria Nedelina
* Geno Nedyalkov
* Yordan Spirov

## Referències

* ↑ Този истински мъж a bnf.bg
* ↑ Този истински мъж A Real Man 1975
# Formiguer de l'illa de Bananal

El formiguer de l'illa de Bananal (Cercomacra ferdinandi) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc del centre del Brasil.

## Referències

* ↑ «Formiguer de l'illa de Bananal». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Euequinoïdeus

Els euequinoïdeus (Euechinoidea) són una subclasse d'equinoderms equinoïdeus que inclou gairebé totes les espècies actuals d'eriçons de mar i les seves formes fòssils es remunten al Triàsic.

## Taxonomia

Els euequinoïdeus inclouen 3 624 espècies. La seva taxonomia és intricada i està en plena revisió; segons WoRMS:
Subclasse Euechinoidea
   * Ordre Echinothurioida
* Infraclasse Acroechinoidea
** Ordre Aspidodiadematoida
** Ordre Diadematoida
** Ordre Micropygoida
** Ordre Pedinoida
* Infraclasse Carinacea
** Superordre Calycina
*** Ordre Phymosomatoida †
*** Ordre Salenioida
** Superordre Echinacea
*** Ordre Arbacioida
*** Ordre Camarodonta
*** Ordre Stomopneustoida
* Infraclasse Irregularia
** Ordre Echinoneoida
** Ordre Holectypoida †
** Superordre Atelostomata
*** Ordre Holasteroida
*** Ordre Spatangoida
** Superordre Neognathostomata
*** Ordre Cassiduloida
*** Ordre Clypeasteroida
*** Ordre Echinolampadoida
* Spatangus purpureus
* Astropyga radiata
* Paracentrotus lividus
* Echinocyamus pusillus
* Asthenosoma varium.

## Referències

* ↑ «Stem group Euechinoidea, Cidaroidea and/or advanced stem group Echinoidea» (en anglès). the Natural History Museum, London. [Consulta: 4 novembre 2014].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Euechinoidea». [Consulta: 11 juny 2020].

## Bibliografia

* Horst Füller, Hans-Eckard Gruner, Gerhard Hartwich, Rudolf Kilias, Manfred Moritz: Urania Tierreich, Wirbellose 2 (Annelida bis Chaetognatha). Urania-Verlag, Leipzig 1994, ISBN 3-332-00502-2.
# Adaptive predictive coding

La codificació per predicció adaptativa o APC (adaptive predictive coding), és un tipus de conversió analògica-digital de banda estreta àmpliament utilitzada en àudio digital. En sistemes de processament de veu, s'usa partint de la idea que la veu es pot modelar com una combinació lineal de p mostres anteriors més un senyal d'error. Utilitza un sistema de mostreig d'un nivell o de nivells múltiples en el qual es prediu el valor del senyal a cada instant de mostreig d'acord amb una funció lineal dels valors passats del senyal quantitzat. L'APC és similar a l'LPC o codificació per predicció lineal (en anglès, linear predictive coding) en el fet que ambdues codificacions utilitzen predictors adaptatius. No obstant això, l'APC utilitza menys coeficients de predicció, per la qual cosa requereix una major Freqüència de mostratge que l'LPC.

## Referències

* ↑ «Neoloteca». [Consulta: 29 octubre 2015].
# Renat Noëll

René Noell (Perpinyà, 24 d'agost de 1921 - Tolosa de Llenguadoc, 8 de gener de 1998) fou un erudit nord-català. Treballà a la mediateca de Perpinyà des del 1966, i publicà diversos treballs. En especial, la bibliografia sobre Catalunya Nord, publicada a la revista Terra Nostra.

## Obres

* Essai de bibliographie roussillonnaise de 1940-1960 (1969)
* Essai de bibliographie roussillonnaise de 1906-1940 (1973)
* Essai de bibliographie roussillonnaise des origines au 1905 (1976)
* Essai de bibliographie roussillonnaise de 1960-1980 (1983)
* Les origines du papier en Espagne et son évolution en Roussillon (1962)
* L'histoire des spectacles cinématographiques à Perpignan (1896-1914) (1970)

## Referències

* ↑ «Acte de naissance à Perpignan (66000) pour l'année 1921». [Consulta: 25 juliol 2024].
* ↑ «Acte de décès Familles Noell». [Consulta: 25 juliol 2024].
* ↑ «Renat Noëll». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Chronique des bibliothèques» (en francès), 01-01-1966. [Consulta: 25 juliol 2024].
# Antònia Aguiló i Pascual

Antònia Aguiló i Pascual (Lleida, 1927 - Lleida, 11 de desembre de 2017) fou una escultora catalana. Es va iniciar en aquesta disciplina tot treballant la ceràmica, per després va passar a la fusta i finalment el ferro. Aquest darrer ha estat el material més abundant en la seva obra, que a vegades ha combinat amb la pedra o el formigó.
És autora d'obres de grans dimensions, entre les quals destaquen el Crist Ressuscitat de la parròquia de Nostra Senyora del Pilar, de Lleida, del 1997ː una figura essencial i esquemàtica, d'intensa espiritualitat. Encara un altre Crist a la parròquia de Sant Jaume, i un altre a la de la Sagrada Família amplien el conjunt de la seva escultura religiosa.
Dins del projecte de la Paeria al 1983 per instal·lar obres escultòriques al carrer, la seva Escultura Auditiva (1982) –quatre tubs verticals, un dels quals connecta amb l’aigua del Noguerola i fa que l’obra tingui sonoritat–, quedà instal·lada a la plaça de Sanahuja. Entre les seves obres destaquen La força de la unió, Atzar, Superació, Ritme i volum, Moment flector, Compensació de línies o Ritme i agressió.
La seva obra ha estat especialment valorada en tant que ha sabut trencar de manera crítica amb el conformisme figuratiu del darrer terç del segle xx, tot apostant per l'abstracció de caràcter tecnoforme.
Les seves escultures, d'un marcat sentit cívic, es troben principalment en espais públics de Lleida, en què destaquen l’Exaltació del Treball (1992), a l'empresa Aguiló-Pujol del barri de Magraners, de 1990, tot i que també ha realitzat treballs instal·lats en altres indrets, com la seu de la comunitat anglicana de Barcelona,o les ciutats de Fraga, Sant Sebastià, Valladolid, Sevilla i Banhèras de Luishon.

## Exposicions destacades

* 1968, Institut d'Estudis Ilerdencs (individual)
* 1970, Palau de la Virreina (col·lectiva)
* 1971, Sala Miró del Col·legi d'Arquitectes de Lleida (individual)
* 1971, Ateneu Barcelonès (individual)
* 1971, Segona Biennal d'Escultura Pío Baroja (col·lectiva, Palacio San Telmo de Sant Sebastià)
* 1972, XXI Exposición de Otoño (col·lectiva, Reial Acadèmia de Belles Arts de Santa Isabel d'Hongria, Sevilla)
* 1980, Primer Concurso-Exposición de Pequeña Escultura (col·lectiva, Valladolid)
* 1995, Mostra Dona i Art (col·lectiva, Lleida)

## Referències

* ↑ «Esquela d'Antonieta Aguiló Pascual». Segre, 12-12-2017. [Consulta: 3 maig 2022].
* ↑ Ros, Àngel «Antonieta Aguiló, pionera de l'escultura». Segre, 13-12-2017, pàg. 37.
* 1 2 3 4 García, Josep Miquel. «Antonieta Aguiló». Segre, 17-12-2017. [Consulta: 3 maig 2022].
* ↑ Nadal Gaya, Juan Manuel. Diccionari de pintors, escultors, gravadors i dibuixants : l'art a la Lleida del segle XX. 1a ed.. Lleida: Pagès, 2003, p. 50-52. ISBN 8479359986.
* ↑ Sanjuan Plana, Roser. «Aguiló Pascual, Antònia». A: Diccionari biogràfic de les terres de Lleida. Lleida: Alfazeta, abril 2010, pàg. 30.
# Tomàquet Cherry

El tomàquet Cherry (Solanum lycopersicum var. cerasiforme), també conegut com a tomaca cherry, cirerol o cirerola, és una varietat de tomaca menuda i redona.
La tomaca cherry és considerada com el possible ancestre immediat de la tomaca cultivada. Originària de la zona de l'Equador i el Perú, fins a tota l'Amèrica Tropical, va ser introduïda a Europa pels espanyols al començament del segle XVI.

## Referències

* ↑ «Solanum lycopersicum cerasiforme - Nomen.at - animals and plants». [Consulta: 13 maig 2021].
* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 13 maig 2021].
* ↑ «Conjunto Tecnológico para la Producción de Tomate de Ensalada» (en castellà). [Consulta: 13 maig].
# Formiguer de màscara blanca

El formiguer de màscara blanca (Pithys castaneus) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Viu a la selva pluvial del nord de Perú.

## Referències

* ↑ «Formiguer de màscara blanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Eufaula

«Eufaula» té aquests significats:
* Eufaula (grup humà), tribu d'amerindis dels Estats Units part de la confederació muskogi creek
* Eufaula (Alabama), ciutat del Comtat de Barbour a l'estat d'Alabama (Estats Units d'Amèrica)
* Eufaula (Oklahoma), ciutat dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma
# Chevaigné

Chevaigné (en bretó Kavaneg, en gal·ló Chaevaènyaé) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.877 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 660 | 705 | 773 | 972 | 1.335 | 1.620 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gilles Nicolas | |
# Apol·loni Glaucus

Apol·loni Glaucus (en llatí Apollonius Glaucus, en grec Άπολλώνιος) va ser un metge grec del segle ii o una mica anterior. Una obra seva, Sobre les infeccions internes, és esmentada per Celi Aurelià.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/260?rgn=full+text;view=image;q1=Apollonius+GlaucusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 245. ]
# Fundació Mascort

La Fundació Mascort és una fundació privada sense ànim de lucre situada al municipi empordanès de Torroella de Montgrí i creada el 2007 per Ramon Mascort Amigó, president de l'entitat, fruit de la seva passió per l'art i el col·leccionisme, així com pel món de la fotografia. La seva primera seu fou la Casa Galibern, antiga casa de l'àvia materna, feta construir en estil colonial pel seu besavi Ramon Galibern Casanova, quan va tornar del Brasil.
La Fundació Mascort treballa entorn a tres pilars: el coneixement i estudi de la història, la comprensió i gaudi de l'art i la defensa i protecció de la natura. Amb aquestes finalitats, s'organitzen exposicions, conferències i edita els catàlegs i estudis historicoartístics tant de les exposicions de la col·lecció Mascort com d'altres temes històrics.

## Referències

* ↑ «La Fundació Mascort acull la primera exposició fotogràfica del seu fundador, Ramon Mascort». Vilaweb, 20-11-2015. Arxivat de l'original el 2016-12-23. [Consulta: 23 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Fundació Privada Mascort
* Turisme Baix Empordà - Museus
# Fahima Mirzaie

Fahima Mirzaie (Afganistan, 1996) és una ballarina, mestra de dansa i activista pels drets de les dones afganesa, resident a França. El desembre de 2021 va aparèixer en la llista 100 Women que edita anualment la BBC.
Fahima Mirzaie és la única dona afganesa dervix en practicar el semazen, un tipus de meditació pròpia del sufisme, consistent en una dansa on els practicants roten sobre el seu eix. El semazen o "rotació dervix" forma part de la cerimònia del Samà.
Mirzaie va fundar una escola mixta de dansa sufí, anomenada Shohod Arefan. A començaments de 2021, el govern afganés va decretar la prohibició de les nenes en edat escolar de participar en activitats de ball i cant. Amb l'adveniment taliban d'aquell estiu, Mirzaie va haver de fugir del seu país, sota acusacions d'heretgia i d'incompliment de la xaria, que no permet a les dones realitzar el semazen. Des de setembre es troba exiliada a França.
La història de Fahima forma part del documental de la BBC titulat Farewell my Afghanistan (Kawoon Khamoosh, 2021).

## Referències

* ↑ «BBC 100 Women 2021: Who is on the list this year?» (en anglès). BBC News, 07-12-2021. Arxivat de l'original el 2021-12-11 [Consulta: 21 febrer 2022].
* ↑ Akhgar, Tameem. «Young Afghan women, men perform whirling Sufi dance together» (en anglès). ABC News, 22-09-2020. Arxivat de l'original el 2022-02-21. [Consulta: 21 febrer 2022].
* ↑ Khan, Nadia. «The female whirling dervishes reclaiming Afghanistan’s Sufi heritage» (en anglès). The New Arab, 04-02-2021. Arxivat de l'original el 2022-02-21. [Consulta: 21 febrer 2022].
* ↑ Glinski, Stefanie. «'Music is my life': ban on schoolgirls singing in Afghanistan met with protest» (en anglès). The Guardian, 16-03-2021. Arxivat de l'original el 2024-05-22. [Consulta: 21 febrer 2022].
* ↑ Lepionko, Ewelina. «The Only Female Whirling Dancer in Afghanistan Forced to Escape Her Homeland» (en anglès). Al Bawaba, 19-09-2021. Arxivat de l'original el 2022-02-21. [Consulta: 21 febrer 2022].
* ↑ «Farewell My Afghanistan» (en anglès britànic). BBC News Channel, 18-09-2021. Arxivat de l'original el 2022-02-21. [Consulta: 21 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Afghan woman spins past tradition in Sufi dance a YouTube. Peça d'Associated Press de 2020.(anglès)
# Ciutat vella de l'Havana

La ciutat vella de l'Havana (castellà: La Habana Vieja) és el centre de la ciutat de l'Havana i un dels 15 municipis que formen l'Havana, Cuba, té la segona densitat de població més alta de la ciutat i conté el nucli de la ciutat original de l'Havana. La localització de les muralles de la ciutat de l'Havana són els límits moderns de l'Havana Vieja. Està agermanada amb Castelldefels, Catalunya.
A causa de la naturalesa cosmopolita dels seus habitants a causa de la seva història, l'Havana Vella és el reflex d'una barreja d'estils arquitectònics i el testimoni de diferents èpoques: corona espanyola, britànics, francesos i nord-americans. Quan va estar en mans del govern interventor dels Estats Units, les velles construccions colonials van ser demolides per aixecar altres imponents amb façanes neoclàssiques. Durant la dècada dels 90 del segle XX comença el rescat de l'ambient històric de la Havana Vella, impulsat per l'oficina de l'historiador de la ciutat, que havia deixat els edificis i monuments sense manteniment per més de quaranta anys. Des de llavors es porta a terme un treball de recerca i restauració, el qual es porta a terme pels habitants de l'Havana Vella. En aquesta activitat ha tingut un pes considerable la tasca de direcció i planificació de l'Oficina de l'Historiador de la Ciutat.
L'Havana Vieja està inscrita en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1982.

## Referències

* ↑ «Old Havana and its Fortification System» (en anglès). UNESCO World Heritage. [Consulta: 22 novembre 2020].
# Agustí Pujol (mestre d'aixa)

Agustí Pujol (Lloret de Mar, segle XIX) fou un mestre d'aixa català, conegut com a Ferreret. Va tenir una intensa activitat professional durant l'època daurada de la construcció naval a Lloret de Mar, entre 1837 i 1849. Entre d'altres embarcacions, destacà la construcció de la corbeta Blanca Aurora el 1848, molt coneguda pel seu mascaró de proa, fet per Francesc Pascual Granés, i actualment exposat al Museu Marítim de Barcelona.

## Referències

* ↑ Ràfols, 1951, p. 392, Vol. 3.
* ↑ Llovet, 1971, p. 89-90.
* ↑ Vilà i Galí, 1992, p. 331-332.

## Bibliografia

* Llovet, Joaquim. Constructors navals de l'ex-província marítima de Mataró, 1816-1875. Mataró: Caixa d'Estalvis Laietana, 1971.
* Ràfols, J.F.. Diccionario biográfico de artistas de Cataluña desde la época romana hasta nuestros días (en castellà). Barcelona: Millá, 1951.
* Vilà i Galí, Agustí Ma. La Marina mercant de Lloret de Mar : segles xviii i xix. [Lloret de Mar]: Ajuntament de Lloret de Mar, 1992. ISBN 84-606-0697-X.
# Apol·loni Hipocràtic

Apol·loni Hipocràtic (en llatí Apollonius Hippocraticus, en grec Άπολλώνιος Ἱπποκράτειος) va ser un metge grec, que segons Galè va ser un deixeble d'Hipòcrates, i per això se suposa que va viure probablement al segle iv aC.
Erasístrat li critica que limitava en excés les begudes alcohòliques als pacients.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/261?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=Apollonius+BiblasSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 246. ]
# Trail

Trail és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 62 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Trail tenia 62 habitants, 26 habitatges, i 13 famílies. La densitat de població era de 24,2 habitants per km².
Dels 26 habitatges en un 30,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 30,8% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 50% no eren unitats familiars. En el 38,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,6% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 11,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 152,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.000 $ i la renda mediana per família de 36.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.833 $ mentre que les dones 33.750 $. La renda per capita de la població era de 16.211 $. Entorn del 20% de les famílies i el 22,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Trail». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Trail». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
Viccionari
# Frances Johnson

Frances Johnson o Gwísgwashãn (morta el 1934) fou la darrera parlant materna de la llengua takelma d'Oregon, Estats Units. El 1906 va treballar amb el lingüista Edward Sapir per documentar la llengua mentre vivia a la reserva Siletz.

## Referències

* ↑ Paris Achen «Pair breathe life into dead language». Mail Tribune, Jan 11, 2008 [Consulta: 22 abril 2012]. Arxivat 31 de juliol 2013 a Wayback Machine.
* ↑ Sapir, Edward. Takelma texts. 2. Philadelphia: University of Pennsylvania, 1909, p. 5 [Consulta: 8 octubre 2010].

## Vegeu també

* Llista dels darrers parlants coneguts de llengües
# Fahleïta

La fahleïta és un mineral de la classe dels arsenats que pertany al grup de la smolyaninovita. Va ser anomenada en honor de Rolf Fahle, un distribuidor alemany de minerals especialitzat en els del Tsumeb que va proveir l'espècimen tipus.

## Característiques

La fahleïta és un arsenat de fórmula química CaZn₅Fe3+ 2(AsO₄)₆·14H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Els seus cristall són corbats i recargolats, aparèixen en feixos fibrosos, de fins a uns 1,5 cm; també apareixen en agregats esfèrics diminuts. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fahleïta pertany a «08.CH: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O < 1:1» juntament amb els següents minerals: walentaïta, anapaïta, picrofarmacolita, dittmarita, niahita, francoanellita, taranakita, schertelita, hannayita, struvita, struvita-(K), hazenita, rimkorolgita, bakhchisaraitsevita, smolyaninovita, barahonaïta-(Al) i barahonaïta-(Fe).

## Formació i jaciments

La fahleita va ser descoberta a la Mina Tsumeb, al Tsumeb (Regió d'Oshikoto, Namíbia) en una mena oxidada de tennantita-calcocita obtinguda d'una zona oxidada profunda d'un dipòsit hidrotermal polimetàl·lic en l'interior de dolomita. Es tracta de l'únic lloc on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Fahleite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 desembre 2019].
* 1 2 «Fahleite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 26 de setembre 2020. [Consulta: 25 juliol 2021].
# Chiloglanis deckenii

Chiloglanis deckenii és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.
Els mascles poden assolir els 7 cm de llargària total.
Es troba a Àfrica: Kenya i Tanzània.

## Referències

* 1 2 «Chiloglanis deckenii» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Agustí Pujol Sevil

Agustí Pujol Sevil (Tarragona, 1903 - 1997) fou dirigent esportiu.

## Biografia

Fill de Josep Maria Pujol i de Barberà.
Director del Port de Tarragona, va ser nomenat el 24 de gener de 1945 president de la Federació Catalana de Futbol gràcies a la seva bona gestió al capdavant del Club Gimnàstic de Tarragona, en el qual també havia jugat, on va tenir una discreta carrera de futbolista. Va ser president de la Federació Catalana de Futbol durant sis anys en tres etapes diferents. De 1945 a 1946, de 1947 a 1950 i de 1954 a 1956, etapa aquesta última que va començar presidint una comissió gestora abans de ser el president oficial. La seva tasca a la Federació Catalana de Futbol va ser l'inici d'una gran trajectòria directiva on havia donat les seves primeres passes com a president del Gimnàstic de Tarragona l'any 1942. També va ser vocal a la Federació Espanyola de Futbol en diverses etapes a partir de 1946, membre de la Comissió de Reformes d'estatuts de la FIFA des de 1950, membre del Comitè Executiu de la UEFA a partir de 1956, i president de la Comissió de la Copa Internacions i vicepresident de la UEFA de 1964 a 1968. Totes aquestes tasques directives relacionades amb el futbol les va compaginar durant els anys 50 amb la política quan va ser elegit procurador en Corts pel terç sindical per Barcelona. I en altres esports, també va ser president de la Federació Espanyola d'Escacs i del Reial Club Nàutic de Tarragona. Rebé la medalla Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya el 1987.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Luque, Xavier G. «El nostre home a la UEFA». La Vanguardia, 12-11-2022.
* ↑ Closa, A.; Rius, J.; Vidal, J. Un segle de futbol català. Barcelona: FC de Futbol, 2001.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 1987. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1987. ISBN 8.
# República de Xina

«República de Xina» té aquests significats:
* República de la Xina, més coneguda com a Taiwan, estat insular d'Àsia
* República Popular de la Xina, estat continental asiàtic de caràcter comunista
* República de la Xina (1912–1949), república que pervisqué entre el final de la dinastia Qing i el final de la guerra civil xinesa