OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guerra contra l'emirat de Saraqusta

La Guerra contra la Taifa de Saraqusa fou una campanya de Ramon Berenguer I de Barcelona i Ermengol III d'Urgell contra Àhmad ibn Sulayman al-Múqtadir, emir de Saraqusta

## Antecedents

Ramon Berenguer I es va decidir a expandir-se a costa de l'islam en la direcció ponentina, tot deixant de banda l'àrea meridional.

## La guerra

El 1058, Ramon Berenguer I va acordar amb Ermengol III dirigir un atac contra Àhmad ibn Sulayman al-Múqtadir, emir de Saraqusta, resultant amb la presa d'Estanya i Pilzà qui, a part de no ser tributari, amb la seva política expansionista, inquietava l'emir de Lleida, aliat i protegit, a canvi del pagament de paries, del comte de Barcelona. L'acord es va ampliar en 1062 per atacar també l'emirat de Làrida.
La lluita contra Saragossa, perllongada fins a 1062, ultra restablir l'autoritat del comte sobre la noblesa i imposar al rei al-Múqtadir el pagament de paries a Barcelona, va permetre a Ramon Berenguer I conquerir, a la Baixa Ribagorça, Pilçà, Puig-roig, Estopinyà i Canyelles, el 1063, com també, consolidar el domini sobre Tàrrega, Forés i les Oluges, ocupades el 1058

## Conseqüències

El comte deixà de banda l'àrea meridional, on, després d'haver fet repoblar Tamarit el 1050-51, no va dur a terme cap intent d'apoderar-se de Tarragona, situada a només vuit quilòmetres de les posicions cristianes. Ramon Berenguer I volia mantenir l'aliança amb Tortosa, sotmesa a tribut, i, tal com explica Ferran Soldevila, apoderar-se de territoris per on haurien pogut expansionar-se els comtats de Pallars, Urgell o Cerdanya, els quals quedaren així encerclats per dominis del comte de Barcelona, com també, sostreure aquesta zona occidental dels comtats catalans a la possible influència dels reis d'Aragó.

## Referències

* ↑ Mora Giné, Xavier. Un poble del comtat d'Urgell: Alberola. Universitat de Lleida, p. 26. ISBN 8484093417.
* ↑ Mora Giné, Xavier. Un poble del comtat d'Urgell: Alberola. Universitat de Lleida, p. 27. ISBN 8484093417.
# Grup 10 de la taula periòdica

| Grup → | 10 |
| ↓ Període |
| 4 | 28 Ni |
| 5 | 46 Pd |
| 6 | 78 Pt |
| 7 | 110 Ds |
Els elements del Grup 10 de la taula periòdica són:
Codificació de color de la taula de la dreta: Metalls de transició
El color negre del nombre atòmic indica que tots són sòlids a temperatura ambient, excepte el darmstadti, en el qual el color vermell ens indica que és un element sintètic i que no es troba a la natura.
# Grup (biologia)

* Grups taxonòmics
* Domini
* Regne
* Subregne
* Branca
* Infraregne
* Superfílum / Superembrancament / Superdivisió
* Fílum / Embrancament / Divisió
* Subfílum / Subembrancament / Subdivisió
* Infrafílum
* Microfílum
* Nanofílum
* Superclasse
* Classe
* Subclasse
* Infraclasse
* Parvclasse
* Superlegió
* Legió
* Sublegió
* Infralegió
* Supercohort
* Cohort
* Subcohort
* Infracohort
* Magnordre
* Superordre
* Grandordre
* Mirordre
* Ordre
* Subordre
* Infraordre
* Parvordre
* Superfamília
* Grup
* Família
* Subfamília
* Infrafamília
* Supertribu
* Tribu
* Subtribu
* Infratribu
* Gènere
* Secció
* Subsecció
* Sèrie
* Espècie
* Subespècie
* Varietat
* Soca
* Forma Specialis
Un grup, en la classificació taxonòmica de la biologia, és qualssevol dels nivells en els quals es divideix un ordre i que pot contenir un o més gèneres. Per exemple, Felidae (els felins) i Canidae (els canins), són dos grups (dues famílies) de l'ordre Carnivora. Més concretament es pot referir al darrer nivell de l'ordre immediatament per sota del nivell de sèrie.
En ecologia, en canvi, un grup es refereix als organismes de la mateixa espècie que viuen junts en una comunitat.

## Referències

* ↑ Dictionary
Viccionari
# Hakim Noury

Hakim Noury (en àrab, حكيم نوري, Casablanca, 1952) és un director de cinema i de televisió marroquí.

## Filmografia

* L'Enfance volée -
* Le destin d’une Femme -
* Le marteau et l’enclume -
* Histoire d’amour -
* Un simple fait divers
* Fiha El Malha ou soukar ou mabghatch tmoute
* Qalaq

## Referències

* 1 2 «Le dernier Hakim Noury» (en francès). Aujourd'hui Le Maroc, 18-03-2002 [Consulta: 12 març 2011]. Arxivat 21 de juliol 2011 a Wayback Machine.
* ↑ Hakim Noury: “Digo en voz alta lo que todo el mundo piensa en voz baja”, ciudadconalma.com
# Guia de muntanya

Un guia de muntanya és un muntanyenc professional que condueix a un individu o un grup per la muntanya, alhora que realitza tasques d'ensenyament i entrenament esportiu, proporcionant seguretat a l'aficionat que realitza l'activitat muntanyenca. Generalment està certificat per la seva pertinença a una associació.

## Referències

* ↑ «Què és un Guia». Els guies. AEGM (Associació Espanyola de Guies de Muntanya). Arxivat de l'original el 17 de juny 2018. [Consulta: 17 juny 2018].
# Guillem I de la Roche

Guillem I de la Roche (?-mort el 1287) fou duc d'Atenes, succeint el seu germà Joan I de la Roche, el 1280. Cal no confondre'l amb un parent del mateix nom Guillem de la Roche, baró de Veligosti i Damala al Principat d'Acaia.

## Accions durant el govern d'Atenes

Guillem va recuperar les pèrdues territorials que hi van haver durant el govern del seu germà i va estendre els seus dominis fins a Làmia i Gardiki. Amb el seu matrimoni amb Helena Angelina Comnè el 1279, filla de Joan I de Tessàlia, es va assegurar una aliança amb aquest veí. Va rebre com a dot les ciutats de Zetounion, Gardiki, Gravia i Siderokastron.
El 1282, va enviar nou naus per formar part de la flota del seu sobirà Carles II d'Anjou. El 1285, mentre Carles II d'Anjou, príncep nominal d'Acaia, va estar empresonat, Robert I d'Artois, regent substitut de Carles, va nomenar Guillem I de la Roche, vicari general d'Acaia. Va fer construir el castell de Dimatra per defensar Messènia de l'atac dels atacs de l'Imperi Romà d'Orient que, des del despotat de Morea, ja havia començat a reconquerir l'Arcàdia. Guillem va ser en el seu temps el baró més poderós dels francs establerts a Grècia. El 1286, després de la mort d'Isabella Pallavicini, va arbitrar la successió de la Marca de Bodonitsa. Va escollir el seu cosí Tomàs Pallavicini davant l'altre candidat que era la vídua d'Antoni el Flamenc.
El govern de Guillem va ser una època de relativa pau, però va ser breu, ja que va morir dos anys després d'assumir el poder a Acaia. Va ser succeït pel seu fill Guiu, que només tenia set anys.

## Notes

* ↑ Data deduïda per David Jacoby, de la probable data de naixement del seu fill (1279), el qual va assolir la majoria d'edat (els 14 anys) el 1294.

## Referències

* ↑ Jacoby, 1974, p. 226-227.
* ↑ Fine, 1994, p. 188.
* ↑ Longnon, 1949, p. 258.
* ↑ Longnon, 1949, p. 262.
* ↑ Kiesewetter, 2002, p. 321.

## Bibliografia

* Fine, John Van Antwerp. The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest (en anglès). University of Michigan Press, 1994. ISBN 978-0-472-08260-5.
* Geanakoplos «Greco-Latin Relations on the Eve of the Byzantine Restoration: The Battle of Pelagonia-1259» (en anglès). Dumbarton Oaks Papers, 7, 1953.
* Jacoby, David «Catalans, Turcs et Vénitiens en Romanie (1305-1332): un nouveau témoignage de Marino Sanudo Torsello». Studi Medievali, 3a sèrie, XV, 1, 1974.
* Kiesewetter, Andreas. «Ricerche costituzionali e documenti per la signoria ed il ducato di Atene sotto i della Roche e Gualtieri V di Brienne (1204-1311)». A: Bisanzio, Venezia e il mondo franco-greco (XIII-XV secolo) (en italià), 2002. ISBN 9789607743220.
* Longnon, Jean. L'Empire Latin de Constantinople et la Principauté de Morée (en francès). París: Payot,, 1949.
* Setton, Kenneth M.; Wolff, Robert Lee; Hazard, Harry. A History of the Crusades: The Later Crusades, 1189-1311 (en anglès). Univ of Wisconsin Press, 1969.
# Helen Taylor Thompson

Helen Taylor Thompson (9 d'agost de 1924 - 6 de setembre de 2020) va ser una treballadora britànica amb codis secrets durant la Segona Guerra Mundial. Més tard va cofundar el primer hospital contra la sida a Europa. Va ser escollida per a la llista 100 Women BBC el 2018.
Thompson va estar involucrada en l'enviament de missatges codificats a la Direcció d'Operacions Especials durant la Segona Guerra Mundial. Va signar la legislació oficial de secrets quan tenia 19 anys i va haver de guardar els detalls del seu treball per a ella mateixa. Thompson va guanyar notorietat pública el 1952 quan es va fer membre del consell de l'Hospital Mildray. L'any 1988 l'hospital havia de tancar, però va dirigir una campanya per mantenir-lo obert i el va convertir en el primer hospital d'Europa contra la sida. Ella en va ser en la presidenta.
El 1995 va formar la Community Action Network, juntament amb Adele Blakebrough i Andrew Mawson, amb qui va organitzar un àpat, conegut com el Great Banquet, en què hi van participar 33.000 persones. La Community Action Network es va fundar oficialment el 1998 i dona suport a altres organitzacions benèfiques. L'hospital Mildmay va continuar sent un hospici contra la sida i va obrir un nou edifici el 2014.
El 2018 va ser escollida per formar part de la llista 100 Women BBC.

## Referències

* ↑ «The 93-year-old spy still keeping war secrets». [Consulta: 20 novembre 2018].
* ↑ «CAN - Helen Taylor Thompson Biography Arxivat 2018-11-20 a Wayback Machine.». [Consulta: 20 novembre 2018].
* ↑ «Mildmay hospital reopens in new era of HIV treatment». [Consulta: 20 novembre 2018].
* ↑ «BBC 100 Women 2018: Who is on the list?» (en anglès). BBC News, 19-11-2018 [Consulta: 26 novembre 2018].
# H&E R220 Mono

El motor H&E R220 és de potència mitjana, dins de la gamma de motors que fabrica la casa H&E, i està indicat per a pilots d'un pes entre els 95 Kg i 160 Kg, el que permet a dos pilots lleugers, volar en “tàndem”.

## Història

És dels motors de segona tongada, fabricats per aquesta marca a partir del 1999, i en principi fabricat sota demanda.

## Funcionament

Posseeix reducció per corretja de polivinil, i té la possibilitat del arranc elèctric, i és molt lleuger. A continuació, s'inclou el quadre d'empenta que indica la marca :
Taula d'empenta :
| RPM | Empenta en Kg |
| 3.000 | 22 |
| 5.000 | 35 |
| 6.000 | 46 |
| 7.400 | 68 |
Naturalment aquestes empentes, estan supeditades al hèlix emprat, a les condicions meteorològiques i a l'alçaria.

## Vegeu també

* Motor de dos temps
* H&E
* Llista de motors d'aviació fabricats a Espanya

## Bibliografia

* Miguel Vidal, Ricard. El Motor de Aviación de la A a la Z. Barcelona: L'Aeroteca, 2008. ISBN 84-612-7902-6.
# Harzburgita

La harzburgita és una roca ígnia ultramàfica, una varietat de peridotita. Generalment està formada per olivina i piroxè (normalment enstatita). El seu nom prové de les muntanyes Harz, a Alemanya. Normalment també presenta un percentatge petit d'espinel·la com a mineral accessori. Molt menys freqüent és que la harzburgita contingui granat; en aquest cas se sol trobar en xenòlits en kimberlita.

## Referències

* ↑ Le Maitre, R.W. (ed). 2002. Igneous Rocks: A Classification and Glossary of Terms. pp. 21 y 72.
# Heloise (cràter)

Heloise és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 38 km de diàmetre. Porta el nom d'Heloïsa (1101-1164), abadessa i escriptora francesa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Heloise». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Hardy (Nebraska)

Hardy és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 179 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hardy tenia 179 habitants, 68 habitatges, i 46 famílies. La densitat de població era de 113,3 habitants per km².
Dels 68 habitatges en un 32,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,9% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 30,9% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,4% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 19,6% entre 25 i 44, un 26,3% de 45 a 60 i un 13,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 112,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 31.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 16.250 $ mentre que les dones 15.500 $. La renda per capita de la població era de 13.539 $. Aproximadament el 17% de les famílies i el 18,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hardy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hardy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hardy Boyz

The Hardy Boyz, també coneguts com a The Hardys i Team Xtreme, va ser un tag team de lluita lliure professional, que estava format pels dos germans, Matt Hardy i Jeff Hardy. Competien a l'empresa World Wrestling Entertainment (WWE). The Hardys han aconseguit posseir diverses vegades el Campionat Mundial per Parelles.

## Enllaços externs

* Hardy Show (anglès)
* Perfil de Matt Hardy a la WWE (anglès)
* Perfil de Jeff Hardy a la WWE (anglès)
# Pollos

Pollos és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 909 | 853 | 763 | 780 |
# Estanislau Sangrà i Font

Estanislau Sangrà Font (1927-2022) fou un polític andorrà, Síndic General d'Andorra entre els anys 1978 i 1982. Va ser l'últim Síndic General amb poder executiu abans de la creació del càrrec de cap de Govern. Nascut a les Escaldes, l'any 1958 fou elegit membre del quart d'Escaldes-Engordany, llavors part del Comú d'Andorra la Vella, per a un mandat de quatre anys. Fou conseller general des del 1968 fins al 1989. Va ser elegit per un últim mandat al Consell General en les eleccions generals del 1985, per a les quals es presentà a la circumscripció electoral d'Escaldes-Engordany, com a candidat favorable a Josep Pintat Solans. En la mateixa circumscripció va derrotar la llista d'Òscar Ribas Reig.

## Referències

* ↑ ANDORRA, ARA. «Mor l'exsíndic general Estanislau Sangrà», 18-03-2022. [Consulta: 18 març 2022].
* ↑ «Homenatge a Estanislau Sangrà, l'últim síndic amb poder executiu». Andorra Difusió, 22-11-2016 [Consulta: 21 setembre 2019].
* ↑ «Homenatge a l'exconseller i exsíndic general Estanislau Sangrà Font». Consell General d'Andorra [Consulta: 21 setembre 2019].
* ↑ «Estanislau Sangrà, convençut que Andorra mantindrà les especificitats a l'acord d'associació amb la UE». Ràdio Ser Principat d'Andorra, 23-11-2016 [Consulta: 21 setembre 2019].
* ↑ Busquets, Jordi «Victoria continuista en las elecciones celebradas en Andorra» (en espanyol). El País, 13-12-1985 [Consulta: 21 setembre 2019].
# Lluís III d'Orleans

Lluís III d'Orleans a Lluís de França (Saint Germain-en-Laye 3 de febrer de 1549 - Mante 24 d'octubre de 1550), príncep de França i duc d'Orleans (1549-1550).
Era el segon fill mascle (hi havia també dues noies) del rei de França Enric II i de Caterina de Mèdici, i al néixer va rebre com apanatge (assignació hereditària) el ducat d'Orléans on fou duc com Lluís III d'Orleans. Era net per línia paterna del rei Francesc I de França i la princesa Clàudia de França, i per línia materna del duc Llorenç II de Mèdici i la comtessa Magdalena de La Tour. El seu germà gran era Francesc II de França, i va tenir dos germans més joves que foren reis: Carles IX de França i Enric III de França, sobirans de la branca Valois-Angulema, de la Dinastia Valois. La seva educació i custòdia fou confiada a Diana de Poitiers. Els seus pares tenien projectes pel seu quart fill i li reservaven el ducat d'Urbino, qui pertanyia à la famille Médicis, la de la mare. No obstant va morir prematurament a l'any següent del naixement.
# Mara Keisling

Mara Keisling (Scranton, Pennsilvània, 29 de setembre de 1959) és una activista estatunidenca pels drets trans. És la directora executiva fundadora del National Center for Transgender Equality, amb seu a Washington DC. És una dona trans que va començar la transició en els 40 anys. Va viure a Harrisburg.

## Referències

* ↑ «Staff». Arxivat de l'original el 19 d’agost 2014. [Consulta: 18 agost 2014].
* ↑ Sean Bugg «Trans Mission». Metro Weekly, 18-08-2004 [Consulta: 20 març 2015]. «At the age of forty, a time when many people are contemplating the middle of their lives, Mara Keisling was at the beginning of a new one. In January 2000, she began her transition into life as a woman.»
* ↑ http://www.pennlive.com/specialprojects/index.ssf/2010/02/transgender_people_can_feel_th.html
# Saicourt

Saicourt és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat al districte de Moutier.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Jokin Errasti Aranbarri

Jokin Errasti, conegut com a Errasti, (Azkoitia, 1 de juliol de 1966) és un ex-pelotari professional basc, en la modalitat de mà. Va debutar com a professional el juliol de 1985 en el frontó Zinema de Zarautz, i es va retirar el 30 de desembre de 2006 en el frontó Beotibar de Tolosa (Navarra), quan es va retirar tenia el record històric de 33 partits imbatut. Encara que es va retirar del món de la pilota, va seguir en contacte com a comentarista en els partits televisats en Euskal Telebista i actualment al programa FrontonTV que emet la cadena Nitro

## Palmarès

* Campio del Campionat Manomanista de pilota basca el 1998.
* Campio del Campionat Manomanista de pilota basca de Segona en 1991.
* Subcampió del Campionat d'Euskadi del Quatre i mig el 1992.
* Subcampio del Campionat per parelles l'any 2000.

## Finals de mà per parelles

| Any | Campions | Subcampions | Tanteig | Frontó |
| 1997-98 | Unanue - Errasti | Etxaniz - Elkoro | 22-21 | Atano III |
| 2000 | Titin III - Lasa III | Unanue - Errasti | 22-19 | Ogueta |

## Finals Quatre i mig

| Any | Campió | Subcampeón | Tanteig | Frontó |
| 1992 | Eugi | Errasti | 22-12 | Astelena |

## Finals del manomanista de 2a categoria

| Any | Campió | Subcampeón | Tanteig | Frontó |
| 1987 | Urra | Errasti | 22-16 | Anoeta |
| 1990 | Soroa III | Errasti | 22-17 | Anoeta |
| 1991 | Errasti | Muntion | 22-08 | Anoeta |

## Referències

* ↑ «Retirada del Pelotari Errasti». Asegarce, 30-12-2006.
* ↑ «Errasti es retira amb record d'imbatibilitat (8 mesos)». Manista, 21-12-2006.
* ↑ «Rifi-rafe amb Mtz de Irujo». Diariovasco.
# Josep Oromí i Muntada

Josep Oromí i Muntada (Coll de Nargó el 1837 - 1915) fou un pintor andorrà, entre els més prolífics de la segona part del segle xix. Es destaca sobretot per les seves obres murals religioses en Andorra, a Catalunya i al Rosselló La seva formació no està documentada. Es va instal·lar com a pintor des dels seu 20 anys, i obrir una societat de pintura religiosa amb els seus germans poc després. Es dedicava a pintar murals a les esglésies del país.

## Obra

La seva obra més important és el conjunt mural de Sant Climent del Coll de Nargó. Va crear les pintures murals de Nostra Senyora de Meritxell (1866) destruïda el 1972 pel foc, les de Sant Joan de Sispony; de Sant Miquel i Sant Joan de la Mosquera i el Sant Ermengol de l'Aldosa. També fou l'autor dels murals de la capella de la Casa de la Vall, el parlament andorrà. Aquesta és una mostra ben visible de la religiositat del país, abans d'iniciar les sessions parlamentàries els consellers (diputats) pregaven a la capella construïda expressament just davant de l'hemicicle.
Gran part de la seva obra va ser pintada al Rosselló. Així, Nostra Senyora dels Àngels de Palau de Cerdanya, Sant Vicens de Claira, Sant Sulpici de Bouleternère, Sant Saturni d'Enveitg et Sant Miquel de Conques. Va pintar tres murals a Ceret : dos a l'església Sant Pere i una gran a la capella Nostra Dama dels Àngels de l'antic convent dels caputxins.
Per Mercè Pujol, l'estil Josep Oromi st
| « | molt personal i peculiar; és a dir, té una manera de fer pròpia que permet identificar i reconèixer les seves composicions. Utilitza una sèrie d'elements i motius ornamentals que va repetint en les seves obres [...], que li serveixen per integrar els elements antics amb la nova decoració de l'església | » |
Una de les seves tècniques més comunes és el trompe l'oeil per modificar visualment l'entorn arquitectural i integrar la seva pintura.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Josp Oromi va ser un dels pintors mes actius de la segona meitat del segle XIX». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 25 agost 2015].
* 1 2 Doppler, Stéphanie «Les frères Oromi et la peinture religieuse dans la seconde moitié du XIXe siècle dans les Pyrénées-Orientales» (en francès). Domitia [Perpinyà], 2006.
* ↑ Peruga Guerrero, 1998, p. 85, 84, 83, 82.
* ↑ Guillamet Antoni, 2009, p. 186, 187, 208, 209.

## Bibliografia

* Benigne Marquès «El pintor Josep Oromí i Muntada (1837-1915)». Quadern d'estudis andorrans, Cercle de les Arts i de les Lletres, 2013.
* Mercè Pujol «L'obra pictòrica de Josep Oromí Muntada a Coll de Nargó i Andorra». Quadern d'estudis andorrans, Cercle de les Arts i de les Lletres, 2011.
# Quintín González Nava

El General Quintín González Nava (Tepoztlán, estat de Morelos, 1 de novembre de 1880 - Cuernavaca, Morelos, 12 de setembre de 1968) fou un militar mexicà que va participar en la Revolució Mexicana. Va estar amb l'exèrcit alliberador del Sud i a partir del 1920 formà part de l'Exèrcit mexicà.

## Maderisme

Va néixer a Tepoztlán, Morelos, el 1880. Cursà estudis primaris al seu poble natal i es dedicà a treballs al camp a causa de la seva extrema pobresa. L'1 de maig de 1911 s'incorporà a les forces rebels del general Lucio Moreno, a Tepoztlán. Participà en el setge i la presa de Cuautla; pels seus mèrits en aquesta batalla, se li atorgà el grau de Capità primer. En morir el General Moreno, es traslladà a Yacapixtla i es posà a les ordres d'Emiliano Zapata.

## Zapatisme

Al tencar Emiliano Zapata amb Francisco I. Madero, Quintín González fou comissionat amb Otilio Montaño Sánche, el que presencià la formulació del Plan de Ayala. El 1913 passà a ser Major i va combatre les forces del General Amador Salazar, a la regió de Tlalnepantla, estat de Morelos; el 1914 obtingué el grau de Coronel. Es va mantenir fidel al moviment zapatista fins al derrocament del govern de Venustiano Carranza.

## Mort

El 1920 es va retirar de la contesa amb el grau de general i va establir la seva residència a Yautepec i després a Cuernavaca. Durant el govern local del coronel Elpidio Perdomo, es presentà per ser diputat local pel districte de Yautepec; aconseguí er-ho, però fou desaforat el 1939 per donar suport a la candidatura presidencial de Gilbardo Magaña Cerda. El 1940 fou membre fundador del Frente Zapatista de la República; després fou pensionat pel govern del general Norberto López Avelar i després pel del Lic. Emilio Riva Palacio. Morí a Cuernavaca el 12 de setembre de 1968.

## Bibliografia

* López González, Valentín (1980): Los Compañeros de Zapata. Ediciones del Gobierno del Estado Libre y Soberano de Morelos.
# Esteve (llibert)

Esteve (en llatí Stephanus, en grec Στέφανος) va ser un llibert de Lívia Drusil·la, l'esposa d'August, que va practicar l'art de treballar l'or. En la seva època justament aquest art va adquirir un gran desenvolupament.
Apareix a una inscripció llatina en la que és designat com Aurífex.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/914?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=StephanusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 906. ]
Viccionari