OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guillem de Saint-Cloud

Guillem de Saint-Cloud (francès: Guillaume de Saint-Cloud) va ser un astrònom francès de la fi del segle xiii. És conegut pel seu Almanach preparat probablement el 1292, dedicat a Maria de Brabant, i traduït per Joana de Navarra. Aquest almanac, un dels rars testimonis d'observacions astronòmiques a la fi de l'Edat Mitjana Clàssica, conté les efemèrides astronòmiques del Sol, la Lluna i els planetes i preconitza també l'ús de la cambra obscura per a l'observació dels eclipsis solars.

## Referències

* ↑ (anglès) Notice biographique et bibliographique
* ↑ (anglès) William of Saint-Cloud: Almanach Planetarum, Cahiers de l'Institut du Moyen Âge grec et latin, 2014
# Mariona Quadrada Monteverde

Mariona Quadrada Monteverde (Reus, 1956) és una cuinera, escriptora i política catalana.
Es va llicenciar en filologia catalana l'any 1979 per la Universitat de Barcelona. El 1984 va crear l'escola de cuina Taller de Cuina Mariona Quadrada a Reus i, des de llavors, es dedica a la docència culinària. L'any 1996 va presentar la ponència "El Paisatge de Secà" dins l'àmbit del 2n Congrés Català de la Cuina.
Ha publicat més de quaranta llibres i diversos articles sobre cuina i gastronomia. Ha participat en múltiples projectes per a institucions, programes de ràdio, televisió i escriu articles per a diverses publicacions. Els seus darrers llibres publicats són Peix, marisc i bacallà, un regal de l'aigua (Cossetània Edicions, 2006) i Amanides, la frescor de la terra (Cossetània Edicions, 2008). També ha publicat Històries trobades (narrativa amb Rosa Pagès Pallisé, Reus, 2001) i Un enigma a la cuina (novel·la juvenil amb Rosa Pagès Pallisé, Barcelona: Eumo, 1998). El 2010 va ser la pregonera de la Festa Major de Sant Pere de Reus.
El 13 de juny de 2015 va ocupar el càrrec de regidora del Ajuntament de Reus després d'haver-se presentat a les eleccions municipals del 24 de maig de 2015 pel grup municipal de la CUP.

## Referències

* ↑ Mariona Quadrada Monteverde al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ «Mariona Quadrada Monteverde». Ajuntament de Reus. [Consulta: 5 novembre 2018].
* ↑ «Ajuntament de Reus. Composició del Ple». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 novembre 2018].
* ↑ «Llistes de les eleccions municipals a Reus». El Punt Avui, 22-04_2015 [Consulta: 5 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina de Mariona Quadrada Arxivat 2012-02-01 a Wayback Machine.
# Korovino (Xebékino)

* Per a altres significats, vegeu «Korovino».
Korovino - Коровино (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 4 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Nizza di Sicilia

Nizza di Sicilia (sicilià Nizza) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2005 tenia 3.618 habitants. Limita amb els municipis d'Alì Terme, Fiumedinisi, Mandanici i Roccalumera.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Giuseppe Di Tommaso | Llista cívica |
# San Nicolò dei Mendicoli

San Nicolò dei Mendicoli és una església del sestiere de Dorsoduro, a Venècia (Itàlia). És una de les més antigues de Venècia: es creu que existia ja una primera construcció al segle vii. L'illot sobre el qual es construí l'església principal prèviament acollia pescadors pobres, d'aquí l'addició de «mendicoli» o rodamons al nom de San Nicolò (Sant Nicolau). Des d'aleshores els habitants s'anomenaren nicolotti. Una segona hipòtesi sobre l'origen del nom és que «mendicoli» sigui una deformació de Mendigola, antic nom de l'illa sobre la qual es troba l'església.
La construcció del segle vii fou reemplaçada per l'actual església del segle xii de planta romànica basilical amb tres naus. Posteriorment fou objecte d'altres reconstruccions. A l'exterior s'hi afegí, al segle xv, un petit pòrtic sobre el costat septentrional. L'actual torre del rellotge fou afegida el 1764 per reemplaçar-ne la més antiga.
* San Nicolò segle xiii
* Pòrtic de l'entrada nord, va afegir al segle xv.
* Campanar del segle xiii.
L'església quedà seriosament danyada per les inundacions del 4 de novembre de 1966. Als anys setanta fou el centre d'una àmplia intervenció de restauracions, finançada gràcies als fons de Venècia en Perill, en el curs de la qual es procedí a alçar lleugerament el nivell del terra, exposat contínuament als danys de la marea alta, que aleshores es trobava a uns 30 centímetres per sota del nivell dels canals.
L'entrada queda a la dreta de la nau. L'interior és molt ric. La nau està envoltada per unes peculiars columnes semblants al corinti. Les decoracions dels capitells deriven del blasó de les famílies patronals. Al reixat hi ha una estàtua del segle xv de sant Nicolau sostenint tres esferes daurades, simbolitzant els diners donats, en la seva llegenda, per salvar tres noies de la prostitució. Al segle xvi, la nau central fou adornada amb estàtues de fusta daurada. Els llenços a les parets de la nau són obres de diversos pintors, com Alvise Benfatto. Dos panells de l'extrem del sostre són de Leonado Corona i els del mig de Francesco Montemezzano.
* Interior de l'església
* Altar Major
* Sostre de Francesco Montemezzano
* L'òrgan
* Font
# L'alegria de Cervera

L'alegria de Cervera és una peça teatral en tres actes i en vers, original de Josep Maria de Sagarra, estrenada al teatre Romea de Barcelona, la vetlla del 26 de març de 1932.
L'acció passa a la vila de Cervera.

## Repartiment de l'estrena

Actors de repartiment.
* Maria del Roser: Maria Vila.
* Mònica: Maria Morera.
* Margarida: Emma Alonso.
* Tia Carmeta: Àngela Guart.
* La Dansarina: Maria Lozano.
* Frederic: Pius Daví.
* Miquel: Pere Ventayols.
* Doctor Gatuelles: Antoni Gimbernat.
* Doctor Picapoll: Domènec Aymerich.
* Doctor Picó: Joaquim Viñas.
* Mirabet: Manuel Amorós.
* El Cavaller: Pere Cabré.
* Abelló: Lluís Carratalà.
* Esquirol: Oliver.
* Un Marxant: Antoni Strems.

## Referències

* 1 2 «L'ALEGRIA DE CERVERA». Arxiu digital històric dels espectacles del Teatre Romea. [Consulta: 24 abril 2022].
# Katodia

Katodia fou un estat tributari protegit al prant de Gohelwar, agència de Kathiawar, presidència de Bombai. Estava format per un únic poble amb una superfície de pocs quilòmetres quadrats i població de 347 habitants. Pagava tribut al Gaikwar de Baroda i al nawab de Junagarh. El thakur de Katodia era el príncep que va rebre l'assignació més baixa del govern de l'Índia després de la independència (unes 1.500 pessetes l'any el 1969, el que menys entre 279 prínceps).

## Referències

* Hemeroteca
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908. Article Kathiawar
# L'Estrada

«L'Estrada» té aquests significats:
* L'Estrada (Aguilar de Segarra), masia d'Aguilar de Segarra, al Bages
* L'Estrada (Agullana), poble del terme municipal d'Agullana, a l'Alt Empordà,
* L'Estrada (Calders), masia del poble de Viladecavalls de Calders, del terme municipal de Calders, al Moianès,
* L'Estrada (Prullans), indret del poble de Prullans, del terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà,
* L'Estrada (Sant Joan les Fonts), masia de Sant Joan les Fonts, a la Garrotxa
* L'Estrada (Toralla), partida rural del poble de Toralla, en el terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà.
# L'estel misteriós

L'estel misteriós és el desè àlbum de Les aventures de Tintín creat per Hergé el 1942 en mig de la Segona Guerra Mundial. A partir d'aquesta obra, els àlbums següents foren editats en color. Va ser traduït al català per Joaquim Ventalló i Vergés.
En aquest àlbum hi apareix Porfirio Bolero y Calamares, un científic de la Universitat de Salamanca, presumptament especialitzat en astrofísica. És l'únic personatge de nacionalitat espanyola que apareix a les aventures de Tintín. Escrit i publicat sota l'ocupació nazi de Bèlgica, només hi apareixen figures secundàries de països amics d'Alemanya, o neutres. Després de la guerra Hergé en va editar una nova edició a la qual els aspectes més antisemites van ser una mica afluixats. El financer dolent Blumenstein de la versió de 1942, nom de conotació jueva esdevé «von Bohlwinkel», nom brussel·lenc que al·ludeix a una botiga de llaminadures.
El 1982, l'artista belga Jan Bucquoy en va publicar una paròdia La vie sexuelle de Tintin («la vida sexual de Tíntin») al qual el bolet del frontis ésdevé un gran fal·lus. Tot això no va plaure als hereus i la fundació Moulinsart que té tradició de demander els parodistes i que generalment perd, davant del dret artístic a la parodia.

## Argument

Un meteorit gegant s'acosta a la Terra i pot causar la fi del món, però només en cau un fragment a l'oceà Àrtic. Amb la col·laboració d'un científic organitzen una expedició per veure'l i competeixen amb un altre vaixell per arribar primers. Allí descobreixen un nou element que té la propietat d'engrandir tot allò que hi estigui en contacte. Hergé va publicar aquesta idea de la fi del món durant l'època del desembarcament de Normandia i hi tracta la rivalitat pel progrés entre Europa i els Estats Units representada per la cursa entre els dos vaixells.

## Referències

* 1 2 Hergé; Ventalló i Vergés, Joaquim. L'Estel misteriós. 6a ed. Barcelona: Joventut, 1982. ISBN 84-261-1183-1.
* ↑ «Porfirio Bolero y Calamares» (en anglès). Comics Vine. Gamespot. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «Les dessous de Tintin #9 – Tintin perd le Nord» (en francès), 10-11-2018. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ Binick, Charles; Delcroix, Olivier «Raciste, antisémite, sexiste: Tintin sur le banc des accusés [Racista, antisemita, sexista: Tintín al tribunal]». Le Figaro, 10-12-2014. Arxivat de l'original el 10 de desembre 2014 [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ La vie sexuelle de Tintin - Jan Bucquoy. Brussel·les: Dolle Mol.
* ↑ Knudde, Kjell. «Hergé» (en anglès). [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «L'artiste qui plaçait Tintin en "charmante compagnie" attaqué par Moulinsart devant la justice française» (en francès). RTBF, 11-03-2021. [Consulta: 15 maig 2022].
# L'Italia Scacchistica

L'Italia Scacchistica és la revista d'escacs italiana més antiga disponible a la venda, amb més d'un segle d'història.

## Esdeveniments històrics

Va ser fundada el 1911 a Florència per Stefano Rosselli del Turco, qui la va dirigir fins al desembre de 1943, a excepció del període 1916-1923 quan el director va ser Alberto Batori. El 1943, durant dos anys successius, la revista va deixar de publicar-se a causa de la guerra. El gener de 1946 se'n va reprendre la publicació a Milà sota la direcció de Giovanni Ferrantes, qui la va dirigir fins al 1992. Posteriorment, el director va ser el Mestre milanès Adolivio Capece.
Fins al desembre de 1970 va ser l'òrgan oficial de la Federació Italiana d'Escacs.
Des de 1998 està disponible en línia una versió reduïda de la revista.

## Referències

* ↑ «Centenari de la revista». fide.com. [Consulta: 8 desembre 2014].

## Enllaços externs

* L'Italia Scacchistica - Lloc web oficial (italià)
* Ampli article històric Arxivat 2014-12-20 a Wayback Machine. d'Adolivio Capece, publicat el seu Scacchierando del 13-11-2010 en ocasió del centenari del la fundació. (italià)
# Gudàlovka

Gudàlovka (en rus: Гудаловка) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2013 tenia 698 habitants. Pertany al districte rural de Griazi.

## Referències

* ↑ Ведомости Верховного Совета РСФСР № 22 1960
* ↑ http://rgada.info/opisi/1354-opis_487-1/0006.jpg
* ↑ Часовня на могиле мужа Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine. // Gorod48
# Martín López de Baylo

Martín López de Baylo (Saragossa, segle XVI - Saragossa, segle XVII) fou un eclesiàstic i bibliotecari espanyol.
Doctor en Dret civil i Dret religiós i lloctinent del justícia major d'Aragó, fou el secretari d'Antoni Agustí i Albanell, arquebisbe de Tarragona, sobre la biblioteca del qual publicà una Noticia l'any 1586. També fou canonge de la catedral de Tarragona i, el 1605, canonge electe de la catedral de Saragossa, càrrec del qual no arribà a prendre possessió. A més, fou bibliotecari de Felip III de Castella.

## Referències

* ↑ «Martín López de Baylo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 23 setembre 2022].
# Karl Hermann Pillney

Karl Hermann Pillney (Graz, 8 d'abril de 1896 - Bensberg, 10 d'abril de 1980) va ser un pianista de concerts austríac.
Karl Hermann Pillney, era fill d'un arpista i músic de cambra, va assistir a l'escola secundària. Després de graduar-se a l'escola secundària el 1915, va anar al conservatori de Colònia, on va estudiar amb Hermann Abendroth, entre d'altres. El 1923 va rebre el diploma com a pianista de concerts.
Va assistir a gires de concerts a Europa i a l'estranger. El 1925 va rebre una cita a la "Rheinische Musikschule Köln". Pillney s'havia casat amb Elisabeth Feldmann des del 1927, amb qui va tenir dos fills. Des de 1930 fou pianista de concerts, cap d'una classe magistral per a piano i des de 1940 professor a la Universitat Estatal de Música de Colònia.
El novembre de 1931 va ser atacat per la premsa nazi per la seva obra musical. Després de la "presa del poder" per part dels nacionalsocialistes, Pillney va ser tanmateix admès com a membre del NSDAP l'1 d'abril de 1933 i registrat amb el número 1.785.769, però es va donar de baixa de 1934 a 1937.
Fins i tot a la postguerra va romandre com a professor universitari fins al 1951, tenint entre d'altres alunes a Jürg Baur, Egon Sarabèr, (Autor von Methode und Praxis der Musikgestaltung, 2011) i Eckart Sellheim. Però després va treballar com a compositor autònom.
Va veure com editar i publicar música antiga, especialment Johann Sebastian Bach i altres compositors.
L'obra més reeixida de compositor de Pillney és el cicle de Eskapaden eines Gassenhauers per a piano i orquestral de 1968, en què va variar l'èxit "Was machst Du mit dem Knie, lieber Hans" en diversos estils clàssics.

## Obres

* Bearbeitung der Bach-Variationen von Max Reger für Klavier und Orchester (Uraufführung Köln 1924)
* Bearbeitung von J. S. Bachs Musikalischem Opfer
* Christus, Motette 1928
* Von Freitag bis Donnerstag, Operneinakter 1931
* Musik für Klavier und Orchester, 1932
* Ergänzung der Schlussfuge von J. S. Bachs Kunst der Fuge
* Kadenz (Fugato) zum letzten Satz von Mozarts Klavierkonzert d-Moll
* Eskapaden eines Gassenhauers, 1968

## Referències

* 1 2 3 4 Fred K. Prieberg: Handbuch Deutsche Musiker 1933–1945, CD-Rom-Lexikon, Kiel 2004, S. 5279.
* ↑ Angaben des Musikverlags Boosey & Hawkes

## Bibliografia

* Ingrid Marie-Theres Knierbein, Karl Hermann Pillney: clavicèmbal, pianista, compositor de Bensberg; el centè aniversari del 8 d'abril de 1996, a: Arbeitsgemeinschaft für Rheinische Musikgeschichte Mitteilungen 83 (1996) pp. 36–40
* Reinhold Wecker, Karl Hermann Pillney. Artista, compositor i educador, contribucions a la història de la música de Rhenish, vol. 162, Merseburger: Kassel 2002
# San Nicolás del Puerto

San Nicolás del Puerto és un municipi de la província de Sevilla, a la comarca de Sierra Norte. Es troba a 93 quilòmetres al nord-est de Sevilla capital, a 590 metres msnm. Té una extensió de 44,88 km² i una població de 682 habitants (INE, 2006).

## Història

Els seus primers pobladors foren d'origen cèltic i la van anomenar Iporci. Les seves mines de plata van ser explotades pels àrabs a partir del segle viii quan formava part de la cora de Firrix. Actualment la seva economia es basa en la ramaderia ovina, porcina i caprina. Són edificacions d'interès l'església de Sant Sebastià (segles XV-XVI), l'ermita de San Diego i el creuer de pedra del segle xvi situat a l'entrada de la població. Tot el municipi es troba inclòs en la Parc Natural Sierra Norte de Sevilla i a pocs quilòmetres es troba el Cerro del Hierro, les Cascades del Huesna.

## Referències

* ↑ Arjona Castro, Antonio. Orígenes históricos de los reinos de Andalucía (en castellà). Servicio de Publicaciones, Universidad de Córdoba, 1992, p.124.
# San Nicolò Gerrei

San Nicolò Gerrei (en sard, Pauli Gerrei) és un municipi italià, dins de la província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 977 habitants. Es troba a la regió de Sarrabus-Gerrei. Limita amb els municipis d'Armungia, Ballao, Dolianova, San Basilio, Sant'Andrea Frius, Silius i Villasalto.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Silvestro Furcas | Llista cívica |
# Sant Joan de Vilamajor (Pujalt)

Sant Joan de Vilamajor és l'església parroquial de Vilamajor, al municipi de Pujalt (Anoia). És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Sant Joan és situada a l'entrada de la petita població de Vilamajor centrant una plaça de nova construcció. El temple és d'una sola nau amb absis semicircular, amb un fris d'arcuacions llombardes i una finestra de doble esqueixada. A ponent té una porta adovellada amb guardapols i el relleu d'un sant lluitador amb llança (sant Jordi o Sant Miquel) a la dovella central i al capdamunt un campanar d'espadanya de dues obertures. Té contraforts als costats laterals. Una bona part de la volta va esfondrar-se. L'any 2000 va ser reconstruïda.

## Història

L'església de Sant Joan de Vilamajor és antiga sufragània de Segur i filial de l'Astor i apareix documentada des del sg. XII. La primera referència documental és del 1157.

## Vegeu també

* Vilamajor (Pujalt)

## Referències

* 1 2 «Sant Joan de Vilamajor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Sant Martí de Pegueroles

Sant Martí de Pegueroles és una edificació religiosa que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Navès (Solsonès).

## Descripció

Sant Martí de Pegueroles és una església romànica d'una nau i absis quadrat cobert amb volta de canó, amb un de rodó, no romànic, afegit. Les mides són de 6 metres per llargada desconeguda (manca la paret que tancava l'absis quadrat).
La nau coberta amb volta apuntada, arcs torals i presbiterals apuntats està orientada a l'est. Construcció modificada que conserva del romànic part dels murs laterals i el frontis. Parament de pedres treballades a cops de maceta en fileres.
Les voltes de la nau i de l'absis quadrat, arrenquen d'una motllura de pedres trapezoïdals amb bisell. L'absis rodó afegit tant a l'exterior com a l'interior, apareix com una construcció aliena a l'obra romànica.
La porta està al mur sud, imitació de la romànica, amb dos arcs de mig punt adovellats. Porta al frontis i finestra romànica fora de lloc que ara es troba a l'absis rodó no romànic, de dues esqueixades i d'arc de mig punt monolític.

## Història

L'església no està esmentada en l'Acta de Consagració i Dotació de la Catedral d'Urgell de l'any 839. Aquesta contrada es trobava dins la demarcació que a principis del segle x va ser colonitzada pel comte de Barcelona, Guifré el Pilós.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església de Sant Martí de Pegueroles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2014].
# Sainte-Foy-lès-Lyon

Sainte-Foy-lès-Lyon és un municipi francès, situat a la metròpoli de Lió i a la regió de Alvèrnia - Roine-Alps. L'any 2012 tenia 21.707 habitants.

## Personatges il·lustres

* Alexis Carrel (1873-1944) biòleg i cirurgià, Premi Nobel de Medicina o Fisiologia de l'any 1912.
# Sarmede

Sarmede és un municipi italià, dins de la província de Treviso. L'any 2007 tenia 3.007 habitants. Limita amb els municipis de Caneva (PN), Cappella Maggiore, Cordignano i Fregona.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Eddi Canzian | Llista cívica |
# Salmiac

El salmiac, o sal amoniacal, és un mineral rar compost de clorur d'amoni, NH₄Cl. Pertany a la classe dels halurs. Rep el seu nom del grec άλς άμμωυιακός, sals ammonikos, sal d'Ammon, a causa de la seva fabricació primerenca a Egipte.

## Propietats

Forma cristalls incolors o blancs a groc-marronós a la classe isomètrica-hexoctahedral. Té molt mala exfoliació i una fractura fràgil a concoidal. És molt tou, amb una duresa a l'escala de Mohs d'1,5 a 2, i té un baix pes específic d'1,5. És soluble en aigua i té gust salat. En escalfar-lo produeix amoníac.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, el salmiac pertany a «03.AA - Halurs simples, sense H₂O, amb proporció M:X = 1:1, 2:3, 3:5, etc.» juntament amb els següents minerals: marshita, miersita, nantokita, iodargirita, tocornalita, bromargirita, clorargirita, carobbiïta, griceïta, halita, silvina, vil·liaumita, lafossaïta, calomelans, kuzminita, moschelita, neighborita, clorocalcita, kolarita, radhakrishnaïta, callacolloïta i hephaistosita.

## Formació

Es forma generalment com incrustacions que es formen per sublimació al voltant de les xemeneies volcàniques. També es troba als dipòsits de guano i en la crema dels estrats de carbó. Els minerals associats inclouen sodalumita (Alum-(Na)), sofre natiu i altres minerals que es formen a les fumaroles.

## Referències

* ↑ «Salammoniac» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 febrer 2014].
# Scott Lowell

Scott Lowell (naix el 22 de febrer de 1965 a Denver, Colorado) és un actor estatunidenc conegut especialment pel seu paper de Theodore 'Ted' Schmidt a la sèrie Queer as Folk. Va estudiar a la universitat de Connecticut.

## Filmografia

* To Live and Die In Dixie (2008) (Para amar y morir en Dixie) — Detective Bryant
* Trapped Ashes (2006) (Culos Atrapados) (en producció) — Henry
* Queer as Folk — Theodore 'Ted' Schmidt
* Rendez-View — Guest Host
* On the Edge (2001/II) (Al filo) (TV) — Charlie
* Damned If You Do (2000) — Xic gràciós
* Ladies Room L.A. (2000) — Dan
* Va fer un xicotet paper a la sèrie de televisió Fraiser.
* També va aparèixer com a ell mateix, al programa d'entrevistes de Larry King Larry King Live (quasi quan el càsting de Queer as Folk estava realitzant-se.
Lowell ha aparegut en diferents curts com Opus 27.

## Referències

* ↑ SensaCine. «Scott Lowell». [Consulta: 7 maig 2019].

## Enllaços externs

* Scott Lowell - Lloc web oficial