OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Johnsville

* No s'ha de confondre amb St. Johnsville.
Johnsville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units d'Amèrica a l'estat de Califòrnia.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Johnsville tenia 21 habitants, 12 habitatges, i 3 famílies. La densitat de població era de 0,6 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 47,6% de 45 a 60 i un 4,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 112,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 6.042 $ i la renda mediana per família de 0 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 48.750 $. La renda per capita de la població era de 8.030 $. Entorn del 100% de les famílies i el 86,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Johnsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Johnsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Josep Casamada

Josep Casamada (Sabadell) va ser un ciclista català que va córrer professionalment als anys trenta del segle xx.Va participar consecutivament a les edicions de la Volta a Catalunya del 1928 al 1939, aconseguint un 9è lloc com a millor classificació.

## Palmarès

* 1939
** 9è a la Volta a Catalunya

## Referències

* 1 2 3 «José Casamada». ProCyclingStats. [Consulta: 18 juny 2023].
* 1 2 3 «Josep Casamada» (en castellà). El sitio de Ciclismo. Wielersite. [Consulta: 18 juny 2023].
# Jerzy Semkow

Jerzy Semkow (12 d'octubre de 1928 – 23 de desembre de 2014) fou un director d'orquestra francès nascut a Polònia.
Semkow va néixer en Radomsko, Polònia, però més tard va agafar ciutadania francesa i va residir a París. Els seus mentors en la direcció van incloure Erich Kleiber, Bruno Walter, i Tullio Serafin. Va ser director assistent de Ievgueni Mravinski amb l'Orquestra Filharmònica de Leningrad.
Semkow va accedir al lloc de director principal de l'Òpera Nacional de Varsòvia (1959–62), director principal de l'Òpera Reial danesa a Copenhaguen (1966–76), així com Director de Música de l'Orquestra de Radio-Televisione Italiana (RAI) a Roma.A ls EUA, Semkow va ser director de música de l'Orquestra Simfònica de St Louis (1975–79), i director principal de la Rochester Philharmonic (1985–89).Va ser director convidat regular de l'Orquestra Simfònica de Detroit en un període de 40 anys, incloent aparicions durant 24 temporades consecutives de 1986 a 2009.
Semkow va morir prop de Lausana, a Suïssa, el 23 de desembre de 2014, als 86 anys. La seva biografia va ser publicada el mateix any, feta per Małgorzata Komorowska.

## Referències

* 1 2 Sarah Bryan Miller. «Jerzy Semkow, ninth music director of the St. Louis Symphony Orchestra. dies». Saint Louis Post-Dispatch, 23-12-2014. [Consulta: 24 desembre 2014].
* ↑ Mark Stryker. «Jerzy Semkow, favorite DSO guest conductor, dies at 86». Detroit Free Press, 24-12-2014. [Consulta: 24 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Jerzy Semkow Arxivat 2005-12-21 a Wayback Machine. al St. Orquestra de Simfonia del Louis
* Ràdio polonesa, '"Perł księciem batuty". Jerzy Semkow nie żyje' 24 desembre 2014 (article en polonès)
* Enciclopèdia.com Entrada en Semkow
# José Humberto Vega Vázquez

José Humberto Vega Vázquez (nascut el 3 de novembre de 1957) és un polític mexicà afiliat al PRD. A partir de 2013 va exercir com a diputat de la LXII Legislatura del Congrés mexicà en representació de Tlaxcala.

## Referències

* ↑ «Perfil del legislador». Legislative Information System. [Consulta: 5 setembre 2024].
# José Herrero Berrendero

José Herrero Berrendero (Fuencarral, Madrid, 10 de gener de 1934) va ser un ciclista espanyol que fou professional entre 1955 i 1962. Treballà com a gregari especialment per a Federico Bahamontes. No va obtenir cap victòria encara que si va pujar al podi en proves com la Volta a Catalunya de 1959 o la Barcelona-Madrid.
Era cosí del també ciclista Julián Berrendero.

## Palmarès

* 1959
** 3r a la Volta a Catalunya
* 1960
** 3r a la Barcelona-Madrid

### Resultats al Tour de França

* 1959. Abandona (13a etapa)
* 1960. 81è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1958. 39è de la classificació general
* 1959. 36è de la classificació general
* 1961. 47è de la classificació general
* 1962. 41è de la classificació general

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Juan Ramos Camarero

Juan Ramos Camarero (Íllora, província de Granada, 6 de juliol de 1944 - Barcelona, 14 d'octubre de 2011) fou un polític comunista català d'origen andalús establert a Cornellà de Llobregat.

## Trajectòria

De jovenet es va establir a Cornellà de Llobregat. Va estudiar Oficialia i de Mestria Industrial en la branca d'electricitat i electrònica i va començar a treballar com a aprenent a l'empresa Siemens de Cornellà. Durant els anys seixanta va ingressar a Comissions Obreres i formà part dels jurats d'empresa dins el Sindicat Vertical. Alhora, també militava al PSUC, del qual fou membre del comitè executiu. També ha estat secretari de la Federació del Metall de CCOO.
Fou elegit diputat per la circumscripció de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1977 i 1979. Dimití del seu escó per a presentar-se a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980, en els que fou escollit. Membre de l'anomenat sector prosoviètic del PSUC, el desembre de 1981 en fou expulsat i el 1982 va fundar amb Pere Ardiaca i altres escindits el Partit dels Comunistes de Catalunya (PCC). Posteriorment fou secretari general del Partit Comunista dels Pobles d'Espanya (PCPE), del que el 1988 encapçalà el sector contrari a integrar-se a Izquierda Unida.
Posteriorment va ser secretari general del Partit Comunista dels Pobles d'Espanya (PCPE), del que en 1988 va encapçalar el sector contrari a continuar a Izquierda Unida, la qual cosa va motivar la ruptura del PCC amb el PCPE. En 2002 va ser rellevat del seu càrrec com a secretari general del PCPE per Carmelo Suárez Cabrera, sindicalista canari i fundador de la Fundació Obrera d'Investigació i Cultura.
Va morir l'octubre de 2011 als 67 anys.

## Enllaços externs

* Entrevista a El País, 14 d'abril de 1982
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Jupa

La jupa és una peça de vestit d'home, que es portava als segles XVIII i xix i que cobria des del coll fins a la cinta o un poc més avall, amb faldons. El nom ve de l'àrab jubba, ‘túnica llarga fins als genolls' que en català antic es designava com a aljuba. També pot designar dialectalment el jac o americana (Ripoll, Garrigues)

## Referències

* ↑ «Jupa». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Consell Insular d'Eivissa i Formentera. Arxivat de l'original el 2020-10-29. [Consulta: 30 novembre 2014].
# Juan López Moctezuma

Juan López Moctezuma (Ciutat de Mèxic, 1929 - 2 d'agost de 1995) va ser un director de cinema, productor, actor i locutor de ràdio mexicà que va exercir un paper important en el naixement de la televisió mexicana. Va ser director de Televisa Europa durant vuit anys.

## Carrera

Durant la seva carrera com a director de cinema va realitzar solament cinc pel·lícules, totes elles emmarcades en el gènere del terror gòtic i el thriller: La mansión de la locura (1972), Mary, Mary, Bloody Mary (1974), El alimento del miedo (1994), Matar a un extraño (1983) i la seva obra més reconeguda i la que va generar majors controvèrsies, Alucarda, la hija de las tinieblas (1978), que narra la història d'una possessió satànica en un convent catòlic.
Com a productor els seus treballs més reconeguts són les primeres pel·lícules d'Alejandro Jodorowsky; Fando y Lis i El topo. També va ser conductor del programa Tela de juicio, a Espanya on va realitzar entrevistes amb directors aclamats com Roman Polański i Sergio Leone.
A causa de la seva excentricitat en els seus mètodes de treball va ser acomiadat de Televisa, aquest fet i un divorci el van portar a aïllar-se en un petit departament de terrat en Los Angeles, Califòrnia. Anys després va ser internat pels seus familiars en un hospital psiquiàtric a la Ciutat de Mèxic a causa de la malaltia d'Alzheimer que patia.
En 1994 va dirigir la seva última pel·lícula, El alimento del miedo, però no va arribar a veure-la perquè va ser estrenada després de la seva mort en 1995.
El 1993 dos joves admiradors van ingressar a l'hospital psiquiàtric on es trobava el cineasta, per raptar-lo i portar-lo a les locacions on havia rodat les seves cintes i retornar-lo dies després a l'hospital: aquest fet va ser narrat el 2011 en el documental Alucardos, dirigit per Ulises Guzmán Reyes. Moctezuma llegaria als joves els drets de la seva obra.

## Influència

Roman Polanski va assegurar que López Moctezuma el va inspirar per a fer la seva cinta Le Locataire. El reconegut director mexicà Guillermo del Toro ha expressat la seva estima pels treballs cinematogràfics de López Moctezuma, citant-lo com un dels seus referents i a la pel·lícula Alucarda, la hija de las tinieblas com una de les seves produccions cinematogràfiques favorites.

## Filmografia

* La mansión de la locura (1972)
* Mary, Mary, Bloody Mary (1974)
* Alucarda, la hija de las tinieblas (1978)
* Matar a un extraño (1983)
* El alimento del miedo (1994)

## Referències

* 1 2 Economista, Vicente Gutiérrez / El. «López Moctezuma: la historia de un genio maldito». [Consulta: 23 novembre 2019].
* 1 2 3 «Alucardos». Documental, 14 /4/ 2011.
* ↑ «El alimento del miedo – revistacinefagia.com» (en castellà). Arxivat de l'original el 2022-10-04. [Consulta: 23 novembre 2019].
* ↑ «Del siquiátrico a la pantalla» (en castellà). [Consulta: 23 novembre 2019].
* ↑ Horror Talk Reseña del DVD Alucarda. Consultat el 27 de maig de 2016.
# Juan Machuca

Juan de Dios Machuca Valdés (7 de març de 1951) és un exfutbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1974.

## Referències

* ↑ 1974 FIFA World Cup Germany Arxivat 2011-10-03 a Wayback Machine.
* ↑ Juan Machuca Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Josep Biosca i Vila

Josep Bioseca i Vila va ser un pintor autodidacta nascut a Barcelona (1882 – 1932).
Des del 1901 va mantenir una estreta relació amb escriptors com Plàcid Vidal o Alfons Maseras, amb qui va promoure l'edició de la revista Auba. Amb M. Ainaud, E. Casanovas i M. Gimeno va fundar Els negres, un grup artístic característic per les seves produccions amb predomini de tons molt foscos i els seus temes entre populars i “miserabilistes”, l'única manifestació pública dels quals va tenir lloc el 1903 a Els quatre gats, la famosa taverna modernista de Barcelona. Va realitzar també algunes il·lustracions per a llibres de P. Vidal, Joan Puig Ferreter, Ramon Vinyes, A. Rosich Català, A. Fuster Valldeperas, i va publicar en algunes revistes com Catalunya Artística (1901-1902), Occitània (1905) i Catalònia (1906).

## Biografia

Josep Bioseca i Vila, va deixar les seves classes al Cercle Artístic de Sant Lluc de Barcelona, compaginant un treball com a venedor en un establiment comercial amb la seva vocació artística. El 1904, influenciat pels escultors negres César Cabanes i Enric Casanovas, va provar l'escultura, la qual va renunciar aviat.
Admirador i deixeble fidel de Nonell, Biosca va apostar també, per una visió crítica de la societat no només amb l'adopció de tota la seva iconografia de gitanes, cretins, i pordiosers, sinó també amb la reproducció del mateix traç i pinzellada del seu mestre. També es va interessar pel paisatge, gènere en el que va ser molt més lluminós que en les seves composicions amb figures, però conservant la mateixa pinzellada petita i vibrant. Es va relacionar amb Picasso quan aquest, Nonell i ell mateix tenien el seu estudi i compartien model, al mateix edifici al carrer Comerç de Barcelona i, anys més tard, va mantenir contacte amb Marinetti abans de convertir-se en un dels principals impulsors del moviment futurista italià.
Finalment mor l'any 1932 a Barcelona.

## Exposicions i obres

El 1906 va celebrar la seva única exposició individual a la sala Parés, Barcelona, tot i que va participar en moltes altres mostres col·lectives com ara Galeries Dalmau el 1928, l'exposició Internacional de Barcelona del 1911, Exposicions d'Art del 1918, 1919, 1920 i 1921, Salons de Tardor de Madrid de 1922, 1923, 1925, 1930 i 1931 i Indépendents de París de 1926, 1928 i 1930).
Les obres més destacables son:
* 1907; Costa de Mallorca
* 1911; La Pepa
* 1919; La Leonor
* 1920; La Morruda
* 1921; Elvira
* 1922; La Xinina
* 1926; La meva mare
* 1928. Retrat de Plàcid Vidal

## Bibliografia

* El modernisme. III. Pintura i dibuix, Barcelona, L'Isard, 2002.
* Nonell. Visiones desde los margenes. (2020). Francesc Varios.
# Josep Batlle i Mateu

Josep Batlle i Mateu fou un destacat botànic català del segle xix que va néixer i viure a la vila de La Selva del Camp (Baix Camp, Tarragona).

## Referències

* ↑ http://www.grec.net/cgibin/ggcc01cl.pgm?USUARI=&SESSIO=&PGMORI=&NDCHEC=0607598
# Josep Batlle i Vidal

Josep Batlle i Vidal (Tarragona, 14 de maig de 1843 - Tarragona, 3 de desembre de 1898) fou un advocat, propietari i polític tarragoní, alcalde de Tarragona, president de la Diputació de Tarragona i diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Membre del nou Partit Conservador, fou nomenat alcalde de Tarragona de gener de 1875 a maig de 1876, durant els primers anys de la restauració borbònica i la fi de la tercera guerra carlina. Durant el seu mandat fou president de la Junta d'Obres del Port i conseller delegat del Banc d'Espanya. També es va estudiar la possibilitat d'establir un pas a nivell inferior a la via del tren al Serrallo i es demana a l'arquitecte municipal el projecte de reparació dels emblemes de la font municipal de l'antiga plaça d'Isabel II (avui Plaça de Prim) que van ser destruïts el 29 de setembre de 1868.
A les eleccions generals espanyoles de 1876 fou elegit diputat pel districte de Valls. Posteriorment arribaria a ser president de la Diputació de Tarragona (gener-octubre de 1891) i durant les pugnes del Partit Conservador va donar suport Francisco Silvela y de Le Villeuze.
Va morir a la ciutat de Tarragona el 3 de desembre de 1898, com a conseqüència d'un vessament cerebral.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 14 maig 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 14 maig 2022].
* ↑ Los debates: diario político defensor de los intereses de la comarca, Any XII Número 1723, 04-12-1898, pàg. 3.
* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.724.
* ↑ Llistat històric dels Carrers de Tarragona
* ↑ Josep Batlle al web de l'Ajuntament de Tarragona
* ↑ Josep Batlle i Vidal Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. a tarracowiki.cat, sota llicència commons
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Presidents de la Diputació de Tarragona». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 22 agost 2015].
* ↑ Diario del comercio: órgano del Partido Liberal Dinástico, Any IV Número 1123, 04-12-1898, pàg. 2.

## Bibliografia

* Enric Olivé Martinez: Història de la ciutat de Tarragona. Antoni Jordà Fernandez. Editorial Cossetània Edicions, 2006.
* Ferran de Querol de Bofarull: Ferran de Querol i de Bofarull i Torredembarra. Montserrat Corretger. Edita el Patronat Municipal de Cultura, maig de 2006.
# Jordi Roura i Llauradó

Jordi Roura i Llauradó (Barcelona, 3 de setembre de 1948) és un músic, radiofonista i musicòleg vinculat al món del folk català i la cançó tradicional i de ball catalana.
Jordi Roura ha treballat més de cinquanta anys com a locutor de ràdio, difonent la música en català, com a documentalista, especialment en la música d'arrel tradicional catalana, àmbit en què també ha pres part com a creador en la seva feina com a músic. A la ràdio s'inicia el 1967 en el primer programa folk a Ràdio Joventut: Folk Festival, passant posteriorment per Ràdio Espanya de Barcelona (Folk) i especialment treballant més de vint-i-cinc anys a Ràdio 4 (programes Club Trébol i Tradicionàrius, 10 anys en cadascú), d'altres emissores han estat Catalunya Ràdio, COM Ràdio, o Ràdio Popular de Mallorca, entre d'altres. Entre d'altres premis, l'any 2000 va rebre el Premi Òmnium de Comunicació pel seu programa Música sense fronteres a Ràdio 4, pel seu estímul a la creativitat en la diversitat.
Com a músic, és instrumentista d'acordió diatònic i guitarra, entre d'altres instruments. Fou integrant del cor de l'escola La Salle Josepets de Barcelona des dels setze anys i el 1966 participà en la creació del col·lectiu de cançó en llengua catalana L'Esquella amb Rafael Subirachs, Miquel Cors, Pere Tàpias, Josep Maria Adell, Ramon Teixidor, entre d'altres. Formà part del Grup de Folk de Barcelona (1967-1968), del grup d'espectacles La Baldufa (1969) que el mateix any generà el grup de música folk Els Baldufes. Des de 1971 a 1997 participà com a integrant del grup d'animació infantil Ara Va de Bo, amb el que va enregistrar diversos discos, i amb el que va realitzar una tasca de recerca i difusió del repertori popular català. Igualment participà en diversos grups de música folk: Cataifa-4 de Vilanova i la Geltrú (1971), La Corranda (1974-1976), Tercet Treset (ball folk amb recerca al Pirineu català, 1979-1989), grup del barri de Gràcia de Barcelona, Ludicball (1986-1987), Ball de Toia (1992), Radiokuatre (1993.2002) i Tradicionàrius (1997).

## Referències

* ↑ «"En la música popular, el mestissatge ha caducat"» (en castellà). El País [Madrid], 15-05-2008. ISSN: 1134-6582.
* 1 2 3 August Garcia i Orri. «Entrevista a Jordi Roura». Caramella: Revista de música i cultura popular, 2018}.
* ↑ «Música sense fronteres - Jordi Roura - Ràdio 4». [Consulta: 18 octubre 2021].
* ↑ «TERCET TRESET (ball folk-tradicional)». [Consulta: 18 octubre 2021].

## Bibliografia

* Noms Propis-Músics Catalans del segle XX de Jordi Roura, consultable a la Mediateca de l'Escola Superior de Música de Catalunya

## Enllaços externs

* Blog Tradicionàrius de Ràdio 4
* Programa Club Trébol de Ràdio 4
* Audios Programes de Club Trébol
* Audios Programes Tradicionàrius
* Soundcloud - Calaixderadio
# Jutlàndia Central

La Jutlàndia Central (Midtjylland en danès) és una regió administrativa de Dinamarca, creada l'1 de gener del 2007 com a part de la Reforma Municipal que va substituir els antics 13 comtats (amter) per cinc entitats més grans però amb menys competències. Al mateix temps els petits municipis es van fusionar per formar unitats més grans, passant de 271 municipis als 98 actuals.
Midtjylland ocupa la part central de la península de Jutlàndia, comprèn els antics comtats de Ringkjøbing i Århus (excepte la meitat oest de l'antic municipi Mariager que es va integrar a la Regió de Nordjylland), la major part de l'antic comtat de Viborg i la meitat nord del comtat de Vejle.

## Divisió territorial

La regió es divideix en 19 municipis:
| Municipi | Habitants (1 gener 2008) |
| Favrskov | 45.604 |
| Hedensted | 45.561 |
| Herning | 84.208 |
| Holstebro | 57.020 |
| Horsens | 80.102 |
| Ikast-Brande | 39.893 |
| Lemvig | 22.067 |
| Norddjurs | 38.581 |
| Odder | 21.562 |
| Randers | 93.644 |
| Ringkøbing-Skjern | 58.368 |
| Samsø | 4.085 |
| Silkeborg | 87.371 |
| Skanderborg | 56.044 |
| Skive | 48.356 |
| Struer | 22.672 |
| Syddjurs | 41.281 |
| Viborg | 92.084 |
| Århus | 298.538 |

## Referències

* ↑ «Jutlàndia Central». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Josep Maria Ferrer Vilanova

Josep Maria Ferrer Vilanova (Olot, 20 de gener de 1957 - 22 de desembre de 2021) va ser un jugador de basquetbol català. Era germà del també jugador de bàsquet Miquel Ferrer i del que va ser fisioterapèuta de la secció d'hoquei del Barça, Lluís Ferrer.
Va arribar al Club Joventut Badalona l'any 1974 per jugar a l'equip júnior. L'any 1975 va quedar campió d'Espanya júnior a Vinaròs, sent seleccionat per disputar el campionat d'Europa júnior d'aquell any amb la selecció espanyola a Santiago juntament amb Epi, Romay, Iturriaga o Solozábal, aconseguint la medalla de bronze. La temporada 1976-77 va passar a formar part del primer equip del Joventut, on va jugar fins al 1980. A la Penya es va proclamar campió de Lliga el 1978, i va ser semifinalista de la Recopa d'Europa (77), de la Copa Korac (78) i tres vegades de la Copa del Rei (77, 78 i 80). La temporada 80-81 va fitxar pel Caja de Ronda, que es trobava a la segona categoria del bàsquet nacional. Aquella temporada, l'equip malagueny va assolir l'ascens a la Primera Divisió, confirmant la fita amb el partit davant el Porcelanas Santa Clara de Vigo, en que Ferrer va ser el màxim anotador amb 22 punts. Va jugar a Màlaga fins a la temporada 1985-86.

## Referències

* ↑ «HISTORIAS 2014: El ‘Tkachenkín' de Santiago’1976» (en castellà). Federación Española de Baloncesto, 09-11-2012 [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta essència del bàsquet, 1992 [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ «35 años del ascenso a la élite» (en castellà). Malaga Hoy, 11-05-2016 [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ Gómez, Pedro Luis «El Oximesa asciende a Primera División» (en castellà). El País, 18-05-1986 [Consulta: 12 octubre 2018].
# José María López Mezquita

José María López Mesquita (Granada, 23 d'abril del 1883 - Madrid, 6 de desembre del 1954) fou un pintor espanyol.

## Biografia

Va néixer a Granada el 23 d'abril de 1883 en el si d'una família de comerciants que no era l'ambient més propici per al sorgiment de la faceta artística a la qual va consagrar la seva vida. Als 9 anys va iniciar la seva formació al taller de J. Larocha i als 13, quan la seva família per negocis es trasllada a Madrid, va continuar a l'Escola de Pintura i Gravats.
El 1901 va rebre la medalla d'or de l'Exposició Nacional de Belles Arts pel seu llenç La cuerda de presos (Museu Reina Sofia, Madrid) i esments especials a altres obres presentades.
La seva formació li va permetre viatjar a Bèlgica, Països Baixos, Anglaterra i França, sota el mecenatge de la infanta Isabel de Borbó i Borbó a la qual va retratar juntament amb la marquesa de Nájera (Museu d'Història de Madrid, 1915).
Va tornar a la seva terra natal, Granada, el 1905 on va pintar Retrato de mis amigos, El velatorio o La juerga. Tot i destacar en el retrat, també són d'aquesta època Otoño en la Alhambra i Vista del Albaicín. Va ser cofundador el 1910 de l'Associació Espanyola de Pintors i Escultors.
Aquest destacat retratista i acadèmic de San Fernando, va marxar el 1926 als Estats Units, on va residir molts anys amb breus retorns a Espanya i va conrear èxits a Brussel·les o Buenos Aires.
Treballador silenciós i disciplinat, l'obra de López Mesquita transporta de la senzillesa espontània fins al conscient, de la superficialitat a la profunditat, de l'aparença a la realitat, de la mirada a la visió.
Pintor de prestigi internacional, va ser membre de la Hispanic Society per a la qual va pintar una sèrie de retrats i ho va ser també de les Acadèmies de Belles arts de Lisboa, Anvers i Cuba. Després de la guerra civil, va romandre a l'estranger, i fins a 1952 no va tornar a Espanya. Pròxima la seva mort, encara va seguir treballant fins que el 6 de desembre de 1954 va morir a Madrid.
Entre els seus deixebles, podem citar el pintor granadí Francisco Soria Aedo.
Co-fundador, l'11 de febrer de 1933 de l'Associació d'Amics de la Unió Soviètica, creada en uns temps en què la dreta sostenia un to condemnatori en relació als relats sobre les conquestes i els problemes del socialisme a l'URSS.

## Enllaços externs

* Obres emblemàtiques