OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Benet (la Palma de Cervelló)

Can Benet és una obra de la Palma de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada vora la carretera de Corbera, sota el terraplè, orientada al S. És coberta amb teulada a doble vessant, amb el carener paral·lel a la façana principal. Consta de dues plantes i conserva gairebé la totalitat de l'edificació originària, que sembla del segon terç del segle xix.

## Història

Sembla que la masoveria formava part del patrimoni de Can Via, del mateix terme de la parròquia de la Palma de Cervelló, que seria cedida en capitulacions matrimonials a mitjan segle xix. El nom de Benet ve de l'avi del propietari actual, que es deia Benet Casas. Els Casas són originaris de Can Casas (de Sant Pons) i la mateixa família o llinatge ve també de Can Roca de l'Aristot, on havien estat masovers anys enrere.

## Referències

* 1 2 «Can Benet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Agustí Puig i Pinyol

Agustí Puig i Pinyol (Sabadell, 30 de gener de 1957) és un pintor català.

## Biografia

Des de ben jove es va iniciar en la pintura i es va donar a conèixer com a pintor a l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell, al començament de la dècada dels anys vuitanta. Paral·lelament, aviat va ser reconegut en el camp del disseny gràfic. Va estudiar a l'Escola d'Arts i Oficis de Sabadell, a l'Escola Massana i el Cercle Artístic de Sant Lluc de Barcelona. El 1985 va obtenir la 4a menció al Premi Internacional de Dibuix Joan Miró i el 1986 el van seleccionar per a la Muestra de Arte Joven organitzada pel Ministeri de Cultura espanyol. Ha exposat a l'Estat espanyol, França, Anglaterra, els Estats Units i el Japó. Va col·laborar com a pintor a la pel·lícula Vicky Cristina Barcelona, de Woody Allen, cosa que l'ha donat a conèixer fora dels cercles habituals.
L'any 2012 va ser un dels autors, junt amb els pintors sabadellencs Fina Miralles, Alfons Borrell i Xavier Oriach i el ceramista Lluís Clapés, d'un plat d'art per al Memorial Àlex Seglers.
La vasta obra d'Agustí Puig s'ha exposat en diverses institucions i s'integra en col·leccions tant privades com publiques: la Taipei Fine Arts Museum a Taiwan, el Círculo de Bellas Artes de Madrid, la Col·lecció Testimoni de la Fundació la Caixa, a les Balears, el Museu d'Art Contemporani de Tarragona, el Museu d'Història de la Ciutat de Girona, el Museu d'Art de Sabadell o el Museu Abelló de Mollet del Vallès, entre d'altres.

## Premis i reconeixements

* Delta de Plata, atorgat pel Foment de les Arts Decoratives (1986)

## Bibliografia

* Agustí Puig. Ideari 1992-2004. Museu d'Art de Sabadell. Col·lecció "Singulars propis. Artistes sabadellencs contemporanis" (2004)

## Referències

* ↑ «Agustí Puig». Set d'Art. [Consulta: 9 setembre 2016].
* ↑ Torrella, Engràcia (coord). Inanimats? La natura morta a la col·lecció. Sabadell: Museu d'Art de Sabadell, 2009, p. 56. ISBN 978-84-87221-98-9.
* ↑ «Agustí Puig». Fundació Banc Sabadell. Arxivat de l'original el 17 de setembre 2016. [Consulta: 9 setembre 2016].
* ↑ Bosco, Roberta. «Agustí Puig, no Javier Bardem». El País, 06-10-2014. [Consulta: 9 setembre 2016].
* ↑ «El ceramista Lluís Clapés i els pintors Alfons Borrell, Fina Miralles, Xavier Oriach i Agustí Puig donen forma al Memorial Àlex Seglers». Ràdio Sabadell. Arxivat de l'original el 2016-12-31. [Consulta: 30 desembre 2016].
* ↑ «Memorial Àlex Seglers». Ajuntament de Sabadell. Arxivat de l'original el 2017-10-15. [Consulta: 30 desembre 2016].
* ↑ «Museus en línia». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2016].
* ↑ «Museus en línia». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2016].
* ↑ «Agustí Puig (Sabadell, 1957)». Àmbit Galeria d'Art. [Consulta: 9 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Agustí Puig i Pinyol - Lloc web oficial
* Agustí Puig, "Va voler ser boira i va voler ser vent", Vespre a La 2
* Agustí Puig pintant
* L'obra del pintor Agustí Puig a TV3
* Nel mezzo del cammin… Arxivat 2016-09-17 a Wayback Machine., per Anna Cabeza
# Empusa pennata

* Aquest article tracta sobre un insecte mantodeu de la família dels empúsids. Si cerqueu un personatge de mitologia grega, vegeu «Empusa».
Empusa pennata (nom comú en català: empusa) és una espècie d'insecte mantodeu de la família dels empúsids. La seva àrea de distribució és el Mediterrani occidental, amb el límit oriental a Itàlia i Tunísia, si bé s'ha citat en altres indrets on no es considera nativa, com Alemanya. És l'única espècie dels empúsids trobada als Països Catalans, si bé és absent a les Illes Balears.
El nom del gènere Empusa prové de la mitologia grega. Empusa era una semideessa monstruosa i malèvola, capaç d'assolir formes d'animals o dones de gran bellesa per tal de seduir els homes i devorar-los.

## Característiques

Els adults tenen una coloració verda o marronosa, i assoleixen els 70 mm de longitud (femelles) o 60 mm (mascles). Aquest insecte es caracteritza per la presència d'una protuberància sobre el cap i perquè tenen una fenologia diferent de la majoria de mantodeus. Empusa pennata té un cicle vital aproximadament univoltí i habita zones seques i càlides. Les nimfes es desclouen a l'estiu, s'alimenten durant la tardor i l'hivern i completen en seu desenvolupament a la primavera. L'empusa pot arribar a fer sis mudes per assolir l'estadi adult, essent el color del medi en què habita durant la seva última muda el que determina la coloració de l'adult. És estrictament carnívora, i s'alimenta principalment d'altres insectes i aràcnids. Està especialitzada en la caça d'insectes voladors, que atrapa amb les potes anteriors, que estan armades amb espines. En un estudi comparatiu d'hàbits alimentaris de sis espècies de l'ordre Mantodea realitzat en condicions de laboratori es va observar que Empusa pennata era més selectiva que la resta de mantodeus a l'hora de triar les seves preses.

## Referències

* ↑ «Catalogue of life». [Consulta: 17 març 2011].
* ↑ Schwarz, C., & Ehrmann, R. (2018). Invasive Mantodea species in Europe. Articulata, 33, 73-90
* ↑ «Sobre la presencia de Sphodromantis viridis (Forskal, 1775) (Dictyoptera, Mantoidea) a Mallorca». SOCIETAT D'HISTORIA NATURAL DE LES BALEARS, 15-12-2006.
* 1 2 «Institut Català d'Història Natural». [Consulta: 17 març 2011].
* ↑ «Granada Natural». [Consulta: 29 octubre 2011].
* ↑ Reitze, M., & Nentwig, W. (1991). Comparative investigations into the feeding ecology of six Mantodea species. Oecologia, 86, 568-574.
# Felipe Baloy

Felipe Abdiel Baloy Ramírez (Ciutat de Panamà, 24 de febrer de 1981) és un jugador de futbol professional panameny. El 24 de juny de 2018, Baloy va marcar el primer gol de la història del Panamà en una fase final de la Copa del Món en la derrota de la seva selecció contra la selecció anglesa per 6-1.

## Palmarès
### Club
#### Monterrey

* Primera Divisió (1): Apertura 2009

#### Santos Laguna

* Primera Divisió (1): Clausura 2012

### Individual

* Millor XI de la Copa d'Or de la CONCACAF de 2005

## Referències

* ↑ «Panama score their first ever FIFA World Cup goal (VIDEO)» (en anglès). FOX Sports.
* ↑ Futterman, Kevin Draper and Matthew «England Advances in World Cup after Rout of Panama» (en anglès). .
# Vérkhniaia Lugovatka

Vérkhniaia Lugovatka (en rus: Верхняя Луговатка) és un poble de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 576 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Pou del Balneari Roqueta

El Pou del Balneari Roqueta és una obra de Tona (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Pou que pertanyia a l'antic Balneari Roqueta, enderrocat l'any 1974. Es tracta de l'únic element existent del balneari. A finals del segle XX fou restaurat, i actualment es pot observar l'estructura i l'escala de marbre (de més de 100 graons) que permet l'accés a la deu d'aigua potable. La seva planta és octogonal, i la cúpula original que el cobria ha estat substituïda per una pèrgola de fusta coberta amb teules, amb pilars de fusta que la sostenen.

## Història

La deu de Roqueta, situada a uns 200 m de la d'Ullastres, va ser descoberta cap al 1877. Per explotar-la, es va crear una societat formada per Sebastià Roqueta, propietari dels terrenys, i pels seus consorcis Joan Llussà i Santiago Simón. A l'arquitecte Lluís Domènech i Montaner se li va encarregar el disseny d'un nou edifici a l'indret, el Balneari Roqueta, que fou construït tot seguint l'estètica premodernista de tall eclèctic. Aquest balneari, però, va entrar en crisi a la dècada dels 60 del segle xx, i va ser enderrocat al febrer del 1974.

## Referències

* 1 2 «Pou del Balneari Roqueta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Schizostachyum warburgii

Schizostachyum warburgii és una espècie de bambú de la família de les poàcies. Fou descrita per al Botanische Jahrbücher für Systematik, Pflanzengeschichte und Pflanzengeographie. Leipzig 31, 457 (1901). Oxytenanthera warburgii és un sinònim. Es troba a les Moluques.

## Referències

* 1 2 «Schizostachyum warburgii Hack. | COL». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Oxytenanthera warburgii | International Plant Names Index». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Schizostachyum warburgii Hack. | Plants of the World Online | Kew Science» (en anglès). [Consulta: 12 febrer 2024].

## Bibliografia

* Ohrnberger, D. The Bamboos of the World: Annotated Nomenclature and Literature of the Species and the Higher and Lower Taxa (en anglès). Elsevier, 1999-01-29. ISBN 978-0-08-054238-6.
* Matouschek, Franz «Ueber zwei neue Petasites-Bastarde aus Böhmen». Österreichische Botanische Zeitschrift, 46, 7, 1896, pàg. 242–244. ISSN: 0029-8948.
* Holttum, R. E. «The Bamboos of New Guinea». Kew Bulletin, 21, 2, 1967, pàg. 263–292. DOI: 10.2307/4108518. ISSN: 0075-5974.

## Enllaços externs

* https://www.selinawamucii.com/plants/poaceae/schizostachyum-warburgii/
# Can Sala de Baix

* Per a altres significats, vegeu «Can Sala de Baix (Cervelló)».
Can Sala de Baix és un mas del municipi d'Arenys de Munt protegit com a bé cultural d'interès local. És una gran masia de planta baixa i dos pisos, molt restaurada.
A la planta baixa la restauració no canvià els seus elements; l'entrada és en arc de mig punt adovellada, de tipus dentat. Hi ha dues finestres amb la llinda recta.
Al primer pis és on la restauració canvià més elements: hi havia tres balcons, el del mig sobre la porta central d'estil gòtic. Actualment aquests balcons han esdevingut finestres; són d'estil gòtic tardà, amb moltes filigranes i una sèrie de cares d'àngels. La del centre és doble, amb una columna al mig. Al segon pis no hi ha hagut transformacions: al mig hi ha tres finestretes juntes d'arc de mig punt, i dues més a cada costat.
La coberta és a dues aigües, de teules. A cada costat de la casa hi ha uns petits afegits amb obertures porxades. La masia posseeix a la part lateral i donant a la part posterior una capella, molt restaurada.

## Referències

* 1 2 3 «Can Sala de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# La Socarrada

La Socarrada, o Puig de la Socarrada, és una muntanya de 1.863,9 m alt del límit dels termes comunals d'Estoer i Taurinyà, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És a l'oest del terme d'Estoer i al sud-est del de Taurinyà. És just a llevant del Refugi de Balaig, al sud-est del Roc Mosquit i al nord dels Tres Avets i del Ras dels Cortalets.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «63 - Estoer». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «169 - Taurinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Estoer i Taurinyà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La Socarrada en els ortofotomapes de l'IGN
# Ahasverus rectus

Ahasverus rectus és una espècie de coleòpter polífag de la família Silvanidae. Es troba al sud dels EUA.

## Referències

* ↑ Llistat d'espècies Texas A&M University
# Engyprosopon cocosensis

Engyprosopon cocosensis és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 12 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de Moçambic fins a les de Fidji, Japó i Queensland (Austràlia).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Felipe Aranda

Felipe Aranda (3 de febrer de 1642, Moneva - † 3 de juny de 1695, Saragossa) fou un teòleg jesuïta espanyol.

## Biografia

El 1658 entrà a la Companyia de Jesús i estudià teologia i filosofia a Saragossa. Estigué connectat a la Inquisició d'Aragó i era examinador sinodal de l'arxidiòcesi de Saragossa.
És descrit per Miguel de San José a la seva Biographica Critica com un teòleg de gran agudesa, eloqüent discurs i un atleta pràctic i expert en l'arena escolàstica.
Fou feroçment atacat en un treball satíric per Martín Serra, un dominic.

## Obres

Publicà un tractat el 1693, De Deo sciente, praedestinante et auxiliante, el qual examina el tema de la scientia media, i il·lustra les qüestions de predestinació i gràcia divina. Explica la ment de Sant Agustí, i sense dificultat, segons els comentaris de la seva obra, explica el significat de les seves expressions difícils, sostenint que no contenen cap referència a qualsevol "predestinació", una paraula que no fou mai emprada pel Gran Doctor. Afegeix un apèndix sobre per què la processió de la Segona Persona s'anomena generació.
# Pou de la vila

«Pou de la vila» té aquests significats:
* Pou de la Vila (Almatret)
* Pou de la Vila (Bellaguarda)
* Pou de la Vila (la Granadella)
* Pou de la Vila (Montlluís)
# Schizothorax davidi

Schizothorax davidi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 39,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sichuan i Yunnan (Xina).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Wu, Y. i C. Wu, 1992. The fishes of the Qinghai-Xizang Plateau. Sichuan Publishing House of Science & Technology, Chengdu, Xina. 599 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# La Malhoure

La Malhoure (en bretó Lanvelor) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 348 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 229 | 232 | 229 | 237 | 266 | 348 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Daniel Baron | |
# Ahar (casta)

Ahar és una casta de l'Índia considerada de les més inferiors.
Originalment estava encarregada de guardar i cuidar les vaques. Tot i ser d'un nivell baix encara menyspreen el contacte amb la casta Ahir, encarregats també de guardar i cuidar al bestiar; els ahir pel seu costat pensen que són superiors als ahar.

## Referències

* ↑ Wahi, Tripta «Henry Miers Elliot – a reappraisal». Journal of the Royal Asiatic Society of Great Britain & Ireland, 122, 1, 01-01-1990, pàg. 64–90. DOI: 10.1017/s0035869x00107865. ISSN: 0035-869X.
* ↑ «The Caste System [ushistory.org]». [Consulta: 15 novembre 2023].
# Engyprosopon hensleyi

Engyprosopon hensleyi és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 11,7 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes occidentals de l'oceà Índic.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Felipe Arroyo Roxas

Felipe Arroyo Roxas (Paco, Manila, 1840 - París, 13 d'abril de 1899) va ser un pintor d'origen filipí. Fill d'Antonio Roxas i de Lucina Arroyo, el seu germà fou el famós arquitecte Felix Roxas Arroyo qui tingué una gran influència sobre la pintura de l'artista. Estudià a la Academia de Dibujo y Pintura del Colegio de San Juan de Letrán. L'any 1884, quan migrà a Paris, anà a la University of Santo Tomas (UST). Només han sobreviscut molt poques pintures de l'autor, algunes d'elles a la Col·lecció Pagrel de les Filipines; a Catalunya, a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer es conserva l'obra Choza de Nipas (1899).

## Referències

* ↑ Arroyo Roxas, Biografia de. «GeringerArt». [Consulta: 21 novembre 2013].
# Vaux-lès-Palameix

Vaux-lès-Palameix és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 46 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vaux-lès-Palameix era de 46 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles) i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 41 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família i 19 eren segones residències. 40 eren cases i 1 era un apartament. Dels 22 habitatges principals, 18 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 9 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vaux-lès-Palameix el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 27 persones, 21 eren actives i 6 eren inactives. De les 21 persones actives 20 estaven ocupades (14 homes i 6 dones) i 1 aturada (1 home). De les 6 persones inactives 2 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Vaux-lès-Palameix hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vaux-lès-Palameix a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vaux-lès-Palameix a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Plaza de toros Real de San Carlos

La Plaza de toros Real de San Carlos fou una plaça de toros situada a Colonia del Sacramento, al sud-oest de l'Uruguai. Es va practicar la tauromàquia fins al 1912, quan el govern uruguaià va prohibir aquesta pràctica esportiva.
Fou construïda amb el tradicional estil neomudèjar.

## Història

Quan es trobava en operació, podia albergar fins a 10.000 espectadors. Va ser inaugurada oficialment el 9 de gener de 1910 amb la participació d'alguns dels toreros més destacats del moment com ara Ricardo Torres i el seu germà Manuel, d'Espanya.
Tot i que la inauguració estava prevista per al dia 8, els propietaris van decidir posposar-la uns dies per complir amb els requisits mínims de comoditat. No obstant això, atès al reclam dels espectadors, sobretot provinents de Buenos Aires, es va obrir l'endemà amb la presència de no menys de 7.000 espectadors.
A la plaça van tenir lloc vuit lluites amb els bous, fins que el govern de l'Uruguai va erradicar la tauromàquia el 1912, sent declarada il·legal.
Actualment es troba en ruïnes i l'accés està restringit per perill d'ensorrament.
* Interior de la plaça.

## Referències

* 1 2 3 Informació i imatges de la Plaza de toros Real de San Carlos (castellà)
* ↑ «Quieren recuperar parte del Complejo Turístico Real de San Carlos» (en castellà). La República, 07-08-2005. [Consulta: 6 maig 2011].
# Sant Antoni de Lladorre

Sant Antoni de Lladorre és una obra de Lladorre (Pallars Sobirà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'oratori de Sant Antoni de Pàdua està ubicat dins la paret de marge del camí que anava a Boldís Jussà a Lladròs i a Ginestarre.
L'oratori o pedronet de Sant Antoni de Pàdua és una mena de columna feta de pedra. Té un graó de 35 cm d'alt i 56 cm d'ample sobre el qual s'assenta l'oratori de 117 cm d'ample, 250 cm d'alt i 80 cm de fons. A la cara frontal hi ha una fornícula de 60 cm d'ample, 70 cm d'alt i 65 cm de fons. Està construït amb pedra del país lligada amb morter de calç. La coberta d'aquesta construcció és a doble vessant amb lloses de pissarra. La fornícula està restaurada amb formigó i hi ha un mil·lèsima amb la data 1955. Presenta la imatge de Sant Antoni vestit de franciscà amb el Nen a coll.

## Història

L'oratori va ser malmès durant la Guerra Civil i restaurat al 1955.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Antoni de Lladorre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].