OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vimetera

La vimetera (Salix fragilis) és un arbre caducifoli de la família de les salicàcies, concretament dels salzes.
Té les branques joves lluents i sense pèls. Les fulles adultes sobrepassen els 10 cm de llargada, sense pèls al revers i tenen el pecíol d'1 a 2 cm. Les estípules śon arrodonides i petites. Floreix entre els mesos d'abril i maig.
Creix habitualment en zones de ribera i llocs humits de tota la zona temperada eurosiberiana.
A Catalunya es pot trobar sobretot entre els 0 i els 600 metres d'altitud. Més rarament entre els 600 i els 1.400 metres.
De la vimetera se n'obté el vímet, utilitzat en cistelleria. En l'agricultura tradicional i ecològica, és una de les espècies de salzes més utilitzat per a fer tanques o boscs de ribera amb salze coronadís.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbres dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic Natura, 1994, p. 76. ISBN 84-7306-390-2.
* ↑ «FloraCatalana.net». Arxivat de l'original el 2011-06-16. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ Opleiding knotten (pdf) (en neerlandès). Lierde: Buurthuis Deftinge, 15 de novembre del 2014, p. 2 [Consulta: 30 juny 2017].
# Mexican Hat

Mexican Hat és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 88 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mexican Hat tenia 88 habitants, 29 habitatges, i 22 famílies. La densitat de població era de 4,1 habitants per km².
Dels 29 habitatges en un 48,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 27,6% dones solteres, i en un 20,7% no eren unitats familiars. En el 20,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,43.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,8% tenia menys de 18 anys, un 19,3% entre 18 i 24, un 19,3% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 4,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.656 $ i la renda mediana per família de 58.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.250 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 14.973 $. Cap de les famílies i el 6,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mexican Hat». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mexican Hat». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Feres (clade)

Les feres (Ferae) són un clade de mamífers, compost dels ordres Carnivora (amb més de 200 espècies arreu del món) i Pholidota (vuit espècies de pangolins a l'Àfrica tropical i Àsia. Els pangolins no s'assemblen gaire als carnívors (llops, gats, foques…) i es creia que eren els parents més propers dels xenartres (armadillos, peresosos…). Tanmateix, estudis genètics recents revelaren l'estreta relació amb els carnívors. Ferae també inclou els creodonts, uns mamífers primitius semblants als carnívors. Alguns ordres extints, relacionats amb Pholidota, també formen part de Ferae. A vegades, aquests ordres es fusionen amb Pholidota per formar l'ordre Cimolesta.
Els parents més propers de Ferae són els perissodàctils (cavalls, tapirs i rinoceronts) i els artiodàctils.

## Referències

* ↑ BioMed Central | Full text | A higher-level MRP supertree of placental mammals
Viccionari
# Ministeri de Desenvolupament Sostenible i Infraestructura de Luxemburg

El Ministeri de Desenvolupament Sostenible i Infraestructura (en francès: Ministère du Développement durable et des Infraestructures, abreviat MDDI) és un departament del Govern de Luxemburg. El Departament té la seu central a la ciutat de Luxemburg. Des del 4 de desembre de 2013, François Bausch és el seu ministre.
Va ser creat el 23 de juliol de 2009 com a fusió entre els Ministeris de Medi Ambient, Ministeri d'Obres Públiques i Ministeri de Transports.

## Agències

El ministeri inclou diversos departaments:
* Departament de Medi Ambient
* Departament d'Obres Públiques
* Departament d'Ordenació del Territori
* Departament de Transports

## Llista de ministres de Desenvolupament Sostenible i Infraestructura

| Ministre | Ministre | Partit | Data inici | Data fi | Primer Ministre |
| | Claude Wiseler | CSV | 23 de juliol de 2009 | 4 de desembre de 2013 | Jean-Claude Juncker |
| | François Bausch | DG | 4 de desembre de 2013 | Titular | Xavier Bettel |

## Referències

* ↑ "Contact Arxivat 2015-09-05 a Wayback Machine.." Ministry of Sustainable Development and Infrastructure. Consulta 14 d'agost de 2015. "Ministère du Développement durable et des Infrastructures 4, place de l'Europe L-1499 Luxembourg"
* ↑ "Le Ministre Arxivat 2015-07-02 a Wayback Machine.." Departament of Transport. Consulta 14 d'agost de 2015.
* ↑ "Ministry of Sustainable Development and Infrastructure." Luxembourg Business Portal, Government of Luxembourg. Consulta 14 d'agost de 2015.
# São João Baptista (Santo Antão)

São João Baptista és una freguesia (parròquia civil) de Cap Verd. Cobreix la part meridional, la més gran, del municipi de Porto Novo, de l'illa de Santo Antão. El seu actual president (similar a alcalde) és Rosa Rocha, una de les primeres dones caps de municipi a Cap Verd.

## Subdivisions

La freguesia consta dels següents assentament, i la seva població segons el cens de 2010 era:
* Agua dos Velhos (pop: 60)
* Bolona (pop: 112)
* Casa do Meio (pop: 36)
* Catano (pop: 266)
* Chã de Morte (pop: 746)
* Cirio (pop: 476)
* Curral das Vacas (pop: 335)
* João Bento (o Ribeira dos Bodes, pop: 162)
* Lagoa (pop: 358)
* Lagoa de Catano (pop: 257)
* Lajedo (pop: 558)
* Lombo das Lanças (pop: 40)
* Lombo de Figueira (pop: 281)
* Manuel Lopes (pop: 43)
* Mato Estreito (pop: 58)
* Morro Vento (pop: 107)
* Pedra de Jorge (pop: 55)
* Pico da Cruz (pop: 101)
* Porto Novo (pop: 9,310)
* Ribeira Fria (pop: 198)
* Ribeira Torta (pop: 11)
* Ribeirão Fundo (pop: 45)
* Tabuga (pop: 9)
* Tarrafal de Monte Trigo (pop: 841)
# Geheimnisse einer Seele

Geheimnisse einer Seele (en alemany "Secrets d'una ànima") és una pel·lícula muda alemanya de 1926 ] dirigida per Georg Wilhelm Pabst.

## Trama

Martin Fellman, un professor erudit, experimenta malsons que el fan creure que s'està tornant boig. Tem que estigui a punt d'assassinar la seva dona, que l'estima molt. Contracta el doctor Orth, psiquiatre, perquè l'ajudi a resoldre les seves psicosis.

## Repartiment

* Werner Krauss com a Martin Fellman
* Ruth Weyher com a Seine Frau
* Ilka Grüning com a Die Mutter
* Jack Trevor com a Erich
* Pavel Pavlov com el Dr. Orth (com Pawel Pawloff)
* Hertha von Walther com a Fellmans Assistentin
* Renate Brausewetter com a Dienstmädchen
* Colin Ross com a Kriminalkommissar
* Lili Damita (sense acreditar)

## Producció

El productor de Geheimnisse einer Seele Hans Neumann era un ferm creient en les teories de Sigmund Freud i va intentar que Freud participés en la realització de la pel·lícula. Freud no va respondre, així que va contractar a Karl Abraham, un estret associat de Freud, com a assessor del projecte, per ajudar Neumann a fer la pel·lícula més realista psicològicament possible.
La pel·lícula es va rodar entre setembre i novembre de 1925, i es va estrenar a Berlín el 24 de març de 1926.

## Recepció

A partir de les crítiques retrospectives, Tom Milne al Monthly Film Bulletin va declarar que la pel·lícula es divideix en "aproximadament tres parts desiguals" comentant que la "primera i la millor, combinant subtilesa psicològica i dramàtica cruda". L'efecte de la manera que s'havia de convertir en la marca registrada de Pabst, és la seqüència d'obertura" mentre anomena la seqüència final de la pel·lícula una "seqüència final veritablement horrible, un final feliç enganxat". Milne va concloure que la pel·lícula veu Pabst "envoltat d'una prova de l'enfocament molt més integrat de l'inconscient i les seves aberracions que es va reduir a Die Liebe der Jeanne Ney, Abwege i Lulú, la caixa de Pandora."
Troy Howarth va comentar al seu llibre Tome of Terror: Horror Films of the Silent Era que la pel·lícula era "un thriller psicològic raonablement convincent" i que "Krauss és massa vell per al paper, que requereix que l'espectador cregui que és casat amb una estimada de la infància fàcilment 20 anys més jove que ell."

## Referències

* 1 2 Workman, Christopher; Howarth, Troy. Tome of Terror: Horror Films of the Silent Era. Midnight Marquee Press, 2016, p. 304. ISBN 978-1936168-68-2.
* 1 2 «Geheimnisse einer Seele» (en german). Filmportal.de. [Consulta: 11 novembre 2019].
* ↑ Milne, Tom (June 1979). «Geheimnisse einer Seele (Secrets of a Soul)». Monthly Film Bulletin 46 (545) (British Film Institute): 134.

## Enllaços externs

* Geheimnisse einer Seele a YouTube
# Gemma Beadsworth

Gemma Beadsworth (17 de juliol de 1987) és una davantera centre de waterpolo d'Austràlia. Ella ha tingut beques de waterpolo en l'Institut Australià de l'Esport i l'Institut Australià de l'Esport Occidental. Juga pels Fremantle Marlins en la Lliga Nacional de Waterpolo. Ha representat a Austràlia en un nivell júnior i nacional. Ella va guanyar una medalla de bronze als Jocs Olímpics de 2008, i va ser triada com a membre de l'equip de capacitació de 2012 pels Jocs Olímpics amb l'equip nacional femení de waterpolo d'Austràlia. Ella també ha guanyat una medalla de plata al Campionat Mundial de 2007, una medalla d'or a la Copa del Món de 2006 i una medalla de plata a la Copa del Món de 2010.

## Vida personal

Gemma Beadsworth va néixer el 17 de juliol de 1987 en Perth, Austràlia Occidental. Ella va assistir a l'escola anglicana per a nenes de St Hilda, i va ajudar a obrir oficialment una piscina de grandària olímpica a l'escola a l'agost de 2011. Ella té un germà, Jamie Beadsworth, que també va representar a Austràlia en waterpolo als Jocs Olímpics de 2008 com a davanter centre.

## Referències

* ↑ «Profile: Gemma Beadsworth». Australian Water Polo Inc. Australian Water Polo Inc.. Arxivat de l'original el 2012-08-15. [Consulta: 28 febrer 2012].
* ↑ «Gemma Beadsworth». Athletes Profile. Yahoo 7 Sport. Arxivat de l'original el 2008-08-10. [Consulta: 28 febrer 2012].
* ↑ «Gemma Beadsworth: Biography and Olympic Results». SR-Olympic Sports. Sports Reference LLC.. Arxivat de l'original el 2012-12-14. [Consulta: 28 febrer 2012].
* ↑ «AIS Women's Water Polo - Gemma Beadsworth». Australian Sports Commission: London Bound 2012. Australian Sports Commission. Arxivat de l'original el 2012-03-26. [Consulta: 28 febrer 2012].
* ↑ «Final Aussie Stingers Olympic train on Squad Announced». Au.ibtimes.com, 06-02-2012 [Consulta: 16 febrer 2012]. Arxivat 2014-03-14 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-03-14. [Consulta: 21 març 2017].
* ↑ «Beadsworth primed». Western Suburbs Weekly, 1 5July 2008, p. 71.
* ↑ «An Olympic-size inspiration». Western Suburbs Weekly, 09-08-2011, p. 5.
* ↑ «Beadsworth is back and in form». Western Suburbs Weekly, 03-04-2007, p. 70 [Consulta: 16 febrer 2012].
# Georg von Pasterwitz

Georg von Pasterwitz (Bierhütten, 7 de juny de 1730 - Passau, 26 de gener de 1803) fou un religiós benedictí, filòsof i compositor alemany.
Als catorze anys ingressà en l'abadia de Kremsmunster, on feu els estudis de música i literatura, seguint després un curs de teologia a Salzburg, ensems que completava els seus coneixements musicals amb Johann Ernst Eberlin, mestre de capella d'aquella catedral. Més tard fou professor de diverses matèries en l'abadia de Kremsmunster.
Va viatjar molt per Alemanya i Itàlia i era amic de Mozart, Haydn i Salieri.
Principals composicions:
* sis Misses
* 50 Antífones
* quatre Te Deum
* Vespres, motets, himnes, graduals i ofertoris.
A més, publicà: Dissertatio philosophica de lege naturali, perfecte jucunde et commode vivendi (Styra, 1976), i Lehrsaetze aus der Policey (Wimmer, 1774).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom 42, pàg. 625 (ISBN 84-239-4542-1)
* Altman Kellner, Pasterwitz, Georg [Robert] (von) page 213 in vol. 19 of the New Grove Dictionary of Music and Musicians Second Edition edited by Stanley Sadie
* David Black, Pasterwitz and Michael Haydn. Early Music 2008 36(1):174
* Ernst Schlader: Georg Pasterwiz (1730-1803), Leben Wirken Werk, Saarbrücken 2011.
# Georgbokiïta

La georgbokiïta és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor del químic rus Georgiy Borisovich Bokii (Георгия Борисовича Бокия) (1909-2000), per les seves contribucions a la química dels cristalls i a la mineralogia.

## Característiques

La georgbokiïta és un òxid de fórmula química Cu₅(SeO₃)₂O₂Cl₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1996. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4. És un mineral dimorf de la parageorgbokiïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la georgbokiïta pertany a «04.JG - Selenits amb anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: prewittita, parageorgbokiïta, cloromenita, ilinskita, sofiïta, francisita, derriksita, burnsita i al·localcoselita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la gran erupció fissural del volcà Tolbàtxik, un volcà rus que es troba a l'óblast de Kamtxatka, al Districte Federal de l'Extrem Orient. Dins d'aquest indret, ha estat localitzada a la fumarola Glavnoye de l'avanç sud, i al segon con d'escòria de l'avanç nord. No ha estat descrita en cap altre indret del planeta.

## Referències

* ↑ «Georgbokiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 abril 2018].
# Gegantó Campisdrak

El Gegantó Campisdrak és un gegantó que representa un drac i pertany a la comparsa dels Geganters i Grallers de la Marina. L'any 2011 els geganters del barri decidiren d'ampliar la colla amb un gegantó lleuger que poguessin portar els més petits. Van encarregar la tasca de construir-lo a l'artista Rubèn Masdeu, que el va enllestir aquell mateix any.
En Campisdrak fou batejat el mes de juny del 2011 al barri, per les festes de les Bacanals, en una cerimònia oficiada pel capgròs mossèn Filomeno. L'apadrinaren la gegantona Quimeta Àngels del Raval i el gegantó Paco Candel, de la mateixa comparsa de la Marina.
Des que va néixer, el gegantó Campisdrak és amfitrió, juntament amb els gegants i capgrossos de la colla, de la festa major de la Marina, per la Mare de Déu de Port, al setembre. També és força habitual de veure'l passejar i dansar a les cercaviles i trobades de la ciutat on és convidat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Gegantó Campisdrak». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Gigantes y cabezudos (pel·lícula)

Gigantes y cabezudos és una pel·lícula muda espanyola del 1926 dirigida per Florián Rey, autor també del guió basat en una sarsuela de Miguel Echegaray y Eizaguirre.

## Sinopsi

Jesús és un jove aragonès que és enviat a Cuba per lluitar a la guerra hispano-estatunidenca. Abans de marxar li promet a la seva xicota Pilar que tornarà. Basada en una sarsuela, hi ha exhibició de jotes i música popular aragonesa.

## Repartiment

* Manuel Alares
* Miguel Fleta
* Flores Galán
* José María Jimeno
* Braulio Lausín 'Gitanillo de Ricla'
* Francisco Martí
* Antonio Mata
* Guillermo Muñoz
* José Nieto
* Agripina Ortega
* Marina Torres
* Luis Vela]
* Telmo Vela
* Carmen Viance

## Referències

* ↑ Peiró p.304
* ↑ Gigantes y cabezudos a la Filmoteca Espanyola

## Bibliografia

* Eva Woods Peiró. White Gypsies: Race and Stardom in Spanish Musical Films. U of Minnesota Press, 2012.

## Enllaços externs

* Gigantes y cabezudos a YouTube
# Glacera de Forno

La glacera de Forno (romanx: Vadrec del Forno, alemany: Fornogletscher) és una glacera de la vall dels Alps Grisons, a Suïssa. La glacera té una longitud de 6,15 km, una amplada mitjana d'1 km i cobreix una superfície de 8,72 km².

## Descripció

Amb una superfície de 8,72 km² la glacera Forno és la segona glacera més gran del cantó dels Grisons. Té el seu origen a una altitud de 3.200 m sobre el nivell del mar a la banda est de Cima di Castello (3.379 m) i al vessant occidental del Monte Sissone (3.330 m). L'alimenten altres camps primitius que flueixen des dels cims rocosos de Torrone (3.351 m). Sobre aquestes muntanyes passa la frontera entre Itàlia i Suïssa. Com a glacera de vall, la glacera del forn té un pendent inferior al 10% i, per tant, gairebé no té esquerdes. Flueix cap al nord. Al seu costat occidental hi ha la Cima dal Cantun (3354 m) i al seu costat est la Cima di Rosso (3.366 m) i el Monte Rosso (3.088 m). El final de la llengua de la glacera acaba actualment a una altitud de 2.230 m a Valo Forno.
Del front glacial brolla el riu Orlegna. És un afluent del Mera, que desemboca a l'Adda, que al seu torn és un afluent del Riu Po.

## Història

Des de la culminació de la Petita Edat de Gel a mitjans del segle xix, la glacera Furno ha retrocedit fortament. Després es va estendre 2 km més fins a la vall, que encara avui es pot reconèixer a l'antiga morrena.

## Turisme

Al vessant est de la glacera es troba a 2.574 m la cabana de Forno del Swiss Mountaineering Club (SAC). La cabana serveix de sortida a excursions de muntanya a les rodalies de la glacera de Forno.

## Referències

* ↑ «Forno Glacier» (en anglès). [Consulta: 26 novembre 2020].
* ↑ «Factsheet | Gletschermessnetz Schweiz GLAMOS» (en alemany estàndard suís). [Consulta: 26 novembre 2020].
* ↑ Daniel Farinotti, Matthias Huss, Andreas Bauder, Martin Funk: An estimate of the glacier ice volume in the Swiss Alps. In: Global and Planetary Change. 68: 225–231, 2009 (online; PDF; 756 kB).
* ↑ «Salecina: Site & environnement». [Consulta: 26 novembre 2020].
# Glossophaga

Glossophaga és un gènere de ratpenats de la família dels fil·lostòmids, que viu a Centreamèrica i l'extrem nord de Sud-amèrica

## Taxonomia

* Ratpenat llengut de Commissaris (Glossophaga commissarisi)
* Ratpenat llengut de Davis (Glossophaga leachii)
* Ratpenat llengut de Miller (Glossophaga longirostris)
* Ratpenat llengut mexicà (Glossophaga morenoi)
* Ratpenat llengut de Pallas (Glossophaga soricina)

## Referències

* ↑ Glossophaga a Mammal Species of the World (MSW) (anglès)
* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Glycyrrhiza

Glycyrrhiza és un gènere de plantes amb flors de la família de les fabàcies. La regalèssia (de distribució irànico-pòntica mediterrània i també autòctona dels Països Catalans) n'és el membre més conegut. També Glycyrrhiza uraliensis es fa servir en la medicina xinesa tradicional. El nom del gènere deriva del grec i significa arrel dolça
El gènere consta de 18 espècies amb una distribució subcosmopolita a Àsia, Austràlia, Europa, i Amèrica.

## Taxonomia

Són:
* Glycyrrhiza acanthocarpa
* Glycyrrhiza aspera
* Glycyrrhiza astragalina
* Glycyrrhiza bucharica
* Glycyrrhiza echinata - Regalèssia de Rússia
* Glycyrrhiza eglandulosa
* Glycyrrhiza foetida
* Glycyrrhiza foetidissima
* Glycyrrhiza glabra - Regalèssia
* Glycyrrhiza gontscharovii
* Glycyrrhiza iconica
* Glycyrrhiza korshinskyi
* Glycyrrhiza lepidota - Regalèssia americana
* Glycyrrhiza pallidiflora
* Glycyrrhiza squamulosa
* Glycyrrhiza triphylla
* Glycyrrhiza uralensis - Regalèssia xinesa
* Glycyrrhiza yunnanensis

## Referències

* ↑ Flora dels Països Catalans Bolòs i Vigo Barcelona 1980
* ↑ ILDIS home page

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
# Giuseppe Grilli

Giuseppe Grilli (Alvito, Frosinone, 1946) és un lingüista i estudiós de la literatura italià. S'ha especialitzat en catalanística i hispanística.
Es llicencià en filologia el 1969, i romandrà com a lector a la Universitat de Barcelona fins a 1972. Des de 1983 és professor de Llengua i Literatura Catalana a l'Institut Universitari Oriental de Nàpols. Ha organitzat congressos dedicats a aspectes de la cultura catalana. Ha estat President de l'Associació d'Estudis Catalans a Itàlia (Associazione Italiana di Studi Catalani) de 1989 a 1992, i de l'Associació d'Hispanistes Italians. Va rebre la Creu de Sant Jordi el 1996. El 2013 fou guardonat amb el Premi Internacional Catalònia de l'Institut d'Estudis Catalans
És acadèmic corresponent de la Reial Acadèmia Espanyola des de 2016.

## Obres

* Spagna tuttifrutti : dalla morte di Franco al golpe dell'81 (1981)
* Il mito laico di Joan Maragall: 'El Comte Arnau' nella cultura urbana del primo novecento (1984)
* Poesia. artificiosa e metametrica nella letteratura catalana (1985)
* Morte di dama, traducció de Llorenç Villalonga (1997)
* Modelli e caratteri. dell'Ispanismo italiano (2002)
* Literatura caballeresca y re-escrituras cervantinas (2004)

## Referències

* ↑ «Web de la ASIC». Arxivat de l'original el 2021-07-23. [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ Santi Torras, Jordi Catalan i Giuseppe Grilli, premis Sant Jordi 2013 de l'Institut d'Estudis Catalans a ara.cat
* ↑ Fitxa personal a la RAE

## Enllaços externs

* «Obra de Giuseppe Grilli» a Dialnet.
* Fitxa biogràfica a NISE
# Glòria Velat i Badia

Glòria Velat i Badia (Barcelona, 1915 - ?, 18 de març de 1988) fou una jugadora d'escacs catalana.
Era filla de Josep Velat i Rodríguez mort l'any 1933 a Barcelona i de Concepció Badía i Campins (filla de Joaquim Badia i Andreu). Fou pionera dels escacs a Catalunya i a Espanya, i la gran dominadora dels escacs femenins a Catalunya en les dècades de 1930 i 1940.
S'inicià al començament de la dècada de 1930 al Club Escacs Barcelona, i jugà durant més de cinc dècades. Fou campiona de Catalunya sis cops (1935, 1936, 1942, 1943, 1949, 1952). Guanyà la primera edició del Campionat d'Espanya (1950) i en fou subcampiona en tres ocasions (1953, 1965, 1973).
Va participar al Torneig Internacional d'Escacs Femenins de Barcelona de 1949, en què va quedar en 7a posició (la campiona fou Eileen Betsy Tranmer, en aquell moment campiona d'Anglaterra).

## Referències

* ↑ «esquela de José Velat Rodríguez». La Vanguardia, 10-05-1933, pàg. 2.
* ↑ «Esquela Glòria Velat i Badia. 2n aniversari» p. 34. La Vanguardia, 18-03-1990. [Consulta: 31 març 2021].
* ↑ Salvo, Roger. «Escacs femenins a Catalunya». axiomarsg.blogspot.com, 05-01-2014. [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ «Historial del Campionat Femení de Catalunya». escacs.cat. [Consulta: 25 març 2016].
* ↑ «biografia». enciclopedia.cat. [Consulta: 25 març 2016].
* ↑ Travesset, Joaquim. «Torneo Internacional de Ajedrez Femenino Barcelona 1949», 13-03-2012. [Consulta: 22 abril 2022].