OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Atalik

Atalik o Ataliq (tàtar Atalıq Аталык) fou el títol donat als tutors dels kans infants inicialment a l'Horda d'Or i després als altres kanats tàtars i a Geòrgia. També es va estendre aquesta denominació a l'Imperi Mogol de l'Índia. Era similar al Lala Paixà de l'Imperi Otomà.
Originalment els deures e l'atalik consistien a supervisar l'educació del príncep hereu i mirar per la seva casa. Profgressivament l'atalik va esdevenir un cortesà amb una dignitat cada cop més important, que va arribar a equiparar-se al diwanbegi o al gran visir. La dignitat va esdevenir hereditària. En alguns casos els ataliks van governar algunes regions o van dirigir exèrcits mentre el kan era menor. Els ataliks de Bukharà van arribar a usurpar el tron. També a Kashgària un atalik (Atalik Ghazi) va exercir el poder. Al kanat de Khivà l'atalik era un conseller d'estat, que havia de ser un uzbek i n'hi havia generalment un a cada ciutat.

## Referències

* Wikipèdia en angles
Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Flavi Teodosi el Vell

Flavi Teodosi el Vell (llatí: Flavius Theodosius; grec antic: Θεὸδοσιος) va ser un general molt capaç de l'Imperi Romà d'Occident a les ordres de Valentinià I. D'ell va sorgir una línia d'emperadors romans, i va ser el pare de Teodosi el Gran

## Campanyes militars
### Campanya a Bretanya

Després d'haver adquirit una gran reputació militar, quan els pictes i els escots van atacar Britànnia travessant el mur d'Antoní i van arribar fins a Kent, Valentinià I el va enviar contra ells. Teodosi va embarcar a Boulogne-sur-Mer amb les seves tropei i tropes auxiliars d'hèruls, batavis, i altres pobles germànics i va desembarcar a Sandwich. En el seu camí cap a Londínium va derrotar diversos grups invasors, i els ciutadans, que patien per la seva seguretat, van rebre'l amb gran alegria a dins dels seus murs. Va iniciar les seves operacions contra els invasors i en dues campanyes va expulsar els enemics de la zona romana. Va conduir els caledonis al nord de l'illa i va formar una nova província o divisió al nord de Britànnia que s'anomenà Valentia o Valentiniana, en honor de l'emperador, situada entre el Mur d'Adrià i el Mur d'Antoní. Ammià Marcel·lí parla d'aquestes campanyes. Segons Claudi Claudià Teodosi va perseguir també als enemics de Roma pels mars tempestuosos del nord, i va arribar a les illes Òrcades i fins i tot a Thule, perseguint els pictes i els saxons.
Al seu retorn de Britànnia, Teodosi el vell va ser recompensat pels seus serveis amb el càrrec de Mestre de la cavalleria, i enviat a l'alt Danubi va derrotar els alamans.

### Campanya a l'Àfrica

L'any 372, Firm, un dels reis més importants del nord d'Àfrica, aliat dels romans, es va aixecar contra Roma i Teodosi, per ordre de l'emperador, va anar a combatre'l, a finals del 372 o a principis del 373. Firm va saquejar Cesarea de Mauritània i es va apoderar de Mauritània i Numídia. Teodosi va arrestar el procònsol (comes), ja que la seva mala administració va ser un dels motius de la revolta. La campanya va ser llarga, les dificultats del terreny impedien atacs frontals a les tropes romanes, i Teodosi i Firm van establir negociacions diverses vegades. Finalment Firm, davant de la superioritat romana, es va refugiar a la cort d'Igmazen, de la que no en sabem la situació, i Teodosi va demanar que li fos lliurat immediatament. Firm, veient que el rei l'anava a lliurar als romans, es va suïcidar mentre els seus guardians, emborratxats per ell, dormien, penjant-se d'una biga. Van lliurar el cos a Teodosi, que va tornar cap a Sitifis.

## Mort

En el regnat de Valent, Teodosi va ser decapitat a Cartago, a començaments de l'any 376, sense que se'n sàpiguen les causes.

## Referències

* ↑ Theodosius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1062
# Fernando Fernández Martín

Fernando Manuel Fernández Martín (Santa Cruz de La Palma 29 de maig de 1943) és un metge i polític canari. Llicenciat en Medicina i Cirurgia a la Universitat de Navarra (1965). Diplomat en Neurologia (Barcelona, 1966; París, 1967). Especialista en Neurologia i Neurofisiologia Clínica (Navarra, 1968). Doctor en Medicina (1975). Professor associat de Neurologia (Navarra, 1965-1968). Professor adjunt de Patologia Mèdica (La Laguna, 1969-1979); professor titular de Neurologia (Universitat de La Laguna, 1984). Cap del Servei de Neurologia de l'Hospital Universitari de Canàries (1971-1999).
Ha estat diputat al Parlament de Canàries (1983-1994); President del CDS de Canàries (1983-1989); President del Grup parlamentari del PP (1991-1994). President del Govern de Canàries (30 de juliol de 1987 - 28 de desembre de 1988), després de perdre una qüestió de confiança va ser substituït pel seu company Lorenzo Olarte Cullén. Membre del Comitè Executiu Regional del PP (Canàries, 1991-2004) i membre de la seva Junta Directiva Nacional (1994-1999).
Com a diputat al Parlament Europeu (eurodiputat) (des de juny de 1994) pel PP, ha estat Vicepresident de la Comissió de Desenvolupament (1999-2001), Membre de l'Assemblea ACP-UE (1994-2004), Vicepresident de la Delegació del Parlament Europeu per a les relacions amb Amèrica del Sud-Mercosur (2001-2004), President de la Delegació "ad hoc" del Parlament Europeu per a Veneçuela (2003) i per a Bolívia (2004) i membre d'observació electoral del Parlament Europeu en diversos processos electorals en Africa i Amèrica Llatina. Ha rebut el Collaret de l'Orde de les Illes Canàries, la Medalla del Senat d'Espanya i altres condecoracions nacionals i estrangeres.

## Obres

* Canarias a mitad de camino (1991)
* La Europa que yo veo (1996)
* Por la senda europea (1999)
* Islas y Regiones ultraperiféricas de la Unión Europea (2000)
* De Canarias a la Unión Europea (2002)
* Las caras de la pobreza (2005)
* Crónicas de América Latina (2005)

## Referències

* ↑ Cuatro palmeros ilustres de las últimas décadas., tagoror.es
* ↑ Fernando Fernández Martín, El País, 24 d'agost de 1987
* ↑ Fernando Fernández: “Yo nunca estuve afiliado al PP, sino que firmamos un papel que jamás se tramitó, Diario de Avisos, 1 de novembre de 2016
* ↑ Fitxa del Parlament Europeu
* ↑ Colombia condecora al ex presidente canario Fernando Fernández Martín por su trabajo de cooperación con América Latina, 20 Minutos, 20 de novembre de 2011

## Enllaços externs

* Notícies sobre Fernando Fernández Martín a El País
# Gyula Lázár

Gyula Lázár (Füzesgyarmat, 24 de gener de 1911 - Budapest, 27 de febrer de 1983) fou un futbolista hongarès de la dècada de 1930.
Fou internacional amb la selecció d'Hongria en 49 ocasions, entre 1931 i 1941. Participà en el mundials de 1934 i 1938. Pel que fa a clubs, va pertànyer al Ferencváros TC.

## Referències

* ↑ «FIFA stats». Arxivat de l'original el 2009-07-09. [Consulta: 19 maig 2017].
* ↑ Record Hungary appearances and goalscorers - RSSSF
* ↑ «Millingstein's Football World Cup Statistics: 1938 France». Arxivat de l'original el 2009-11-17. [Consulta: 19 maig 2017].
* ↑ «Squad lists and players clubs - 1938 World Cup». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 19 maig 2017].
# Festina (equip ciclista)

Festina va ser un equip ciclista professional patrocinat per l'empresa Festina. Fundat el 1989, amb llicència espanyola, de 1993 a 1994 va ser andorrà, i de 1995 al 2001, any de la seva desaparició, va ser francès.

## Història

L'equip es va fundar el 1989 heretant l'antiga estructura del Hueso.
El 1992 participa en el seu primer Tour de França i pot fitxar ciclistes com Steven Rooks, Richard Virenque o Pascal Lino.
Durant el Tour de França de 1998, l'equip es veu involucrat en una gran operació contra el dopatge, l'anomenat Cas Festina.
El 2001, l'última temporada de l'equip en actiu, Ángel Casero va guanyar la Volta a Espanya.

## Principals ciclistes

| Pascal Hervé Sean Kelly Steven Rooks Richard Virenque Jean-Paul van Poppel Pascal Lino Luc Leblanc Laurent Brochard | Christophe Moreau Didier Rous Neil Stephens Marcel Wüst Joseba Beloki Ángel Casero Alex Zulle Laurent Dufaux |

## Principal Palmarès

* Milà-Sanremo. 1992 (Sean Kelly)
* Volta a Llombardia. 1993 (Pascal Richard)
* Volta a Espanya. 2001 (Ángel Casero)
* Gran Premi de la muntanya a la Volta a Espanya. 1992 (Carlos Hernández Bailo), 1994 (Luc Leblanc)
* Campionat del Món en ruta 1994 (Luc Leblanc), 1997 (Laurent Brochard)
* 1r del Gran Premi de la muntanya al Tour de França 1994, 1995, 1996, 1997 (Richard Virenque)
* Classificació per equips al Tour de França 1994, 1996

## Classificacions UCI

| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 1995 | 11è | Richard Virenque (12è) |
| 1996 | 5è | Richard Virenque (7è) |
| 1997 | 4t | Richard Virenque (14è) |
| 1998 | 4t | Alex Zülle (6è) |
| 1999 | 15è | Wladimir Belli (16è) |
| 2000 | 10è | Christophe Moreau (21è) |
| 2001 | 13è | Christophe Moreau (31è) |

## Vegeu també

* Cas Festina

## Enllaços externs

* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Fernando Parrado

Fernando Parrado (Montevideo, 9 de desembre de 1949), conegut com Nando Parrado, és un exjugador de rugbi, excorredor de carreres de llanxes, actuacions i motos, empresari, productor i presentador de televisió uruguaià.
És conegut per ser un dels setze supervivents de l'accident aeri dels Andes, ocorregut el 13 d'octubre de 1972. Després d'estar dos mesos atrapat a les muntanyes amb altres supervivents, ell i Roberto Canessa van escalar a través de les cimeres en un viatge de gairebé deu dies per trobar ajuda.

## Referències

* ↑ racingsportscars. «nando Parrado» (en castellà). [Consulta: 24 juny 2021].
* ↑ El Observador. «yo decidí que ahí no me iba a morir» (en castellà), 22-11-2020. [Consulta: 24 juny 2021].
# Helisuperfície

Una helisuperfície, també coneguda com a plataforma per a helicòpters o helipad, (derivat del terme anglosaxó compost helicopter landing pad), és una àrea designada perquè aterrin els helicòpters.

## Característiques

Encara que els helicòpters poden aterrar gairebé a qualsevol lloc que sigui pla, aquest tipus de plataformes compleixen específicament amb aquesta funció pel material utilitzat, per la seua visibilitat i per estar lliures d'obstacles. Els helipads estan clarament marcats amb un cercle o amb una «H», per facilitar la seva visibilitat des de l'aire. Poden estar situats en un heliport o a un aeroport on també es disposa de combustible, control del trànsit aeri. Un helipad normalment no disposa de combustible ni d'un altre tipus de serveis per a aeronaus, com és el cas de un heliport, i tampoc disposa d'un controlador de vol designat. D'altra banda, un helipad pot situar-se al marge d'aquest tipus d'instal·lacions, es poden trobar helipads als terrats d'edificis (especialment hospitals) per facilitar-ne una MEDEVAC. Barques de gran grandària, així com petroliers també disposen, de vegades, de helipads, també denominades en aquests casos com helideck. També alguns edificis amb oficines compten amb helipads als terrats per facilitar el desplaçament dels seus directius. Els helipads no sempre es fabriquen amb ciment, en ocasions en cas d'un incendi forestal es creen helipads provisionals a base de fusta per facilitar el subministrament en àrees remotes.
El helipad més alt del món, a una alçada de 6400 metres, està situat a la Glacera Siachen, a l'India, i està fet de gel.
Els helipads sobre els terrats dels edificis en tenen, de vegades, un nombre de dos dígits que indica el peso máxim de la plataforma en milers de lliures. A més a més, pot incloure's un altre nombre amb el diàmetre màxim del rotor en peus.

## Vegeu també

* Heliport

## Referències

* ↑ García de la Cuesta, Juan. Terminología aeronáutica. Ediciones Díaz de Santos, 2003. ISBN 84-7978-579-9.
* ↑ «Siachen: The world's highest cold war». CNN, Wednesday, September 17, 2003 Posted: 0550 GMT (1:50 PM HKT) [Consulta: 30 març 2009].
* de Voogt, A.J. 2007. Helidrome Architecture. Rotterdam: 010 Publishers. See Google books.
* ICAO 1995. Heliport manual. Montreal, Canada: ICAO Publications.
* Frost, John B. 1996. British helipads. Chester, UK: Appledore Publications.
# Fernando Paes

Fernando Paes (Lisboa, 24 de maig de 1907 - Lisboa, 19 de maig de 1972) va ser un genet portuguès que va disputar dues edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu.
El 1948 va prendre part als Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va disputar quatre proves del programa d'hípica. Amb el cavall Matamas va guanyar la medalla de bronze en la prova de doma per equips, mentre en la de doma individual fou novè. Amb el cavall Zuari fou vint-i-cinquè en la prova de salts d'obstacles individual, mentre en la prova per equips no puntuaren. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, disputà dues proves del programa d'hípica. Amb el cavall Matamas fou vuitè en la prova de doma per equips i vint-i-sisè en la de doma individual.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Fernando Paes». [Consulta: 16 juny 2023].
# Ferrohögbomita-2N2S

La ferrohögbomita-2N2S és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la högbomita. Rep el seu nom per la seva composició química i la seva relació amb el grup de la högbomita.

## Característiques

La ferrohögbomita-2N2S és un òxid de fórmula química (Fe,Mg,Zn,Al)₃(Al,Ti,Fe)₈O$_{15}$(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2001. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ferrohögbomita-2N2S pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: brizziïta, corindó, ecandrewsita, eskolaïta, geikielita, hematites, ilmenita, karelianita, melanostibita, pirofanita, akimotoïta, auroantimonita, romanita, tistarita, avicennita, bixbyita, armalcolita, pseudobrookita, mongshanita, zincohögbomita-2N2S, zincohögbomita-2N6S, magnesiohögbomita-6N6S, magnesiohögbomita-2N3S, magnesiohögbomita-2N2S, pseudorútil, kleberita, berdesinskiita, oxivanita, olkhonskita, schreyerita, kamiokita, nolanita, rinmanita, iseïta, majindeïta, claudetita, estibioclaudetita, arsenolita, senarmontita, valentinita, bismita, esferobismoïta, sil·lenita, kyzylkumita i tietaiyangita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Ain Taiba, a la província d'Alger, a Algèria. També ha estat descrita a l'estat de Nova York (Estats Units), a Myanmar, a Austràlia i a l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Ferrohögbomite-2N2S» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 abril 2017].
# Guiraud

«Guiraud» té aquests significats:
* Ernest Guiraud (Nova Orleans, 1837 - París, 1892), compositor francès
* Raimond Guiraud (Tolosa de Llenguadoc, 1929 - Marçac de Tarn, 2013), escriptor occità de novel·la negra
* Sant Guiraud (occità) o Saint-Guiraud (francès), municipi francès al departament de l'Erau (regió de Llenguadoc-Rosselló)
# Flora Zambesiaca

Flora Zambesiaca és un projecte botànic permanent dirigit a la consecució d'una relació completa de les plantes amb flors i falgueres de la conca del riu Zambezi que cobreix Zàmbia, Malawi, Moçambic, Zimbàbue, Botswana i la Franja de Caprivi. Va ser recollit en un llibre del mateix nom publicat pel Reial Jardí Botànic de Kew. El treball es publica en parts o en volums sencers quan es completen les famílies corresponents, i fins 2012 s'han descrit unes 24.500 espècies vegetals.
La majoria de les plaques de línia d'il·lustració en el primer volum van ser per Miss L. M. Ripley i Miss G. W. Dalby.
El projecte "Flora Zambesiaca" va ser posat en marxa el 1950 per Arthur Wallis Exell quan va tornar al Museu Britànic des de les seves activitats de guerra amb la Seu de comunicacions del govern al Bletchley Park. Va ser coeditor de Flora Zambesiaca a partir de 1962. El present estudi està sota la direcció de Jonathan Timberlake, que treballa a l'Herbari del Reial Jardí Botànic de Kew.

## Referències

* ↑ «electronic Plant Information Centre (ePIC) — ePIC Data Sources». Arxivat de l'original el 2012-09-10. [Consulta: 25 gener 2017].
* ↑ Flora Zambesiaca, vol.1, pt.1
* ↑ «Trustees | Nyika Vwaza Trusts | Nyika National Park | Vwaza Marsh | Conservation | Malawi». Arxivat de l'original el 2017-02-02. [Consulta: 25 gener 2017].

## Enllaços externs

* Cerca de Flora Zambesiaca
* Natural History Museum
# Guir

Guir (àrab كير) és una comuna rural de la província de Midelt de la regió de Drâa-Tafilalet, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 4.022 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Flora dels Països Catalans

La flora als Països Catalans comprèn les plantes vasculars del territori insular i continental dels Països Catalans que tenen una superfície d'uns 70.000 km² i s'estenen entre 1° 30′ de longitud Oest i 4° 20′ de longitud Est i entre 37° 50′ i 43º 00 de latitud Nord. La flora als Països Catalans no presenta una unitat des del punt de vista de la flora sinó que és diversa, ja que s'hi succeeixen relleus i climes variats. Als Països Catalans s'hi presenten pràcticament la totalitat dels tipus de paisatge vegetal de l'Europa occidental.

## Territoris florístics

* Territori pirenaic (Pyrenaicum). Dels Pirineus catalans principalment en el seu vessant oriental i meridional, només ho són en el vessant septentrional la Vall d'Aran, la Solana d'Andorra (fonts de l'Arieja) i el Capcir, on neix l'Aude.
* Territori ruscínic (Ruscinicum). Regió de la tramuntana entre les Corberes i el Massís de les Gavarres dividida entre plana rossellones al nord i plana empordanès al sud de la serra de l'Albera.
* Territori olositànic (Olositanicum). Sistema Transversal fa de pont entre els Pirineus i les muntanyes catalanídiques. Presenta tres nuclis: Sant Julià del Mont, Serra del Corb-Finestres-Rocacorba i altiplans del Cabrerès.
* Territori catalanídic (Catalanidicum). Zona de les serres costaneres catalanes que va de l'Empordà al Millars, dividit en tres parts: Del'Empordà al Llobregat, del Llobregat a l'Ebre i de l'Ebre al Millars
* Territori auso-segàrric (Auso-segarricum). Altiplà central aproximadament
* Territori sicòric (Sicoricum). Regió continental aproximadament Baixa plana (entre 120 a 500 m) situada a la part occidental de Catalunya.
* Territori serrànic (Serranicum). L'extrem sud-est de les muntanyes ibèriques a'l'inetrios del País Valencià els Serrans, etc.
* Territori mediovalentí (Mediovalentinum) Plana litoral del Millars al Xúquer.
* Territori diànic (Dianicum) territori limitat per la Font de la Figuera, Cullera, Cap de la Nau, Alacant i Elda.
* Territori lucèntic (Lucenticum). L'extrem del sud del País valencià, des d'Alacant i Elda cap al sud.
* Territori pitiúsic (Pithyusicum). Eivissa i Formentera
* Territori mallorquí (Majoricum). Mallorca
* Territori menorquí (Minoricum). Menorca
Distribució als Països Catalans
* PCat = Principat de Catalunya.
* PVal = País Valencià.
* IBal = Illes Balears.

## Referències

* ↑ Bolòs, Oriol; Vigo, Josep. Flora dels Països Catalans. Ed. Barcino. Barcelona, 1984. ISBN 9788472265974.
# Font de Rels

La Font de Rels és una font del terme municipal de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà, dins del territori del poble de Sarroca de Bellera.
Està situada a 818 m d'altitud, a l'extrem sud-est del terme municipal, a la dreta del riu Bòssia, a migdia i a prop de la Borda del Notari, al sud de la carretera N-260, a prop i al nord-oest del Mas de Rossell.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Hajime Isayama

Hajime Isayama (諫 山 創, Ōyama, prefectura d'Ōita, Japó, 29 d'agost de 1986) és un mangaka japonès, conegut per la seva obra Shingeki no Kyojin, obra amb més de 100 milions d'exemplars venuts només al Japó, ha estat més de 100 setmanes seguides sent el manga més venut del país.

## Biografia

Isayama va estudiar secundària en l'Ōita Prefectural Hitarinkou High School i posteriorment va assistir al programa de disseny de manga de la Kyushu Designer Gakuin.
El 2006 va publicar a Kodansha un primer capítol el qual anys després seria Shingeki no Kyojin. Va rebre males crítiques pel seu dibuix, però Isayama va seguir intentant publicar el seu manga. Amb aquest objectiu als 20 anys es va mudar a Tòquio on va començar a treballar en un cibercafè.
El 2009, Isayama va rebre un premi al Magazine Grand Prix de l'editorial Kodansha per Shingeki no Kyojin. Inicialment, l'autor tenia planejat publicar la seva obra a la revista de publicació setmanal Shōnen Jump de l'editorial Shūeisha, però se li va demanar que modifiqués l'estil i la història perquè s'adeqüés a la revista. Va decidir doncs provar sort amb una altra revista, aquesta vegada la Shōnen Magazine de Kōdansha. Tot i que no va aconseguir ser publicada, Shingeki no Kyojin va començar a publicar el setembre de 2009 per Bessatsu Shōnen Magazine, una altra revista de Kodansha. El 2011, el manga va guanyar el premi Kōdansha manga Shō de 2011 a la categoria millor shōnen.

## Influència

Isayama ha dit en nombroses entrevistes que el manga que més li ha influenciat en la seva carrera ha estat Project ARMS, de Ryoji Minagawa, amb qui el 2014 va poder publicar un one-shot a Kodansha. En una entrevista per a la revista Brutus, Isayama va comentar que el videojoc de ciència-ficció, Muv-Luv Alternative, li havia donat diverses idees per començar la història de Shingeki no Kyoji.

## Referències

* ↑ «Isayama Hajime» (en anglès). Baka-Updates Manga. [Consulta: 24 setembre 2013].
* ↑ http://www.crunchyroll.com/anime-news/2015/07/27/english-version-of-attack-on-titan-tops-25-million-copies-in-print
* ↑ Isayama, Hajime. «変身！！！！» (en japonés). blog.livedoor.jp [blog oficial del autor], 19-12-2009. [Consulta: 25 setembre 2013].
* ↑ «進撃の巨人（１）» (en japonés). Kōdansha. [Consulta: 10 setembre 2013].
* ↑ «講談社漫画賞 (過去の受賞者一覧)» (en japonés). Kōdansha. Arxivat de l'original el 5 de juny de 2013. [Consulta: 9 setembre 2013].
* ↑ Interview with Hajime Isayama

## Enllaços externs

* Blog oficial de l'autor (japonès)
* Hajime Isayama a Anime News Network (anglès)
# Font de Sallent

La Font de Sallent és una font del terme municipal de Talarn, al Pallars Jussà, dins del territori de la vila de Talarn.
Està situada a 583,5 m d'altitud, a l'esquerra de la llau dels Sabarissos, a ponent de l'ermita de Sant Sebastià, al nord-oest de la vila de Talarn.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya