OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'entrata di Cristo in Gerusalemme

L'entrata di Cristo in Gerusalemme (Entrada de Crist a Jerusalem) és un oratori compost per Lorenzo Perosi. Fou estrenat al Salone Perosi de Milà el 25 d'abril de 1900, dirigit pel mateix autor. És estructurat en dues parts i basat en textos de Sant Mateu i Sant Lluc.

## Origen i context

Amb la seva habitual rapidesa, monsenyor Perosi va estrenar aquest oratori només quatre mesos després d'haver-lo començat a bord del tren que el portava de Venècia a Milà. La popularitat ja adquirida li va permetre fer-ho en l'enorme saló que portava el seu nom, a la capital llombarda, amb l'aparatós dispositiu de dos cors, una gran orquestra, instruments de metall fora d'escena, dues arpes i tres solistes vocals.
Gerusalemme, tal com es va dir en un principi, tracta de l'arribada de Crist a la ciutat on serà jutjat i martiritzat. Crist és una figura de la trama i l'autor el fa cantar al costat dels cors, que són també persones, i els diversos noms episòdics que apareixen en el relat de l'Evangeli.

## Referències

* ↑ «Cronologia della vita, delle opere e delle attività artistiche». Il Coro Polifonico “Lorenzo Perosi” di Misterbianco. Arxivat de l'original el 2013-06-03. [Consulta: 15 juny 2013].
* 1 2 Matamoro, Blas. «Ressenya del disc». diverdi.com.
# Josep Maria Gich i Pi

Josep Maria Gich i Pi (Tivissa, Ribera d'Ebre, 15 de novembre de 1887 - Barcelona, 2 de gener de 1957) va ser un advocat i periodista català.

## Biografia

Es llicencià en Dret i Ciències Socials a la Universitat de Barcelona. Conseller de La Caixa de Pensions des de 1921 arribà a exercir el càrrec de Vicepresident de l'entitat després de la Guerra Civil, i va ser notari a Barcelona. Durant la seva joventut milità en el carlisme i va ser fundador de l'Agrupació Escolar Tradicionalista de Barcelona, de la qual fou president, juntament amb Lluís Vila i d'Abadal. Des de 1909 era membre d'Acció Social Popular, entitat creada amb la finalitat de difondre l'acció social de l'Església, camp en què Gich tingué una militància destacada com a difusor en múltiples xerrades. Director d'El Social (òrgan d'Acció Social Popular) també dirigí la revista Catalunya Social i va col·laborar en la revista Priorat editada a Falset, escrivint articles sobre la política i la societat catalanes. La Biblioteca de La Caixa de Pensions de Falset (1946-1999) va portar el seu nom, ja que va la seva intervenció la va fer possible. Un carrer de Falset també porta el seu nom. L'historiador Pere Audí Ferrer està escrivint la seva biografia.

## Obra publicada

* Ideas sociales de Balmes. Barcelona: Acción Social Popular, 1910
* El Evolucionismo jurídico: aplicación a una nueva fase del desenvolvimiento del derecho privado. Barcelona: Universitat de Barcelona, 1911
* Vida que passa. Gandesa: Edicions El llamp, 1927

## Referències

* ↑ Audí Ferrer, Pere. «Gich i Pi, Josep Maria». A: Diccionari biogràfic dels diputats de la Mancomunitat de Catalunya (1914-1925). Primer edició. Barcelona: Diputació de Barcelona, octubre de 2019, p. 203. ISBN 9788498038897.
* ↑ «esquela de Don Jose Mª Gich Pi». La Vanguardia, 03-01-1957, pàg. 25.
* ↑ Revista de información económica y financiera, 20-01-1957, pàg. 1.
* ↑ El Radical, 27-07-1911, pàg. 3.
* ↑ La Vanguardia, 23-11-1909, pàg. 2.
* ↑ La Vanguardia, 15-02-1919, pàg. 7.
* ↑ «Josep Maria Gich i Pi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fusté i Antich, Rosa Ma. Bibliografia de Falset: Les publicacions periòdiques a Falset del 1909 al 1936.. Tarragona: Diputació de Tarragona, 1990. ISBN 84-87123-14-7.
* ↑ Diario de Tarragona, 17-07-1957, pàg. 8.
# Campanya de Guipúscoa

La campanya de Guipúscoa fou una campanya de la Guerra Civil espanyola en la que l'exèrcit franquista va conquerir el nord de la província de Guipúscoa, en poder de la República entre juliol i setembre de 1936.

## Antecedents

A finals de juliol, les tropes del General Mola van patir una escassetat de municions (amb només 26.000 cartutxos). Aleshores Francisco Franco li va enviar grans subministraments i armes des d'Itàlia i Alemanya passant per Portugal, amb 600.000 cartutxos. El 13 d'agost, Mola es va reunir amb Franco a Sevilla i va decidir capturar Sant Sebastià i Irún per tal de tallar els bascos de la frontera francesa a l'extrem occidental dels Pirineus.

## Desenvolupament

Inicialment concebut pel general Emilio Mola per avançar fins a Irun per tallar les comunicacions entre el nord de la península i França i connectar amb els rebels de la guarnició de Sant Sebastià que es van veure assetjats per les forces de Augusto Pérez Garmendia. La campanya va haver de ser desviada quan la ruta que duia a Irun va veure's bloquejada per la demolició del pont de Endarlatsa. Quan els rebels de Pamplona van saber del setge de Sant Sebastià, Alfonso Beorlegui va desviar totes les seves forces cap a l'oest en direcció a Sant Sebastià, per alleujar la guarnició rebel mentre dues columnes franquistes avançaven des de l'oest.
Després del fracàs per alleugerir el setge dels rebels a Sant Sebastià, les forces d'Alfonso Beorlegui va reprendre el seu avanç a Irún per tallar el nord de les províncies de Guipúscoa, Biscaia, Santander i Astúries, per després continuar amb la captura de Sant Sebastià fins a la frontera de Biscaia.

## Referències

* ↑ Álvarez, Rafael Dávila. La Guerra Civil en el norte: El general Dávila, Franco y las campañas que decidieron el conflicto (en castellà). La Esfera de los Libros, 2021-05-05, p. 27. ISBN 978-84-1384-128-1.
* ↑ Beevor, Antony. The Spanish Civil War. New York : Penguin Books, 2001, p. 115-116. ISBN 978-0-14-100148-7.
* ↑ de Pablo, Santiago «La guerra civil en el País Vasco: ¿un conflicto diferente?». Ayer, 50, 2003, pàg. 115–141. ISSN: 1134-2277.
* ↑ Barruso Barés, Pedro «El dificil regreso: La política del "Nuevo Estado" ante el exilio guipuzcoano en Francia (1936-1939)». Sancho el sabio: Revista de cultura e investigación vasca, 11, 1999, pàg. 101–142. ISSN: 2445-0782.
* ↑ Álvarez-Coque, Arturo García «Los militares de Estado Mayor y su lealtad a la República (1936-1939)» (en castellà). HISPANIA NOVA. Primera Revista de Historia Contemporánea on-line en castellano. Segunda Época, 2017, pàg. 76–99. DOI: 10.20318/hn.2017.3481. ISSN: 1138-7319.
* ↑ Urrestarazu Parada, Ion «Altza durante la Guerra Civil Española». Boletín de estudios históricos sobre San Sebastián, 53, 2020, pàg. 533–648. ISSN: 0210-2889.
* ↑ Alted, Alicia. La voz de los vencidos: El exilio republicano de 1939 (en castellà). AGUILAR, 2012-07-06. ISBN 978-84-03-01163-2.
# Barque sortant du port

Barque sortant du port és una pel·lícula de curtmetratge documental muda en blanc i negre francesa del 1895 dirigida i produïda per Louis Lumière.

## Producció

Va ser filmada mitjançant el cinematògraf, una càmera tot en un, que també serveix com a projector i desenvolupador de pel·lícules. Com amb totes les primeres pel·lícules de Lumière, aquesta pel·lícula es va fer en un format de 35 mm amb una relació d'aspecte d'1,33:1.

## Sinopsi

El final d'un dic, amb nens i dones amb vestits tradicionals. Un vaixell entra al camp de la càmera a la dreta, sacsejat per dos homes liderats per un tercer. L'esquif intenta voltar la punta del dic, però l'onatge l'empeny cap enrere, el posa de costat i el corrent s'interromp pel final de la bobina de pel·lícula.

## Estat actual

Donada la seva antiguitat, aquest curtmetratge es pot descarregar gratuïtament des d'Internet. També ha aparegut en diverses col·leccions de pel·lícules, com ara The Movies Begin – A Treasury of Early Cinema, 1894–1913 .

## Referències

* ↑ «Technical Specifications». Internet Movie Database. [Consulta: 6 abril 2007].
* ↑ «DVD». Internet Movie Database. [Consulta: 28 març 2007].

## Enllaços externs

* Vídeo complet a Dailymotion
* Barque sortant du port a YouTube
# Bete-bendi

El bete-bendi és una llengua del sud-est de Nigèria, de l'estat de Cross River. Es parla a les LGAs d'Obudu i d'Obanliku.
El bete-bendi és una llengua de la família lingüística de les llengües bendi, que formen part de les llengües del riu Cross. Les altres llengües que formen part de la seva família lingüística són l'alege, el bekwarra, el bokyi, l'ubang, l'ukpe-bayobiri i l'utugwang-irungene-afrike, totes elles de Nigèria.

## Ús

L'ethnologue qualifica que el bete-bendi és una llengua en desenvolupament (5). Té un ús vigorós i està estandarditzada i sense problemes. És utilitzat per gent de totes les edats i els seus parlants també parlen pidgin i anglès. És una llengua literària i s'escriu en alfabet llatí des del 2007. L'ús del bete-bendi està augmentant.

## Dialectologia

El bendi i el bete són dos dialectes del bete-bendi que són intel·ligibles. El 62% del se lèxic és similar.

## Població i religió

El 89% dels 130.000 parlants de bete-bendi són cristians. D'aquests, el 75% pertanyen a esglésies protestants i el 25% a esglésies cristianes independents. L'11% restant professa religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 Bete-Bendi al joshuaproject
* 1 2 3 bete-bendi a l'ethnologue
* ↑ ethnologue
# Barraca del camí del Corral del Fortuny XII

La Barraca del camí del Corral del Fortuny XII és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una barraca de planta circular orientada al sud i envoltada d'una gran quantitat de pedra sobrera, disposada de forma rectangular al seu voltant. Aquesta pedra sobrera possibilita el llarg corredor d'entrada, cobert amb cinc lloses.
La seva cambra interior és també circular, amb un diàmetre de 2'575m. La cambra està coberta amb una falsa cúpula, amb una alçada màxima de 2'83m. La coberta exterior és de pedruscall. El portal està capçat amb una llinda.

## Referències

* 1 2 «Barraca del camí del Corral del Fortuny XII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].
# Biblioteca Europea d'Informació i Cultura

La Biblioteca Europea d'Informació i Cultura (Biblioteca Europea di Informazione e Cultura BEIC; anglès: European Library of Information and Culture) és un projecte en curs amb seu a Milà (Itàlia), per a la realització d'una nova biblioteca moderna. Va començar a la fi de la dècada de 1990, quan Antonio Padoa-Schioppa va presentar la idea per primera vegada a la ciutat de Milà i al Ministeri italià de Patrimoni Cultural i Activitats i Turisme. La biblioteca es divideix en dues unitats principals: física i virtual.

## BeicDL

La inauguració de la biblioteca digital BEIC (BeicDL) va tenir lloc el 30 de novembre de 2012 i compta amb més de 27.000 objectes digitals i 3.000 autors. Els ítems s'articulen en col·leccions semàntiques i són lliurement accessibles a través de la web.

## Arxiu del dipòsit legal regional de Llombardia

D'acord amb la llei italiana 106 de 15 d'abril de 2004, tota la regió italiana ha de recollir tots els articles presentats per al seu dipòsit legal. La regió de Llombardia ha confiat la gestió del seu Arxiu de documents publicats a la BEIC, amb el suport de la Biblioteca Nazionale Braidense de Milà. L'Arxiu té el seu propi catàleg d'accés públic en línia.

## Arxiu Paolo Monti

El 2008 la BEIC va adquirir tot l’Arxiu Paolo Monti, declarat d'interès històric notable pel Ministeri italià del Patrimoni i Activitats Culturals. L'Arxiu, que compta amb més de 223.000 negatius, 12.244 impressions i 790 quimigrames, s'ha catalogat i obert al públic.

## Referències

* ↑ «Genesi del progetto originario» (en italià). Biblioteca Europea di Informazione e Cultura. Arxivat de l'original el 2019-09-25. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «Fondi acquisiti» (en italià). [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «BEIC-biblioteca digitale» (en italià). Arxivat de l'original el 2019-09-25. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ http://www.beic.it/it/content/presentazione-beic-30-novembre-2012
* ↑ «Digital Library». beic.it. Arxivat de l'original el 2019-09-25. [Consulta: 31 agost 2021].
* ↑ «Collections». [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ Leva, Federico; Chemello, Marco «Còpia arxivada». JLIS.it, 9, 3, 2018. Arxivat de l'original el 29 d’abril 2021. DOI: 10.4403/jlis.it-12481 [Consulta: 17 setembre 2018].
* ↑ «Archivio della Produzione Editoriale lombarda». Arxivat de l'original el 2019-09-25. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «Catalogo APE» (en italià). [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «Fondo Paolo Monti» (en italià). Arxivat de l'original el 2016-12-22. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «Monti, Paolo» (en italià). Dizionario Biografico degli Italiani. Treccani. [Consulta: 27 octubre 2016].

## Bibliografia

Padoa-Schioppa, Antonio (curador). La Biblioteca europea di Milano (Beic). Vicende e traguardi di un Progetto (pdf) (en italià). Milà: Skira, 2014. ISBN 978-88-572-2660-6 [Consulta: 28 juliol 2023].
# Basili i Emèlia de Cesarea

* Per a altres significats, vegeu «Basili».
Basili, anomenat Basili el Vell (Cesarea, segona meitat del s. III - ca. 350) i Emèlia de Cesarea, o Emília (morta ca. 375) van ésser un matrimoni, pares dels sants Basili el Gran, Gregori de Nissa, Macrina la Menor, Pere de Sebaste i Naucraci. Tots dos també són venerats com a sants per l'Església Ortodoxa.

## Biografia

Basili era d'una noble família de Cesarea, fill de santa Macrina la Major; Emèlia de Cesarea era filla d'una família rica. Van casar-se, van patir les persecucions de Maximí (305-314) i van ésser desterrats al Pont. Ell fou mestre de retòrica i filosofia.
Van tenir nou fills als que educaren en el cristianisme: tres d'ells foren bisbes: Pere de Sebaste, Basili el Gran i Gregori de Nissa. Basili, Gregori, Pere, Naucraci i una filla, Macrina la Jove, són venerats com a sants.

## Veneració

Després de la seva mort, els seus béns familiars es van convertir en una comunitat monàstica per a dones verges. Basili i Emèlia són venerats al seu torn com a sants per l'Església Ortodoxa i la seva festivitat es commemora el 30 de maig, suposadament el dia en què va morir Basili, la primera meitat del segle iv.

## Referències

* ↑ Teresa Rofes Llorens, Carlos Pérez Criado (edit). Calendario-directorio del año litúrgico 2021: Ciclo Dominical B Ciclo Ferial Año impar (en castellà). Fundación Pedro Farnés, p. 73. ISBN 978-84-949435-6-0.
* ↑ Holböck, Ferdinand. Married Saints and Blesseds: Through the Centuries (en anglès). Ignatius Press, 2002, p. 57. ISBN 978-0-89870-843-1.
* ↑ Keenan, Mary Emily «De Professione Christiana and De Perfectione: A Study of the Ascetical Doctrine of Saint Gregory of Nyssa». Dumbarton Oaks Papers, 5, 1950, pàg. 170. DOI: 10.2307/1291077. ISSN: 0070-7546.
* ↑ Smith, J. Warren «The Body of Paradise and the Body of the Resurrection: Gender and the Angelic Life in Gregory of Nyssa's De hominis opificio» (en anglès). Harvard Theological Review, 99, 2, 01-04-2006, pàg. 224. DOI: 10.1017/S0017816006001210. ISSN: 1475-4517.
# Basilia (cràter)

Basilia és un cràter sobre la superfície de (21) Lutècia, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 76 ° de latitud nord i 195 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 3.5 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el cinc d'abril de 2011 i fa referència a Basilia, una ciutat de l'època de Lutècia.

## Referències

* ↑ "Basilia (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Talbert, Richard J.A.. Princeton University Press. Barrington Atlas of the Greek and Roman World, 2000.
# Basili el Llop

Basili el Llop (Basil Lupo) fou príncep de Moldàvia el segle xvii, sota sobirania otomana.
Va néixer vers el 1595 a Albània, i els turcs li van concedir el govern de Moldàvia com hospodar el 1634. El seu regnat fou una contínua lluita contra l'hospodar de Valàquia, Mateu Besarab (1632-1654). Va confiscar moltes propietats i va angoixar amb impostos als seus súbdits; va fundar escoles gregues als monestirs i a aquestos els va millorar i dotar. A Jasi va construir l'església dels Tres Sants. També va establir una impremta al país, i es va imprimir el codi civil i el penal del 1646.
Fou deposat el 1653 per ordre de la Porta (el govern otomà), acomplerta pel kan de Crimea. Carregat de cadenes fou portat a Constantinoble, i fou desterrat a Edícola. El 1659 va poder tornar al seu poble d'origen però ja no se sap res més de la seva vida.
# Bobby Lee

Robert Young "Bobby" Lee (San Diego, Califòrnia, Estats Units, 17 de setembre de 1971) és un actor estatunidenc.

## Referències

* ↑ «Bobby Lee» (en anglès). IMDb.
# Bobby Martin

Robert Marvin Martin, més conegut com a Bobby Martin, (Atlantic City, Nova Jersey, 18 d'agost de 1969) és un exjugador de bàsquet nord-americà. Amb 2,05 metres d'alçada, jugava en la posició de pivot.

## Carrera esportiva

Va debutar professionalment a la CBA amb els Quad City Thunder, amb els quals es va proclamar campió el 1994. Aquell any va fitxar el CB Múrcia de la lliga ACB, on hi jugaria dues temporades. Després d'un any al Taugrés Vitoria, tallat per les lesions, se'n va anar a jugar a la lliga turca primer, i a la CBA després, per acabar en el mes d'abril en el Reial Madrid. L'any 2000 va tornar a la CBA, però abans d'acabar la temporada tornava a Espanya fitxat pel Canarias Telecom. Els anys següents va jugar al Leche Río Breogán (2001-02), Cáceres CB (2002-03), Joventut de Badalona (2003-04) i Unicaja Màlaga (2004-05).

## Referències

* ↑ Bobby Martin jugador a l'ACB
# Batarà pissarrós del Planalto

El batarà pissarrós del Planalto (Thamnophilus pelzelni) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial del sud i est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Batarà pissarrós del Planalto». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Batarà plumbi

El batarà plumbi (Dysithamnus plumbeus) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes del sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Batarà plumbi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Batis pàl·lida

La batis pàl·lida (Batis soror) és un ocell de la família dels platistèirids (Platysteiridae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de Brachystegia i acàcia de les terres baixes del sud-est de Kenya i centre, est i sud de Tanzània (incloent les illes Zanzíbar i Mafia), cap al sud a Malawi, Zimbabwe i Moçambic.

## Referències

* ↑ «Batis pàl·lida». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
# Batis terrestre

La batis terrestre (Lanioturdus torquatus) és un ocell de la família dels platistèirids (Platysteiridae) i única espècie del gènere Lanioturdus Waterhouse, 1838.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos oberts amb acàcias o mopane i matolls espinosos de l'oest i sud-oest d'Angola i nord-oest i centre de Namíbia.

## Referències

* ↑ «Batis terrestre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
# Batis menuda

La batis menuda (Batis perkeo) és un ocell de la família dels platistèirids (Platysteiridae).

## Hàbitat i distribució

Habita àrides estepes amb acàcies de l'extrem sud-est del Sudan, nord-est d'Uganda, sud i est d'Etiòpia, sud de Somàlia, nord i nord-est de Kenya i extrem nord-est de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Batis menuda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
# Beit Yossef

El Beit Yossef (en hebreu: בית יוסף) (en català: «la casa de Josep») és un llibre amb comentaris enciclopèdics sobre la llei jueva (halacà), i que fou compilat pel Rabí Joseph Caro al segle xvi. Va ser concebut com un comentari del Arba Turim del Rabí Jacob ben Asher. L'obra tracta solament els aspectes pràctics de la vida quotidiana jueva, però cobreix gairebé tota la literatura rabínica existent a l'època en la qual va ser escrita. Va ser desenvolupada durant més de vint anys, va ser suplementada i esmenada pel mateix autor, que més tard va escriure el Xulhan Arukh, una obra que actualment es considera com la principal referència en matèria de llei jueva (halacà).
Joseph Caro va començar a escriure el Beit Yossef a la ciutat d'Adrianòpolis l'any 1522, a l'edat de 32 anys, i el va completar a la ciutat de Safed, vint anys més tard. Com el mateix autor explica a la introducció del seu llibre, Caro intenta respondre, d'una banda, als jueus que han estat expulsats d'Espanya, i que es veuen forçats a adoptar els hàbits i costums de les diverses comunitats que els acullen, i que són dirigides sovint per líders menys preparats, i d'altra banda, per fer front als perills que representa la naixent indústria editorial, la qual permet que qualsevol persona pugui imprimir llibres sobre religió, fins i tot sense tenir un coneixement adequat.
L'autor estava interessat en arribar a una audiència el més àmplia possible. Caro va decidir escriure un comentari sobre l'obra del rabí Jacob ben Asher, el llibre de l'Arba Turim, encara que menys extensa que el Mixné Torà de Maimònides. L'autoritat de l'obra del Rabí Joseph Caro, ha estat acceptada tant pels líders asquenazites com pels sefardites.

## Referències

* ↑ «Caro, Joseph B. Ephraim» (en anglès). Jewish Encyclopedia, 1906.
# Beitar Tel Aviv FC

El Beitar Tel Aviv FC (Hebreu: מועדון כדורגל בית"ר תל אביב) fou un club de futbol israelià de la ciutat de Tel-Aviv.

## Història

El club va ser fundat el 1934. Durant la dècada dels quaranta visqué el seu millor moment, guanyant dues copes els anys 1940 i 1942. A més, l'any 1945 guanyà la lliga israeliana de la zona nord. L'any 2000 es fusionà amb el Shimshon Tel Aviv creant el Beitar Shimshon Tel Aviv, i el 2011 es desfeu la fusió amb Shimshon i unint-se amb Ironi Ramla creant Beitar Tel Aviv Ramla.

## Palmarès

* Lliga israeliana de futbol:
** 1944-45 (campionat regional nord)
* Copa israeliana de futbol:
** 1939-40, 1941-42

## Referències

* ↑ «Israel - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ List of Champions Arxivat 2014-06-06 a Wayback Machine. Israeli Football Association (hebreu)
* ↑ «Israel - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ Israel Third Level 2000/01 RSSSF
* ↑ Ironi Ramla to Merge (Again) with Beitar Tel Aviv Arxivat 2017-09-08 a Wayback Machine. Shachar Baruch, mynet.co.il, 23 June 2010 (hebreu)
# Bolxaia Kokxaga

El Bolxaia Kokxaga - Большая Кокшага (rus) - és un riu de Rússia, un afluent per l'esquerra del Volga. Passa per l'óblast de Kírov i per la República de Marí El.
Té una llargària de 297 km i una conca de 6.330 km². És un riu de règim mixt, nival i pluvial. Es glaça generalment de novembre a abril. Desemboca a l'embassament de Kúibixev, prop de les viles de Marinski Possad i Kokxaisk. El seu afluent principal és el Bolxoi Kúndix.
# Bombina fortinuptialis

Bombina fortinuptialis és una espècie d'amfibi anur de la família Bombinatoridae que viu a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Lau, M.W.N. & Zhigang, Y. 2004. Bombina fortinuptialis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 d'abril del 2008.
# Bombina pachypus

Bombina pachypus és una espècie d'amfibi anur de la família Bombinatoridae que viu a Itàlia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Andreone, F. 2004. Bombina pachypus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 d'abril del 2008.
# Blanc i negre (desambiguació)

«Blanc i negre» té aquests significats:
* Fotografia en blanc i negre, tècnica fotogràfica i cinematogràfica
* Barcelona. Blanc i negre, sèrie de fotografies de Xavier Miserachs
* Blanc i negre (entrepà), entrepà típic del País Valencià fet amb llonganissa i botifarró