OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Ambròsia d'Àustria

Maria Ambròsia de la Concepció d'Àustria (Madrid, 7 de desembre de 1655-20 de desembre de 1655) va ser una infanta d'Espanya, morta prematurament al cap de tretze dies de néixer.
Nascuda a Madrid el 7 de desembre de 1655. Va ser filla dels rei Felip IV de Castella i de la seva segona muller Maria Anna d'Àustria, la segona del matrimoni i la novena del monarca castellà. La infanta només va viure durant tretze dies, però va haver-hi temps per a batejar-la. No obstant això, des del moment del naixement se sabia que no trigaria gaire temps a morir a causa del seu estat físic raquític i l'absència de ganes de menjar. Finalment, la seva mort va succeir el dia 20 del mateix mes. Dos dies més tard va ser conduïda i depositada al Panteó dels Infants del Reial Monestir de San Lorenzo del Escorial.

## Referències

* 1 2 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 54.
* 1 2 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santitad dignidades, armas, ciencias y artes. Diccionario histórico (en castellà). vol. 4. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1791, p. 48.
* 1 2 Vilar y Pascual, Luis. Diccionario histórico, genealógico y heráldico de las familias de la monarquía española (en castellà). Madrid: Imprenta de D. Francisco Sánchez, 1859, p. 305-306.
* ↑ AADD. Memorias de las Real Academia de la Historia (en castellà). vol. 2. Madrid: Imprenta de Sancha, 1796, p. 487.
* ↑ Stradling, R. A.. Philip IV and the Government of Spain, 1621-1665 (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1988, p. 339.
* ↑ Quevedo, José. Historia del Real Monasterio de San Lorenzo... del Escorial... (en castellà). Madrid: Establecimiento Tipográfico de Mellado, 1849, p. 368.
# Marca Q

La marca Q de qualitat alimentària és una certificació oficial atorgada pel Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació de la Generalitat de Catalunya a un producte agroalimentari que compleix àmpliament les normatives vigents de qualitat i que es diferencia d'altres productes similars pel que fa a les matèries primeres, procés de producció, mètode d'elaboració o obtenció de manera que això es tradueixi en millors característiques físiques, químiques o organolèptiques resultants mesurables.
El distintiu de la marca Q consisteix en un lacre de color vermell amb la lletra Q daurada al centre. En aquest lacre constarà la indicació «Qualitat Alimentària. Decret» (normativa d'autorització de cada producte) en color blanc sobre fons vermell i envoltant la Q.
Aquest segell alimentari es regeix pel decret 285/2006, de 4 de juliol, pel qual es desenvolupa la LLEI 14/2003, de 13 de juny, de qualitat agroalimentària. (DOGC 4670 - 06/07/2006)
També poden obtenir la marca Q els productes que ja gaudeixin d'altres certificacions com la indicació geogràfica de begudes espirituoses, la denominació d'origen protegida, la indicació geogràfica protegida o l'especialitat tradicional garantida.
Els productes catalans inscrits a la marca Q són:
* Bombons
* Capó
* Conill
* Formatge
* Galetes
* Mel
* Peix blau
* Pollastre
* Porc
* Torrons de praliné i trufats de xocolata
* Vedella
* Xai

## Referències

* 1 2 «Marca de qualitat agroalimentària (Marca Q)». Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació. Arxivat de l'original el 23 de desembre 2015. [Consulta: 22 desembre 2015].
* ↑ «Segells alimentaris». Consell Comarcal del Baix Empordà. [Consulta: 22 desembre 2015].
* ↑ «DECRET 285/2006». Portal Jurídic de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 desembre 2015].
* ↑ «Guia de l'etiquetatge alimentari». Organització de consumidors i usuaris de Catalunya. Arxivat de l'original el 16 d’abril 2013. [Consulta: 22 desembre 2015].

## Vegeu també

* Denominació d'origen protegida
* Denominació d'origen
* Indicació geogràfica protegida
* Indicació geogràfica
* Vi de la terra
* Venda de proximitat
# Marca Soraba

La Marca Soraba (del llatí: llimes Sorabicus; alemany: Sorbenmark) fou un districte fronterer a la part oriental de França Oriental entre el segle ix i el XI. Es componia de diversos comtats limítrofs dels sorabs. La marca Soraba sembla haver comprès la part oriental de Turíngia.
La marca Soraba va ser esmentada de vegades com marca de Turíngia. El terme "marca Soraba" apareix només quatre vegades en els Annales Fuldenses i només es registren tres governants: Poppó, Thakhulf i Radulf. Els comandants de la marca Soraba portaven el títol de dux Sorabici (limitis) en els Annales, però també apareixen esmentats en altres llocs com comptes (comites), marcgravis (marchiones), i ducs de Turíngia (duces Thuringorum). La marca va ser governada probablement de manera principal per la família Babenberg. El límit entre la Turíngia i els sorabs es va definir per Eginard com el riu Saale quan escrivia el 830: Fluvium Salam, qui Thuringos et sorabos dividit ("el riu Saale, que divideix els turingis i els sorabs"). Erfurt era el principal centre econòmic de l'est de Turíngia en aquell moment. La marca Soraba probablement incloïa la terra a l'est del Saale fins al Elster i el Pleisse, que podria haver estat controlat pels castells. Si la marca Soraba era només l'àrea a l'oest del Saale, a l'est del mateix riu o en ambdós costats, és impossible dir-ho.
La marca Soraba va estar afectada amb freqüència en el segle ix per la insurrecció per part dels eslaus, que eren tributaris dels germànics. Al segle x, però, la marca va formar part de la vasta Marca Geronis de 937 a 965. Durant aquest període, els sorabs van ser reduïts a la servitud i la marca en gran part pacificada. Després del 965, va formar part de la marca de Meissen.

## Bibliografia

* Reuter, Timothy (trad.) The Annals of Fulda. (Manchester Medieval series, Ninth-Century Histories, Volum II.) Manchester: Manchester University Press, 1992.
* Thompson, James Westfall. Feudal Germany, Volume II. New York: Frederick Ungar Publishing Co., 1928.
* Leyser, Karl (gener 1968) "Henry I and the Beginnings of the Saxon Empire", The English Historical Review, 83(326):1–32.
# Marduk-bel-zeri

Marduk-bel-zeri va ser rei de Babilònia entre els anys 790 aC i 780 aC aproximadament, durant el període de turbulències que hi va haver després de les invasions del rei d'Assíria Xamxi-Adad V. Se l'anomena a la Llista sincrònica de reis i a la Llista dels reis de Babilònia, i se'l situa cap als inicis del segle viii aC. Es coneix molt poc del seu regnat.
Ha sobreviscut un document de tipus econòmic de la ciutat d'Udani, on es menciona l'any de la seva ascensió al tron. Aquesta ciutat era un centre de culte que depenia d'Uruk, no ben localitzada, però segurament propera a Marad. Udani va ser coneguda després amb el nom d'Udannu, i estava associada al culte del déu infernal Nergal i de Belet-Eana, associada a Ixtar. Una anomenada Crònica dinàstica conservada fragmentàriament diu que era "soldat", però no se'n saben els motius.

## Referències

* ↑ Brinkman, J. A. A political history of post-Kassite Babylonia 1158-722 B.C.. Roma: Pontificium Institutum Biblicum, 1968, p. 214.
# Marduk-Zer

Marduk-Zer (en realitat Marduk-Zer-..., però la tauleta que porta el seu nom està una mica damnada i la part final no es pot llegir) va ser el desè i penúltim rei de la Segona dinastia d'Isin, IV dinastia de Babilònia, successor de l'efímer sobirà Mardukakhkheriba. Apareix a la Llista dels reis que diu que va regnar dotze anys i res se sap del seu origen o de les seves accions de govern. Va regnar potser des d'el 1045 aC al 1033 aC.
El seu successor va ser Nabu-Xum-Libur.

## Referències

* ↑ Brinkman, J.A. A political history of post-Kassite Babylonia 1158-722 B.C.. Roma: Pontificium Institutum Biblicum, 1968, p. 45-46.
# Matildita

La matildita és un mineral de la classe dels sulfurs (sulfosals). Fou anomenada així per la localitat tipus, la mina Matilda, prop de Morococha (Perú). És un dimorf de la schapbachita. Correspon a la forma de baixa temperatura (forma beta) del AgBiS₂ sintètic; la forma d'alta temperatura (forma alfa) és estable només per sobre dels 195 °C. La solució sòlida entre la matildita i la galena és completa per sobre dels 215 °C; per sota d'aquesta temperatura es forma la característica estructura Widmanstätten generada per exolució.

## Característiques

La matildita és un sulfur de fórmula química AgBiS₂. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la matildita pertany a «02.JA: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena amb poc o gens de Pb» juntament amb els següents minerals: benjaminita, borodaevita, cupropavonita, kitaibelita, livingstonita, makovickyita, mummeïta, pavonita, grumiplucita, cupromakovickyita, kudriavita, cupromakopavonita, dantopaïta, cuprobismutita, hodrušita, padĕraïta, pizgrischita, kupčikita, schapbachita, cuboargirita, bohdanowiczita, mozgovaïta i volynskita.

## Formació i jaciments

Es pot formar en dipòsits hidrotermals de mitja a alta temperatura, així com en pegmatites. També en dipòsits associats a pòrfirs estannífers com a mineral accessori. S'ha trobat associada a galena, pavonita, aikinita, bismutinita, hessita, tetradimita, pirita, calcopirita, esfalerita, arsenopirita, tetraedrita.

## Referències

* ↑ «Matildite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Knowles, Charles R.; Wu, Daqing; Chang, Luke L. Y. «Phase relations in the system Ag 2 S-Cu 2 S-PbS-Bi 2 S 3» (en anglès). Economic Geology, 83, 2, 01-04-1988, pàg. 405–418. DOI: 10.2113/gsecongeo.83.2.405. ISSN: 0361-0128.
* ↑ «Matildite Mineral Data». [Consulta: 24 gener 2019].
* ↑ Cacho, Andreu (et al.,). «Huanuni, Bonanza and La Suerte Mines: Mineralogy, Geochemistry and Structure» (en anglès), 2015. [Consulta: 24 gener 2019].
* ↑ «Matildite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2020-09-26. [Consulta: 24 gener 2019].
# Maurice Martens

Maurice Martens (5 de juny de 1947) és un exfutbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1970.

## Referències

* ↑ «Sélections du joueur sur le site de l'URBSFA». Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 17 gener 2018].
* ↑ «Fiche du joueur sur le site rwdm-fcbrussels.be». Arxivat de l'original el 2018-03-07. [Consulta: 17 gener 2018].
# Mcguinnessita

La mcguinnessita és un mineral de la classe dels carbonats que pertany al grup de la rosasita. Rep el seu nom en honor del mineralogista californià Albert L. McGuinness.

## Característiques

La mcguinnessita és un carbonat de fórmula química CuMg₂(CO₃)(OH)₂. No se sap amb certesa si cristal·litza en el sistema monoclínic o en el triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mcguinnessita pertany a «05.BA: Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb Cu, Co, Ni, Zn, Mg, Mn» juntament amb els següents minerals: atzurita, georgeïta, glaucosferita, kolwezita, malaquita, nul·laginita, pokrovskita, rosasita, zincrosasita, txukanovita, auricalcita, hidrozincita, holdawayita, defernita, loseyita i sclarita.

## Formació i jaciments

La mcguinnessita és un mineral secundari rar, típicament format en peridotita serpentinitzada. Va ser descoberta a la mina Copper King, al Comtat de Mendocino (Califòrnia, Estats Units). També ha estat trobada a Austràlia, Àustria, Espanya, altres indrets dels Estats Units, Itàlia, el Japó, el Marroc, Nova Zelanda, Romania, Rússia i Sud-àfrica.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: vuagnatita, malaquita, atzurita, crisocol·la, coalingita, pokrovskita, glaucosferita, gaspeïta, jamborita.

## Referències

* 1 2 3 «Mcguinnessite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 maig 2017].
* 1 2 3 «MCguinessite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 7 maig 2017].
# Mcgovernita

La mcgovernita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de James J. McGovern (Irlanda, juny de 1861 - Franklin, Nova Jersey, EUA, 1915), un col·leccionista de minerals que va treballar a la New Jersey Zinc Company.

## Característiques

La mcgovernita és un fosfat de fórmula química Mn$_{19}$Zn₃(AsO₄)₃(AsO₃)(SiO₄)₃(OH)$_{21}$. Cristal·litza en el sistema trigonal. És l'espècie mineral amb el major nombre d'àtoms a la cel·la unitària, i es troba estretament relacionada amb la carlfrancisita i la turtmannita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mcgovernita pertany a «08.BE: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ > 2:1» juntament amb els següents minerals: augelita, grattarolaïta, cornetita, clinoclasa, arhbarita, gilmarita, allactita, flinkita, raadeïta, argandita, clorofenicita, magnesioclorofenicita, gerdtremmelita, dixenita, hematolita, kraisslita, arakiïta, turtmannita, carlfrancisita, synadelfita, holdenita, kolicita, sabel·liïta, jarosewichita, theisita, coparsita i waterhouseïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Sterling, situada a la localitat d'Ogdensburg, al comtat de Sussex (Nova Jersey, Estats Units). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Mcgovernite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 maig 2019].
# Mcgil·lita

La mcgil·lita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la pirosmalita. Rep el nom per la Universitat McGill, de Mont-real (Canadà).

## Característiques

La mcgil·lita és un silicat de fórmula química (Mn,Fe)₈Si₆O$_{15}$(OH)₈Cl₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1979. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mcgil·lita pertany a «09.EE - Fil·losilicats amb xarxes tetraèdriques de 6-enllaços connectades per xarxes i bandes octaèdriques» juntament amb els següents minerals: bementita, brokenhillita, pirosmalita-(Fe), friedelita, pirosmalita-(Mn), nelenita, schal·lerita, palygorskita, tuperssuatsiaïta, yofortierita, windhoekita, falcondoïta, loughlinita, sepiolita, kalifersita, gyrolita, orlymanita, tungusita, reyerita, truscottita, natrosilita, makatita, varennesita, raïta, intersilita, shafranovskita, zakharovita, zeofil·lita, minehil·lita, fedorita, martinita i lalondeïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Sullivan, situada a la localitat de Kimberley (Colúmbia Britànica, Canadà). També ha estat descrita a la mina Kyurasawa (Prefectura de Tochigi, Japó) i a la mina Arschitza (Província de Suceava, Romania). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Mcgillite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 febrer 2020].
# Massiva

Massiva és el nom dels següents personatges:
* Masinissa I, rei dels massils del 206 aC al 202 aC Numídia del 202 aC al 148 aC.
* Massiva (príncep) fou un príncep númida, nebot de Masinissa I
* Massiva (pretendent) fou un príncep de Numídia, fill de Gulussa i net de Masinissa I, pretendent al tron el 111 aC, assassinat per Jugurta.
# Matilde de Borbó-Dampierre

Matilde de Borbó-Dampierre (1234-1262), de vegades dita Matilde o Mafalda de Dampierre, i Matilde II (o III) de Nevers, Auxerre, i Tonnerre, fou comtessa de Nevers, d'Auxerre i de Tonnerre, senyora de Borbó.

## Biografia

És la filla d'Arquimbald IX de Borbó (mort el 1249 a Xipre), senyor de Borbó i de Dampierre, i de Iolanda de Châtillon (morta el 1254), hereva dels comtats de Nevers, Auxerre i Tonnerre. La parella va tenir una altra noia, Agnès de Borbó-Dampierre (1237-1287).
El febrer de 1248, Matilde es va casar amb Eudes de Borgonya (1230-1269), fill gran del duc Hug IV de Borgonya. D'aquest matrimoni van néixer tres filles:
* Iolanda de Borgonya (1248-1280), casada el 1268 amb Joan Tristany de França, i després amb Robert de Béthune, que va esdevenir comte de Flandes el 1305. Va heretar el comtat de Nevers.
* Margarida de Borgonya (1250-1308), casada el 1268 amb Carles I de França, comte d'Anjou i de Provença i rei de Sicília. Va heretar Tonnerre però morta el 1308 sense fills va passar a la seva germana Alix.
* Alix de Borgonya (morta el 1290), casada el 1268 amb Joan de Chalon, I d'Auxerre i de Tonnerre (mort en 1309).
El mateix any (1248), quan Arquimbald IX va marxar a la croada, la germana de Matilde, Agnès (dita Agnès de Dampierre o Agnès de Borbó o Agnès de Borbó-Dampierre) va heretar les senyories de Dampierre i Borbó i es va casar amb el germà d'Eudes de Borgonya, Joan de Borgonya (1231-1267). La seva filla única, Beatriu (1257-1310) fou el tronc de la branca capeta de Borbó pel seu matrimoni amb Robert de Clermont (1256-1317), fill del rei de França, Lluís IX.
El 1257, a la mort de la seva àvia materna, la comtessa Matilde de Courtenay, Matilde de Borbó-Dampierre va entrar en possessió dels comtats de Nevers, Auxerre i Tonnerre. Matilde va morir el 1262 a l'edat de 28 anys, i els seus feus foren repartits entre les seves tres filles.

## Notes i referències

* 1 2 Alice Saunier-Seité, Les Courtenay, Éditions France-Empire, 1998 ISBN 2-7048-0845-7E Error en ISBN: caràcter no vàlid
* 1 2 Jiri Louda et Michael MacLagan, Les Dynasties d'Europe, Bordas, 1995. ISBN 2-04-027115-5
# Matilde d'Escòcia

Matilde d'Escòcia, nascuda Edith (Dunfermline, Escòcia, c. 1080-Westminister, Anglaterra, 1 de maig de 1118), fou una reina consort d'Anglaterra. Era filla del rei Malcolm III i santa Margarida. Educada en un convent d'Anglaterra, es va casar amb el rei Enric I d'Anglaterra el 1100 i va rebre el nom de Matilda en la seva coronació. Era coneguda com a Matilda the Good Queen (Matilde, la Bona Reina) per les seves obres de caritat, incloent-hi l'edifici d'un hospital per als leprosos fora de Londres. Després de la seva mort l'any 1118, es va considerar santa, però mai va ser canonitzada.

## Referències

* ↑ «Brooklyn Museum: Matilda». [Consulta: 28 febrer 2018].
# Mas Pubill

Mas Pubill és una masia de Vidrà (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular de planta, dos pisos i golfes. Té uns cossos afegits a la cara sud, consistents en dos espais de volum cúbic que flanquegen l'entrada principal. La teulada és de dues vessants i de teula àrab (reformada al 1983). A la part sud trobem una era de la qual ha estat habilitada per residència, igual que els dos pisos superiors. Situada a la dreta del camí de Ciuret, té un portal d'entrada, ja que es trobada dins d'un recinte relativament tancat. Juntament amb la masoveria i el graner de grans dimensions constitueix una complerta explotació agrària i ramadera.

## Història

El cos original de la casa data del 1689, però va ser objecte d'importants reformes vers el 1718, data en què possiblement s'obriren els balcons de ponent. A principis del segle xix (1809) s'hi va construir, a la part sud, dos cossos cúbics de dimensions semblants i que arriben fins l'alçada del primer pis, i que flanquegen l'entrada tot creant un pati reduït que dona accés a la porta principal. Darrerament ha estat restaurada pels seus propietaris, els quals l'han convertit en una segona residència. Aquestes reformes han afectat a l'interior i a la façana de llevant (1983).

## Referències

* 1 2 «Mas Pubill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Mausoleu de l'Aga Khan

El Mausoleu de l'Aga Khan és la tomba del líder dels ismaïlites Mohammed Shah Aga Khan prop de la ciutat egípcia d'Assuan, a l'altre costat del riu Nil.
És una construcció de granit rosa feta a finals dels anys 1950 que recorda les tombes dels califes fatimites al Caire. Des del Mausoleu es pot veure la residència dels Aga Khan i el monestir de Sant Simó.
L'Aga Khan III va succeir al seu pare el 1885 com a imam. Va estudiar a Europa i va morir el 1957, sent succeït pel seu fill Karim Aga Khan. L'1 de juliol del 2000 va morir la seva viuda, la begum Omme Habibeh, i també hi va ser enterrada. El Mausoleu és tancat al públic.
# Melanocerita-(Ce)

La melanocerita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom del terme grec pel color negre (μέλας) més l'element ceri, en al·lusió a la seva aparença i el seu contingut en aquest element.

## Característiques

La melanocerita-(Ce) és un silicat de fórmula química Ce₅(SiO₄,BO₄)₃(OH,O). Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6. Un estudi de Pasero et al. l'any 2010 va concloure que és una espècie gairebé idèntica a la tritomita-(Ce), i que per tant es tractava d'una espècie potencialment desacreditable.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la melanocerita-(Ce) pertany a «09.AJ: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats), amb triangles de BO₃ i/o B[4], tetraèdres de Be[4], compartint vèrtex amb SiO₄» juntament amb els següents minerals: grandidierita, ominelita, dumortierita, holtita, magnesiodumortierita, garrelsita, bakerita, datolita, gadolinita-(Ce), gadolinita-(Y), hingganita-(Ce), hingganita-(Y), hingganita-(Yb), homilita, minasgeraisita-(Y), calcibeborosilita-(Y), stillwellita-(Ce), cappelenita-(Y), okanoganita-(Y), vicanita-(Ce), hundholmenita-(Y), prosxenkoïta-(Y) i jadarita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Kjeøya, a l'àrea de Barkevik, a Langesundsfjorden, al municipi de Larvik, a Vestfold, Noruega. Molt a prop d'aquest indret també ha estat trobada a Arøyskjærene i a Natrolittodden. A fora del país escandinau ha estat descrita només a quatres indrets més: a Ditrău, al comtat de Harghita (Romania); al complex Saima, a la prefectura de Dandong, Liaoning (Xina); i a les mines Richardson i Cardiff, aquesta darrera d'urani, situades al municipi de Cardiff, a Ontario (Canadà).

## Referències

* ↑ «Melanocerite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ Pasero, Marco; Kampf, Anthony R.; Ferraris, Cristiano; Pekov, Igor V.; Rakovan, John; White, Timothy J. «Nomenclature of the apatite supergroup minerals». European Journal of Mineralogy, 22, 2, 01-03-2010, pàg. 163–179. DOI: 10.1127/0935-1221/2010/0022-2022.
# Menora Mivtachim Arena

El Menora Mivtachim Arena, anteriorment anomenat Nokia Arena, és un pavelló esportiu cobert per a la pràctica d'esports i espectacles d'entreteniment situat en la ciutat de Tel-Aviv, a Israel. Sovint l'anomenen de manera informal Yad Eliyahu, en català la mà d'Elies. L'estadi és un dels més mítics pavellons del bàsquet europeu, per haver estat la fortalesa inexpugnable del Maccabi Tel Aviv BC. El pavelló és la seu de l'equip de bàsquet del club esportiu Maccabi Tel-Aviv, i del 2005 al 2015 va ser també la seu del seu rival, el Hapoel Tel Aviv.
És el pavelló esportiu cobert més gran d'Israel, i té una capacitat de 11.000 persones, per això acull la Final Four israeliana (les semifinals i la final de la copa israeliana de bàsquet), així com la majoria de partits de l'equip nacional de bàsquet israelià.

## Referències

* ↑ www.tripadvisor.es/