OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Maria de la Serra de Castellar

Santa Maria de la Serra de Castellar és una església del municipi d'Oliola (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És situada a uns 200 m a llevant de la masia de Castellar a la carena de la Serra del Castellar, entre els termes de Ponts i Vilanova de l'Aguda. L'església es coneix també amb el nom de Mare de Déu del Roser.

## Història

Contrast a el conjunt d'elements d'època medieval amb l'escassetat de notícies històriques. El lloc era conegut o estava integrat en el Terme Forà de Ponts o Terme de Ponts i això permet identificar aquesta església amb la de Santa Maria de «ipsa Serra de Ponts» a la qual Adelaida, muller de Ponç Dalmau, va llegar dos mancusos en el seu testament en un any desconegut però que cal situar entre el 1080 i el 1100. Aquesta menció seria contradictòria amb l'edifici que ha pervingut que es pot considerar una obra del segle xii amb reformes posteriors però cal pensar que l'església actual substitueix un edifici anterior, bastit el segle xi.

## Arquitectura

Edifici d'una sola nau, coberta amb volta de canó de perfil semicircular, reforçada per dos arcs torals sense pilars. El més proper a llevant conserva la imposta amb una simple motllura bisellada. La nau és capçada a llevant per un absis semicircular precedit d'un arc presbiteral molt desfigurat per un envà que tanca l'absis convertit en sagristia. La porta original s'obre a la façana sud, resolta amb un arc de mig punt i avui cegada. A ponent s'hi obre la porta actual també resolta amb un arc de mig punt de dovelles ben tallades on figura la data 1737 que deu correspondre a la seva obertura i a la reforma interior de l'església, arrebossada, el tancament de l'absis i la construcció del cor adossat a ponent. Al centre de l'absis hi ha una finestra d'esqueixada doble, del mateix tipus que les dues de la façana sud i la quarta de la façana nord. Les dues darreres tenen l'arc tallat en un sol carreu. A ponent hi ha una finestra cruciforme obrada amb gran perfecció. A l'extrem de llevant de la nau, el campanar de torre de planta quadrada amb una finestra geminada oberta a cada façana.
Les façanes són mancades d'ornamentació, llevat de la de les finestres i un ràfec format per una senzilla motllura bisellada. L'aparell, de carreus ben tallats i disposats en filades regulars. En la façana de ponent el parament és més irregular però els carreus presenten un treball més acurat, amb alguns elements encoixinats. Sembla que aquesta façana fou realitzada per uns altres artífexs, o reformada.
En el seu conjunt, l'edifici pot considerar-se com una obra característica de les formes constructives de l'arquitectura catalana del segle xii.

## Referències

* 1 2 Adell i Gisbert, Joan-Albert; Pladevall i Font, Antoni. «Santa Maria de la Serra del Castellar». A: La Noguera. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1994, p. 378-379 (Catalunya Romànica, XVII). ISBN 84-7739-811-9.
# Christophe Ali

Christophe Ali és un director de cinema i guionista francès, conegut per Camping sauvage (2005).

## Biografia

Els llargmetratges de Christophe Ali estan fets amb un altre director, Nicolas Bonilauri. Aquests dos directors van treballar junts en cadascun dels seus llargmetratges, Le Rat (2001), Camping sauvage (2005) i La Volante (2015).
Nicolas Bonilauri i Christophe Ali es van conèixer en un cinema local, el Cinema Jean Vigo de Gennevilliers, quan eren projeccionista. També van estudiar junts a la Universitat de París VIII al departament de Cinema on es retroben. Aleshores van començar a dirigir junts els seus primers curtmetratges, O (1994), Le Souffle court (1995), El otro Barrio (1996) i Domingo (1998). Aquest serà l'inici d'una llarga col·laboració que continuarà amb la producció del seu primer llargmetratge, Le Rat (2001). En aquesta ocasió es va crear la productora Le Rat qui rit el 1999.

## Filmografia
### Llargmetratges

* 2001 : Le Rat
* 2006 : Camping sauvage amb Denis Lavant i Isild Le Besco
* 2015 : La Volante (amb Nathalie Baye i Malik Zidi)

### Curtmetratges

* 1995 : Le souffle court (5 minuts)
* 1996 : El otro barrio (14 minut)
* 1998 : Domingo (3 minuts). Série, trois pilotes
* 1994 : O (9 minuts)

## Referències

* ↑ Christophe Ali a unifrance.org
* ↑ La Volante • Christophe Ali et Nicolas Bonilauri, lasemaine.fr, 16 de setembre de 2015
* ↑ Christophe Ali a l'ACID
# Hornillos del Camino

Hornillos del Camino és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Alfoz de Burgos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 89 | 81 | 69 | 70 |
# Can Masllorens (carrer Fontanella)

* Aquest article tracta sobre l'edifici del carrer de Fontanella d'Olot. Vegeu-ne altres significats a «Can Masllorens».
Can Masllorens és un edifici noucentista d'Olot (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de dos pisos i planta baixa. El primer pis té tres balcons, el del mig més gran; el segon pis consta d'un balcó central i dues finestres laterals. Tota la façana està plena de decoració. Sobre els balcons la decoració és clàssica i la que hi ha sobre els balcons laterals és diferent en el primer i segon pis.

## Història

És una de les últimes construccions projectades a Olot d'acord amb els mòduls de depuració classicista que caracteritzen aquesta etapa. El portal i la tanca són de 1928.

## Referències

* 1 2 3 «Can Masllorens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].

## Vegeu també

* Casa al Carrer de Fontanella, 16
# Theux

Theux (en való Teu) és un municipi belga de la província de Lieja a la regió valona. Va formar part del marquesat de Franchimont.
Durant l'antic règim, Theux amb el castell de Franchimont formava un promontori estratègic per a la defensa del principat de Lieja contra els ducats veïns de Limburg i de Brabant. Diverses vegades va ser derrocat. El 1387, el príncep-bisbe Arnold d'Horne va construir-hi una fortalesa tota nova.

## Seccions del municipi

La Reid, Polleur i Theux.

### Viles i llogarets

Becco, Bronromme, Desnié, Fays, Hestroumont, Hodbomont, Jehanster, Jehoster, Jevoumont, Juslenville, Marché, Mont, Oneux, Pouillou-Fourneau, Raborive, Rondehaie, Sassor, Sasserotte, Spixhe, Tancrémont, Vert-Buisson, Winamplanche.

## Galeria d'imatges

* Les ruïnes del castell de Franchimont
* L'església Saints-Hermès-et-Alexandre
* La plaça del Perron
* La glorieta d'Haut-Maret a La Reid.
* L'estàtua del crac de riu

## Agermanaments

* Terrasson-Lavilledieu
# Uliap

Uliap - Уляп (rus) - és un aül de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a 32 km a l'est de Krasnogvardéiskoie i a 71 km al nord-oest de Maikop, la capital de la república.
Pertany a aquest municipi el poble de Xturbino.

## Història

L'àrea on es troba l'actual Uliap ha estat poblada des de temps antics. Les primeres excavacions arqueològiques realitzades al jaciment el 1908, conduïdes per Nikolai Vesselovski, descobriren en un kurgan (túmul) un ric enterrament d'un cap de tribu de la cultura de Maikop. Al kurgan 4-1982 (un dels kurgans de l'Ulka), l'arqueòleg Aleksandr Leskov hi descobrí un ríton de plata decorat amb una representació d'un cavall alat mític a la part davantera i un disc d'or en relleu que representa la batalla entre els déus grecs i els gegants al tronc. Aquest ríton apareix en l'escut de la regió de Krasnogvardéiskoie i és un dels símbols de la República d'Adiguèsia.
El 1861, després del final de la guerra russo-circassiana, emigrants de l'aül de Bonokokhabl i d'altres aüls adiguesos fundaren en aquesta terra entre els rius Ulka i Labà l'aül Ulski, per Ule, que era com els adiguesos coneixien l'Ulka. El 1867, a causa de constants inundacions, l'aül fou traslladat a l'emplaçament actual, més allunyat de la vora del Labà que l'original, remuntant el curs de l'Ulka. Per això es considera l'últim any com el de la seva fundació oficial. Segons el cens imperial rus del 1897, aquell any vivien a la vila unes 555 famílies.
# Colibrí maragda cuaverd

El colibrí maragda cuaverd (Chlorostilbon alice) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita la selva humida i boscos de les muntanyes del nord de Veneçuela. Recentment ha estat classificat com una subespècie de Chlorostilbon poortmani per alguns autors.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ KL. Schuchmann i A. Bonan (2018). Hummingbirds (Trochilidae). J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, DA. Christie i E. de Juana (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
# Parc Submergit de Gaiola

El Parc Submergit de Gaiola (en italià Parc sommerso di Gaiola) és una petita àrea marina protegida de Nàpols, a l'estat d'Itàlia. Són 42 hectàrees de mar envoltant l'illa de la Gaiola, des de Marechiaro a la badia de Trentaremi.

## Territori

El parc es troba en el paisatge costaner del barri de Posillipo, a prop del centre de Nàpols. Té la peculiaritat d'unir elements vulcanològics, arqueològics i biològics. En el llit marí es poden observar restes d'un port, nimfeus i vivers de peixos actualment submergits a causa del bradisisme. Gran part d'aquests vestigis pertanyien a la vila imperial de Pausilypon (segle I abans de la nostra era).
El parc té també importància biològica: l'extrema complexitat geomorfològica dels fons i la vitalitat de les aigües, garantida pel favorable sistema de circulació costanera, han permès la presència de moltes comunitats biològiques marines típiques de la Mediterrània.

## Vegeu també

* Golf de Nàpols
* Parc Arqueològic de Posillipo

## Referències

* ↑ «L'archeologia» (en italià toscà). areamarinaprotettagaiola.it. [Consulta: 21 novembre 2019].
* ↑ «L'ambiente marino» (en italiano). areamarinaprotettagaiola.it. [Consulta: 21 novembre 2019].
# Santa Maria d'Enfesta

Santa Maria d'Enfesta és una església de la Molsosa (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El temple és sufragània de Calonge de Segarra.
És una petita església d'estil romànic i gòtic primitiu, amb volta de pedra i un petit campanar d'espadanya. L'església de Santa Maria era l'antiga capella del castell d'Enfesta, adossada a un dels seus murs. El castell es troba en bon estat després d'una llarga restauració.

## Referències

* 1 2 «Església de Santa Maria d'Enfesta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juny 2015].
* ↑ Antoni Bach i Riu. Consell Comarcal del Solsonès. Masies del Solsonès, abril 1995, p. 101. D.L. L-418/95.
# Centrolabrus trutta

Centrolabrus trutta és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Açores, les Canàries i Madeira.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lowe, R. T. 1834. Characters of a new genus Leirus, and of several new species of fishes from Madeira. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1833 (pt 1): 142-144.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ignacio Vergara Iríbar

Iñaki Vergara Iribar (Ondarroa, Biscaia, 26 de gener de 1962) és un futbolista basc, ja retirat, que jugava com a porter.

## Trajectòria

Tot i que va militar nou campanyes en Primera Divisió, Vergara va ser suplent gairebé en totes elles. Va jugar 49 partits a la màxima divisió, sent la seua aportació més notable els 19 partits de la 1994/95 amb el CD Logroñés, l'any en què els riojans van descendir a Segona.
* 1986/1989 - Reial Múrcia
* 1989/1991 - Reial Societat
* 1991/1995 - CD Logroñés
# Can Masllorens

* Aquest article tracta sobre l'edifici del carrer Sant Cristòfol d'Olot. Vegeu-ne altres significats a «Can Masllorens (carrer Fontanella)».
Can Masllorens és un edifici modernista del municipi d'Olot protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un gran casal entre mitgeres, de planta rectangular i teulat a dues aigües sostingut per bigues de fusta treballades. Disposa de baixos, planta noble i tres pisos superiors. Als primers hi ha la porta principal, de grans dimensions, i dues finestres amb reixes decorades amb fullatges estilitzats. La planta noble té una gran balconada central sostinguda per mènsules decorades amb fullatges i baranes ornades amb àligues amb les ales obertes. Totes les obertures estan coronades per motius florals i vegetals així com els cantoners. Dues franges verticals separen la façana en tres cossos a partir de la planta noble.

## Història

A principis del segle xx a Olot convivien Modernisme i Noucentisme. Aquest darrer, amb els diferents corrents i contradiccions, tindrà la seva puntual aplicació a la capital de la Garrotxa. L'ala més típica i normativa és representada pel Grup Escolar Malagrida i la biblioteca de la Mancomunitat, avui desapareguda. Un altre corrent noucentista s'entronca amb l'arquitectura europea del moment i està representada per l'arquitecte Rafael Masó. Hi ha un tercer grup que accentua els aspectes eclèctics, historicistes i fins i tot acadèmics.

## Referències

* 1 2 «Can Masllorens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Thomas Frieberth

Thomas Frieberth O.Praem, nascut Anton Jakob Frieberth (Wullersdorf, 13 de maig de 1731 - Geras, 2 d'octubre de 1788) fou un compositor i monjo austríac.
Thomas era fill d'un mestre. La seva família era una família de músics. El seu germà gran Josep era mestre de capella al bisbat de Passau, i el seu germà menor Karl fou un tenor i compositor de renom.
Frieberth va escollir la carrera monàstica i va ingressar en 1750 el monestir premonstratensians de Geras. Allí va ser alumne del compositor František Tůma. Dos anys més tard, va pronunciar els seus vots i va triar per nom en religió el de Thomas. El 1757 fou consagrat sacerdot.
A més del seu treball com a compositor, va treballar en 1780 com a capellà de Blumau. Va morir a 57 anys en Geras després d'una forta caiguda. El seu treball consisteix principalment en composicions religioses.

## Referències

* Peter Erhart: Niederösterreichische Komponisten. Doblinger, Wien 1998, ISBN 3-900695-41-5, S. 21
* Elisabeth Th. Hilscher-Fritz: Frieberth, Brüder. A: Oesterreichisches Musiklexikon. Online-Ausgabe, Viena 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5; Edició impresa: Volum 1, Acadèmia Austríaca de Ciències, Viena 2002, ISBN 3-7001-3043-0.
# Uetka

Uetka, també Tuka o Tuwka, (hm-kA) va ser un príncep i alt funcionar de la dinastia IV. d'Egipte. Tenia el títol Fill del Rei.
Uetka era fill del príncep Khufukhaf I i de la princesa consort Nefertkau II. Per tant, era nét del faraó Khufu i la reina Henutsen. El germà de Uetka era Iuenka i també tenia una germana.
El príncep Uetka apareix a la doble mastaba dels seus pares a Guiza (G7140) on se'l representa oferint un papir al seu pare. També hi apareix agenollat.

## Referències

* 1 2 «Wetka (in G 7130-7140), Male» (en anglès). MFA Boston. [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ «Giza Mastabas G7000» (en anglès). Universitat de Saint Louis. Arxivat de l'original el 2020-08-08. [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ «Khufukhaf [I (G 7130-7140), Male]» (en anglès). MFA Boston. [Consulta: 11 maig 2023].
# Colibrí maragda coronat

El colibrí maragda coronat (Microchera cupreiceps) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids. És endèmic de Costa Rica, on viu a altituds d'entre 700 i 1.500 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, cupreiceps, significa 'coronat amb coure' en llatí.

## Referències

* ↑ «Colibrí maragda coronat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
* ↑ BirdLife International. «Elvira cupreiceps» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T22687646A93162388.en. [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ Jobling, 2010, «cupreiceps».

## Bibliografia

* Jobling, J. A. Helm Dictionary of Scientific Bird Names (en anglès). Christopher Helm, 2010. ISBN 9781408133262.
# Parc Taksim Gezi

El Parc Taksim Gezi (en turc Taksim Gezi Parkı) és un jardí públic situat a la plaça de Taksim, al districte de Beyoğlu, a Istanbul (Turquia). És un dels parcs més petits de la ciutat.
Al maig de 2013, l'anunci que el govern tenia la intenció de demolir el parc per reconstruir la històrica Caserna Militar de Taksim (enderrocada el 1940), així com construir un centre comercial, va provocar una onada de protestes

## Història

En els terrenys de l'actual parc Taksim Gezi es va construir un caserna militar en 1806, sota el sultanat de Selim III. Va rebre el nom de "Quarter d'Artilleria Halil Paixà" (en turc Halil Paşa Topçu Kışlası). Era un gran edifici, dissenyat per l'arquitecte armeni Krikor Balian, i el seu estil estava basat en l'arquitectura otomana, russa i índia. La caserna va patir un dany considerable durant l'incident del 31 de març, en 1909.
En 1921, el pati intern de la caserna es va organitzar per ser un estadi de futbol. La selecció de futbol de Turquia va jugar el seu primer partit internacional oficial en aquest estadi, contra la selecció romanesa, el 26 d'octubre de 1923. El partit va acabar amb un empat 2-2.
El 1936, l'arquitecte francès Henri Prost (1874-1959) va ser convidat a Turquia pel president Mustafa Kemal Atatürk. Es va encarregar fins al 1951 de la planificació urbana d'Istanbul. D'acord amb els plans de Prost, la caserna va ser enderrocada el 1940 pel governador i alcalde d'Istanbul Lutfi Kirdar (en el càrrec 1938-1949).
El pla urbà de Prost, que va entrar en vigor el 1939, proporcionava, entre altres coses, un gran parc verd, anomenat Parc Núm. 2, que cobria una àrea de 30 hectàrees entre els veïnats de Taksim, Nişantaşı i Maçka, que s'estenia fins al Bòsfor i incloïa la Vall de Dolmabahçe. El parc es va crear per oferir recreació i un espai verd als ciutadans d'Istanbul, així com als visitants.
La construcció del parc es va completar en 1943, i es va obrir sota el nom de "Parc İnönü", en honor del segon president de Turquia İsmet İnönü (en el càrrec 1938-1950). L'àrea del parc va anar disminuint posteriorment amb la construcció de grans hotels a la zona. Malgrat tot, el parc ha romàs com a àrea de descans al centre de la ciutat, i el seu aspecte ha canviat sovint.

## Vegeu també

* Plaça de Taksim
* Caserna Taksim
* Avinguda d'Istiklâl

## Referències

* ↑ G1 Mundo Manifestantes turcos seguem ocupando a Praça Taksim de Istambul (portuguès)
* 1 2 3 4 5 «parkinin-tarihcesi-796996h.htm Taksim Gezi Parkı'nın Tarihçesi» (en turc). Aktif Haver, 01-06-2013 [Consulta: 1r juny 2013].
# Salt Range

Salt Range, conegut antigament com a muntanyes Makhialah i com Koh-i-Jud, és un sistema muntanyós al Panjab (Pakistan) entre el districte de Jhelum a l'est i el districte de Mianwali a l'oest. El seu nom deriva dels gran dipòsits de sal. Fou .
La principal cadena comença al Chail a 1.147 metres; les muntanyes corren paral·lels al riu Jhelum a uns 40 km i després s'uneixen al grup principal portant el nom local de muntanyes Nili; la segona cadena és anomenada serra de Rohtas i va entre els Nili i el riu (paral·lel als dos); aquí està situat el fort de Rohtas i la muntanya Tilla de 1.006 metres; la tercera cadena són les muntanyes Pabbi, al sud del Jhelum; la serra unida finalment corre llavors a l'oest fins a la muntanya Sakesar, la més alta del grup, de 1.553 metres; al mig hi ha el llac de Kallar Kahar. Les valls del Soon (Sun) i Khabbakki són en aquesta zona. A Mianwali les muntanyes es dirigeixen al nord-oest cap a l'Indus on arriben a la població de Mari a l'altre costat de Kalabagh i continuen en la derivació de les muntanyes Khattak-Maidani.
Els grans dipòsits de sal es troben en la roca sòlida als vessants i a les cims planes i són els dipòsits més grans del món. El mineral s'explota a Mayo, prop de Khewra, uns quilòmetres al nord-est de Pind Dadan Khan al districte de Jhelum, a Nurpir a Jhelum, a Warcha a Shahpur, i a Kalabagh a Mianwali District.
També s'hi troba carbó de qualitat mitjana.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Tour de Gal·lípoli

El Tour de Gal·lípoli va ser una competició ciclista per etapes que es disputava a la península de Gal·lípoli, a Turquia. La cursa va formar part de l'UCI Europa Tour, amb una categoria 2.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2011 | Recep Ünalan | Blaž Jarc | Igor Dementev |

## Referències

* ↑ «Tour of Gallipoli (Tur) - Cat.2.2». [Consulta: 30 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cqranking.com
# Comarca de Loja

Comarca de Loja és una comarca situada en la part occidental de la província de Granada, en el sud-est d'Espanya. D'acord amb el catàleg elaborat per la Conselleria de Turisme i Esport de la Junta d'Andalusia (27 de març de 2003), aquesta comarca estaria conformada pels següents municipis:
* Algarinejo
* Huétor-Tájar
* Íllora
* Loja
* Moclín
* Montefrío
* Moraleda de Zafayona
* El Salar
* Villanueva Mesía
* Zagra
# Parcs de les muntanyes Rocoses canadenques

El Parc de les Muntanyes Rocoses Canadenques està ubicat a les muntanyes Rocoses. Va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1984. Està format per quatre parcs nacionals del Canadà:
* Parc Nacional de Banff
* Parc Nacional de Jasper
* Parc Nacional de Kootenay
* Parc Nacional de Yoho
I tres parcs provincials de la Colúmbia Britànica:
* Parc Provincial Hamber
* Parc Provincial del mont Assiniboine
* Parc Provincial del mont Robson
Els parcs inclouen muntanyes, glaceres i aigües termals i les capçaleres dels principals sistemes fluvials d'Amèrica del Nord, incloent:
* Riu Saskatchewan
* Riu Athabasca
* Riu Columbia
* Riu Fraser

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Canadian Rocky Mountain Parks» (en anglès). [Consulta: 8 març 2021].