OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orde de Ho Chi Minh

L'Orde de Ho Chi Minh (en vietnamita Huân chương Hồ Chí Minh) és una condecoració de la República Socialista del Vietnam que es va fundar el 6 de juny de 1947. El creador de l'ordre va ser el president Hồ Chí Minh.
L'Orde de Ho Chi Minh es concedeix o es dona a títol pòstum a persones que han prestat serveis meritoris o van realitzar èxits destacats en els àmbits polític, econòmic, social, literari, artístic, científic, tecnològic, de defensa o seguretat i diplomàtic.
Quan es va instituir per primera vegada, l'Orde de Ho Chi Minh tenia 3 graus, però el 1981 l'Orde es va convertir en un de sol. Actualment, l'Orde Ho Chi Minh és el segon orde nacional més alt de la República Socialista del Vietnam (després de l'Orde de l'Estrella d'Or). L'Orde es concedeix a ciutadans que han prestat serveis destacats a l'Estat o a membres de l'Exèrcit Popular del Vietnam per actes de valentia en acció contra una força enemiga. També es pot adjudicar la condecoració a ciutats, regions, col·lectius, unitats militars i vaixells pels mateixos motius.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2012-04-25. [Consulta: 25 abril 2012].
# Shiki-Jitsu

Shiki-Jitsu (式日, Shikijitsu, lit. "dia ritual" o "dia cerimonial"), també coneguda com Ritual, és una pel·lícula d'art japonesa del 2000 escrita i dirigida per Hideaki Anno. La pel·lícula és el segon llargmetratge d'imatge real d'Anno. El guió és una adaptació de la novel·la d'Ayako Fujitani Tōhimu, que es va inspirar en un moment emocionalment difícil a Los Angeles treballant a la pel·lícula de 1998 del seu pare Steven Seagal The Patriot.
La pel·lícula explica la història d'un director (Shunji Iwai) que coneix una jove estranya (Fujitani). Amb un període de 33 dies, la trama implica aquests dos personatges que intenten sortir d'un funk emocional col·lectiu. Michael Ordona del Los Angeles Times va informar que la pel·lícula tenia "temes foscos de malalties mentals i ideacions suïcides". Shiki-Jitsu va guanyar un premi a la millor contribució artística al 13è Festival Internacional de Cinema de Tòquio.

## Argument

La pel·lícula segueix un jove director que torna a la seva ciutat natal d'Ube a la prefectura de Yamaguchi, i una jove excèntrica que coneix, les peculiaritats de la qual inclouen dir "demà és el meu aniversari" cada dia i amb roba molt inusual.
Però a mesura que passen els dies, sembla que la Dona té poc contacte amb la realitat i s'escapa constantment a un món fantàstic, mentre que el mateix Director és un antic director d'anime que busca fer una "pel·lícula real" i abraçar la realitat. Els dos finalment s'enamoren.
Al final, el Director enfronta a la Dona amb la seva mare, permetent a la Dona fer els primers passos al món real. La pel·lícula acaba amb la noia circulant el 7 de desembre com el seu veritable aniversari i les paraules "més enllà del dia 33: desconegut".

## Repartiment

* Shunji Iwai
* Ayako Fujitani
* Jun Murakami
* Shinobu Ōtake

## Estrena

La pel·lícula va ser produïda per Studio Kajino, una branca de Studio Ghibli, dirigida pel seu antic president Toshio Suzuki que va treballar a la pel·lícula com a productor executiu. Es va estrenar al Museu de Fotografia de Tòquio a Ebisu Garden Place el 7 de desembre de 2000.
La pel·lícula va ser llançada posteriorment en VHS i DVD per Buena Vista Home Entertainment Japan el 24 de juliol de 2003 com a part de la sèrie "Ghibli Cinematic Library". L'1 de juliol de 2020, la pel·lícula va ser llançada a Video on demand per King Records.

## Referències

* ↑ Mark Deming. «Shiki-jitsu (2001)». The New York Times, 2014. Arxivat de l'original el 13 March 2014. [Consulta: 27 febrer 2014].
* ↑ Ordona, Michael (March 19, 2009), Ayako Fujitani, <http://articles.latimes.com/2009/mar/19/entertainment/et-performance19>. Consulta: 19 febrer 2013
* ↑ Short, Stephen (May 13, 2002), Why the Hell Not?, <http://www.time.com/time/magazine/article/0,9171,237087,00.html>. Consulta: 19 febrer 2013 Arxivat de febrer 4, 2013, a Wayback Machine.
* ↑ «庵野秀明監督作品「式日」(Shiki-Jitsu) がDvdで発売中！ - スタジオジブリ｜Studio Ghibli».

## Enllaços externs

* Shiki-Jitsu - Lloc web oficial
* Tokyo Movie Report 26 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Shiki-Jitsu page on Hideaki Anno - Life After Evangelion
# Cranc de Kamtxatka

El cranc de Kamtxatka (Paralithodes camtschaticus) és una espècie crustaci decàpode de l'infraordre Anomura. És un cranc natiu del Mar de Bering. L'envergadura de les seves potes arriben a fer 1,8 metres i és molt pescat.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 30 setembre 2021].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Paralithodes camtschaticus (Tilesius, 1815)» (en anglès). [Consulta: 30 setembre 2021].
# Effingham (Kansas)

Effingham és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 588 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Effingham tenia 588 habitants, 236 habitatges, i 155 famílies. La densitat de població era de 420,4 habitants/km².
Dels 236 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,5% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 34,3% no eren unitats familiars. En el 30,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 21,9% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.656 $ i la renda mediana per família de 47.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.139 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 14.505 $. Entorn del 2% de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Effingham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Effingham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Vicent Raga

Vicent Raga i Pujol (València, 1950 - 3 de febrer de 2021) fou un filòsof i editor valencià. Fou un dels impulsors de la col·lecció «Quaderns» d'Edicions Tres i Quatre, on es traduïren al català nombrosos pensadors esquerrans. Entre les diverses i variades publicacions i edicions que promogué al País Valencià, també fou propietari i editor de l'Editorial MIL999 (2007-2020).
Provinent d'una família benestant agrària de Benetússer dedicada al cultiu de l'arròs, milità a les Joventuts Comunistes durant la dictadura de Franco, motiu pel qual va ser detingut. Fou assessor d'Antoni Escarré (1989-1991), fou membre fundador i redactor de la revista Caràcters, números 1-10 de 1992-1994, i breument fou responsable de publicacions de Bancaixa.
Publicà articles sobre pensament i cultura en diverses revistes i publicacions (Afers, Caràcters, L'Espill, Pasajes, etc.) i, així mateix, traduí obres dels autors següents: Louis Althusser: Lenin i la filosofia. València: Tres i Quatre, 1970. Col. «Quaderns»; Roger Scruton: Historia de la filosofia moderna. De Descartes a Wittgenstein. Barcelona: Península, 1983; Ludwig Wittgenstein: De la certesa. Trad. i edició juntament amb J. L. Prades. Edicions 62/Diputació de Barcelona, 1983. Col. «Clàssics del Pensament Modern»; Ludwig Wittgenstein: Sobre la certeza. Trad. i edició juntament amb J. L. Prades. Barcelona: Gedisa, 1988; i d'E. Acton i altres: A propósito del fin de la historia. València: Institució Alfons el Magnànim, 1994. Col. «Debats».

## Referències

* 1 2 «S'ha mort el filòsof i editor Vicent Raga». Vilaweb, 03-02-2021. [Consulta: 3 febrer 2021].
* 1 2 3 Moragón, Francesc Pérez. «Vicent Raga: discreció i dignitat». El Diario, 03-02-2021. [Consulta: 3 febrer 2021].
# Reserva (dret internacional)

La reserva d'un tractat internacional és, segons la Convenció de Viena de 1969, una declaració unilateral, sigui quin sigui el seu enunciat o denominació, feta per un estat en signar, ratificar, acceptar o aprovar un tractat, o en el moment d'adherir-s'hi, amb la finalitat d'excloure o modificar els efectes jurídics de l'aplicació en aquest estat de certes disposicions del tractat.

## Referències

* ↑ «Instrumento de adhesión de 2 de mayo de 1972, del Convenio de Viena sobre el Derecho de los Tratados, adoptado en Viena el 23 de mayo de 1969». BOE, 13-06-1980.
# Ideu

Ideu (en llatí Idaeus, en grec antic Ἰδαῖος) fou un pintor grec que va acompanyar a Agesilau en la seva expedició a l'Àsia Menor vers el 396 aC. La seva obra no és massa coneguda i tracta temes de la campanya.
L'esmenten Xenofont i Plutarc. (Xenofont Hel·lèniques 4.1.39; Plutarc. Vides paral·leles: 17 Agesilau. 13). Aquest darrer li dona el nom d'Adeu (Adaeus).

## Referències

* ↑ Idaeus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 561
# Doratonotus megalepis

Doratonotus megalepis és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Bermuda i el sud de Florida (Estats Units) fins al Brasil. També a São Tomé.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vicent Peydró Díez

Vicent Peydró i Díez (sovint citat erròniament com Vicent Díez Peydró) (València, 8 d'abril de 1861 - València, 6 de gener de 1938) va ser un compositor valencià que es va dedicar fonamentalment a la sarsuela, i va deixar alguns títols sobre llibret en català, entre els quals es troben alguns dels més populars del repertori valencià. Entre la seua producció destaca la sarsuela Les barraques, sobre un text d'Eduard Escalante.

## Biografia

A València va ser alumne de Salvador Giner, Manuel Penella Raga i Roberto Segura. Després va traslladar-se a Madrid, on va col·laborar en el món sarsuelístic com a mestre concertador de cors. Amb base a Madrid va realitzar gires per diverses ciutats. L'any 1897 va retornar a València, i treballà a partir d'aleshores al Teatre Ruzafa i al Teatre Princesa.
El seu major èxit, Les barraques, va ser estrenada al Teatre Princesa el 10 de novembre de 1899. La darrera reposició d'aquesta sarsuela a la ciutat de València va tenir lloc al Teatre Principal l'any 1978.
Va publicar una col·lecció de textos autobiogràfics en què relata les seues experiències professionals.

## Obres
### Sarsuela

* 1899 Les barraques - llibret: Eduard Escalante
* 1901 Las carceleras- llibret: Ricardo Rodríguez Flores
* 1906 La fiesta de la campana
* 1907 Rejas y votos
* 1908 Porta Coeli
* El juí final
* El gallet de Favara
* Gent de tro - llibret: Eduard Navarro Gonzalvo
* Me he lucido
* La traca
* Boires
* De Puçol a València
* Flamencos y peteneras
* El amo del mar
* A mal tiempo buena cara
* Agència de matrimonis
* Educandos y dragones
* "La Ciudad del Porvenir" o Des de València al cel - llibret: Eduard Navarro Gonzalvo
* Quintos i reganxaors
* El presiliari
* Viatge a l'Exposició o De València a París

### Altres

* 15 estudis per a piano
* Melodia llemosina, per a veu i piano

## Referències

* ↑ Blasco Magraner 2013, pàg. 13 ss.

## Bibliografia

* AADD. Historia de la Música de la Comunidad Valenciana. València: Prensa Valenciana SA, 1992. ISBN 8487502210.
* Adam Ferrero, Bernardo. Músicos valencianos. València: Proip SA, 1988. ISBN 8487179002.
* Alier, Roger. La Zarzuela. Barcelona: Robinbook SL, 2002. ISBN 8495601540.
* Blasco Magraner, José Salvador. Vicente Peydró Díez y las primeras zarzuelas en el cine español. Vida y obra de un músico valenciano. La Laguna (Tenerife). Sociedad Latina de Comunicación Social (Cuadernos de Bellas Artes, 16), 2013. ISBN 9788415698210.
* Cancer Matinero, José Ramón. Vicente Peydró. Una mirada personal. València: Ajuntament de València, 2004. ISBN 848484126X.

## Enllaços externs

* Josep Doménech Part. «El piano valenciano entre dos siglos», Levante-EMV, 22 de febrer de 2013 (consulta: 29 de gener de 2015)
# Antoni de Villanueva

Antoni de Villanueva (Llorca, 1714 — València, 1785) fou un pintor i arquitecte espanyol.
Era fill del també escultor Laureà Villanueva. Va passar els primers anys i es va educar a la localitat d'Oriola, on va rebre influències de l'obra de Jaume Bord. Com a artista i arquitecte, les seves obres inicials es troben repartides bàsicament en aquesta zona d'influència geogràfica.
Més endavant, el 1768, va ser nomenat acadèmic de mèrit de l'Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, a València.

## Obra

La seva obra ha sigut poc estudiada, aquests són alguns dels seus treballs reconeguts:

### Arquitecte

* Portada principal de l'església de Santa Justa i Santa Rufina d'Oriola (1753)
* Ampliació de la capella de la comunió de l'església de Sant Jaume d'Ordiola (1757)
* Disseny de l'ampliació de l'església de Montfort (1770)

### Pintor

* Sant Agatàngel de l'Arxiu Municipal d'Elx (1747)
* El miracle de les hòsties, a l'església de Santa Maria d'Alacant
* Obres al convent de Sant Francesc de València,
* Obres a Requena i Aigües de Busot.

## Referències

* ↑ «Antoni de Villanueva». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Rellotge Chamberlain

El Rellotge Chamberlain, oficialment i en anglès Chamberlain Clock és una torre de rellotge que es troba a Birmingham, a Anglaterra. Va ser construït el 1903 per commemorar el viatge de Joseph Chamberlain a Sud-àfrica entre el 26 de desembre de 1902 i el 25 de febrer de 1903, després del final de la Segona Guerra Boer. El rellotge fou inaugurat el gener de 1904 per Mary Crowninshield Endicott, la tercera dona de Joseph Chamberlain.
Es troba a la unió dels carrers Vyse i Frederick amb Warstone Lane, i s'ha convertit en un referent local i símbol del barri. Chamberlain havia viscuat al carrer Frederick i també havia ajudat als joiers del barri amb la seva campanya contra els impostos a la Plata de l'època. Inicialment funcionava amb un sistema de peces de rellotge però més endavant fa ser canviat per un sistema elèctric. Va ser completament restaurat el 1989.

## Referències

* 1 2 «Chamberlain Clock». GeoCrawl. Arxivat de l'original el 2014-08-22. [Consulta: 4 setembre 2008].
* 1 2 «The Chamberlain Clock». The Jewellery Quarter in Birmingham. Arxivat de l'original el 2001-06-29. [Consulta: 4 setembre 2008].
* ↑ «Jewellery Quarter Conservation Area - Character Appraisal and Management Plan (Part 2)» (pdf). Birmingham City Council, 28-01-2002. Arxivat de l'original el 2006-02-10. [Consulta: 2 setembre 2008].
# Idere

L'Idere és una llengua que es parla a l'estat de Akwa Ibom, al sud-est de Nigèria. Es parla a l'LGA d'Itu.
L'idere és una llengua de la subfamília lingüística de les llengües del baix Cross, que formen part de les llengües Benué-Congo. Crozier and Blench van llistar-la com una llengua independent. Està relacionada amb l'anaang i amb l'eki.
L'etnologue xifra que el 1988 hi ha 5.000 parlants d'ibuoro.
El 90% dels idere-parlants són seguidors de les religions cristianes: el 14% pertanyen a esglésies evangèliques, el 75% són protestants i el 25% són catòlics. El 10% restant són seguidors de religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 Idere al joshuaproject
* 1 2 3 idere a l'ethnologue
# Níjniaia Serebrianka

Níjniaia Serebrianka - Нижняя Серебрянка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 457 habitants. Pertany al districte (raion) de Rovenkí.

## Referències

* ↑ Ломакин А. В. Село Ладомировка Белгородской области Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Проект «От чистоты речушек малых до чистоты души большой»». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 25 gener 2014].
# El Camino Real (Reed)

El Camino Real (1985) és una obra de música per a banda del compositor estatunidenc Alfred Reed, i fa referència a la via de comunicació terrestre que unia les missions catòliques de l'Alta i la Baixa Califòrnia fundades entre 1683 i 1834.
La música es basa en una sèrie de progressions harmòniques comunes a incomptables generacions de guitarristes de flamenc (i altres estils), que amb estil abrandat i interpretació brillant han captivat milions d'afeccionats a la música d'arreu del món.
La primera part de la música es basa en la Jota, mentre la segona part, en contrast, es basa en el Fandango, però en aquesta ocasió considerablement alterat en temps i tempo sobre la seva forma més usual. En general, la peça segueix el model tradicional de tres temps: lent-ràpid-lent. L'estrena de l'obra tingué lloc el 15 d'abril de 1985 a Sarasota, Florida, interpretada per la 581st Air Force Band amb direcció de Ray E. Toler.
El text següent és extret de les notes que el compositor va escriure per acompanyar la peça:
| « | El Camino Real (literalment "El Camí Reial") va ser encarregada i està dedicada a la banda de música 581 de la Força Aèria dels Estats Units d'Amèrica i al seu comandant, el tinent coronel Ray E. Toler. Composta durant la segona meitat del 1984 i acabada a començaments del 1985, porta per subtítol "Una fantasia llatina" | » |
| — Alfed Reed, nota al text de la partitura original |||

## Enregistraments

* casset Cent anys de música interpretat per la banda de la Unió Musical Santa Cecília de Benicàssim dirigida per Antoni Alapont (Valencia: EGT, 1995)

## Referències

* 1 2 «Program Notes: El Camino Real» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r febrer 2014].
* ↑ «Comentaris a la partitura, al web de la Hal Leonard Corporation» (en anglès). [Consulta: 1r febrer 2014].

## Enllaços externs

* El Camino Real, interpretada per la Banda Simfònica d'Algemesí (2012)
# Apol·loni Pergamenus

Apol·loni Pergamenus o Apol·loni de Pèrgam (en llatí Apollonius Pergamenus, en grec Άπολλώνιος Περγάμηνος) va ser un metge grec nascut a Pèrgam, a Mísia.
Va viure al segle iv o abans, però la data és molt incerta. Probablement va ser l'autor d'un llibre sobre escarificació conservat per Oribasi. Alguns sospiten que era la mateixa persona que Apol·loni Ofis o Apol·loni Zer.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/261?rgn=full+text;view=image;q1=APOLLONIUS+OPHISSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 246. ]
# Resolució 1082 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1082 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 27 de novembre de 1996. Després de recordar les anteriors resolucions, incloses les 1046 (1996) i 1058 (1996) el Consell va estendre el mandat de la Força de Desplegament Preventiu de les Nacions Unides (UNPREDEP) a la República de Macedònia fins al 31 de maig de 1997 i va reduir la seva grandària.
Es va assenyalar que la UNPREDEP havia tingut un paper important en el manteniment de la pau i l'estabilitat a Macedònia. La situació de seguretat ha continuat millorant, però l'estabilitat i la pau a l'antiga República Federal Socialista de Iugoslàvia encara no s'han aconseguit. S'espera que continuïn els esdeveniments positius i que la mida de la UNPREDEP es retragués encara més. Les relacions de Macedònia amb els països veïns han millorat i es va arribar a un acord amb la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro) sobre la demarcació fronterera de la seva frontera comuna.
Al prorrogar el mandat de la UNPREDEP fins al 31 de maig de 1997, el Consell també va assenyalar la reducció del seu component militar a 300 abans del 30 d'abril de 1997, amb la finalitat de concloure el seu mandat quan ho permetin les circumstàncies. Es va instar a tots els Estats membres que consideressin positivament les sol·licituds del Secretari General de les Nacions Unides per demanar assistència a la UNPREDEP, demanant al Secretari General que informés al Consell abans del 15 d'abril de 1997 sobre recomanacions per al futur de la presència internacional a Macedònia.
Rússia es va abstenir.

## Referències

* ↑ «Security Council extends by six months mandate of United Nations Preventive Force in former Yugoslav Republic of Macedonia». United Nations, 27-11-1996.
* ↑ Vankovska-Cvetkovska, Biljana. «UNPREDEP in Macedonia: Achievements and Limits of Preventive Diplomacy». University of Skopje, Department of Defense, Macedonia.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)
* Disputa sobre el nom de Macedònia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Javier Argüello

Javier Argüello (Santiago de Xile, 1972) és un escriptor de nacionalitat argentina i resident a Barcelona.
Nascut a Santiago de Chile i llicenciat en Ciències de la Comunicació a la Universitat de Buenos Aires, Argüello va rebre, també, formació i estudis de guió, teatre i teoria musical. Renebot de Miguel Ángel Asturias Rosales, Premi Nobel de Literatura 1967, Javier Argüello va intercalar elements autobiogràfics en la primera de les seves novel·les, com el personatge de la tia Blanca, que recorda amb claredat a la dona de l'escriptor guatemalenc. Entre les seves publicacions més destacades és poden trobar Siete cuentos imposibles (2001) i El mar de todos los muertos (2008) i diverses antologies de poesia. Col·labora esporàdicament al diari El País i és professor de l'Escola de Lletres de l'Ateneu Barcelonès. Una altra de les seves obres, La música del mundo (2011) fou l'obra guanyadora del II Premi Internacional d'Assaig Palau i Fabre, convocat per la Fundació Palau i Galàxia Gutenberg / Cercle de Lectors.
Es tracta d'un assaig centrat en la variació que ha tingut, al llarg de la història, la imaginació narrativa, fent un recorregut través dels autors clàssics, moderns i contemporanis.

## Referències

* 1 2 «Javier Argüello i Alan Riding, nous premis Palau i Fabre». Diari Ara, 24 d febrer 2011 [Consulta: 25 abril 2017].
* ↑ Nespolo, Matías «Física cuántica·literatura=X». El Mundo, 31-03-2015 [Consulta: 25 abril 2017].
* ↑ «Cuentista argentino Javier Argüello debuta en la novela con historia entre fantasía y realidad». La Tercera [Consulta: 25 abril 2017].
* ↑ «Javier Argüello, II Premio Internacional de Ensayo Palau i Fabre». La Vanguardia, 24-02-2011. Arxivat de l'original el 26 d’abril 2017 [Consulta: 25 abril 2017].
# Níjniaia Txernavka

Níjniaia Txernavka (en rus: Нижняя Чернавка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 935 habitants. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05.
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.