OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sigmodontins

Els sigmodontins (Sigmodontinae) són un dels grups de mamífers més diversos. Inclouen com a mínim 376 espècies.

## Taxonomia

Moltes autoritats inclouen els neotomins i tilomins com a part de la gran definició de sigmodontins. Quan s'inclouen aquests gèneres, els membres del grup pugen a 508. Estan distribuïts arreu del Nou Món, però predominantment a Sud-amèrica. Els sigmodontins habiten el mateix nínxol ecològic que ocupen els murins en el Vell Món.
Els thomasominis del bosc atlàntic del Brasil no estan relacionats amb els thomasominis «autèntics» del nord dels Andes i l'Amazònia. Els gèneres Wiedomys i Sigmodon estan col·locats en la seva pròpia tribu i els fil·lotins Irenomys, Punomys, Euneomys i Reithrodon es consideren incertae sedis.

## Classificació

Els gèneres de sigmodontins s'agrupen en tribus; alguns que tenen relacions filogenètiques incertes es consideren incertae sedis:
Subfamília Sigmodontinae
* Oryzomyalia
** Tribu Abrotrichini
*** Abrothrix
*** Chelemys
*** Geoxus
*** Notiomys
*** Paynomys
** Tribu Akodontini
*** Akodon
*** Bibimys
*** Blarinomys
*** Brucepattersonius
*** Deltamys
*** Juscelinomys
*** Kunsia
*** Lenoxus
*** Necromys
*** Oxymycterus
*** Podoxymys
*** Scapteromys
*** Thalpomys
*** Thaptomys
** Tribu Oryzomyini
*** Amphinectomys
*** Cerradomys
*** Dushimys †
*** Drymoreomys
*** Handleyomys
*** Holochilus
*** Lundomys
*** Megalomys †
*** Melanomys
*** Microakodontomys
*** Microryzomys
*** Neacomys
*** Nectomys
*** Nesoryzomys
*** Noronhomys †
*** Oecomys
*** Oligoryzomys
*** Oryzomys
*** Pseudoryzomys
*** Scolomys
*** Sigmodontomys
*** Tanyuromys
*** Zygodontomys
** Tribu Phyllotini
*** Andalgalomys
*** Andinomys
*** Auliscomys
*** Calassomys
*** Calomys
*** Chinchillula
*** Eligmodontia
*** Euneomys
*** Galenomys
*** Graomys
*** Ichthyurodon †
*** Irenomys
*** Loxodontomys
*** Neotomys
*** Olympicomys †
*** Pardinamys †
*** Phyllotis
*** Punomys
*** Reithrodon
*** Salinomys
*** Tafimys †
*** Tapecomys
** Tribu Thomasomyini
*** Abrawayaomys
*** Aepeomys
*** Chilomys
*** Delomys
*** Phaenomys
*** Rhagomys
*** Rhipidomys
*** Thomasomys
*** Wilfredomys
** Tribu Wiedomyini
*** Cholomys †
*** Wiedomys
* Sigmodontalia
** Tribu Ichthyomyini
*** Anotomys
*** Chibchanomys
*** Ichthyomys
*** Neusticomys
*** Rheomys
** Tribu Sigmodontini
*** Sigmodon
* Incertae sedis
** Chukimys †
** Juliomys
** Megaoryzomys †
** Olimpicomys †
** Panchomys †

## Referències

* ↑ Teta, P. V. «Relaciones filogenéticas de la tribu Abrotrichini (Rodentia, Cricetidae): análisis separados y combinados de evidencias morfológicas y moleculares» (en castellà), 12-11-2013.
* ↑ Jelle S. Zijlstra. 2012. A new oryzomyine (Rodentia: Sigmodontinae) from the Quaternary of Curaçao (West Indies). Zootaxa 3534: 61-68.
* ↑ Pablo E. Ortiz, J. Pablo Jayat i Scott J. Steppan «A New fossil phyllotine (Rodentia, Sigmodontinae) from the late Pliocene in the Andes of northern Argentina». Journal of Vertebrate Paleontology, 32, 6, 2012, pàg. 1429–1441. DOI: 10.1080/02724634.2012.707998.
# Gran Trofeu Jorba-Preciados

«Gran Trofeu Jorba-Preciados» té aquests significats:
* I Gran Trofeu Jorba-Preciados, concurs de castells celebrat el 1964.
* II Gran Trofeu Jorba-Preciados, concurs de castells celebrat el 1965.
* III Gran Trofeu Jorba-Preciados, concurs de castells celebrat el 1966.
# Cabildo colonial

El cabildo fou una mena de corporació municipal de l'administració colonial originat durant l'Imperi Espanyol a diferents colònies, especialment a Amèrica i Canàries, on avui dia romanen com a institucions d’autogovern insular i representació dels municipis de cadascuna de les illes —excepte La Graciosa, illa que no té capacitat d’autogovern reconegut a l’Estatut de Canàries i és part del municipi de Teguise (Lanzarote)-. Van ser una de les institucions més importants, a partir dels primers anys de la Conquesta d'Amèrica, que constituïren un eficaç mecanisme de representació de les elits locals davant la burocràcia reial. Van prendre el seu nom per la similitud amb els cabildos (capítols en català) eclesiàstics de les esglésies catedrals. El terme de cabildo prové del llatí capitulum "al cap".
El cabildo, ajuntament o consell, era el representant legal de la ciutat, l'òrgan de l'autonomia municipal, per mitjà del qual els veïns vetllaven pels problemes administratius, econòmics i polítics del municipi. La seva estructura i composició fou semblant a la que van tenir els cabildos d'Espanya; tot i que les seves atribucions van variar així com la seva importància política, degut a les condicions especials que va tenir la societat colonial.
A Amèrica es conserven diferents edificacions que van servir com a cabildos durant l'època colonial.

## Bibliografia

* John Fisher, "The Intendant System and the Cabildos of Peru, 1784-1810", The Hispanic American Historical Review, 1969, 49(3), pp. 430-453
* "Municipios", Diccionario de Historia de Venezuela, Caracas, Fundación Polar, 1997, ISBN 980-6397-37-1
* Joseph F. O'Callaghan, A History of Medieval Spain, Ithaca, Cornell University Press, 1975, ISBN 0-8014-0880-6
* Fredrick B. Pike, "The Cabildo and Colonial Loyalty to Hapsburg Rulers", Journal of Inter-American Studies, 1960, 2(4), pp. 405-420

## Vegeu també

* Cabildo insular, òrgans administratius municipals que hi ha en algunes ciutats de les illes Canàries.
* Cabildo de Salta, edifici de l'antic cabildo colonial de Salta.
* Cabildo de Buenos Aires, edifici de l'antic cabildo colonial de Buenos Aires.
# Meriones persicus

Meriones persicus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds de fins a 3.250 msnm a l'Afganistan, Armènia, l'Azerbaidjan, l'Iran, l'Iraq, el Pakistan, Turquia i el Turkmenistan. Es tracta d'un animal nocturn. El seu hàbitat natural són les muntanyes rocoses i àrides. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, persicus, significa 'persa' en llatí.

## Referències

* ↑ Molur, S.; Sozen, M. Meriones persicus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 14 agost 2017.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Hazka

Hazka era una ciutat de la zona fronterera entre els hitites i Mitanni que va formar un estat independent cap al segle xvi aC i va caure sota influència de Mitanni fins que a finals del segle xv aC l'Imperi Hitita la va sotmetre. Potser l'any 1360 aC el rei Tushratta de Mitanni hi va afavorir una revolta. Subiluliuma I, que probablement encara només era príncep hereu hitita, va anar a la zona i va derrotar els rebels. Les tauletes afegeixen que els que havien escapat de la mà de Subiluliuma van fugir tots cap a Ishuwa.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino Medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 92. ISBN 8446022532.
# Antoni Sala i Julià

Antoni Sala i Julià (Barcelona, 1 de novembre de 1893 - Fittleworth, West Sussex, 14 de desembre de 1945) fou un violoncel·lista català amb carrera internacional.
El fons personal d'Antoni Sala i Julià es conserva a la Biblioteca de Catalunya.

## Biografia

Nascut a Barcelona, va començar els seus estudis de piano amb el seu pare Salvador Sala i Pons, però ho va abandonar a l'edat de 7 anys per a tocar el violoncel a l'Escola Municipal de Música de Barcelona sota el mestratge de Josep Soler. Els avenços del jove concertista foren tan ràpids com prodigiosos, ja que en quatre anys acabà els sis cursos amb qualificació honorífica. Molt abans d'acabar els seus estudis, començaren ja les actuacions públiques i la seva carrera com a solista, i fou l'any 1904 que en una d'elles l'acompanyà l'eminent mestre Vidiella. El 1906 actuà a Barcelona, donant concerts al Teatre Principal i Novetats. També, aquest mateix any el coneixen a Brussel·les, Holanda i Anglaterra. Per unanimitat, guanyà les oposicions de violoncel·lista a l'Escola Municipal de Música i és llavors quan, a l'edat de 13 anys fixà la seva residència a París, fins que en esclatar el 1914 la guerra, es traslladà als Estats Units, on romangué nou anys.
A partir de l'any 1912 va començar una extensa gira per Sud-amèrica i el 1914 per Canadà i els Estats Units. L'any 1922 va reaparèixer per Europa un altre cop tocant per París, Londres, Viena, Berlín i el nord d'Europa. La premsa espanyola li dedicà elogis.

## Referències

* ↑ «Antoni Sala». Intèrprets catalans històrics - Josep Maria Rebés.
* 1 2 3 «Descripció del fons Antoni Sala». Biblioteca de Catalunya. [Consulta: 1r maig 2014].
* ↑ «Fons Antoni Sala i Julià de la Biblioteca de Catalunya». [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ «A. Lucas Moreno, piano, Antonio Sala, violoncello : ... | Fondo Joaquín Turina Pérez» (en castellà). [Consulta: 15 desembre 2017].
* ↑ “Los diaris de Madrid fan grans elogis del pianista català D. Alexandre Ribó,” dins: La Renaixensa (20 de juny de 1899)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix IX, pàg. 731 ISBN 84-239-4579-0
# Capítol floral

El capítol floral (del llatí cǎpǐtǔlum, -i, diminutiu de caput, "cabet") és un tipus d'inflorescència racemosa o oberta en la qual el peduncle s'eixampla en l'extremitat formant un disc una mica gruixut, anomenat receptacle comú. Aquest receptacle comú es troba envoltat per una o més sèries de bràctees. Sobre aquest òrgan es disposen les flors sèssils acompanyades o no per les seves corresponents bràctees. És la inflorescència típica de les asteràcies i d'alguns altres gèneres com Scabiosa.

## Bibliografia

* Font i Quer, Pius; Bolòs, Oriol de. Iniciació a la botànica. 2a. edició. Fontalba, 1979. ISBN 84-85530-08-X.
* de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.
* Dimitri, M. Enciclopedia Argentina de Agricultura y Jardinería. Editorial ACME, BsAs, 1987.
# Guy A. Lepage

Guy A. Lepage (nascut Guy Lepage el 30 d'agost 1960, a Mont-real, al Quebec, Canadà) és un humorista, actor, guionista, animador et productor quebequès. El 2006, és sobretot conegut per l'animació de la versió quebequesa de l'emissió "Tout le monde en parle" (Tothom en parla). Abans d'això, va fer part del grup humorístic quebequès "Rock et Belles Oreilles" (Rock i orelles boniques). Era l'actor masculí principal de la série quebequèsa "Un gars, une fille" (Un paio, una dona), del qual fou el creador i del qual el concepte ha estat exportat internacionalment.
Des de 1997 fins a 2003, s'ha dedicat a crear petites escenes per la sèrie "Un gars, une fille", donant-se el paper principal masculí. Quan aquesta série va conèixer un èxit popular important, es va concentrar sobre la producció, tot conservant el seu antic paper.
Lepage era el marit de la directora de l'Escola nacional de l'humor, Louise Richer, de 1985 a 2005. Junts, tenen un nen, Théo, nascut el 1991.
Des de llavors comparteix la vida de Mélanie Campeau que a donat naixença a la seva filla Béatrice al febrer 2010.

## Referències

* ↑ «Guy A. Lepage papa à nouveau» (en francès). APIH, 01-02-2010. [Consulta: 22 octubre 2011].
# Bubalus cebuensis

Bubalus cebuensis és un búfal nan extint que fou descobert a les Filipines i descrit per primera vegada el 2006.
El seu tret més característic era la seva petita mida. Els búfals aquàtics domèstics d'avui en dia mesuren dos metres d'alçada a l'espatlla i poden pesar fins a una tona, però B. cebuensis només mesurava 75 cm i pesava 150–160 kg, menys que una altra espècie de búfal nan, B. mindorensis.

## Referències

* ↑ Croft, D.A. L. R. Heaney; J. J. Flynn; A. P. Bautista. 2006. FOSSIL REMAINS OF A NEW, DIMINUTIVE BUBALUS (ARTIODACTYLA: BOVIDAE: BOVINI) FROM CEBU ISLAND, PHILIPPINES. Journal of Mammalology 87:1037–1051 (anglès)
* ↑ «New Dwarf Buffalo Discovered By Chance In The Philippines» (en anglès). TerraDaily, 18-10-2006.
# Meriones vinogradovi

Meriones vinogradovi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a Armènia, l'Azerbaidjan, l'Iran, Síria i Turquia. Els seus hàbitats naturals són els semideserts, les muntanyes sense vegetació i els erms. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. L'espècie fou anomenada en honor del mastòleg soviètic Borís Vinogràdov.

## Referències

* ↑ Kryštufek, B.; Yigit, N.; Amori, G. Meriones vinogradovi. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 20 agost 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 432. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Himalia (satèl·lit)

Himalia és el més gros dels satèl·lits irregulars de Júpiter. És el membre principal del grup del mateix nom. Fou descobert per Charles Dillon Perrine el 1904 des de l'observatori Lick, a Califòrnia. Se li va donar el nom de la nimfa Himalia. Amb anterioritat a l'any 1975, a Himalia se'l coneixia simplement com a Júpiter VI.
Himalia gira al voltant de Júpiter en una òrbita prògrada amb un període d'aproximadament 250 dies. Ja que la seva òrbita és similar a la de tres altres satèl·lits de Júpiter, es classifica com el membre major d'una família de satèl·lits prògrads i irregulars coneguda com el grup d'Himalia. Els altres satèl·lits membres són Leda (20 km), Lisitea (36 km) i Elara (86 km). S'especula que en els inicis de la formació del planeta Júpiter, podria haver existit un nombre més gran d'objectes en òrbites similars, els quals han anat desapareixent en xocar i ser destruïts per Himalia.
El seu diàmetre mitjà és de 170 km. És probable que sigui un asteroide o un fragment d'asteroide de forma irregular capturat per la gravetat de Júpiter. El 19 de desembre del 2000, la nau Cassini, en ruta cap a Saturn, va captar una imatge d'Himalia (dreta), però la sonda es trobava massa lluny (a 4,4 milions de km) i la resolució és massa baixa (27 km/píxel) per a mostrar cap característica de la superfície de la lluna. La fletxa indica on es troba Himalia. En el requadre, a l'esquerra, es mostra la imatge ampliada 10 vegades i un gràfic que indica la mida (uns 160 km en direcció vertical) i la fase d'Himalia (la llum del Sol ve de l'esquerra).

## Referències

* 1 2 «NASA FACTS» (en anglès). NASA.
* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.
* ↑ Porter, J. G. «Discovery of a Sixth Satellite of Jupiter». Astronomical Journal, 24, 18, 1905, pàg. 154B. Bibcode: 1905AJ.....24..154P. DOI: 10.1086/103612.; «Sixth Satellite of Jupiter Confirmed (Himalia)». Harvard College Observatory Bulletin, 175, 25-01-1905, pàg. 1. Bibcode: 1905BHarO.175....1P.; Perrine, C.D. «Discovery of a Sixth Satellite to Jupiter». Publications of the Astronomical Society of the Pacific, 17, 1905, pàg. 22–23. Bibcode: 1905PASP...17...22.. DOI: 10.1086/121619.; Perrine, C.D. «Orbits of the sixth and seventh satellites of Jupiter». Astronomische Nachrichten, 169, 3, 1905, pàg. 43–44. Bibcode: 1905AN....169...43P. DOI: 10.1002/asna.19051690304.
# Antoni Baiges

Antoni Baiges Miralles (Reus, 15 de juny de 1796 - Barcelona, 4 de setembre de 1843) va ser un militar liberal.
Ingressà a l'exèrcit el 1811 al cos de Guàrdia de Corps. Partidari de la constitució durant el trienni liberal (1820-1823), al capdavant de la columna mòbil de la Milícia s'enfrontà en nombroses ocasions a les tropes reialistes i aconseguí el grau de coronel d'infanteria. El 1820 formava part d'una "Tertúlia Patriòtica" que es reunia al Teatre de les Comèdies de Reus, amb Pere Sardà i Cailà, el sacerdot Prudenci Marcó, els metges Pere Mata i Ripollès i Cristòfor Montblanch, el farmacèutic Pere Joan Nadal, el jutge Paulino de los Arcos i el militar Juan van Halen. Al final del Trienni va ser desterrat a Menorca, d'on escapà per dirigir-se a Gibraltar, i d'allí marxà a l'Havana. El 1826 forma part del "Centro Universal de Actividades patrióticas" a Londres, i el 1830, amb Francesc Milans del Bosch, era membre de la Junta Directiva de Catalunya. Sorprenentment, a l'inici de la Primera Guerra Carlina el 1833 formà part de la "Junta Realista de Tolosa", i es va presentar a Zumalacárregui per participar amb les seves tropes en la guerra civil del nord. Al final es retirà a França. El tornem a trobar a Catalunya el 1843, quan va ser regidor a l'ajuntament de Reus. Ajudà la junta governativa central que s'oposava al govern moderat instal·lat a Madrid; el representant d'aquest a Barcelona era el brigadier Joan Prim, també reusenc, nomenat governador militar de la plaça. En esclatar el “moviment centralista” contra el govern de Madrid, fou nomenat president de la Junta Suprema Provisional de la província de Barcelona i cap militar de l'aixecament. Un relat de combatents veterans explica que Baiges, a l'antiga usança, va desafiar Prim a un combat singular per a resoldre les diferències polítiques que els separaven, però el brigadier Prim no va acceptar. Baiges, al davant dels seus, en una fase de lluita aferrissada, volia apoderar-se de la Ciutadella, i un projectil d'artilleria el va matar a la muralla de Mar. El seu cadàver va ser exposat al Saló de sant Jordi del Palau de la Generalitat de Catalunya durant tres dies i, com diu el periodista reusenc Francesc Gras i Elies, "con él perdió la insurrección su principal caudillo y no tardó en ser vencida por las tropas del gobierno".

## Referències

* ↑ «Hemeroteca Digital. Biblioteca Nacional de España». [Consulta: 30 gener 2018].
* ↑ Arnabat, Ramon. Verds i Blancs: el trienni liberal a Reus i al Baix Camp (1820-1823. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2002, p. 197. ISBN 8493232416.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: Ajuntament de Reus, 1991, p. 78-79.
* ↑ Gras i Elies, Francesc. Historia de la ciudad de Reus desde su fundación hasta nuestros días. Reus: Imprenta de Francisco Arís e Hijo, 1906, p. 444.

## Enllaços externs

* «Antoni Baiges». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sillago indica

Sillago indica és una espècie de peix de la família Sillaginidae i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Índia.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McKay, R. J. 1985. A revision of the fishes of the family Sillaginidae. Mem. Queensl. Mus. v. 22 (pt 1): 1-73.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carmín tropical

Carmín tropical és una pel·lícula mexicana dramàtica de 2014 dirigida, coproduïda i escrita per Rigoberto Perezcano. Va formar part de la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Morelia, on va obtenir el Premi al Millor Llargmetratge Mexicà. La pel·lícula va ser nomenada a la preselecció per a l'entrada de Mèxic a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 2016, però no va ser seleccionada.

## Sinopsi

Mabel és una muxe que resideix a Veracruz, però torna al seu poble natal a l'estat d'Oaxaca per trobar l'assassí de la seva amiga Daniela. Durant el seu viatge coneix a Modesto, un taxista que li fa recordar la seva època en la qual era una de les cantants de cabaret més reconegudes de la comunitat, cosa que va deixar per anar a la recerca de l'amor d'un home.

## Repartiment

* José Pescina com Mabel
* Luis Alberti com Modesto
* Everardo Trejo com Faraón Morales
* Juan Carlos Medellín com Darina
* Marco Pétriz com Comandante Rómulo
* Marco Antonio Aguirre com El Pareja

## Comentaris

Aquest film ocupa el lloc 19 dins de la llista de les 100 millors pel·lícules mexicanes de la història, segons l'opinió de 27 crítics i especialistes del cinema a Mèxic, publicada pel portal Sector Cine al juny de 2020.

## Referències

* ↑ «Carmin Tropical: Morelia Review». Hollywood Reporter. [Consulta: 10 setembre 2016].
* ↑ Festival Internacional de Cine de Morelia. «Carmín tropical», 23-10-2014. [Consulta: 5 juliol 2020].
* ↑ Pacheco, Arturo. «Goya y Oscar - AMACC». Arxivat de l'original el 10 desembre 2015. [Consulta: 10 setembre 2016]. Arxivat 10 de desembre 2015 a Wayback Machine.
* ↑ Sector Cine. «Las 100 mejores películas mexicanas de la historia», 09-06-2020. Arxivat de l'original el 2020-07-20. [Consulta: 5 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
* Carmín Tropical: la denuncia en tono de film noir de Mario Barreto, a bizarro.fm
# Hannah Arendt (pel·lícula)

Hannah Arendt és una pel·lícula alemanya de 2012, dirigida per Margarethe von Trotta i protagonitzada per Barbara Sukowa, sobre la filòsofa i teòrica política judeo-alemanya Hannah Arendt. Zeitgeist Films s'encarrega de la seva distribució als Estats Units d'Amèrica, on es va estrenar als cinemes el 29 de maig de 2013. Ha estat doblada al català.

## Argument

El biopic sobre Hannah Arendt de la directora alemanya Margarethe von Trotta gira entorn de la resposta d'Arendt al judici de l'ex-nazi Adolf Eichmann l'any 1961 que va cobrir per la revista The New Yorker. Els seus escrits sobre el judici es va convertir en polèmics per la seva descripció d'Eichmann i dels consells jueus, així com per la introducció de l'ara famós concepte de "la banalitat del mal". La pel·lícula, que captura Arendt en un dels moments més importants de la seva vida i la seva carrera, també compta amb representacions d'altres destacats intel·lectuals, entre ells el filòsof Martin Heidegger (Klaus Pohl), la novel·lista Mary McCarthy (Janet McTeer) i l'editor William Shawn (Nicolas Woodeson).

## Repartiment

* Barbara Sukowa com a Hannah Arendt
* Janet McTeer com a Mary McCarthy
* Klaus Pohl com a Martin Heidegger
* Nicholas Woodeson com a William Shawn
* Axel Milberg com a Heinrich Blücher
* Julia Jentsch com a Lotte Köhler
* Ulrich Noethen com a Hans Jonas
* Michael Degen com a Kurt Blumenfeld
* Victoria Trauttsmansdorf com a Charlotte Beradt
* Freiderike Becht com a Hannah Arendt (jove)
* Harvey Friedman com a Thomas Miller
* Megan Gay com a Francis Wells
* Claire Johnson com a Ms. Serkin
* Gilbert Johnston com a Professor Kahn
* Tom Leik com a Jonathan Schell

## Premis

* 2012: Selecció oficial al Festival Internacional de Cinema de Toronto
* 2012: Selecció oficial al Festival de Cinema Jueu de Nova York

## Referències

* ↑ «Hannah Arendt» (en anglès). BoxOffice.com, 29-05-2013. Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «Hannah Arendt on Zeitgeist Films' Website». Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 13 març 2013].
* ↑ «Zeitgeist's Aquisition of Hannah Arendt / US Release Date on IMDb news». [Consulta: 13 març 2013].
* ↑ «Hannah Arendt release date info in the Hollywood Reporter». [Consulta: 26 març 2013].
* ↑ Versió en català
* ↑ «Hannah Arendt at the Toronto International Film Festival». Arxivat de l'original el 2013-03-13. [Consulta: 13 març 2013].
* ↑ «Hannah Arendt Toronto Review in the Hollywood Reporter». [Consulta: 26 març 2013].
* ↑ «Hannah Arendt at the New York Jewish Film Festival». Arxivat de l'original el 2013-01-19. [Consulta: 13 març 2013].
* ↑ «Hannah Arendt NYJFF Review in the Huffington Post». [Consulta: 26 març 2013].

## Enllaços externs

* Hannah Arendt - Lloc web oficial
* Hannah Arendt - Lloc web oficial