OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Salomon

La Casa Salomon és un edifici al carrer de la Puríssima, 41 d'Ulldecona (Montsià) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Constitueix un exemple de casa benestant sense decoració exterior que manté la distribució interior tradicional, amb mobiliari i altres elements de l'època en què es va construir.
És un edifici cantoner que consta de planta i dos pisos. La façana, de composició simètrica en el seu origen, és arrebossada, exempta de decoracions. La planta baixa de l'edifici es perllonga cap a la cantonada amb un cos amb terrassa i porta d'accés. A la primera planta hi ha tres balcons i tres finestres a la segona planta regularment disposats. Encara que algunes de les obertures de la planta baixa han estat modificades, les dues portes d'accés, la d'entrada a la casa i la del volum de la planta baixa, tenen llinda i brancals de pedra.

## Referències

* ↑ «Casa Salomon al carrer de la Puríssima, 41». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Casa Saloy

La Casa Saloy és un edifici del municipi de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La Casa Saloy està situada en una cantonada, entre el Passeig del Vall i el carrer Francesc Macià, tot i que originalment es construí entre mitgeres.
Degut a la seva situació podem veure la façana lateral i posterior que són de nova construcció, restant només la façana principal com a element d'estil modernista.
El frontis presenta una simetria clara a partir de la distribució de les obertures i els seus elements decoratius, que només és rompuda per la ubicació del portal d'accés en el lateral dret d'aquesta. Les obertures presenten el mateix estil decoratiu, basat en la triple ondulació de la part superior. En el primer pis hi ha una balconada correguda amb barana de forja molt treballada, amb motius decoratius florals, ondulat també en el seu perfil.
Finalment, tota la façana és culminada per tres ondulacions molt més marcades, seguint aquest ritme i estil modernista. El paredat de la façana és enllestit per pedres rieres i rajoles de colors.
L'interior té uns mosaics molt decoratius.

## Història

La construcció de la Casa Saloy començà amb la segona dècada del segle xx, concretament l'any 1912. L'edifici fou construït originàriament, entre mitgeres, però actualment disposa de façana lateral i posterior, de factura contemporània.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Saloy». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 desembre 2015].
# Cardenal ventregroc

El cardenal ventregroc (Pheucticus chrysogaster) és un ocell de la família dels cardinàlids (Cardinalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial i vegetació secundària de les muntanyes des del sud-oest i nord-est de Colòmbia i nord de Veneçuela, cap al sud, a través dels Andes i localment en terres baixes des de oest i est d'Equador fins al sud del Perú.

## Referències

* ↑ «Cardenal ventregroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
# Castell de Castilló de Tor

El Castell de Castilló de Tor, o Castelló de Tor, és un castell medieval del terme del Pont de Suert, dins de l'antic terme de Llesp, pertanyent a l'Alta Ribagorça. És al cim del turó que hi ha damunt del poble de Castilló de Tor, que pren el nom del castell.

## Història

Una de les primeres referències documentals del castell és del segle x, quan el comte Unifred de Ribagorça donà l'heretat que tenia del seu pare, inclòs el castell, al priorat de Santa Maria d'Alaó, comunitat que fou breu a causa de crisi monàstica del segle xi. L'any 1040, el comte Ramon IV de Pallars Jussà vengué a Riculf Oriolf el Castelló de Tor amb els seus feus, parròquies i pertinences. Cap al 1085 el senyoriu del castell va a parar a mans de la seu de Roda. L'any 1321, els canonges de Sant Vicenç de Rodes van renunciar als seus drets sobre el castell a favor del bisbat de Lleida, des de llavors els fogatjaments citen el lloc de Castelló com a senyoriu eclesiàstic de la seu de Lleida.

## Descripció

Al turó on s'assenta el poble hi ha un gran rocam que possiblement fou la base del castell. Hi ha restes d'un mur semicircular a la part de ponent que envolta part d'aquesta base de roca. Al costat est es troba una estança de planta rectangular que conserva dos murs en angle recte, d'una amplada de 70 cm, fets de pedra irregular unida amb argamassa.
L'origen de la fortalesa data del segle x, però les restes conservades pertanyen, per les seves característiques, a l'època baix medieval. Tal vegada el mur corbat sobre la roca podria ser anterior.

## Referències

* 1 2 3 «Castelló de Tor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].

## Bibliografia

* BOIX I POCIELLO, Jordi [et al.]. "Castell de Castelló de Tor", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7.

## Enllaços externs

* «Castell de Castilló de Tor». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Cases a la riera de la Torre, 16-20 (Canet de Mar)

Les Cases a la riera de la Torre, 16-20 és un conjunt amb elements neoclàssics de Canet de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificis grans, de planta baixa i dos pisos, amb un pati anterior i una eixida posterior. Composició de façana clàssica, amb balcons als dos pisos i finestra i porta a la planta baixa. La del mig és més senzilla, només té balcó al primer pis i unes finestres petites al segon.
Acabaments amb baranes de pedra.

## Història

Són vivendes unifamiliars, una d'elles reconvertida en pensió.

## Referències

* 1 2 3 «Cases a la riera de la Torre, 16-20». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Casa al carrer Santa Marina, 12 (Valls)

La Casa al carrer Santa Marina, 12 és una obra de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres situat al carrer Santa Marina. Es tracta d'una construcció de quatre altures, planta baixa i tres pisos. Ha sofert remodelacions que han alterat la seva fesomia i sols resta el portal d'accés, en forma d'arc escarser adovellat i la porta de fusta de dues fulles.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Santa Marina, 12». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Castell d'Espinalbet

El castell d'Espinalbet és un edifici de Castellar del Riu (Berguedà) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Només es conserven unes poques restes del castell d'Espinalbet, algunes filades del que fou una edificació de planta quadrada bastida directament sobre la roca. Probablement es tractava d'una torre de defensa que controlava el sector de Castellar del Riu però que no adquirí mai la categoria de castell termenat. No s'hi veuen restes de muralles ni d'altres construccions car segurament la pedra de la torre fou aprofitada per a construccions posteriors, masies veïnes i la rectoria de Sant Vicenç. Es conserven les restes del que fou una escala d'accés que s'enfilen dalt del turó que domina la vall.

## Història

Les notícies del castell es relacionen amb la família vescomtal del Berguedà. El 1187 és esmentat en el testament del trobador Guillem de Berguedà com una de les possessions que cedí al seu germà Berenguer.

## Referències

* 1 2 «Castell d'Espinalbet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Doble bemoll

El doble bemoll ($\flat \flat$) és una alteració que s'aplica a una nota musical de la mateixa manera que el bemoll però que a diferència d'aquest, disminueix un semitò més. S'utilitza quan el compositor necessita baixar encara més una nota ja descendida pels bemolls de l'armadura de clau. També s'utilitza en transportar melodies de to per quadrar les alteracions accidentals.

## Vegeu també

* Solfeig
* Bemoll
* Sostingut
* Doble sostingut
# Glenwood

«Glenwood» té aquests significats:
* Glenwood (Alabama), població dels Estats Units a l'estat d'Alabama
* Glenwood (Geòrgia), població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia
* Glenwood (Indiana), població dels Estats Units a l'estat d'Indiana
* Glenwood (Iowa), població dels Estats Units a l'estat d'Iowa
* Glenwood (Minnesota), població dels Estats Units a l'estat de Minnesota
* Glenwood (Missouri), població dels Estats Units a l'estat de Missouri
* Glenwood (Utah), població dels Estats Units a l'estat de Utah
* Glenwood City, població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin
* Glenwood Landing, concentració de població designada pel cens a l'estat de Nova York (EUA)
* Glenwood Springs, població dels Estats Units a l'estat de Colorado
# L'enyor

L'enyor és una cançó tradicional catalana extreta del Llibre de cançons-crestomatia de cançons tradicionals catalanes de Joaquim Maideu i Puig, classificada com a cançó baladística o líriconarrativa. Tant la lletra com la música tenen un origen popular o tradicional i la seva antiguitat es fa palesa en l'ús del català antic.
L'única estrofa coneguda de L'enyor és:
Una certa enyor s'ha emparat de mi Una certa enyor s'ha emparat de mi Benhaja l'amor que així em fa sofrir Benhaja l'amor que endolç el patir

## Arxiu de so

Arxius de so:
* L'enyor (?·pàg.)
* L'enyor (?·pàg.)

## Referències

* ↑ Llibre de cançons: crestomatia de cançons tradicionals catalanes. 2. ed. Vic, Osona: Eumo Ed, 1994. ISBN 978-84-7602-319-8.
* ↑ Ruyra, Joaquín. Obres completes. Editorial Selecta, 1949, p. 981.
* ↑ Colomé, Sílvia. La llegenda del Carreró. Primera edició. Lleida: Pagès Editors, 2018, p. 14. ISBN 978-84-9975-948-7.
# Ferry de Clugny

Ferry de Clugny (Autun, 1430 - Roma, 7 d'octubre de 1483) fou un cardenal i bisbe francès que va ser un alt dignatari i un eclesiàstic al servei dels ducs de Borgonya.

## Biografia

Era fill d'Henri de Clugny, conseller de Joan sense Por, i de Pernette Coullot. A la Universitat de Bolonya va obtenir el doctorat in utroque iure en dret consuetudinari i dret canònic.
De jove va ser membre del Gran Consell de Felip el Bo i mestre de peticions a la cort ducal. Va obtenir del Papa la confirmació del Tractat d'Arràs i les actes del Papa Eugeni IV i els seus successors, i va ser enviat en ambaixada el 1456 al Papa Calixt III.
El duc Felip li havia promès el 1459 el bisbat d'Autun o el de Mâcon quan un dels dos quedaria vacant, però aquests càrrecs van ser ocupats respectivament per Jean Rolin fins al 1483 i Étienne Hugonet fins al 1473.
Va ocupar el càrrec de lloctinent del canceller de Borgonya, a la diòcesi d'Autun, des del 2 de desembre de 1459 i va ser nomenat protonotari apostòlic. També va ser un dels tres ambaixadors de Borgonya enviats a Lluís XI a Melun el gener de 1465.
Després de la mort del duc Felip, va rebre l'encàrrec del nou duc Carles el Temerari de negociar el Tractat de Péronne el 1468, després el 1473, el Tractat de Senlis. Va dirigir el Gran Consell del Duc des del 29 de maig de 1473 i va ser nomenat canceller de l'Ordre del Toisó d'Or el 15 de setembre de 1473.
El 8 d'octubre de 1473 va ser elegit bisbe de Tournai amb el consentiment de Lluís XI.
A la mort del duc Carles el 5 de gener de 1477, els Estats borgonyons es van dividir entre el Regne de França i el Sacre Imperi, i Ferry de Clugny va mantenir la seva lleialtat a l'Imperi.
El juliol de 1480, a Brussel·les, va batejar Margarida, filla de l'arxiduc Maximilià d'Habsburg de i Maria de Borgonya, que va heretar Borgonya després de la mort del seu pare Carles el 1477.
Com la majoria dels prelats de la seva època, Ferry de Clugny va rebre múltiples abadies en comenda, fet que li va permetre mantenir el seu rang en les seves funcions oficials.
A Ferry de Clugny se li va prometre (in pectore) la dignitat de cardenal per Pau II el 1471, però el papa va morir abans d'haver celebrat un consistori, fet que va anul·lar aquesta promesa.
Finalment va ser nomenat cardenal el 15 de maig de 1480 pel papa Sixt IV. El dia 10 va ser rebut pel Papa, que li va donar l'hàbit. El 7 d'octubre de 1483 va sucumbir a un atac i va ser enterrat l'endemà a l'església de Santa Maria del Popolo.

## Bibliografia

* Salvador Miranda, CLUGNY, Ferry de, The Cardinals of the Holy Roman Church, Florida International University.
* José Ruysschaert, La bibliothèque de Ferry de Clugny, évêque de Tournai (1473-1483). Un siècle de recherches érudites, a Mémoires de la Société historique et archéologique de Tournai, no 6, 1989.
* J. Pycke, De Louis de la Trémoille à Ferry de Clugny : cinq évêques tournaisiens au service des ducs de Bourgogne (1388-1483), a Les Grands siècles de Tournai (Tournai) 1993, p. 209-238
# Júravskaia

Júrvavskaia (en rus: Журавская) és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora del riu Juravka. És a 15 km al nord de Korenovsk i a 74 km al nord-est de Krasnodar.
Pertany a aquest municipi la població de Kazatxe-Malióvani.

## Història

La vila es formà a partir de la unió de tres khútors fundats el 1879 en una zona del riu poblada de joncs i d'arbusts on hi havia moltes grues (que és l'animal que apareix a l'escut de la vila). El 1909 rebé l'estatus d'stanitsa i el seu nom actual, que deriva del nom del riu Juravka. El 1932 s'hi establiren dos kolkhozos, durant la Segona Guerra Mundial fou ocupada per les tropes de la Wehrmacht entre l'estiu del 1942 i el gener-febrer del 1943. El 1964 entrà al districte de Korenovsk.
# Capoetobrama kuschakewitschi

Capoetobrama kuschakewitschi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Subespècies

* Capoetobrama kuschakewitschi kuschakewitschi (Kessler, 1872)
* Capoetobrama kuschakewitschi orientalis (Nikolskii, 1934)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Kersti Kaljulaid

Kersti Kaljulaid (Tartu, 30 de desembre de 1969) és una política estoniana, presidenta d'Estònia des de 2016. Anteriorment va ser representant del país bàltic al Tribunal de Comptes Europeu (2004-2016).

## Biografia

Kersti Kaljulaid va néixer a Tartu (RSS d'Estònia, llavors part de la Unió Soviètica) el 1969. Després de completar l'educació secundària a Tallin, va tornar a la seva ciutat natal per estudiar Biologia a la Universitat de Tartu, amb una llicenciatura cum laude el 1992. Set anys més tard completaria la seva formació amb un Màster en administració d'empreses al mateix centre.
Entre 1996 i 1997 va estar treballant de comercial de vendes en l'empresa de telecomunicacions Eesti Telefon, i després va ser contractada pel banc Eesti Hoiupank com a gestora de negocis. Quan l'entitat va ser absorbida per Hansabank el 1998, Kersti va ser ascendida al departament de banca d'inversió i va romandre allí fins a 1999.
Kaljulaid parla estonià i pot mantenir converses en anglès, alemany, rus i finès.

## Trajectòria política

El 1999, el primer ministre Mart Laar va contractar a Kaljulaid perquè formés part de l'equip estatal d'assessors econòmics. Tot i que al principi era una funcionària sense vinculació política, des de 2001 va estar afiliada al partit conservador Unió Pro Pàtria (Isamaaliit). Amb l'arribada al govern de Siim Kallas en 2002, se li encomanaria la direcció de la central elèctrica d'Iru.
Quan Estònia va ingressar en la Unió Europea el maig de 2004, Kaljulaid va ser nomenada representant del país en el Tribunal de Comptes Europeu a Luxemburg, del que formaria part fins a 2016. Des d'aquesta institució supervisaria assumptes com la concessió de fons estructurals, el control dels diners destinats a la Política Agrícola Comuna, i l'auditoria de l'Europol. Des de 2006 fins a 2008 va ser presidenta del Comitè Administratiu de l'organisme.
En 2011, Kaljulaid va ser nomenada membre del Consell Rector de la Universitat de Tartu.

## Presidència d'Estònia

Kersti Kaljulaid serà la presidenta d'Estònia a partir del 10 d'octubre de 2016.
L'elecció de Kaljulaid va ser fruit d'una candidatura de consens. Després que el Riigikogu i el Comitè Electoral fossin incapaços de triar al substitut de Toomas Hendrik Ilves, els diputats més veterans de la càmera van suggerir la candidatura de la funcionària europea. De tornada al parlament, Kaljulaid va superar la majoria de dos terços necessària gràcies a 81 vots (de 101 possibles) i es va convertir així en la primera dona que ostentarà la prefectura de l'Estat a Estònia, així com en la més jove a accedir al càrrec, amb 46 anys.

## Referències

* 1 2 «Kersti Kaljulaid, la primera mujer elegida presidenta de Estonia». euroefe.euractiv.es, 03-10-2016 [Consulta: 3 octubre 2016]. Arxivat 2016-10-05 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-10-05. [Consulta: 7 octubre 2016].
* 1 2 3 «Kersti Kaljulaid: Estonia's new President» (en anglès). , 05-10-2016 [Consulta: 7 octubre 2016]. Arxivat 2016-10-06 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 «Kersti Kaljulaid» (en anglès). [Consulta: 7 octubre 2016].
# Kershaw

Kershaw és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 1.645 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kershaw tenia 1.645 habitants, 690 habitatges i 465 famílies. La densitat de població era de 343,3 habitants/km².
Dels 690 habitatges en un 26,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,7% hi vivien parelles casades, en un 13% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 30,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,5% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 24,5% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 21,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.065 $ i la renda mediana per família de 41.204 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.987 $ mentre que les dones 21.827 $. La renda per capita de la població era de 16.370 $. Entorn del 9,5% de les famílies i el 14,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kershaw». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kershaw». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kisi Pulu

Kisi Pulu, nascut el 31 de gener de 1979 a Tonga, és un jugador de rugbi a XV tongà. Juga en equip dels Tonga i evoluciona al lloc de pilar al si de l'efectiu de l'USAP (Perpinyà) (1,75 m per a 112 kg).
Disputà la Copa del món de rugbi a XV 2007.

## Carrera
### En club

* Otahuhu Rugby club Tonga
* Auckland Teachers Eastern Club Nouvelle-Zélande
* Blues (NPC) Nouvelle-Zélande
* Coventry R.F.C. Angleterre
* 2006-2007 : SC Albi França
* des de 2007 :USAP

## En equip nacional

Ha tingut la seva primera capa internacional en equip dels Tonga el 6 de juliol de 2002 en ocasió d'un partit contra l'equip de Fiji.

## Palmarès

(a dia al 28 de setembre de 2007)
* 17 seleccions en equip dels Tonga des de 2002
* 2 proves (10 punts)
* Seleccions per any : 2 el 2002, 7 el 2003, 3 el 2005, 1 el 2006, 4 el 2007
En copa del món :
* 2003 : 3 seleccions (Itàlia, Gal·les, Nouvelle-Zélande)
* 2007 : 4 seleccions, 4 com a titular, 1 prova (Estats Units, Samoa, Sud-àfrica, Angleterre))

## Relacions externes

* Perfil a lequipe.fr
* Estadístiques a itsrugby.fr
* (francès) Perfil a fr.rugbyworldcup.com Arxivat 2007-10-22 a Wayback Machine.
# Kerkhoven (Minnesota)

Kerkhoven és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 759 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kerkhoven tenia 759 habitants, 313 habitatges, i 210 famílies. La densitat de població era de 396 habitants per km².
Dels 313 habitatges en un 31% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,5% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 30% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 18,2% de 45 a 60 i un 20,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.375 $ i la renda mediana per família de 40.179 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.262 $ mentre que les dones 22.656 $. La renda per capita de la població era de 16.435 $. Entorn del 8,4% de les famílies i el 9,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kerkhoven». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kerkhoven». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].