OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zhuhai

Zhuhai (xinès: 珠海; pinyin: Zhūhǎi), també coneguda com a Chuhai, és una ciutat a nivell de prefectura de la província de Guangdong, a la República Popular de la Xina, a la vora sud-est del delta del riu Perla. El seu nom significa literalment "mar de perles", que prové de la ubicació de la ciutat a la desembocadura del "riu de les perles" que es troba amb la mar de la Xina Meridional. Zhuhai limita amb Jiangmen a l'oest, Zhongshan al nord i Macau al sud-est, i comparteix límits marítims amb Shenzhen i Hong Kong al nord-est a través de l'estuari.
Zhuhai va ser una de les quatre zones econòmiques especials originals establertes el 1980. És també una de les principals destinacions turístiques de la Xina, coneguda com a Riviera xinesa. Tot i que la ciutat es troba a la província tradicionalment cantonesa de Guangdong, una part important de la població actualment està formada per migrants econòmics que parlen mandarí, originaris de províncies de l'interior.
El nucli de Zhuhai, el districte de Xiangzhou juntament amb Macau, a la part nord-est de la divisió administrativa, formen part de l'àrea de la badia de Guangdong-Hong Kong-Macau, l'àrea urbanitzada més gran del món amb més de 65 milions d'habitants segons el cens de 2020, que abasta Shenzhen, Dongguan, Foshan, Zhongshan, Macau, la part principal de Guangzhou i algunes parts de les ciutats de Jiangmen i Huizhou, tot i que Hong Kong encara en queda una mica apartada i no forma part de la conurbació d'una manera estricta.

## Geografia

Zhuhai limita amb la Regió Administrativa Especial de Macau (al nord i a l'oest) i es troba a 140 quilòmetres al sud-oest de Guangzhou. El seu territori té 690 quilòmetres de costa i 217 illes, de les quals 147 tenen més de 500 metres quadrats de superfície.
Les illes de Zhuhai inclouen una sèrie d'illes properes a la costa, sovint connectades amb el continent per ponts o calçades (com les illes Hengqin, Qi'ao o Yeli), així com algunes illes lluny de la costa, a la mar de la Xina Meridional (arxipèlag de Wanshan). Algunes d'aquestes illes estan geogràficament més a prop de Hong Kong que de Zhuhai. La jurisdicció de l'illa de Nei Lingding, situada a l'estuari del riu Perla, es va transferir de Zhuhai a Shenzhen el 2009.

### Clima

Zhuhai té un clima subtropical humit afectat pel monsó d'Àsia Oriental (classificació Koppen Cwa) i moderat per la mar de la Xina Meridional, amb estius llargs, calorosos i humits amb tempestes freqüents, i hiverns curts, suaus i secs. Les màximes mitjanes de gener i juliol són de 18 i 32 °C respectivament. Es desconeixen les nevades i mai s'ha registrat cap gelada al centre de la ciutat. Per contra, les onades de calor extremes no es produeixen com ho fan més a l'interior.

## Administració

La ciutat-prefectura de Zhuhai administra 3 comtats i quatre districtes econòmics especials, tots ells districtes.

## Referències

* ↑ «Overview of Zhuhai» (en anglès).
* ↑ «Còpia arxivada» (en xinès simplificat). sznews.com, 26-09-2009 [Consulta: 14 novembre 2021]. Arxivat 29 de setembre 2009 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-09-29. [Consulta: 14 novembre 2021].
# Àngel Rodríguez

Ángel Rodríguez o Àngel Rodríguez és el nom dels següents personatges:
* Ángel Rodríguez Campillo (Elx, 1985), pilot de motociclisme valencià
* Ángel Luis Rodríguez Díaz (Santa Cruz de Tenerife, 1987), futbolista canari
* Ángel Rodríguez López (Cayés, 1934), ciclista asturià
* Àngel Rodríguez Lozano (Figueres, 1966), figuerenc multidisciplinar
* Ángel Rodríguez Nebreda (Lleó, 1972), futbolista castellà que ocupa la posició de migcampista
* Àngel Rodríguez Ruiz (Barcelona, 1879- 1959), fundador i primer president del club de futbol Reial Club Deportiu Espanyol
* Àngel Rodríguez Vilagran (Girona, 1966), periodista català
# Xiomara Diaz

Xiomara Díaz, emprenedora nicaragüenca, propietària d'un restaurant (The Garden Cafe) i fundadora d'una organització benèfica. Ella usa les seves connexions comercials per identificar i combatre l'explotació sexual i crear consciència sobre el problema en la seva nació.
La jove empresària (32 anys) va decidir, fa dos anys, crear l'organització Unleash Potential Nicaragua (Up Nicaragua) per treballar amb nenes d'escassos recursos econòmics de Granada i convertir-les en "dones amb un futur brillant".
Actualment atenen 30 nenes en programes de reforçament escolar, classes d'anglès i computació. El programa es manté gairebé íntegrament amb la venda de productes artesanals que ofereixen al seu restaurant "The Garden Cafè" a Granada.
Fou una de les dones triades l'any 2018 per la BBC com una de les 100 dones més influents del món de l'any (100 Women BBC). La sèrie examina la funció de les dones en el segle XXI i té actes tant a Londres com a Mèxic. Una vegada es coneix el nom de les premiades, comença un programa de al BBC anomenat "BBC's women season", de tres setmanes de durada, en el qual s'inclou una emissió i difusió de les premiades, programes en línia, debats i articles relacionats amb el tema de les dones.

## Referències

* ↑ «Quienes son las 100 mujeres de la BBC de 2018 y cuales son las 12 latinoamericanas» (en castellà). "Semana", 19-11-2018.
* 1 2 «Una nicaragüense, entre las mujeres más influyentes del mundo según la BBC» (en castellà), 11-11-2018.
* ↑ «BBC 100 WOMEN 2018: THE TRAILBLAZING WOMEN WE SHOULD ALL GET TO KNOW» (en anglès). The Independent. [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «100 Women: Who is taking part?». BBC News, 22-10-2013.
* ↑ «100 Women 2016: Mexico festival draws thousands». BBC News, 25-11-2016.
* ↑ «Participa Inmujeres CDMX en el festival 100 Women de la BBC» (en castellà). CDMX, 24-11-2016 [Consulta: 6 desembre 2016]. Arxivat 2016-12-20 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 13 gener 2019].
* ↑ «Saalumarada Thimmakka in BBC's 100 Women list». The Times of India, 23-11-2016.
# Yaïx ibn Ibrahim al-Umawí

Yaïx ibn Ibrahim al-Umawí (àrab: يعيش بن إبراهيم بن يوسف بن سماكالأموي الأندلسي) (Al-Àndalus, c. 1400 - Damasc, 1489), de nom complet Yaïx inn Ibrahim ibn Yusuf ibn Samak Al-Umawí Al-Andalusí, però conegut simplement com Al-Umawí, va ser un matemàtic de l'Edat d'or de l'islam.

## Vida i obra

Res es coneix de la seva vida. Hom suposa que va néixer a Al-Andalus per la seva nisba, Al-Andalusí, i se sap que va viure a Damasc, però les dates i llocs de naixement i defunció son totalment estimatives.
Katib Çelebi, un bibliògraf otomà del segle XVII, diu que va escriure un tractat, al-Istantaqat, inspirat en el llibre dels secrets d'Hemes, a més d'una obra sobre els secrets dels esperits i un tractat sobre el lliure albir.
Però les seves obres més notables son dos tractats de matemàtiques: Marasim al-intisab fi'ilm al-hisab (Sobre les regles i els procediments aritmètics) i Raf'al al-ishkal fi ma-rifat al-ashkal (Sobre la determinació de mides i superfícies).
També va escriure un tractat sobre quadrats màgics, amb el títol de Kayfiyyat al-ittifaq fi tarkib al-awfaq, en el qual utilitzava un sistema de numeració "occidental", és a dir, no indo-aràbiga, sinó que utilitzava els símbols $\vert ,\lfloor ,\lceil ,\rfloor ,\rceil ,\top ,\vdash ,\bot ,\dashv$ per als nombres $1,2,3,4,5,6,7,8,9$ respectivament.

## Referències

* ↑ Saidan, 2008, p. x.
* ↑ Darby, 1936, p. 256.
* ↑ Barrado Navascués, 2023, p. 12.
* ↑ King, 2001, p. 78.

## Bibliografia

* Barrado Navascués, David. Cosmography in the Age of Discovery and the Scientific Revolution (en anglès). Springer, 2023. ISBN 978-3-031-29884-4.
* Darby, George O.S. «The Mysterious Abolays» (en anglès). Osiris, Vol. 1, 1936, pàg. 251-259. ISSN: 0369-7827.
* King, David A. The Ciphers of the Monks (en anglès). Franz Steiner Verlag, 2001. ISBN 3-515-07640-9.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Yaïx ibn Ibrahim al-Umawí» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Saidan, A.S. «Al-Umawi, Abu ‘Abdallah Ya‘ish Ibn IbraHim Ibn Yusuf Ibn Simak Al-Andalusi» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 3 juny 2024].
# Ángel Hernández Menor

Ángel Hernández Menor (Villena, 27 de març de 1899 - Alhucemas, 8 de setembre de 1925) va ser un militar valencià.
Nat el novè fill de la família de José Hernández Valdés i Catalina Menor Catalán, va optar per la carrera militar, i als quinze anys va aplegar a Toledo per tal de preparar-se l'ingrés a l'acadèmia d'infanteria. Al remat, però, va anar a l'acadèmia de cavalleria, a Valladolid, on entra al 1917. Tres anys després, amb el rang d'alfères, conclou els estudis i marxa al Marroc on participa en diverses accions bèl·liques. Als 22 anys, obté el grau de tinent. El 8 de setembre de 1925 forma part de l'avantguarda de les tropes que desembarquen a la platja de la Cebadilla, a Alhucemas. Només posar el peu en terra, és mort per una bala de canó. L'any 1928 se li va concedir la Cruz Laureada de San Fernando pels seus mèrits a la Guerra del Rif.
A la seua ciutat natal, Villena, Ángel Hernández va ser nomenat Fill Predilecte al tindre'n notícia el consistori de la seua mort. També es va aprovar la construcció d'un monument d'homenatge, que va materialitzar-se el 1930. Va ser destruït durant la Guerra civil espanyola i reemplaçat als anys cinquanta.

## Referències

* ↑ Jerónimo Ferriz Hernández (ed.). Villena 1900. Villena: Ayuntamiento de Villena, 1997, p. 65.
* ↑ Ángel Hernández a Villena Cuéntame
# Àurea de San Millán

Àurea o Òria de Villavelayo o de San Millán (Villavelayo, ca. 1042 – San Millán de la Cogolla, 1069) va ésser una eremita benedictina que vivia prop del Monestir de San Millán de Suso. És venerada com a santa per l'Església catòlica.

## Vida

Àurea nasqué cap a l'any 1042, filla de Garcia i Amúnia, al poblet de Villavelayo, en una zona controlada pels musulmans. De jove, va estudiar les Escriptures i la vida dels màrtirs antics, de les quals preferia, imitant-ne la vida, les santes Àgata de Catània, Eulàlia de Mèrida i Cecília de Roma. Sembla, doncs, que tenia un nivell cultural alt, tenint en compte l'habitual en les dones del moment i al medi rural. A més, havia tingut una preceptora, Urraca, que va desvetllar la vocació religiosa en la nena, que va decidir de deixar la llar i fer vida religiosa.
Va anar a una romeria al monestir benedictí de San Millán de la Cogolla i als peus de l'abat Domènec de Silos, digué (segons el poema de Gonzalo de Berceo):
    «Señor, Dios lo quiere, tal es mi voluntat,
    prender orden e velo, vivir en castidat,
    en rencón encerrada yacer en pobredat,
    vivir de lo que diera por mí la christiandat».
Va ésser-hi acceptada perquè hi fes vida eremítica, sota la direcció espiritual de l'abat del monestir, en una cel·la prop de San Millán de Suso; tenia llavors nou anys, en 1052. Va tenir una visió de les tres santes màrtirs ja citades que l'encoratjaren a fer més rigorosa i ascètica la seva vida. Segons la tradició, va fer miracles i molta gent li demanava consell i pregàries.
Cap al 1070 va emmalaltir i morí, amb 27 anys, essent-hi present l'abat Pere V de San Millán.

## Veneració

Venerada com a santa des de la seva mort, poc després el monjo Muni en va escriure la vida en llatí. Gonzalo de Berceo, ja al segle xiii, va narrar la vida de l'asceta en el poema Vida de Santa Oria. Enterrada vora el monestir de San Millán de Suso, les seves restes van ésser traslladades al de Yuso el 1609 i col·locades, amb les de Santa Potàmia, rere l'altar major, donant-ne un os a l'església de Villavelayo.
En aquest poble hi havia una Cofradía de Santa Oria i es conserva l'ermita del mateix nom, que la tradició vol edificada sobre la casa pairal de la santa. Al poble, a més de celebrar la festivitat de la santa el dia 11 de març, també se celebra l'11 de setembre.

## Amúnia de San Millán

Amúnia era la mare d'Àurea. Quan va morir el seu espòs, es va reunir amb la filla, fent també vida eremítica sota l'obediència de l'abat. Va morir poc abans que la seva filla, prop de 1069. Àurea va dir que, ja morta, la seva mare se li havia aparegut.
També va ser canonitzada, per la seva vida exemplar.

## Notes

* ↑ Aquest tipus d'obres estaven redactats en llatí, la qual cosa indicaria que el coneixia prou.

## Bibliografia

* www.vallenajerilla.com/notabene/uria.htm Isabel Uría Maqua. Poema de Santa Oria: biografía y crítica.
* Gonzalo de Berceo. Vida de Santa Oria.

## Enllaços externs

* "Aurea", en Catholic Online
* "Aurea" en Patron Saints Index Arxivat 2008-07-24 a Wayback Machine.
# Zazuar

Zazuar és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Ribera del Duero.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1857 | 1860 | 1877 | 1887 | 1940 | 1897 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 |
| 878 | 951 | 1.017 | 1.028 | 1.047 | 1.037 | 1.103 | 904 | 931 | 951 | 1.032 | 689 | 469 | 382 | 254 | 245 |
# Zazzau

«Zazzau» té aquests significats:
* Emirat de Zazzau, regne haussa de Zazzau, després de Zaria
* Emirat de Zazzau o Emirat de Zaria, emirat fulani successor del regne haussa
* Zazzau o Zaria (Nigèria), ciutat de Nigèria
# Xablíevka

Xablíevka (en rus: Шаблиевка) és un poble de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.375 habitants, pertany al districte de Salsk.

## Referències

* ↑ Шаблевка (отселок села Екатериновского) (Медвеженский уезд)
# Xot de Clark

El xot de Clark (Megascops clarkii) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita boscos de muntanya de Costa Rica, Panamà i zona limítrofa de Colòmbia. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Xot de Clark». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 260. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Bare-shanked Screech-owl. Megascops clarkii» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2022. [Consulta: 17 febrer 2023].
# Xarxet americà

El xarxet americà o xarxet de Carolina (Anas carolinensis) és un ànec molt comú que cria al nord de Nord-amèrica, excepte en les illes Aleutianes. El xarxet americà és classificat de vegades com la subespècie Anas crecca carolinensis del xarxet comú, o com una espècie separada.
És un ocell que fa una gran migració al sud de la seva zona de cria.

## Referències

* ↑ C. Carboneras. (2017). Ducks, Geese, Swans (Anatidae). J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie i E. de Juana. (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona
* ↑ F. Gill i D. Donsker (Eds). (2017). IOC World Bird List (v 7.2). doi: 10.14344/IOC.ML.7.2.

## Enllaços externs

* The Nature Conservancy: Green-winged teal
* Green-winged Teal – Cornell Lab of Ornithology
# Xavier Roca Ferrer

* Aquest article tracta sobre el notari i escriptor. Vegeu-ne altres significats a «Xavier Roca».
Xavier Roca i Ferrer (Barcelona, 1949) és un notari barceloní (doctorat en Filologia Clàssica) que també conrea la creació literària amb bons resultats, és a dir, crítiques positives, traduccions de la seva obra (al castellà) i, en especial, el premi literari Josep Pla del 1993. També ha traduït obres de l'alemany, l'anglès i el francès al català (d'autors com Horaci, Hans Natonek i David Garrett).

## Obra
### Narrativa breu

* 1993 El cap de Penteu
* 1996 L'home dels miracles
* 2003 L'art i Miss Arkansas

### Novel·la

* 1994 Els dimonis familiars
* 1998 El cas Petrescu
* 2000 Un cos perfecte

## Premis

* 1993 Josep Pla per El cap de Penteu

## Referències

* ↑ Escur, Núria. «Xavier Roca-Ferrer: “¿Cinismo? Fue la primera corriente contracultural”» (en castellà). La Vanguardia, 03-03-2020. Arxivat de l'original el 2022-09-11. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «Xavier Roca-Ferrer recrea la figura del artista en 'La cabeza de Penteo'» (en castellà). El País [Madrid], 01-06-1995. ISSN: 1134-6582.

## Enllaços externs

* L'autor al Qui és qui de les lletres catalanes Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
# Trepadella borda

La trepadella borda (Onobrychis supina), és una trepadella silvestre, que és espontània a l'est de la península Ibèrica i la costa del Mediterrani francès.
Es diferencia d'altres trepadelles per tenir la carena de la flor 1/3-1/4 més curta que l'estendard. És una planta de diverses tiges, ascendent, esparsament pubescent, de 10 a 50 cm d'alt. Els raïms florífers són densos, sobre peduncles 2-3 vegades tan llargs com les fulles. La corol·la és rosa de 7-12 mm;fruit de 4-5 mm amb agullons curts. Floreix d'abril a juliol. Viu des del nivell del mar fins als 2.100 metres d'altitud al País Valencià i Catalunya, manca a les illes Balears.
El seu hàbitat són les pastures seques. Muntanya mediterrània i submediterrània ascendint fins a l'estatge subalpí.

## Referències

* ↑ O. Bolòs i J. Vigo Flora dels Països catalans Barcelona 1980
# Treonina

La treonina (abreujada Thr o T) és un dels vint aminoàcids que componen les proteïnes; la seva cadena lateral és hidròfila, per la qual cosa se'l considera un aminoàcid polar i hidròfil. Està codificada en l'ARN missatger com a ACU, ACC, ACA o ACG.
La seva massa és de 119,12 g mol $^{-1}$.
La L-treonina (levo treonina) s'obté quasi preferentment mitjançant un procés de fermentació per part dels microorganismes (per exemple llevats modificats genèticament), encara que també es pot obtenir per aïllament a partir d'hidrolitzats de proteïnes per al seu ús farmacèutic.
És essencial en els humans, ja que si l'organisme no la pot sintetitzar: s'ha d'obtenir de la dieta. La treonina es sintetitza a partir d'àcid aspàrtic en bacteris com E. coli.
* L-Treonina (2S,3R) & D-Treonina (2R,3S)
* L-allo-Treonina (2S,3S) and D-allo-Treonina (2R,3R)

## Història

La treonina va ser l'últim dels 20 aminoàcids proteïnogènics comuns en ser descoberts. Ho va ser l'any 1936 per William Cumming Rose, col·laborant amb Curtis Meyer. L'aminoàcid es va anomenar treonina perquè tenia una estructura similar a l'àcid treònic, un monosacàrid de quatre carbonis amb fórmula molecular C₄H₈O₅.

## Referències

* ↑ «treonina». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ «l-Threonine» (en anglès). pubchem.ncbi.nlm.nih.gov. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ Voet, Donald; Voet, Judith G. Bioquímica (en castellà). Ed. Médica Panamericana, 2006, p. 80. ISBN 978-950-06-2301-8.
* ↑ RAÏS, Badr; CHASSAGNOLE, Christophe; LETELLIER, Thierry; FELL, David A.; MAZAT, Jean-Pierre «Threonine synthesis from aspartate in Escherichia coli cell-free extracts: pathway dynamics». Biochemical Journal, 356, 2, 24-05-2001, pàg. 425–432. DOI: 10.1042/bj3560425. ISSN: 0264-6021.
* ↑ Daintith, John., Gjertsen, Derek. (eds). A Dictionary of Scientists (en anglès), p. 459. ISBN 978-0-19-280086-2.
* ↑ Meyer, Curtis E.; Rose, William C. «THE SPATIAL CONFIGURATION OF α-AMINO-β-HYDROXY-n-BUTYRIC ACID». Journal of Biological Chemistry, 115, 3, 01-10-1936, pàg. 721–729. DOI: 10.1016/s0021-9258(18)74711-x. ISSN: 0021-9258.
# Torre del Tramarill

La torre del Tramarill, també coneguda en italià com a torre Tamerice, és una torre costanera sarda situada al promontori homònim prop de Tramarill, un llogaret de l'Alguer.

## Història

La torre es va construir a partir del 1585 a instàncies dels catalanoaragonesos, per tal de contrarestar i desincentivar les invasions dels sarraïns, i probablement es va acabar entre el 1588 i el 1590; es va erigir en un promontori que s'estenia entre les badies de Port del Comte i Dragunara, a una altitud que permetia la visibilitat de les torres Nova, del Bol, de la Penya e del Lliri; l'estructura pertanyia a la categoria de senzilles, és a dir, s'utilitzava com a defensa lleugera.

## Descripció

La torre cilíndrica, de base troncocònica, es desenvolupa sobre una planta circular amb un diàmetre de 14 m.
Completament feta de pedra calcària, l'estructura s’aixeca a la part superior d’un promontori rocós accessible per un camí; d’uns 11 m d’alçada, té una única entrada situada a 5 m d’altitud, precedida de les ruïnes d’un petit revellí; a la part superior, sobresurten de l'estructura les restes de quatre torres de vigilància.
A l'interior hi ha una sola habitació de planta circular, coberta per una cúpula sostinguda per un gran pilar central cilíndric; la sala està il·luminada per unes obertures de maó d'arc apuntat, realitzades en el període següent a la construcció de la torre, i alberga una xemeneia i alguns nínxols destinats a allotjar petites peces d’artilleria; la gran sala condueix a la cisterna i, pujant per una escala de cargol, a la terrassa panoràmica del terrat, sobre la qual hi ha traces de quatre canons.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Dario Dessì «Le torri di vigilanza lungo le coste della Spagna e della Sardegna: quella del Tramariglio nell'isola». www.tottusinpari.it, 12 dicembre 2017.
* 1 2 3 «Torre del Tramariglio». web.tiscali.it.
* 1 2 3 «Alghero, Torre Tramariglio».

## Vegeu també

* Torres i baluards de l'Alguer
# Torre del Torn

La Torre del Torn és una torre de defensa situada a l'illot del Torn, del municipi de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant (Baix Camp). Està declarada com a bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una torre de planta circular feta de còdols amb molt poc morter. Està situada damunt d'un roquer que és un tómbol, a l'extrem superior de l'illot del Torn. Aquest illot és una penca de roca que s'endinsa dins del mar a l'extrem sud de la platja de les Rojales que antigament, en determinat moments, quedava aïllat de la platja per l'aigua, cosa que rarament passa actualment. La construcció està molt degradada, i només en resta part del perímetre de la torre, encara que es podria restaurar, ja que encara es conserva la caixa del mur excavada a la roca. Encara es pot veure la ubicació de l'accés a la torre, i a l'interior s'observen els murs tirants que asseguraven la resistència de la torre a l'hora de fer front a possibles atacs.

## Història

La torre del Torn fou edificada pels Ducs de Cardona el segle {{{1}}}, i destruïda pels anglesos el 17 de juny de 1813. Comptava amb tres persones de vigilància i es finançava mitjançant la contribució per dret de pas i àncora pel coll de Balaguer. A la primavera del 2021 s'hi han executat obre de consolidació i de restauració.

## Referències

* ↑ «Torre del Torn». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].
* ↑ Riba i Mestres, Francesc. Història de Mont-Roig del Camp. 2a edició. Centre d'Estudis Comarcal Josep Iglésies, 1991. ISBN 9788460405481.
* ↑ «Torre del Torn». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* ↑ «La torre de l’Illot de la platja del Torn, en obres de restauració». Nació Tarragona, 29-04-2021.
# Torre del Vacaró

La Torre del Vacaró és una antiga torre de guaita medieval de la comuna de Llo, a la comarca de l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
Està situada damunt d'un turonet de l'extrem de llevant del poble de Llo. S'hi arriba pel Camí de la Torre del Vacaró, que arrenca del capdamunt del Carrer del Castell.

## Referències

* ↑ La Torre del Vacaró en els ortofotomapes de l'IGN
# Tirà occidental

El tirà occidental (Tyrannus verticalis) és una espècie d'ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae). Cria en zones de praderia, sabanes, deserts i conreus, des del sud de la Colúmbia Britànica, d'Alberta i de Manitoba cap al sud, a través de la meitat occidental dels Estats Units fins al nord de Baixa Califòrnia, Sonora, nord-oest de Chihuahua, sud d'Arizona, de Nou Mèxic i de Texas. Passa l'hivern a l'Amèrica Central i el sud de Florida i de Mèxic.

## Referències

* ↑ «Tirà occidental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)