OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# I sovversivi

I sovversivi (lit. ‘Els subversius’) és una pel·lícula dramàtica italiana de 1967, primera pel·lícula en solitari dirigida per Paolo i Vittorio Taviani, sense Valentino Orsini.
Va ser inscrita al 32è Festival Internacional de Cinema de Venècia.

## Sinopsi

La pel·lícula combina imatges reals del funeral del líder comunista Palmiro Togliatti amb les històries entremesclades de quatre persones afectades per la seva mort: Ettore, un radical veneçolà que abandona la benestant italiana que estima per tornar al seu país i ajudar la seva causa; Ludovico, un cineasta malalt que descobreix que l'art per si sol no és suficient; Giulia, una dona que s'embarca en una aventura lesbiana amb una antiga amant del seu marit; i Ermanno, un llicenciat en filosofia que trenca amb el seu passat.

## Repartiment

* Giulio Brogi com a Ettore
* Pier Paolo Capponi com a Muzio
* Lucio Dalla com a Ermanno
* Fabienne Fabre com a Giovanna
* Ferruccio De Ceresa com a Ludovico
* Maria Cumani Quasimodo com a mare de Ludovico
* José Torres com a Rafael
* Feodor Chaliapin
* Vittorio Duse

## Referències

* ↑ Brunetta, Gian Piero. Dal miracolo economico agli anni novanta (en italià). Editori Riuniti, 1993.
* ↑ Cinema nuovo, Edizioni 185-196 (en italià). Edizione Dedalo, 1967.
# Mesquite Creek

Mesquite Creek és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2000 tenia 205 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mesquite Creek tenia 205 habitants, 106 habitatges, i 73 famílies La densitat de població era de 136,5 habitants/km².
Dels 106 habitatges en un 1,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,2% hi vivien parelles casades, en un 2,8% dones solteres, i en un 31,1% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 6,3% tenia menys de 18 anys, un 0,5% entre 18 i 24, un 6,8% entre 25 i 44, un 41,5% de 45 a 60 i un 44,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 64 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.125 $ i la renda mediana per família de 34.861 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 20.517 $. Cap de les famílies i el 6,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mesquite Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mesquite Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Festival Acústica Figueres

El Festival Acústica Figueres és un festival musical que se celebra a Figueres des de l'any 2002. Ocupa espais urbans del centre de la població a l'entorn del Museu Dalí. Cada any s'hi celebren una trentena d'actuacions entre finals d'agost i principis de setembre. La particularitat del festival és que la gran majoria dels artistes que hi actuen ofereixen el seu repertori en format desendollat o unplugged.
L'any 2011 celebrà la desena edició amb espectacle especial dedicat a Salvador Dalí. Amb motiu d'aquesta efemèride, Televisió de Catalunya n'emeté un documental.

## Referències

* ↑ «L'Acústica fa 10 anys». Enderrock, 22-08-2011.
* ↑ «L'Acústica de Figueres fa 10 anys». 9diari, 25-08-2011.
* ↑ «L'Acústica de Figueres fa una dècada tot recordant Dalí». Diari de Girona, 11-07-2011.
* ↑ «Deu anys d'Acústica, al 33». El Punt Avui, 27-08-2011.

## Enllaços externs

* Festival Acústica Figueres - Lloc web oficial
# Pieter de Hooch

Pieter de Hooch (Rotterdam, 20 de desembre de 1629 - Amsterdam o Rotterdam, h. 1684) va ser un pintor neerlandès de l'època barroca. El seu cognom també pot veure's escrit com Hoogh i Hooghe.
De Hooch era fill de Hendrick Hendricksz de Hooch, un paleta, i Annetge Pieters, una llevadora. Va ser el major de cinc fills i va sobreviure a tots els seus germans. Va ser alumne a Haarlem del pintor paisatgista Nicolaes Berchem.
A partir de 1650, va treballar com pintor i servent per a un comerciant de lli i col·leccionista d'art anomenat Justus de la Grange. El seu servei per al mercader li exigiria acompanyar-li en els seus viatges per La Haia, Leiden, i Delft, on amb el temps es va traslladar. És molt probable que de Hooch lliurés la major part de les seves obres a la Grange durant aquest període en canvi de manteniment i altres beneficis, com era l'arranjament comercial usual per a pintors en aquesta època, i un inventari posterior documenta que la Grange posseïa onze dels seus quadres. Va ser un dels principals mestres de la pintura de gènere.
Influït per Rembrandt, el seu estil es caracteritza pel refinament líric de la composició pictòrica i per un gran mestratge quant a la profunditat espacial.
A partir de 1654, es va traslladar a Delft. Allà es va casar el mateix any amb Jannetje van der Burch, amb qui va tenir set fills. Estant a Delft, es creu que va aprendre dels pintors Carel Fabritius i Nicolaes Maes, ambdós membres primerencs de l'Escola de Delft.
En aquesta ciutat va entrar en contacte amb Vermeer, amb qui compartia el seu amor a la pintura. A diferència del mestre de Delft, que preferia representar la humanitat de les escenes íntimes, de Hooch representa amb la precisió del context cultural i social. Referent a això, la seva obra és un testimoniatge preciós de la societat holandesa del segle xvii. Es va convertir en membre de la cofradia de pintors el 1655, i s'havia traslladat a Amsterdam per a l'any 1661.

## Referències

* ↑ «Les incontournables | Musée du Louvre | Paris». Louvre.fr. Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 11 juny 2014].
# Iana Sízikova

Iana Dmítrievna Sízikova (en rus: Яна Дмитриевна Сизикова; Moscou, 12 de novembre de 1994) és una tennista professional russa.
En el seu palmarès consten quatre títols de dobles femenins del circuit WTA, però la majoria de la seva trajectòria l'ha desenvolupat en el circuit ITF.
El 3 de juny de 2021, va ser detinguda per la gendarmeria francesa després de la seva desfeta en el seu partit arran d'acusacions de corrupció esportiva i estafa en banda organitzada durant el torneig de Roland Garros de 2020.

## Palmarès
### Dobles femenins: 9 (6−3)

| 2009 − 2020 | Després de 2021 |
| Grand Slam (0−0) ||
| WTA Finals (0−0) ||
| Premier Mandatory (0−0) | WTA 1000 (0−0) |
| Premier 5 (0−0) | WTA 1000 (0−0) |
| Premier (0−0) | WTA 500 (0−0) |
| International (1−0) | WTA 250 (5−2) |
* Títols per superfície
* Dura (1−2)
* Gespa (0−0)
* Terra batuda (5−1)
| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Parella | Oponents | Marcador |
| Guanyadora | 1. | 21 de juliol de 2019 | Lausana, Suïssa | Terra batuda | Anastassia Potàpova | Monique Adamczak Han Xinyun | 6−2, 6−4 |
| Finalista | 1. | 6 de març de 2022 | Monterrey, Mèxic | Dura | Han Xinyun | Catherine Harrison Sabrina Santamaria | 6−1, 5−7, [6−10] |
| Guanyadora | 2. | 31 de juliol de 2022 | Praga, Txèquia | Dura | Anastassia Potàpova | Angelina Gabueva Anastasia Zakharova | 6−3, 6−4 |
| Finalista | 2. | 16 d'octubre de 2022 | Cluj-Napoca, Romania | Dura (i) | Kamilla Rakhimova | Kirsten Flipkens Laura Siegemund | 3−6, 5−7 |
| Guanyadora | 3. | 27 de maig de 2023 | Rabat, Marroc | Terra batuda | Sabrina Santamaria | I. Gamarra Martins Lidziya Marozava | 3−6, 6−1, [10−8] |
| Guanyadora | 4. | 23 de juliol de 2023 | Palerm, Itàlia | Terra batuda | Kimberley Zimmermann | Angelica Moratelli Camilla Rosatello | 6−2, 6−4 |
| Guanyadora | 5. | 25 de maig de 2024 | Rabat (2) | Terra batuda | Irina Khromacheva | Anna Danilina Xu Yifan | 3−6, 2−6 |
| Guanyadora | 6. | 21 de juliol de 2024 | Palerm (2) | Terra batuda | Alexandra Panova | Y. Cavallé Reimers Aurora Zantedeschi | 4−6, 6−3, [10−5] |
| Finalista | 3. | 28 de juliol de 2024 | Iasi, Romania | Terra batuda | Alexandra Panova | Anna Danilina Irina Khromacheva | 4−6, 2−6 |

## Trajectòria
### Dobles femenins

| Torneig | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 | Títols | V – D |
| Open d'Austràlia | A | 1R | A | 2R | 1R | 0 / 3 | 1 – 3 |
| Roland Garros | 1R | 1R | A | 1R | | 0 / 3 | 0 – 3 |
| Wimbledon | NC | A | A | 2R | | 0 / 1 | 1 – 1 |
| US Open | A | A | 1R | 1R | | 0 / 2 | 0 – 2 |
| Rànquing a final d'any | 98 | 94 | 117 | 53 | 60 | | |
| Llegenda: G: Guanyadora; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin; ||||||||

## Referències

* ↑ «Derrota a Roland Garros... i cap a la garjola». CCMA, 04-06-2021. [Consulta: 6 abril 2021].

## Enllaços externs

* Iana Sízikova a la WTA (anglès)
* Iana Sízikova al web de la Federació Internacional de Tennis (anglès)
# Hemstal

Hemstal (en luxemburguès: Hemstel; en alemany: Hemstal) és una vila de la comuna de Bech, situada al districte de Grevenmacher del cantó d'Echternach. Està a uns 20 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Hemstal». [Consulta: 24 octubre 2015].
# These Wilder Years

These Wilder Years és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Roy Rowland, estrenada el 1956.

## Argument

La directora d'un orfenat tracta de salvaguardar la identitat d'un dels nens que van viure en el centre, quan un milionari pretén localitzar el seu únic hereu, que va repudiar i va deixar a l'orfenat vint anys abans. Aquesta situació desembocarà en un judici on entren en joc diferents valors morals.

## Repartiment

* James Cagney: Steve Bradford
* Barbara Stanwyck: Ann Dempster
* Walter Pidgeon: James Rayburn
* Betty Lou Keim: Suzie
* Don Dubbins: Mark
* Edward Andrews: M. Spottsford
* Basil Ruysdael: Jutge
* Grandon Rhodes: Roy Oliphant
* Will Wright: El vell taxista
* Lewis Martin: Dr. Miller
* Dorothy Adams: Tia Martha
* Dean Jones: Empleat
* Herb Vigran: Un policia
* Michael Landon: Un noi

## Crítica

Serial lleuger de ràdio, "These Wilder Years," aquest drama de la Metro-Goldwyn-Mayer. I, entre tots, James Cagney es troba al paper principal, emetent l'aroma més fort de sentimentalisme. Cagney fa d'home d'acer que intenta localitzar el seu fill il·legítim que va nàixer aproximadament vint anys enrere. Sembla que, tot i el seu poder i diners, sigui un vell solitari que vol tenir el plaer de transmetre afecte i ajuda al seu propi fill. Bé, naturalment, rectificar els seus errors és més fàcil dir-ho que fer-ho, i té la seva humiliació profunda quan intenta comprar o arrasar el que vol. A través d'una directora d'hospital, que interpreta Barbara Stanwyck, se li fa veure que els sentiments i els desitjos del seu fill són més importants que els seus.

## Referències

* ↑ The New York Times. These Wilder Years (en anglès). The New York Times.
* ↑ Crowther, Bosley. The New York Times. These Wilder Years (1956) (en anglès). The New York Times, 18 d'agost de 1956.
# Filip de Calcis

Filip de Calcis (en llatí Philippus, en grec Φίλιππος) va ser un historiador grec que va viure en data desconeguda.
És esmentat per Plutarc com un dels diversos escriptors grecs que consideraven la suposada visita del rei Alexandre el Gran a la reina de les amazones, com una faula, com efectivament el temps va demostrar que era.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/297?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PhilippusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 289. ]
# Pierre Soulages

Pierre Soulages (Rodés, 24 de desembre de 1919 - Centre hospitalari universitari de Nimes, 25 d'octubre de 2022) va ser un pintor francès que és considerat un dels principals representants de l'informalisme a França.
La seva pintura es caracteritza pel refús radical de la figuració i pels grans trets de color en vertical i horitzontal que ocupen quasi tota la superfície de la tela. Normalment dominen, en les seves grans composicions, els colors negres i bruns, amb petites zones més clares en contraposició. La pintura de Soulages té un efecte monumental de fort impacte i és alhora molt dramàtica.
Entre 1987 i 1994 va realitzar els vitralls de l'església romànica de Santa Fe de Concas.
L'any 2007 va rebre el premi Juli Gonzàlez atorgat per la Generalitat Valenciana.
L'any 2009 va ser-li dedicada una gran exposició al Centre Georges Pompidou de París.
L'any 2005 va donar a Rodès un conjunt molt important de la seva obra, conjunt que constitueix la base del Museu Soulages, obert al públic l'any 2014 i ubicat en un edifici de nova planta obra dels arquitectes catalans RCR arquitectes.
També està ben representat al Museu Fabre de Montpeller, al Museu de Belles Arts de Lió, al Museu d'Art Modern de París i a l'IVAM de València.

## Referències

* ↑ «Pierre Soulages | enciclopèdia.cat». [Consulta: 2 maig 2018].
* ↑ «Pierre Soulages (II): els vitralls de Sainte-Foy de Conques». , 01-03-2017.
* ↑ 1919-, Soulages, Pierre,. Pierre Soulages : VII Premio internacional Julio González, Institut Valencià d'Art Modern, 12 febrero-15 abril 2007. Valencia: IVAM, 2007. ISBN 9788448245702.
* ↑ 1919-, Soulages, Pierre,. Soulages. París: Centre Pompidou, 2009. ISBN 9782844263872.
* ↑ Studio, Brinkels. «BUNKA fundació privada > O V-182 Museu Soulages». Arxivat de l'original el 2018-05-03. [Consulta: 2 maig 2018].
* ↑ Musée Soulages : conception. [Olot, Girona]: RCR Bunka, D.L. 2014. ISBN 9788461702220.
* ↑ «Pierre Soulages». El Punt Avui.

## Enllaços externs

* Web oficial de Pierre Soulages
* Web oficial del Museu Soulages
# Iandúixevo

Iandúixevo (en rus: Яндушево) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 78 habitants. Pertany al districte rural de Kozmodemiansk.

## Referències

* ↑ «Деревня АЛДЕЕВО (АЛДИСОЛА)» (en rus). Информационный ресурс Республики Марий Эл «12rus.ru». [Consulta: 12 abril 2016].
# Hwangcini (cràter)

Hwangcini és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 30,2 km de diàmetre. Porta el nom de Hwang Jini (c 1506- c 1560), kisaeng coreana, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.

## Referències

* ↑ «Hwangcini». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Massís de les Ardenes

Les Ardenes (en francès, Ardennes) són un massís situat entre Bèlgica i França i bona part de Luxemburg. És un antic bloc varisc, format per gresos, roques calcàries i esquists paleozoics. Es prolonga cap a Alemanya amb el massís Esquistós Renà. La seva altitud oscil·la, en general, entre els 300 i els 400 m, i s'hi troba el punt més alt de Bèlgica, el Signal de Botrange, de 694 m. És el cor de la Regió de les Ardenes.

## Cims principals

* Signal de Botrange 694 m, província de Lieja (Bèlgica)
* Baraque Michel 674 m, província de Lieja (Bèlgica)
* Baraque de Fraiture 652 m, província de Luxemburg (Bèlgica)
* Barrière de Champlon 475 m, província de Luxemburg (Bèlgica)
* Croix-Scaille 505 m, província de Namur (Bèlgica)

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor mundial - Oficina d'Onomàstica - Secció Filològica - Institut d'Estudis Catalans». [Consulta: 9 maig 2024].
* Fitxa de la regió natural de les Ardenes a la GEC
* Fitxa de Luxemburg (país) a la GEC
* Fitxa de la província de Lieja a la GEC
# Filip d'Opunt

Filip d'Opunt (grec antic: Φίλιππος, llatí: Philippus) va ser un filòsof grec nascut a Opunt, a la Lòcrida, que visqué al segle iv aC.
La Suda dona una llarga llista de les seves obres, però les dades són confuses. També hi diu que va dividir Les Lleis de Plató en dotze llibres, més un altre llibre que va escriure ell mateix. Diògenes Laerci explica que Filip va transcriure Les Lleis de Plató, que estaven escrites en tauletes de cera, i que els Epinomis, el tretzè llibre de Les Lleis, és de Filip.
Va ser deixeble de Sòcrates i Plató i es va dedicar a l'observació dels cels (Σχολάσας τοίς μετεώροις).

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/298?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PhilippusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 290. ]
# Platja de les Madrigueres

La platja de les Madrigueres és una platja del municipi del Vendrell (Baix Penedès) situada al litoral de la zona humida les Madrigueres i del barri del Sanatori. Limita a llevant amb la platja de Calafell i a ponent amb la desembocadura de la riera de la Bisbal, que la separa de la platja de Sant Salvador. En algunes referències aquesta platja forma part de la platja de Sant Salvador. Té una longitud de 1.650 metres i una amplada mitjana de 53 metres, formada per sorra fina i un pendent d'entrada a l'aigua suau. S'hi practica el nudisme. Vora la platja, al sector de la zona humida, hi ha dunes mòbils secundàries (dunes blanques) amb borró (Ammophila arenaria) i dunes fixades.
Entre 1926 i 1968 va funcionar a la zona un sanatori, el Sanatori Marítim Antituberculós de Sant Joan de Déu, que aprofitava les propietats curatives associades al sol i les aigües iodades d'aquest sector litoral. L'establiment ha donat nom al barri que hi ha crescut al voltant. Actualment s'ha reconvertit en un centre hoteler i termal de luxe.
A la platja hi ha el búnquer de les Madrigueres, al que el 2022 se li va pintar una reproducció del quadre Guernica de Picasso.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges del Vendrell». Ajuntament del Vendrell.
* ↑ «Platja de Sant Salvador». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «les Madrigueres - el Vendrell». Cambrils.com.
* ↑ «La playa de les Madrigueres en El Vendrell ya están en el mapa del nudismo en Catalunya». Diari de Tarragona, 21-05-2017.
* ↑ «Les Madrigueres». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA).
* ↑ «Antic Sanatori i platja de SantSalvador». Diputació de Tarragona.
* ↑ «el Sanatori». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Calafell». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Actuació al búnquer de les Madrigueres per recordar la seva història». Ajuntament del Vendrell, 02-03-2022.
# Philautus acutus

Philautus acutus és una espècie de granota que es troba a Malàisia i, possiblement també, a Brunei.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. & Mumpuni 2004. Philautus acutus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Illa d'Ascó

L'Illa d’Ascó és un dels espais del complex de zones humides de les Illes de l’Ebre. Se situa al sud d’aquesta població, ben a la vora del nucli urbà i en el marge dret de l’Ebre. Ocupa 2,3 hectàrees de superfície. És una illa de petites dimensions que allotja un tamarigar de Tamarix canariensis i Tamarix africana ben estructurat, obert i lluminós. També hi ha peus aïllats d'àlber (Populus alba) i salze blanc (Salix alba).
La proximitat a Ascó i els problemes que això genera (caça furtiva, sobrefreqüentació humana, etc.); limita l'interès natural de l’illa, especialment com a punt de nidificació d’ocells. El conjunt de les illes fluvials de l’Ebre representen un rosari de biòtops pont que faciliten el desplaçament de multitud d’ocells de zones humides, des dels aiguamolls litorals - majoritàriament el Delta de l'Ebre-, vers l’interior de la península Ibèrica.

## Referències

* 1 2 «Illa d'Ascó». Departament de Medi Ambient i Habitatge de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 juny 2014].
# Cleveland (Carolina del Nord)

Cleveland és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 808 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cleveland tenia 808 habitants, 295 habitatges i 210 famílies. La densitat de població era de 209,4 habitants per km².
Dels 295 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,5% hi vivien parelles casades, en un 15,9% dones solteres, i en un 28,8% no eren unitats familiars. En el 24,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,8% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 33% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 11,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.456 $ i la renda mediana per família de 48.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.797 $ mentre que les dones 23.125 $. La renda per capita de la població era de 16.381 $. Entorn de l'11,6% de les famílies i el 15,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Notes

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cleveland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cleveland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Thubten Wangchen

Thubten Wangchen (Tibet, 1954) és un monjo budista, fundador de la Casa del Tibet a Barcelona, representant del Tibet a Espanya i membre del Parlament tibetà a l'exili, on hi representa Europa. Nascut a Kyirong (Tibet) hagué d'immigrar a Katmandú, travessant l'Himàlaia, quan els xinesos invadiren el Tibet l'octubre de 1950. La seva mare va morir un camp de treball xinès quan ell tenia 4 anys. Posteriorment visqué a l'Índia, on va fer de captaire durant molts anys per sobreviure, fins que el govern indi el recollí i educà en la seva cultura d'origen, com un exiliat.
Als setze anys ingressà per primer cop en un monestir budista, atret per l'espiritualitat de la seva religió. Entre d'altres ha viscut al monestir de Namgyal, on va conviure durant onze anys amb S.S. el Dalai Lama, Tenzin Gyatso.
Viatjà per primer cop a Espanya el 1981, acompanyant S.S. el Dalai Lama, organitzant diverses conferències i seminaris sobre la cultura i història tibetana. Per tal de fer conèixer el budisme tibetà i per indicació i consell de S.S. el Dalai Lama fundà la Casa del Tibet a Barcelona, inaugurada el desembre de 1994 pel mateix Tenzin Gyatso.
El 25 de setembre de 1998, el Ven. Thubten Wangchen va obtenir la nacionalitat espanyola, convertint-se en un dels primers ciutadans espanyols d'origen tibetà.
El setembre de 2007 organitzà la visita del Dalai-lama a Barcelona, aconseguint reunir a 10.000 persones en una conferència al Palau Sant Jordi.
El 27 d'abril de 2011 fou elegit membre del Parlament tibetà a l'exili, on és un dels dos representants per Europa.

## Referències

* ↑ Benach, Martí «Thubten Wangchen: "La imputación de Hu Jintao ha traído esperanza"». El Periódico, 16-10-2013 [Consulta: 19 abril 2015].
* ↑ Colomer, Víctor. «Los chinos mataron a mi madre... y a muchas madres», 05-04-2002. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 19 abril 2015].
* ↑ «Wangchen, el niño mendigo convertido en monje que convivió con el dalái lama» (en castellà). teinteresa.es, 15-02-2012. [Consulta: 16 setembre 2012].
* ↑ «Lobsang Sangay, elegido primer ministro de los tibetanos en el exilio» (en castellà). Diari El Mundo, 27-04-2011. [Consulta: 16 setembre 2012].

## Enllaços externs

* «Entrevista digital con Thubten Wangchen» (en castellà). El País, 27-03-2008. [Consulta: 16 setembre 2012].
* «El convidat: Thubten Wangchen» (en català). TV3. [Consulta: 1r octubre 2012].