OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quart Govern d'Espanya durant la dictadura franquista

El Quart Govern d'Espanya durant la dictadura franquista va durar del 3 de setembre de 1942 al 18 de juliol de 1945.

## Fets destacats

Es tracta del nou govern sorgit després de la crisi de 1942 provocada per l'atemptat de Begoña i l'enfrontament, per una banda, entre falangistes i carlins, i l'altre, entre aliadòfils i germanòfils. Es traduí en la caiguda del cunyat de Franco, Ramón Serrano Suñer i la formació del govern de la neutralitat y la No Bel·ligerància. Els canvis significarien que la Falange esdevindria la «Falange de Franco» i que el govern s'allunyaria a poc a poc de l'òrbita del Tercer Reich i s'aproximaria als aliats, almenys en política exterior. A l'interior es va mantenir una dura política repressiva contra l'oposició armada guerrillera, força activa a Catalunya, Galícia, Lleó, Astúries i Madrid.

## Composició

* Cap d'Estat
       Francisco Franco Bahamonde
* Ministre de la Governació
       Blas Pérez González
* Ministre d'Hisenda
       Joaquín Benjumea Burín
* Ministre de Treball
       José Antonio Girón de Velasco
* Ministre d'Afers exteriors
       Francisco Gómez-Jordana Sousa
       José Félix de Lequerica Erquiza
* Ministre de Justícia
       Esteban de Bilbao Eguía
       Eduard Aunós Pérez
* Ministre de l'Exèrcit
       Carlos Asensio Cabanillas (militar)
* Ministre de l'Aire
       Juan Vigón Suero-Díaz
* Ministre de Marina
       Almirall Salvador Moreno Fernández
* Ministre d'Industria i Comerç
       Demetrio Carceller Segura
* Ministre d'Obres Públiques.
       Alfonso Peña Boeuf
* Ministre d'Agricultura
       Miguel Primo de Rivera y Sáenz de Heredia
* Ministre d'Educació
       José Ibáñez Martín
* Ministre Secretari General del Moviment
       José Luis Arrese Magra

## Canvis

El 16 de març de 1943 el ministre de Justícia, Esteban de Bilbao Eguía, nomenat president de les Corts Espanyoles és substituït per Eduard Aunós Pérez.
El 3 d'agost de 1944 mor el ministre d'Afers exteriors Francisco Gómez-Jordana Sousa sent substituït l'11 d'agost per José Félix de Lequerica y Erquiza.

## Bibliografia

* Los 90 Ministros de Franco. Equipo Mundo. DOPESA, Barcelona, noviembre de 1971.

## Referències

* ↑ José María García Escudero, Manuel Espadas Burgos i José Luis Comellas: Historia general de España y América, Volumen 19, La Política, El Gobierno de 1942, página 80
* ↑ Ramón Tamames: Historia de España Alfaguara, Volumen VII, La Era de Franco, páginas 497-503

## Enllaços externs

* Composició dels governs d'Espanya des de la Segona República
# Maurice Molho

Maurice Molho (Constantinoble 1922 - París 1995) fou un filòleg hispanista i catalanista de nacionalitat francesa.
Nascut en una família jueva sefardita de l'encara ciutat de Constantinoble en el penúltim any de l'Imperi Otomà, estudià a París de 1932 a 1940. Durant la Segona Guerra Mundial es traslladà a Espanya, on va poder demanar la nacionalitat espanyola atès que durant la dictadura de Primo de Rivera s'havia acordat que els sefardites hi tenien dret.
Establert a Barcelona, l'any 1946 es va llicenciar en Filologia Romànica. Traslladat a Madrid, en els anys següents es doctorà amb una tesi sobre els Furs de Jaca sota la direcció de Rafael Lapesa.
El 1949 tornà a França, on estudià amb Pierre Fouchè i Gustauve Guillaume. Fou lector de castellà a la Sorbona, professor agregat de l'Institut Hispànic de París, professor universitari a Bordeus i Llemotges, i catedràtic de llengua i literatura espanyoles a París. De 1977 a 1980 fou el primer director del Centre d'Études Catalanes de la Universitat de la Sorbona de París.
A més de la seva tesi doctoral sobre els Furs de Jaca, va publicar nombrosos estudis sobre llengua i literatura espanyoles i catalanes, com l'edició de les Homilies d'Organyà o la traducció de textos castellans com El Lazarillo de Tormes.

## Referències

* ↑ Palau i Fabre, Josep «Maurice Molho, catalanòfil i amic». Avui, 10-07-1995.
* ↑ «Maurice Molho | enciclopèdia.cat». [Consulta: 11 setembre 2021].
# Enrique Martín Sánchez

Enrique Martín Sánchez, més conegut com a Quique Martín, (Avilés, Astúries, 29 de desembre de 1972) és un futbolista asturià ja retirat. La seva demarcació en el camp solia ser de mitja punta, encara que també podia jugar en la banda esquerra. Malgrat no ser un davanter pur, destacava per la seva capacitat de gol i a més a més, era expert en les jugades de pilota aturada. Jugador esquerrà.
El seu primer equip va ser el Barcelona B, i des de llavors ha jugat en diversos equips, incloent quatre temporades en Primera Divisió. No obstant això, Quique Martín destaca per ser el jugador en actiu amb més partits en Segona Divisió (338 en finalitzar la temporada 2007-08), dels quals més de 200 els ha jugat amb la UD Salamanca en sis temporades no consecutives.
Durant la temporada 2007-08 a més va ser el màxim golejador del seu equip amb 14 gols. L'estiu de 2008, i amb 35 anys, va renovar per una temporada més amb opció a una segona amb el club salmantí.

## Clubs

| Club | Any |
| FC Barcelona B | 1992-1995 |
| Mérida | 1995-1997 |
| RCD Espanyol | 1997-1999 |
| UD Salamanca | 1999-2001 |
| Vila-real CF | 2001-2002 |
| UD Salamanca | 2002-2003 |
| Terrassa FC | 2003-2005 |
| UD Salamanca | 2005-2011 |

## Referències

* ↑ «La trayectoria deportiva y personal de Quique Mart�n en un libro - MARCA.com». [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ Jugadors, F. C. B. «Estadísticas de Enrique Martín Sánchez | FC Barcelona Players» (en castellà). [Consulta: 4 maig 2024].
# Capella del Col·legi dels Escolapis

La Capella del Col·legi dels Escolapis és un oratori a la ciutat de Granollers (Vallès Oriental) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La capella del Col·legi de segona ensenyança dels pares Escolapis és em un angle de la part posterior de l'edifici. Es tracta d'una estructura quadrangular, amb una torre a la cantonada, envoltada per arcs de tipus llombard, també coneguts com a arcs cecs. Presenta finestres geminades, una gran arquivolta de poca profunditat i una columna que sosté el timpà amb dues finestres d'ull de bou a sobre. Tot el conjunt és un revival de l'arquitectura religiosa romànica. Per altra banda, és l'única part de tot el Col·legi que guarda semblança amb el projecte original. L'interior ha estat reformat.
Els pares Escolapis arribaren a Granollers l'any 1933 i s'instal·laren a l'antic Col·legi de Germans de la Doctrina Cristiana (Maristes). El 1936 aquesta residència quedà totalment destruïda. El rector P. Julián Centelles, aconseguí de l'Ajuntament la venda de l'actual edifici per un preu molt baix. Es tractava d'un edifici llogat per l'Ajuntament per a l'Institut de Segona Ensenyança, que passà a un local al costat de l'actual sala Tarafa. Començaren les classes l'1 de setembre del 1939 a l'antic edifici de l 'Institut i es projectà la capella per al nou Col·legi Escolapi (1940), que fou beneït el 3 de juliol del 1945. La creació dels Escolapis fou impulsada per la burgesia industrial de Granollers, de manera que noms com Estebanell, Trullàs i Roca Umbert van cooperar econòmicament.
L'edifici va ser enderrocat a l'any 2018 en el procés de reforma i ampliació de l'Escola Pia de Granollers, que és una de les vàries escoles d'Escola Pia de Catalunya. A l'espai prèviament ocupat per l'església s'hi està construint un gimnàs i vestidors a la planta baixa, que tindran accés al pavelló, una sala d'actes polivalent, aules al pis de dalt i un pati al terrat. Al 2019, Xavier Ambròs, actual director de l'escola, va comentar en una entrevista a El 9 Nou que es preveia la finalització de la construcció entre els anys 2020 i 2021, però la construcció s'ha vist alentida per la pandèmia del COVID-19.

## Referències

* 1 2 3 4 «Capella del Col·legi dels Escolapis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ «Canvi i continuïtat de l'ensenyament a Granollers (1857-1994), 1995». [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «L'Escola Pia de Granollers enderroca l'església del centre». [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «L'Escola Pia de Granollers aixeca el nou edifici a l'espai de l'església». [Consulta: 10 octubre 2020].
# Sant Sebastià (Cabanes)

Sant Sebastià és una església del municipi de Cabanes (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Cabanes, a l'extrem nord-est de la plaça de l'Església, tot just iniciat el carrer Espolla.
Petit temple entre mitgeres d'una sola nau, cobert amb volta de canó, arrebossada i emblanquinada. L'antiga zona del presbiteri està elevada un graó per sobre del nivell del paviment de la nau, fet de cairons, i està delimitada per un envà posterior. Al fons hi ha una petita finestra rectangular atrompetada. La façana presenta un portal d'accés rectangular emmarcat amb carreus de pedra desbastats i la llinda plana. Al damunt, un rosetó i, coronant la façana, un campanar d'espadanya d'un sol arc de mig punt.
La façana està arrebossada i pintada, amb carreus de pedra vistos a la cantonada de ponent.

## Història

Fins a principis del segle xviii, la capella o ermita de Sant Sebastià era usada pels vescomtes de Rocabertí per fer les cerimònies de presa de possessió dels seus drets sobre el poble.
Del primitiu edifici se'n coneixen poques dades, únicament que estava emplaçat en el mateix lloc que l'actual, aquest últim construït en el segle xviii. Durant la tercera guerra carlina, pels voltants de l'any 1873, la capella es va habilitar com a cos de guàrdia. Al mateix temps es va construir un tambor damunt del portal principal, utilitzat per tenir més visibilitat.
Actualment és propietat municipal i s'usa esporàdicament com a local d'esplai i centre social per al joves del poble.

## Referències

* ↑ «Capella de Sant Sebastià - Cabanes». Pobles de Catalunya. [Consulta: 13 maig 2018].
* 1 2 3 4 «Sant Sebastià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Txaikóvske

Txaikóvske (en (ucraïnès): Чайковське, en rus: Чайковское) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 110 habitants. Pertany al districte de Simferòpol.

## Referències

* ↑ «Об установлении границ поселка Айкаван, сел Ана-Юрт, Дружного, Ивановки, Строгановки, Трудового Трудовского сельского совета (Симферопольский район) Автономной Республики Крым». Arxivat de l'original el 2015-12-22.
* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# On the Frontier

On the Frontier: A Melodrama in Two Acts, de WH Auden i Christopher Isherwood, va ser la tercera i última obra de la col·laboració Auden-Isherwood, publicada per primera vegada el 1938.
L'obra narra la història de l'esclat de la guerra entre els ficticis països europeus d'Ostnia i Westland. Algunes de les accions tenen lloc a l'"Ostnia-Westland Room", un entorn imaginari en què dues habitacions, una en una llar ostniana, una en una llar de Westland, ocupen cadascuna la meitat de l'escenari i la família d'una casa no té coneixement de la família a l'altra, tot i que el fill i la filla de les dues famílies senten l'existència mútua. Altres escenes tenen lloc al despatx del dictador Westland. L'obra acaba en una escena visionària entre els dos amants que no s'han conegut mai a la vida real.
L'obra es va produir l'octubre de 1938 al Cambridge Arts Theatre, en una producció del Group Theatre (London). La música incidental de l'obra va ser composta per Benjamin Britten.

## Referències

* Auden, WH, i Christopher Isherwood. Obres de teatre i altres escrits dramàtics de WH Auden, 1928-1939, ed. d'Edward Mendelson (1988).
* John Fuller, WH Auden: un comentari (1999).
* Edward Mendelson, Early Auden (1981).

## Enllaços externs

* La WH Auden Society
# Maruina ursula

Maruina ursula és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Sud-amèrica: el Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Enrique Mairlot Nieto

Enrique Mairlot Nieto (Oviedo, 30 d'octubre de 1899 - Barcelona, 28 de setembre de 1928) fou un futbolista asturià de la dècada de 1920.
Era un futbolista asturià fill de pare belga i mare asturiana. A la seva ciutat natal defensà els colors del Real Stadium Ovetense entre 1915 i 1919. Aquest any fitxà pel RCD Espanyol, on romangué fins 1925. Majoritàriament jugà amb l'equip reserva i només participà en un partit oficial amb el primer equip. Durant la temporada 1921-22 va ser reclutat a files per a lluitar a la Guerra d'Àfrica. La temporada 1925-26 formà part del club Iberia de Saragossa.
Va disputar un partit amb la selecció de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fitxa de Mairlot». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «UNA CURIOSA FOTOGRAFÍA DEL STADIUM». realoviedo.info. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Selección (Español?) 5 Avenç 4». Mundo Deportivo, 25-02-1924 [Consulta: 1r febrer 2015].
# Cantó de Rive-de-Gier

El cantó de Rive-de-Gier és un cantó francès del departament del Loira, situat al districte de Saint-Étienne. Té 10 municipis i el cap és Rive-de-Gier.

## Municipis

* Châteauneuf
* Dargoire
* Pavezin
* Rive-de-Gier
* Sainte-Croix-en-Jarez
* Genilac
* Saint-Joseph
* Saint-Martin-la-Plaine
* Saint-Romain-en-Jarez
* Tartaras

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Eugène Condamin | SFIO |
| 1951-1958 | M. Meley | Divers droite |
| 1958-1973 | André Chazallon | MRP, després Divers droite |
| 1973-1979 | Claude Bruyas | Divers droite |
| 1979-1985 | André Géry | PCF |
| 1985- | Jean-Claude Charvin | RPR, després Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 23.652 | 24.483 | 26.199 | 25.088 | 26.597 | 26.521 | 28.436 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Sant Sebastià (Fondarella)

La Capella de Sant Sebastià és una capella situada al poble de Fondarella a la comarca del Pla d'Urgell.

## Descripció

Senzilla capella d'una nau, tocant al poble i en un encreuament de camins. Edificació en tàpia i sòcol de pedra, amb les soles obertures de la façana principal.

## Història

Construïda a mitjans del segle xviii. Malgrat la data de 1735 inscrita a la llinda d'entrada, la primera referància escrita es troba a un testament de l'any 1752. L'origen de l'ermita es podria trobar en la creació de les confraries de Sant Sebastià i de la Verge del Roser l'any 1749. El 1781 segons visita pastoral, la teulada estava en mal estat. Va ser restaurada a la dècada del 1990.
La capella es va dedicar a Sant Sebastià per tal de frenar l'epidèmia de febres palúdiques ocasionades per les aigües entollades del canal en els seus inicis.

## Referències

* 1 2 «Sant Sebastià (Fondarella)». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Turó Rodó (Serra de Marina)

El Turó Rodó és una muntanya de 530 metres del Parc de la Serralada Litoral que es troba repartit administrativament entre els municipis d'Òrrius, a la comarca del Maresme i de Vilanova del Vallès, a la comarca del Vallès Oriental. Juntament amb el Turó de Céllecs (536 m) i el Turó de Mataró (506 m), situats més al nord, forma la muntanya de Céllecs, que està constituïda per granit i sauló i forma part de la Serralada de Marina, integrada, al seu torn, en la Serralada Litoral Catalana.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Oxuderces

Oxuderces és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Oxuderces dentatus (Eydoux & Souleyet, 1850)
* Oxuderces wirzi (Koumans, 1937)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Eydoux, J. F. T. & Souleyet, F. A., 1850. Poissons. Pp. 155-216. A: Voyage autour du monde exécuté pendant les années 1836 et 1837 sur la corvette La Bonite, commandée par M. Vaillant. Zoologie, Vol. 1 (pt 2). París: i-iv, i-xxxix, 1-334, Pls. 1-10.
* ↑ Koumans, F. P., 1937. Notes on gobioid fishes. 10. On a collection of the museum of Basle, with description of a new species of Apocryptodon. Zoologische Mededelingen (Leiden) v. 20: 24-26.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# RAPTOR

El RAPTOR (acrònim en anglès de Reconnaissance Airborne Pod Tornado ) és un contenidor de reconeixement utilitzat per la Royal Air Force en la seva flota d'avions Tornado GR.4A i GR.4.
El RAPTOR està fabricat per Goodrich Corporation i conté un sensor de reconeixement DB-110, un sistema d'enregistrament d'imatges i un sistema d'enllaç de dades aire-terra. El sensor és tant electro-òptic com infraroig i permet missions dia-nit. L'enllaç de dades permet que la informació pot ser utilitzada gairebé instantàniament.

## Nota

* ↑ Society of Photo-optical Instrumentation Engineers; Society of Photographic Scientists and Engineers. Airborne reconnaissance. SPIE, 2002. ISBN 978-0-8194-4592-6 [Consulta: 3 juny 2012].

## Enllaços externs

* Gatwick, es seen from an RAF Raptor pod at a distance of 26 milers (42 km)
# Martinhana

Martinhana (italià Martiniana Po, piemontès Martinhan-a) és un municipi italià, situat a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 764 habitants. Està situat a la Vall del Po, dins de les Valls Occitanes. Limita amb els municipis de Brondèl, Brossasco, Gambasca, Isasca, Revèl

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Giovanna Carolina Zetti | Llista cívica |
# Emil Aarestrup

Carl Ludvig Emil Aarestrup (Copenhaguen, 4 de desembre de 1800 – Odense, 21 de juliol de 1856) fou un poeta danès. Tot i que no fou reconegut en el seu temps, és ara àmpliament considerat un dels poetes danesos més influents i avui dia encara és llegit a Dinamarca. Normalment la seva poesia és considerada un important condició prèvia del gran líric simbolista Sophus Claussen.
Aarestrup es va graduar el 1827 en medicina. El mateix any es va casar amb Caroline Aagard i van establir-se a Nysted, a l'illa danesa de Lolland on va viure la major part de la seva vida però des de 1849 fou doctor a Fiònia. Fou un amic proper del poeta Christian Winther. Treballant com a doctor, va escriure poesia en el seu temps lliure. Només un llibre va ser publicat mentre vivia, el 1838: "Digte" (poemes). Fou generalment ignorat pels crítics així com pel públic al temps de la publicació. Un altre va ser publicat després de la seva mort el 1863: "Efterladte Digte" (poemes pòstums).
Entre els lírics danesos, Aarestrup és considerat un del més genuí amoristes. Especialment els seus versos curts i emfàtics en que assoleix un gran mestratge. Com a tècnic de vers és influït pel poeta alemany Friedrich Rückert però troba la seva forma pròpia. Comparat a altres poetes d'amor danesos contemporanis és molt més sensual, material i audaç encara que respectant el decòrum. Entre els seus poemes famosos han de ser esmentats Paa Sneen (“en la neu”), Angst (“por”), Til Nanna (“per nanna”), Tidlig Skilsmisse (“divorci primerenc”) i Var det Synd? (“va ser un pecat?”). Menys coneguts avui són els seus pocs poemes polítics que revelen les seves simpaties liberals.

## Obra

* 1837 – Digte
* 1863 – Efterladte digte
* 1877 – Danske digtere
* 1877 – Samlede Digte
* Tidlig Skilsmisse

## Referències

* ↑ Chambers Biographical Dictionary, page 1, ISBN 0-550-18022-2

## Vegeu també

* Literatura danesa
# Cantó de Riés

El cantó de Riés és un cantó francès del departament dels Alps de l'Alta Provença, situat al districte de Dinha. Té 9 municipis i el cap és Riés.

## Municipis

* Alemanha de Provença
* Esparron de Verdon
* Montanhac e Montpesat
* Puegmeisson
* Quinçon
* Riés
* Romolas
* Sant Laurenç de Verdon
* Santa Crotz de Verdon

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1979 | Maxime Javelly | SFIO, després PS |
| 1979-1985 | M. Roux | PCF |
| 1985-2004 | Lucien Villecroze | UDF |
| 2004- | Michel Zorzan | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.664 | 3.000 | 3.147 | 3.539 | 4.043 | 4.387 | 5.037 |
# Sayn-Wittgenstein-Hachenburg

Sayn-Wittgenstein-Hachenburg (a vegades abreujat a "Sayn-Hachenburg") fou un comtat del Sacre Imperi Romanogermànic a Renània-Palatinat, prop del riu Sieg.
Quan el comte Guillem III de Sayn-Wittgenstein-Sayn va morir el 1623 sense hereus clars l'arquebisbat de Colònia va ocupar el territori fins que la successió fou arranjada,. Això no es va produir fins a la pau de Westfàlia del 1648 que va posar fi a la Guerra dels Trenta Anys, quan el territori fou cedit a les princeses Ernestina i Joaneta, dues germanes que eren netes del comte Guillem sota regència de la seva mare Lluïsa Juliana. Les dues germanes es van repartir poc després el territori i la part d'Ernestina fou anomenada Sayn-Wittgenstein-Hachenburg, mentre la part de Joaneta es va dir Sayn-Wittgenstein-Sayn-Altenkirchen (o abreujat Sayn-Altenkirchen). La seva mare va restar com a regent als dos països fins al 1652, quan les dues princeses foren declarades majors d'edat en els seus respectius territoris.
Sayn-Wittgenstein-Hachenburg fou heretat a la mort d'Ernestina per la comtessa Magdalena Cristina (1661). El 1715 va passar als burggravis de Kirchberg, després als comtes de Nassau-Weilburg el 1799, i finalmente als comtes Sayn-Wittgenstein-Berleburg el 1803, entitat que fou mediatitzada el 1806. El títol es va transferir després per línia femenina i avui dia el tenen els grans ducs de Luxemburg.

## Comtesses de Sayn-Wittgenstein-Hachenburg (1648 - 1715)

* Ernestina (1648 - 1661)
* Lluïsa Juliana (1648 - 1652), regent
* Magdalena Christina (1661 - 1715)

## Vegeu també

* Sayn-Homburg
* Sayn-Wittgenstein
* Sayn-Wittgenstein-Berleburg
* Sayn-Wittgenstein-Hohenstein
* Sayn-Wittgenstein-Karlsburg
* Sayn-Wittgenstein-Ludwigsburg
* Sayn-Wittgenstein-Sayn
* Sayn-Wittgenstein-Sayn-Altenkirchen
* Sayn-Wittgenstein-Vallendar
* Sponheim-Sayn
# Chao Phraya

El riu Chao Phraya (en tailandès แม่น้ำเจ้าพระยา), abans també conegut com a riu Menam, és el riu de Tailàndia format per la unió del Ping i del Yom a Nakhon Sawan. És un riu de Règim pluviomètric amb el cabal màxim d'octubre a novembre. Flueix de nord a sud: transcorre per Ayutthaya i Bangkok i desguassa al golf de Krung Thep en forma de delta fluvial. La seva conca ocupa una superfície de 20.125 km². Constitueix la principal via de transport de Tailàndia. El conreu de l'arròs és afavorit al llarg del seu curs per la construcció de canals.

## Vegeu també

* Llista de peixos del riu Chao Phraya

## Referències

* ↑ World Water Assessment Programme (anglès)
* ↑ Royal Irrigation Department River Gauges Report Arxivat 2009-08-14 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Detailed Map of the Chao Phraya River Basin (Thailand) (anglès)
* 1 2 «Chao Phraya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Water Resources Information of 25 River Basins of Thailand Arxivat 2008-12-18 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Chao Phraya Express Boat Arxivat 2010-01-31 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* van Beek, Steve: The Chao Phya, River in Transition. Oxford University Press, Kuala Lumpur, 1995, ISBN 967-65-3069-7.
* Warren, William; R. Ian Lloyd: Bangkok's Waterways. Asia Books, Bangkok, 1989 ISBN 981-00-1011-7.

## Enllaços externs

* The Chao Phraya Delta: Historical Development, Dynamics and Challenges of Thailand's Rice Bowl Arxivat 2007-11-07 a Wayback Machine. (anglès)