OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rose Dione

Rose Dione (França, 22 d'octubre de 1875 – Los Angeles (Califòrnia), 29 de gener de 1936) va ser una actriu cinematogràfica activa sobretot durant l'època del cinema mut. El seu paper més recordat és el de Madame Tetrallini a "Freaks" (1932).

## Biografia

Nascuda a França, va iniciar la seva carrera com a actriu teatral. A Paris va arribar a actuar en la companyia de Sarah Bernhardt i també participà en algunes pel·lícules però amb l'arribada de la Primera Guerra Mundial es va traslladar a Nova York on actuava en el French Theatre. D’allà passà a Hollywood de la mà de la Famous Players-Lasky (futura Paramount) on participà en diverses pel·lícules entre les quals 'The Secret Garden" (1919) i "The World and Its Woman" (1919). Després treballà per a altres productores arribant a actuar en més de 60 pel·lícules. Morí a Los Angeles el 29 de gener de 1936.

## Filmografia

* Fleur des maquis (1910)
* Âme de traître (1911)
* Par l'amour (1913)
* Héros de 1916 (1916)
* La Joueuse d'orgue (1916)
* Les Frères corses (1917)
* The Secret Garden (1919)
* The Tiger's Trail (1919)
* The World and Its Woman (1919)
* It Happened in Paris (1919)
* The Luck of the Irish (1920)
* Suds (1920)
* The Woman and the Puppet (1920)
* The Great Lover (1920)
* Silk Hosiery (1920)
* The Land of Jazz (1920)
* The Blushing Bride (1921)
* The Four Horsemen of the Apocalypse (1921)
* Be My Wife (1921)
* Cheated Love (1921)
* Little Lord Fauntleroy (1921)
* Silent Years (1921)
* A Parisian Scandal (1921)
* Golden Dreams (1921)
* Under Two Flags (1922)
* Omar the Tentmaker (1922)
* Salomè (1923)
* Trilby (1923)
* Drifting (1923)
* The French Doll (1923)
* Scaramouche (1923)
* Shadows of Paris (1924)
* Try and Get It (1924)
* Beau Brummel (1924)
* The Iron Man (film 1924)|The Iron Man (1924)
* The Rose of Paris (1924)
* The Lover of Camille (1924)
* Inez from Hollywood (1924)
* One Year to Live (1925)
* Fifth Avenue Models (1925)
* The Girl from Montmartre (1926)
* Mademoiselle Modiste (1926)
* Paris (1926)
* The Duchess of Buffalo (1926)
* Fools of Fashion (1926)
* Love's Blindness (1926)
* Camille (1926)
* When a Man Loves (1927)
* The Beloved Rogue (1927)
* Old San Francisco (1927)
* Ragtime (1927)
* Polly of the Movies (1927)
* Mad Hour (1928)
* Bringing Up Father (1928)
* His Tiger Wife (1928)
* Out of the Ruins (1928)
* The Red Mark (1928)
* West of Zanzibar (1928)
* Naughty Baby (1928)
* One Stolen Night (1929)
* Hearts in Exile (1929)
* Isle of Escape (1930)
* Women Everywhere (1930)
* On Your Back (1930)
* Nuit d'Espagne (1931)
* Svengali (1931)
* Salvation Nell (1931)
* Susan Lenox (Her Fall and Rise) (1931)
* Freaks (1932)
* Back Street (1932)
* The King Murder (1932)

## Referències

* ↑ «Variety theatre». The Daily Colonist (Victoria), 04-11-1920, pàg. 12.
* ↑ «Rose Dione» (en anglès). Internet Movie Database. [Consulta: 28 maig 2021].

## Enllaços externs

* Filmografia de Rose Dione al catàleg de l'American Film Institute
# World Savings Banks Institute

L'Institut Mundial de Bancs Minoristes, conegut per les seves sigles en anglès WSBI (World Savings and Retail Banking Institute) és una associació internacional de banca, que engloba a 109 membres de 92 estats del món, el que significa unes 7.000 entitats financeres.
Va ser fundat el 1924 en ocasió d'un congrés a Milà, on es va ubicar la seva seu central fins al 1948. Aquell any, amb motiu dels bombardejos a la ciutat, l'organització es va traslladar a Amsterdam.
El 1963 es va crear una organització germana, el "Saving Banks Group of the European Economic Community", que fou reanomenada com European Savings Banks Group el 1988.
El 1969 es va tornar a canviar la seva ubicació, establint-se a Ginebra, on va romandre fins 1994. El 1994 l'organització es va refundar i establir a Brussel·les.
WSBI treballa amb institucions financeres i publica papers de recerca i estudis sobre el sector financer. WSBI també proporciona consultoria tècnica en col·laboració amb diverses agències i ofereix formació als seus membres. Des de 2018 el seu president és Isidre Fainé.

## Referències

* ↑ «WSBI - Key figures». Arxivat de l'original el 2011-10-04. [Consulta: 29 juny 2018].
* ↑ «WSBI - New publications». Arxivat de l'original el 2008-05-12. [Consulta: 29 juny 2018].
* ↑ «Membership Directory WSBI». Arxivat de l'original el 2008-07-25. [Consulta: 29 juny 2018].

## Enllaços externs

* WSBI — Venda al detall i Estalvis Mundials que Amunteguen Institut Arxivat 2018-06-29 a Wayback Machine.
* ESBG — Venda al detall i Estalvis europeus que Amunteguen Grup Arxivat 2018-06-29 a Wayback Machine.
# Asiamèrica

Asiamèrica va ser una gran illa formada a partir de la massa de terra de Lauràsia i separada per mars continentals d'Euràsia de l'oest i de l'est d'Amèrica del Nord. Aquesta regió incorporava l'actual Xina, Mongòlia, oest dels Estats Units i l'oest del Canadà. Les evidències fòssils mostren que van ser la llar de molts dinosaures i mamífers arcaics. Va existir durant el Cretaci tardà a l'Eocè, i va existir de nou durant el Plistocé del Quaternari. Per tercera vegada va tornar a existir fa 50 milions d'anys.

## Referències

* The early evolution of the Tyrannosauridae in Asia Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* Dinosaurs (sub-heading The Earth of the Dinosaur Arxivat 2005-10-28 a Wayback Machine.
* Palaeos website Arxivat 2006-06-21 a Wayback Machine.
# Duncan (Nebraska)

Duncan és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 359 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Duncan tenia 359 habitants, 138 habitatges, i 93 famílies. La densitat de població era de 346,5 habitants per km².
Dels 138 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,1% hi vivien parelles casades, en un 4,3% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 26,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,9% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 11,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 112 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.932 $ i la renda mediana per família de 42.031 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.023 $ mentre que les dones 21.023 $. La renda per capita de la població era de 15.475 $. Aproximadament el 4,2% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Duncan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Duncan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mancera de Arriba

Mancera de Arriba és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 201 | 156 | 142 | 120 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Brent (Oklahoma)

Brent és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 504 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brent tenia 504 habitants, 206 habitatges, i 148 famílies. La densitat de població era de 17,5 habitants per km².
Dels 206 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,1% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 27,7% no eren unitats familiars. En el 23,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 26,8% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.141 $ i la renda mediana per família de 27.813 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.250 $ mentre que les dones 16.042 $. La renda per capita de la població era d'11.968 $. Entorn del 10,1% de les famílies i el 13,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brent». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brent». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Frolovka (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Frolovka».
Frolovka (en rus: Фроловка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2018 tenia 901 habitants. Pertany al districte rural de Partizanski.

## Referències

* ↑ Официальный сайт администрации Партизанского района
# Goldonna

Goldonna és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 457 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Goldonna tenia 457 habitants, 163 habitatges, i 131 famílies. La densitat de població era de 16 habitants/km².
Dels 163 habitatges en un 39,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,8% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 19,6% no eren unitats familiars. En el 17,2% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,9% tenia menys de 18 anys, un 11,4% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 24,3% de 45 a 60 i un 9,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.500 $ i la renda mediana per família de 32.656 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.875 $ mentre que les dones 17.000 $. La renda per capita de la població era de 12.207 $. Entorn del 20,2% de les famílies i el 23,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Goldonna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Goldonna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Zeraïm

El seder Zeraïm (hebreu: סדר זרעים) és el primer ordre de la Mixnà, la primera gran obra de la Halacà. Aquesta secció de la Mixnà va ser escrita pels savis per informar a tots els jueus sobre el que s'ha de fer per complir les obligacions bíbliques sobre els resos i els manaments sobre el menjar. La Halacà (o Llei Jueva) conté moltes obligacions i restriccions sobre les activitats agrícoles, i ordena un horari estricte per als temps de les oracions. La major part de Zeraïm va ser deixada fora de la Guemarà (el comentari rabínic de la Mixnà). És explicat teòricament que els rabins van sentir que els altres manaments tenien una major prioritat que els manaments agrícoles, que tracten majoritàriament de les restriccions sobre el menjar produït a la Terra d'Israel. El seder Zeraïm està dividit en onze tractats:
* Berajot (ברכות, "Benediccions")
* Peah (פאה, "Cantonada")
* Demai (דמאי, "Producte Dubtós")
* Kilayim (כלאיים, "Dos Tipus")
* Shevit (שביעית, "Setè Any")
* Terumot (תרומות, "Donacions")
* Maserot (מעשרות, "Delmes")
* Maaser Sheni (שני מעשר, "Segon Delme")
* Halah (חלה, "Tros de Massa")
* Orlah (ערלה, "Prepuci")
* Bikurim (ביכורים, "Primers Fruits")

## Referències

* ↑ myjewishlearning.com/
* ↑ sefaria.org/
Zeraïm (סדר זרעים)
Berajot
Peah
Demai
Kilayim
Shevit
Terumot
Maserot
Maaser Sheni
Halah
Orlah
Bikurim :
# Asclepíades (poeta líric)

Asclepíades (en llatí Asclepiades, en grec antic Ἀσκληπιάδης) fou un poeta líric que va escriure uns versos característics que s'assemblen als coriàmbics i que eren coneguts per versos asclepíadics, però no se sap si els va inventar o es van dir així perquè els usava freqüentment. Va viure una mica després de temps d'Alceu i Safo.

## Referències

* ↑ 9.Asclepiades a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 381
# Ebosia falcata

Ebosia falcata és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.
Fa 9,3 cm de llargària màxima i té vèrtebres: 24. És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 47-243 m de fondària. Es troba a l'Índic occidental: Somàlia i l'Índia.
És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Eschmeyer, W. N. & Rama-Rao, K. V., 1978. A new scorpionfish, Ebosia falcata (Scorpaenidae, Pteroinae), from the western Indian Ocean, with comments on the genus. Matsya Núm. 3 (per a 1977): 64-71.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
# Machtergreifung

Machtergreifung [ˈmaxtɛɐ̯ˌgʀaɪ̯fʊŋ] (traducció: presa del poder) o Machtübernahme [ˈmaxtybɐˌnɑˑmə] (traducció: pujada al poder) és la presa del poder governamental en l'estat alemany pel partit nazi i els seus aliats nacionalistes conservadors i la posterior conversió de la democràcia existent de la República de Weimar al Tercer Reich d'Adolf Hitler el 1933.

## El Terme

Quan s'utilitza en alemany, tant Machtergreifung i especialment Machtübernahme conserven els seus significats més generals, i l'últim no està particularment relacionat amb els nazis. Machtübernahme es refereix qualsevol presa del poder, ja sigui pacífica o violenta i legítima o il·legítima.
El terme Machtergreifung va ser encunyat pels mateixos nazis per tal de retratar al seu accés al poder com un atac actiu (també se'n va utilitzar un d'alternatiu: Nationale Erhebung 'alçament nacional'). Però, que Hitler accedís a la cancelleria va ser més el resultat de la intriga més que d'una revolució activa, el terme ha estat criticat per historiadors i algunes vegades és reemplaçat pel terme Machtübertragung ("lliurament de poder") o, polèmicament més, Machterschleichung ("colar-se al poder ").
Un altre nom comú per als nazis al poder el 1933, és la Brown Revolution (revolució marró), es refereix a les camises de color marró que van servir com l'uniforme de les SA, per què els seus membres eren coneguts com a "camises marrons".

## Història

Els nazis havien après de la fallida del Putsch de Múnic, (9 de novembre de 1923) i van desenvolupar una "Legalitätsstrategie" (estratègia de la legalitat) per la seva "Revolució Nacional" per observar formalment la llei.
Després de l'enorme èxit del partit nazi a les eleccions de 1930, el govern de Heinrich Brüning (Centre), va tractar de mantenir l'estat i la constitució viva a través d'un govern de minoria amb el suport dels socialdemòcrates. Brüning empès a través d'una llei que proscriu les SS nazis i les organitzacions paramilitars SA, que va haver de ser revocada el 1932 després de la pressió de les forces de dreta a encapçalades per Kurt von Schleicher.
Des d'una perspectiva econòmica, Brüning va provocar un augment de la desocupació a través del seu programa rígid d'equilibrar el pressupost públic. L'1 de juny de 1932 el President del Reich, Paul von Hindenburg, a instàncies de Schleicher, va nomenar el no-partidista canceller Franz von Papen, qui es va esforçar per a la col·laboració amb els nazis per la seva popularitat personal. Les negociacions van fracassar a causa de les demandes de Hitler per la Cancelleria, el govern de Von Papaen no va viure gaire temps i en les eleccions de 1933 Hitler va ser nomenat Canceller.
El Machtergreifung va estar seguit per la Gleichschaltung, el període voltant de l'any 1934, que es caracteritzà per l'eliminació sistemàtica de les organitzacions no-nazis que podrien influir en les persones, com ara els sindicats i els partits polítics.

## Vegeu també

* Gleichschaltung

## Referències

* ↑ Toland, John. «The Brown Revolution». A: Hitler: The Pictorial Documentary of his Life. Garden City, New York: Doubleday & Sons, 1978, p. 42–60. ISBN 0-385-04546-8.
# Friedrich Wilhelm Pixis (senior)

Friedrich Wilhelm Pixis (1755 - 1805) fou un organista i compositor alemany.
Va fer els seus estudis en l'escola de l'abat Vogler, i des de 1770 desenvolupà la plaça d'organista de l'Església Reformada de Mannheim.
Deixà dues col·leccions de preludis per a orgue (Mannheim, 1791 i 1792) i una de trios per a piano, violí i violoncel (Mannheim, 1794).
Era el pare dels músics Friedrich Wilhelm (1786-1842) i Johann Peter Pixis (1788-1874).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 45, pàg. 169. (ISBN 84-239-4545-6)
# Attilio Giovannini

Attilio Giovannini (San Michele Extra, 30 de juliol de 1924 - New Fairfield, 18 de febrer de 2005) fou un futbolista italià de la dècada de 1940.
Fou 13 cops internacional amb la selecció de futbol d'Itàlia amb la qual participa al Mundial de 1950. Pel que fa a clubs, destacà a Inter de Milà, i SS Lazio.

## Referències

* ↑ Attilio Giovannini a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Perfil a enciclopediadelcalcio». Arxivat de l'original el 2020-02-18. [Consulta: 28 agost 2020].
# Saint-Denoual

Saint-Denoual (en bretó Sant-Denwal) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 354 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 382 | 369 | 330 | 342 | 362 | 354 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean Bonenfant | |
| 2008- | Marie-Thérèse Salou | |
# Sala Érard

La Sala Érard (en francès, Salle Érard) és una sala de concerts de París, situada al número 13 de la rue du Mail, al 2n arrondissement de la ciutat.
La sala forma part de l'hôtel particulier que va pertànyer, des del segle xviii, a la família Érard, fabricants de pianos, arpes i clavicèmbals. L'espai és petit, però està ben aïllat dels sorolls de la ciutat i proporciona una bona acústica, essent una sala especialment adaptada per a la música de cambra.
Durant el segle xix i el començament del XX, la sala Érard va ser el lloc on es van estrenar moltes composicions i on molts intèrprets van fer els seus primers concerts. Fins a la construcció de la Maison de la Radio l'any 1963, la sala va ser l'estudi d'enregistrament de la Radiodiffusion française.
Avui dia, a la sala només s'hi organitzen concerts, i els espais i l'antic accés pel número 11 de la rue Paul Lelong s'han reformat. No obstant això, és un indret especialment recordat per la seva acústica i el seu passat històric a nivell artístic i musical.

## Estrenes i debuts destacats

* Érik Satie (l'orquestació de les seves Gymnopédies per Claude Debussy)
* Jacques Ibert, les histoires (deu peces per a piano, 1923)
* Nellie Melba
* Ricard Viñes
* Maurice Ravel, Miroirs (1906), Menuet antique (1892), Histoires naturelles amb Jane Bathori (1907), Sonata per a violí i piano (1927), Trois poèmes de Mallarmé (1914)
* Camille Saint-Saens (1860).
* Ignacy Jan Paderewski (1888)
* Claude Debussy, Triptyque Estampes (1904), Le Promenoir des deux amants (1911)
* Alexander Scriabin (1896)
* Joseph Jongen
* André Caplet, Conte fantastique amb Micheline Kahn a l'arpa, (1923)
* Vladimir de Pachmann (1882)
* Charles Valentin Alkan (1837) i (1880)
* Francis Poulenc
* Reynaldo Hahn, i Édouard Risler (1908)
* Ernest Chausson, Viviane (1883)
* César Franck, Le Chasseur maudit (1883)
* Arthur Honegger, Le Cahier romand (1924)
* Olivier Messiaen, Huit préludes (1930)
* Maurice Delage, Sept haï-kaïs (1925), Quatre poèmes hindous (1914)
* Francis Planté,
* Stéphan Elmas
* Youra Guller

## Referències

* ↑ «Salle Erard: Forging a Path | Musical Geography» (en anglès). [Consulta: 26 maig 2018].
* ↑ Jpd. «Paris-bise-art : Pianos Erard (2) - La salle Erard (la vraie !)», 12-01-2017. [Consulta: 26 maig 2018].
* ↑ «Skip Sempé - Soirée Rameau à la salle Erard» (en francès). Musique classique & Co, 27-10-2014.
* ↑ gallica.bnf.fr
* ↑ gallica.bnf.fr

## Vegeu també

* Société Nationale de Musique

## Enllaços externs

* La Sala Erard a Gallica
* La Salle Érard a France Musique
# Avinguda d'Aguilera

L'avinguda d'Aguilera és una avinguda d'Alacant. Es perllonga en direcció est-oest i serveix com a límit a quatre barris: Alipark i Sant Ferran-Princesa Mercé, que queden al nord; i Benalua i Polígon del Baver, que queden al sud. L'avinguda deu el seu nom a José Carlos Aguilera (1848-1900), IV marquès de Benalua, qui va finançar les obres de construcció del barri de Benalua, al qual deu el seu nom.
En origen, es tractava la carretera d'eixida i entrada de la ciutat pel seu costat oest, abans del creixement de la ciutat en els anys 60. Articulava una gran intensitat industrial, car a un dels seus costats se situaven indústries que posteriorment desapareixerien amb la urbanització dels barris d'Alipark i Sant Ferran-Princesa Mercé. No obstant això, manté la seua funció d'entrada i eixida dels barris de l'oest al centre de la ciutat, la qual cosa la fa una avinguda amb una alta densitat de trànsit.
En el seu extrem est, l'avinguda Aguilera enllaça amb la glorieta de l'Estrela, que dona accés a altres tres importants vies de la ciutat: les avingudes d'Òscar Esplà (cap al sud), Maisonnave (cap a l'est) i Salamanca (cap al nord). En aquest extrem, donen a l'avinguda els terrenys de l'Estació d'Alacant-Terminal i el Teatre Arniches (en el número 1 de la via). En el seu recorregut cap a l'oest, donen a l'avinguda altres edificis reseñables, com el Mercat Municipal de Benalua, el Col·legi Públic José Carlos Aguilera, el Palau de Justícia d'Alacant i Càritas Diocesana d'Alacant. També donava a aquesta avinguda l'edifici de Radiotelevisió Valenciana a Alacant, fins a la seua desaparició en 2013. En el seu extrem oest, l'avinguda es bifurca en dues vies: la seua prolongació (cap al nord-oest), que a partir d'aquest punt passa a denominar-se avinguda d'Oriola, i el carrer Periodista Rafael González Aguilar (cap al sud-oest). Entre ambdues vies es troba l'Aula Municipal de Cultura Xalet de l'Enginyer de Tramvies.

## Referències

* ↑ «Primera promoción de viviendas baratas» (en castellà). La Verdad, 26-03-2012. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ Alicante, sus calles antiguas y modernas, 1974, p. 49.
* ↑ Press, Europa. «El Consell apuesta por Ciudad de la Luz como sede "natural" de la nueva RTVV en Alicante». www.europapress.es, 25-05-2016. [Consulta: 18 març 2020].
# Avinguda d'Aragó (Olot)

L'Avinguda d'Aragó és un vial a la ciutat d'Olot protegit com a bé cultural d'interès local. Forma part de l'ordenació de l'eixample Malagrida i és l'únic vial amb passeig central que enllaçava el sector de l'Hemisferi espanyol amb el parc de les Mòres, amb un pont que no s'ha construït mai. Aquesta filera d'arbres per millorar les condicions del passeig són d'inspiració francesa i tenen els models més reeixits en les promenades i boulevards. La seva singularitat ve definida per les fileres d'arbres en línia recta, que s'ha repetit per tota la geografia urbana del país i què en la mateixa ciutat d'Olot, en trobem altes exemplars rellevants.

## Referències

* ↑ «Avinguda Aragó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].