OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Finlàndia Pròpia

Finlàndia Pròpia o Finlàndia del Sud-oest (en finès: Varsinais-Suomi i en suec: Egentliga Finland) és una regió del sud-oest de Finlàndia, la tercera més poblada del país amb capital a Turku.

## Geografia

Se situa a la unió del Golf de Finlàndia i el Golf de Botnia, Finlàndia Pròpia pertanyia a la província de Finlàndia Occidental fins a final de 2009. La regió limita al nord amb Satakunta i Pirkanmaa, a l'est amb Tavastia Pròpia i Uusimaa. Dos terços de la població resideixen a l'aglomeració de Turku o als afores immediates. L'interior està poc poblat, ja que és un altiplà poc elevat (100 m d'altitud) que és el lloc de naixença de diversos rius de mitjana importància (els més notables que són el Paimionjoki i l'Aurajoki). Aquests descendeixen en pendent suau cap al mar seguint un eix NE-SO. Els pujols són poc elevats (màxim de 159 m a Succint) però el relleu és no obstant aparent, contrastant amb les zones més planes d'Ostrobòtnia o Satakunta. La zona costanera i les valls principals estan molt poblades, seu de totes les ciutats principals, Salo, Paimio, Uusikaupunki i per descomptat Turku. La part sud-oest de la regió està formada per l'Arxipèlag finlandès, oferint la vista d'una de les costes més retallades del món, amb milers d'illes, globalment poc poblades, excepte a l'estiu, a causa del gran nombre de residències secundàries construïdes a l'arxipèlag.

## Municipis

La Regió de Finlàndia Pròpia està dividida en 28 municipis, dels quals, 11 són ciutats.

### Ciutats

| Turku Salo Raisio Kaarina Naantali Uusikaupunki | Pargas Loimaa Paimio Somero Laitila |

### Altres municipis

| Aura Kimitoön Koski Tl Kustavi Lieto Marttila Masku Mynämäki Nousiainen | Oripää Pyhäranta Pöytyä Rusko Sauvo Taivassalo Tarvasjoki Vehmaa |

## Enllaços externs

* Consell regional - lloc web oficial (finès) (suec) (anglès)
# Wilde

«Wilde» té aquests significats:
* Wilde (pel·lícula), pel·lícula biogràfica dirigida per Brian Gilbert estrenada l'any 1997
* Biografies:
** Cornel Wilde o Cornelius Louis Wilde (Prievidza, Imperi Austrohongarès, 1912 − Los Angeles, Califòrnia, 1989)
** Dorothy Wilde (1895 – 1941), integrant de la classe alta anglesa, cèlebre per les seves relacions familiars i amb la reputació de ser una conversadora brillant
** Eduardo Wilde (Tupiza, actual Bolívia, 1844 — Brussel·les, 1913), metge, periodista, escriptor i polític argentí que ocupà diversos ministeris
** Etienne De Wilde (Wetteren, 1958), ciclista belga professional entre 1980 i 2001
** Federico Wilde (1909 - ?), futbolista argentí que formà part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1934
** Filip De Wilde (1964), futbolista belga
** Jane Wilde (1821 - 1896), poetessa irlandesa
** Jane Wilde o Jane Wilde Hawking (1944), escriptora i educadora anglesa
** Kim Wilde (Londres, 1960), cantant pop britànica
** Olivia Wilde (Ciutat de Nova York, 1984), actriu estatunidenca, coneguda especialment pel paper a la sèrie de televisió House, MD
** Oscar Wilde (Dublín, 1854 - París, 1900), escriptor i dramaturg irlandès
** William Wilde (1815 - 1876), cirurgià, otorrinolaringòleg i oftalmòleg irlandès, a i autor d'obres sobre medicina, arqueologia i folklore irlandès
# Scyliorhinus torrei

Scyliorhinus torrei és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 32 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí que viu entre 200-600 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Bahames, el sud de Florida i Cuba.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Kiraly, S.J., J.A. Moore i P.H. Jasinski, 2003. Deepwater and other sharks of the U.S. Atlantic Ocean Exclusive Economic Zone. Mar. Fish. Rev. 65(4):1-64.
* ↑ Claro, R., 1994. Características generales de la ictiofauna. p. 55-70. A R. Claro (ed.) Ecología de los peces marinos de Cuba. Instituto de Oceanología Academia de Ciencias de Cuba i Centro de Investigaciones de Quintana Roo.
* ↑ Claro, R. i L.R. Parenti, 2001. The marine ichthyofauna of Cuba. p. 21-57. A Claro, R., K.C. Lindeman i L.R. Parenti (eds) Ecology of the marine fishes of Cuba. Smithsonian Institution Press, Washington i Londres. 253p.
* ↑ Zaneveld, J.S., 1983. Caribbean Fish Life. Index to the local and scientific names of the marine fishes and fishlike invertebrates of the Caribbean area (Tropical Western Central Atlantic Ocean) E.J. Brill / Dr. W. Backhuys, Leiden, 163p.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Candasaigas

Candasaigas (en francès Condezaygues) és un municipi francès del departament d'Òlt i Garona, a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 618 | 725 | 731 | 858 | 869 | 837 | 880 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Claude Bouzerand | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Adaptació a la grafia occitana en funció de l'etimologia (candas i aigas).
# La Mòta de Bram

La Mòta (occità) o Villesiscle (francès) és un municipi francès del Cantó de Fanjaus (departament de l'Aude, regió d'Occitània).

## Enllaços externs

* http://archive.wikiwix.com/cache/20110223221321/http://www.ign.fr/affiche_rubrique.asp?rbr_id=1087
* http://www.recensement.insee.fr/searchResults.action?zoneSearchField=&codeZone=11438-COM Arxivat 2012-11-04 a Wayback Machine.
# Alameda del Valle

Alameda del Valle és un municipi del nord-est de la Comunitat de Madrid.

## Història

Els musulmans, per culpa de la sierra de Guadarrama, van iniciar des del poble moltes incursions cap a Segòvia. L'Arxiprest d'Hita, en el Libro del Buen Amor, nomena el port de Malagosto com al lloc de trobada amb la serrana, el port fou durant segles, via de comunicació entre la Vall del Lozoya i Segòvia, a la província a la qual hi va pertànyer fins a 1833, que es va incorporar a Madrid.
La ramaderia sempre va ser el major recurs econòmic del municipi, exportaven llana, cobraven pejae a tots els ramats que travessaven les terres... En el segle xviii, va començar a tenir importància la indústria de lli. Fins fa poc el municipi ha mantingut prosperitat, gràcies a la qualitat de les seves pastures, els seus regadius, l'explotació dels boscos del municipi..., pitjor quan la ramaderia i l'agricultura van perdre el poder econòmic, molta gent va haver d'emigrar del poble passant de 408 habitants en 1900, a 153 habitants 91 anys després. Avui dia, una font important d'ingressos és el turisme, els boscos, l'embassament de Pinilla, i d'altres, atreuen turistes.
# Elisabet I

Elisabet I és el nom dels següents personatges:
* Elisabet I d'Anglaterra (1533 – 1603), reina d'Anglaterra i d'Irlanda (1558 – 1603)
* Elisabet I de Rússia anomenada la Climent (Kolomenskoe, 1709 -Sant Petersburg, 1762), emperadriu de Rússia
* Elisabet I o Elisabet de Mallorca (1337 - 1404), infanta de Mallorca i reina titular de Mallorca
Viccionari
# Virgilio Hernández Paesa

Virgilio Hernández Paesa (Chalon, França, 5 de setembre de 1968) és un exfutbolista i entrenador espanyol. Jugava de Defensa.

## Trajectòria

Format al planter del Reial Saragossa, va arribar al segon equip al 87, després d'una breu estada al CD Logroñés. Debutaria en Primera amb els aragonesos a la 88/89, jugant deu partits de lliga, però no va tenir continuïtat a Saragossa.
A l'hivern de la 88/89 va recalar al Real Múrcia, i a la campanya segëunt a la SD Huesca, on romandria dos anys. El 1991 retornaria a la categoria d'argent, a les files del Palamós, i la temporada 92/93 signaria la seua millor temporada amb la UE Lleida, amb 38 partits i cinc gols, decisius per a l'ascens dels lleidatans a la primera divisió.
El Lleida, però, només va aguantar una temporada entre els millors. Eixe 93/94, Virgilio jugà 35 partits i marcà quatre gols. Continuà de titular la 94/95, ja de nou a Segona.
L'estiu del 95 fitxa per la SD Compostela, en la qual seria la seua darrera temporada a primera divisió. Va disputar 17 partits, molts d'ells de suplent, i va marcar un gol. A partir d'aquest moment la carrera de Virgilio entre en un suau declivi: la temporada 96/97 no juga cap partit a la UD Mérida i recala al Campomaiorense portugués, i la temporada 97/98 baixa a la Segona B per jugar amb el Còrdova.
Binèfar, Àguilas i Figueruelas serien els següents equips a la llista. Retornaria a la SD Huesca el 2000, amb l'equip a Tercera. A l'any següent canviaria pel grup murcià, al Sangonera i el Mazarrón, i el 2002 fitxaria pel San Gregorio.
Des del 2003 fins a la seua retirada el 2006, va passar per un seguit d'equips de la regional aragonesa: Botorrita, Deportivo Robres, Illueca, Gurrea i Almudevar.
Ha seguit a les divisions inferiors aragoneses com a entrenador, tot dirigint a clubs com el Binèfar o el Tamarite.
La temporada 2016-2017 entrena a la UE Bossòst, equip aranés que milita a la categoria excellence de la Federació Francesa de Futbol.
# Pommeret

Pommeret (en bretó Peuñvrid, gal·ló Pomerèt) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 1.709 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1069 | 1108 | 1148 | 1426 | 1696 | 1709 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Loïc Déron | |
# Scriptaphyosemion

Scriptaphyosemion és un gènere de peixos de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Scriptaphyosemion banforense (Seegers, 1982)
* Scriptaphyosemion bertholdi (Roloff, 1965)
* Scriptaphyosemion brueningi (Roloff, 1971)
* Scriptaphyosemion cauveti (Romand i Ozouf-Costaz, 1995)
* Scriptaphyosemion chaytori (Roloff, 1971)
* Scriptaphyosemion etzeli (Berkenkamp, 1979)
* Scriptaphyosemion fredrodi (Vandersmissen, Etzel i Berkenkamp, 1980)
* Scriptaphyosemion geryi (Lambert, 1958)
* Scriptaphyosemion guignardi (Romand, 1981)
* Scriptaphyosemion liberiense (Boulenger, 1908)
* Scriptaphyosemion roloffi (Roloff, 1936)
* Scriptaphyosemion schmitti (Romand, 1979)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Radda A. C. & Pürzl E. 1987. Colour atlas of cyprinodonts of the rain forests of tropical Africa. Vienna, O. Hofmann. African Rain Forest Cyprinodonts. 1-160.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* FishBase (anglès)
# Can Boixeda

«Can Boixeda» té aquests significats:
* Can Boixeda (Santa Maria de Palautordera), masia del Vallès Oriental
* Can Boixeda (Palafrugell), masia al Baix Empordà
* Can Boixeda (les Masies de Roda), masia a Osona
# La Sauze

Alain Sauzel Sérilhac (Auvelhan, 1943 - Narbona, 9 de gener de 2023), amb nom artístic La Sauze, va ser un cantant occità. Va ser un dels darrers representants de la Nova Cançó occitana.
Va començar a cantar el 1977 amb un repertori propi i algunes adaptacions de Georges Brassens i Jean Ferrat. Dins del moviment de la Nòva Cançon, La Sauze tenia un repertori dedicat a la llengua i la poesia, amb lletres que sovint utilitzen l'humor i la ironia, el que contrasta amb els grans noms del moviment com Martí o Mans de Breish, que s'expressaven amb lletres molt més polítiques i combatives.
És conegut per la cançó Montredon, que fou un homenatge a Émile Pouytès i Joël Le Goff, morts durant els disturbis dels viticultors de l'Aude de 1976, i per la cançó La lenga.

## Discografia

* 1978: Lo vinhairon (reed. 2009)
* 1979: Montredon (reed. 2009)
* 1983: La super-vedèta (reed. 2009)
* 1986: Tonton Francés (reed. 2009)
* 1997: En concèrt (reed. 2009)
* 2003: La tèrra se botiòla
* 2009: Espace Léo 1987

## Referències

* ↑ «Notice de personne : La Sauze» (en francès). BNF. [Consulta: 14 setembre 2023].
* ↑ Courdil, 1997, p. 56-63.
* 1 2 3 «La Sauze nous a quittés» (en francès). Ajuntament d'Auvelhan, 2023. [Consulta: 14 setembre 2023].
* 1 2 «L'adieu à La Sauze» (en occità). Le Petit Journal, 14-01-2023. [Consulta: 14 setembre 2023].
* ↑ Lonjon, 2005.
* ↑ Esteve, 2010, p. 11-57.

## Bibliografia

* Courdil, Claire «La Sauze, Troubadour occitan». La Voix domitienne, 26/27, 1997, pàg. 56-63.
* Esteve, Joan-Danièl «Les chanteurs de la revendication occitane». Lengas, 67, 2010.
* Lonjon, Bernard «Quand La Sauze parodie Brassens». Les amis de Georges, 87, 2005.
# Alamghir ibn Abu Bakr

Alamghir ibn Abu Bakr (1396-?), també anomenat Ilengher, fou un príncep timúrida fill d'Abu Bakr i net de Miran Xah.
A la mort del seu pare el 1408 o 1409, tenia uns 12 o 13 anys i va quedar sota protecció de Xah Rukh que el 1415 (amb 19 anys) el va nomenar governador de Rayy en substitució del difunt príncep Adigel ibn Miran Xah (que era el seu oncle). El 1416 estava temporalment a Herat quan va arribar allí el príncep Amirak Ahmad, fill d'Umar Xaikh, després de la seva revolta a Andijan, Uzkend i Kaixgar, havent estat perdonat per Xah Rukh. Amirak tenia uns 29 anys i Alamghir 20 anys i aviat es van ajuntar i es passaven el dia bebent vi; van arribar idear un pla per aspirar a la sobirania, però el pla va arribar a orelles de l'emperador. Xah Rukh els tenia afecte i va decidir no executarlos: a Amirak el va enviar a l'exili a la Meca; al príncep Baykara, també revoltat recentment, el va enviar a l'exili a l'Índia (al lloc que elegís); i a Alamghir el va embarcar a la mar per anar allà on la fortuna el portés. A tots se’ls van assignar servidors fidels i es va eliminar el perill sense fer córrer la sang La seva sort posterior es desconeguda.

## Referències

* ↑ Manuscrit persa Matla-assadein ou-madjma albahrein, a Notices et extraits de la bibliotheque du Roi et autres bibliotheques, tome qatorzieme (volum 14), accesible a Google books, pàg. 272.
* ↑ Ibid, pàg 291
* ↑ Ibid pàg 292
# Envias

Envias (italià Envie) és un municipi italià, situat a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 2.016 habitants. Està situat a la plana padana, dins de les Valls Occitanes. Limita amb els municipis de Barge, Revèl, Rifreddo i Sanfront.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Andrea Ribotta | Llista cívica |
Viccionari
# Ferlo

Ferlo és una regió i desert del centre-nord del Senegal habitada per wòlofs, sereres, fulbes i maures principalment. La superfície és de 70.000 km², quasi un terç de tot el país. Ocupa principalment la regió de Linguere (fins a 1976 part de Louga) i part de la de Matam. Creua la regió el riu Ferlo, un riu estacional i sub afluent del riu Senegal.
El clima és molt sec amb una curta temporada de pluges de menys de tres mesos (juliol a setembre), quan alguns rius aconsegueixen llavors portar aigua. Durant la temporada seca arriben forts vents del Sàhara. Degut al clima la regió està poc poblada sent la ciutat de Linguere (uns 13.000 habitants) la principal. La van afectar grans sequeres al començament dels anys 1970 i el 1983-1984, contribuint a un descens de la població.
El tinent Monteil va explorar el Ferlo el 1879.

## Referències

* The New Encyclopaedia Britannica. Encyclopaedia Britannica. Abril 1974. ISBN 978-0-85229-290-7.
# Voltes i arcs de pas d'Alentorn

Les Voltes i arcs de pas d'Alentorn és una obra d'Artesa de Segre (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les voltes i arcades de pas del centre històric del poble que es va formar al voltant del castell d'Alentorn. Són arcs de mig punt o rebaixats que permeten la connexió dels habitatges per sobre dels carrerons de tipologia irregulars adaptats a la topografia del terreny. Hi ha portals medievals amb grans dovelles de pedra fent arcades de mig punt, i portals renaixentistes i populars amb grans llindes de pedra rectangulars. El poble encara conserva l'aspecte fortificat.

## Història

Des de l'any 1053 es documenta l'església parroquial de Sant Salvador. Dels segles XVIII-XIX el castell d'Alentorn ja no era habitat i només resten alguns vestigis d'un mur angular sobre el medieval carrer del Collet i unes voltes aprofitades com a cellers.

## Referències

* 1 2 «Voltes i arcs de pas d'Alentorn». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 març 2019].
# Port Costa

Port Costa és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 232 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Port Costa tenia 232 habitants, 108 habitatges, i 60 famílies. La densitat de població era de 131,7 habitants/km².
Dels 108 habitatges en un 20,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,3% hi vivien parelles casades, en un 3,7% dones solteres, i en un 44,4% no eren unitats familiars. En el 34,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,5% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 37,5% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.429 $ i la renda mediana per família de 61.429 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.769 $ mentre que les dones 58.000 $. La renda per capita de la població era de 33.563 $. Entorn del 9,7% de les famílies i el 10,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Port Costa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Port Costa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Serra del Corb

«Serra del Corb» té aquests significats:
* Serra del Corb (Sant Feliu de Pallerols), serra situada al municipi de Sant Feliu de Pallerols a la comarca de la Garrotxa.
* Serra del Corb (Santa Coloma de Farners), serra situada entre els municipis de Santa Coloma de Farners i de Sant Hilari Sacalm a la comarca de la Selva.
# Can Boixeda (Santa Maria de Palautordera)

Can Boixeda és una obra eclèctica de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici aïllat de tipologia ciutat jardí. Consta de planta baixa, un pis i unes golfes. La coberta és composta. A la façana principal hi ha un volum que sobresurt d'aquesta i de la coberta. A la façana de llevant hi ha una torre mirador acabada amb una coberta a quatre vessants.

## Història

Aquest edifici es troba al costat de la masia de Can Sala. Aquest és un lloc del primer eixample del poble destinat a habitatge de tipus ciutat jardí. La casa fou construïda per Josep Boxeda.

## Referències

* 1 2 «Can Boixeda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Les Cots (Navars)

Les Cots és una masia de Navars (Bages) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia orientada al sud-oest. Tipus II de la classificació de J. Danés. La part de la façana ha estat ampliada i reformada obrint un gran cos central d'estil neogòtic. Material de construcció: pedra i rajol.

## Història

L'edifici consta en el fogatge de 1553.

## Referències

* 1 2 «Les Cots». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2018].
# Al Murgub

El districte d'Al Murgub (àrab: شعبية المرقب, xaʿbiyya al-Murqub) és un dels vint-i-dos districtes en els quals en l'actualitat es divideix políticament Líbia. La seva capital és la ciutat d'Al Khums i té una població de 432.202 habitants. Un tret geogràfic significatiu és que aquest districte posseeix costes sobre el mar Mediterrani. Limita amb els districtes de Trípoli a l'oest i Misrata a l'est.

## Referències

* ↑ cita web |url= http://statoids.com/uly.html |títol=Districts of libya| editorial= statoids.com |dataaccés= 21 de març de 2011|idioma=anglès
# Envia garciai

Envia garciai és una petita aranya de 3 mm de la família dels microstigmàtids, de color groc pàl·lid, pròpia del Brasil. D'acord amb els autors que l'han descrit, el nom fa referència a l'investigador Marcos García.
Viuen a terra, entre els residus vegetals de la selves verges, on arriben a representar un 17% de l'abundància d'aranyes del lloc, arribant-se a trobar una densitat de 37 individus per m².

## Referències

* ↑ Ott, R.; Höfer, H. (2003): "Envia garciai, a new genus and species of mygalomorph spiders (Araneae, Microstigmatidae) from Brazilian Amazonia". Iheringia 93: 373-379. PDF
# Via Cecília

La via Cecília (en llatí via Caecilia) era una antiga via romana que sortia de la via Salària a uns 35 km. de Roma i anava per Amiternum fins a la costà Adriàtica, passant probablement per Adria. tenia una branca que anava fins a Interamna Praetutia (Teramo), i des d'allí probablement a Castrum Novum (Giulianova), a uns 150 km. de Roma.
Probablement la va construir Luci Cecili Metel Diademat durant el seu consolat l'any 117 aC.

## Referències

* ↑ Encyclopædia Britannica vol. 4. Nova York: Enciclopèdia Britànica, 1911, p. 933.

## Vegeu també

* Llista de vies romanes
# Polit boreal

El polit boreal o polit esquimal (Numenius borealis) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que habita (si encara sobreviu) a la tundra del nord del Canadà, mentre passava l'hivern a l'extrem sud de Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo (Zoo de Barcelona); Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. 2017
* ↑ Polit esquimal a CERCATERM Rev. 05/03/2012