OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Biblioteca Municipal de Salou

La Biblioteca Municipal de Salou és una obra de Salou (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici construït amb murs pantalla i lloses de formigó, tot adoptant la forma d'una llosa contínua de formigó que es plega en totes direccions i que, a més, queda apuntalada per uns peus metàl·lics en els punts on no se sosté per si mateixa. Pel que fa a la il·luminació, aquesta ve determinada per obertures formades entre els plecs dels murs, que deixen passar la llum natural a l'interior. La resta de tancaments estan resolts mitjançant paraments de vidre i fusta. Murs, arbrat i paviments delimiten exteriorment una zona oberta al públic; altres zones, en canvi, es troben més tancades i depenen de la biblioteca.
L'immoble té dues plantes, amb els serveis i l'arxiu situats en un extrem, a prop de l'entrada. A la planta baixa es troben les sales de lectura i la recepció, juntament amb l'hemeroteca, l'arxiu, zones de treball, el magatzem i els serveis. Les zones de lectura infantils s'obren a la pineda, mentre que les dels adults envolten el pati interior dels xops. A la primera planta hi ha un altre arxiu, serveis, zona administrativa i dues sales destinades a videoteca, treball individual i petits actes. Aquestes últimes sales donen a una terrassa, que està protegida per una coberta.
Aquest edifici es troba determinat per les característiques del solar. Es tracta d'una pineda amb poc espai disponible per a l'immoble i, a més, l'ombra dels pins genera un espai ombrívol. Aquest ambient exterior s'ha volgut mantenir a l'interior de la construcció, de manera que des de l'interior es pot veure el jardí com si es tractés d'una sala més.

## Referències

* 1 2 3 «Biblioteca Municipal de Salou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].
# Canal Inferior de Sohag

El Canal Inferior de Sohag (Lower Sohag Canal) és una obra per al reg al Panjab (Pakistan) d'abast més limitat que el canal Superior de Sohag, construït aprofitant el llit d'un torrent. Romania sec fins que el sardar d'Hirali el va unir al Sutlej per una obra d'uns 5 km de llarg. Al final del segle xix fou engrandit i millorat.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Midland (Pennsilvània)

Midland és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 3.137 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Midland tenia 3.137 habitants, 1.424 habitatges, i 817 famílies. La densitat de població era de 593,7 habitants/km².
Dels 1.424 habitatges en un 24,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 34,1% hi vivien parelles casades, en un 18,1% dones solteres, i en un 42,6% no eren unitats familiars. En el 38,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 23,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.117 $ i la renda mediana per família de 31.887 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.261 $ mentre que les dones 20.078 $. La renda per capita de la població era de 17.066 $. Entorn del 17,3% de les famílies i el 20,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Midland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Midland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gneu Calpurni Pisó (cònsol 23 aC)

Gneu Calpurni Pisó (en llatí Cnaeus Calpurnius Cn. F. Cn. N. Piso) va ser un magistrat romà probablement fill de Gneu Calpurni Pisó (llegat) (Cnaeus Calpurnius Piso), legat de Pompeu en la guerra contra els pirates cilicis. Formava part de la gens Calpúrnia, una antiga família romana d'origen plebeu.
Era membre del partit aristocràtic i tenia un temperament orgullós i impetuós. Va lluitar contra Juli Cèsar a Àfrica l'any 46 aC i a la mort del dictador (44 aC) es va unir al partit republicà de Brut i Cassi. Després va ser perdonat i va poder tornar a Roma, però no va voler demanar-li cap honor a August. però l'emperador sense que Pisó ho sol·licités, el va nomenar cònsol l'any 23 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 375.
# Aldonça Roig d'Ivorra

Aldonça Roig d'Ivorra (Cervera, 1454 – Saragossa, 4 d'abril de 1513) fou una aristòcrata catalana, vescomtessa d'Èvol, amant de Ferran II d'Aragó i mare d'Alfons d'Aragó, arquebisbe de Saragossa, València i lloctinent de Catalunya i Aragó.
Nasqué a Cervera l'any 1454 sent filla de Pere Roig i Alemany, vescomte d'Èvol, i Aldonça d'Ivorra. Fou amant del rei Ferran II d'Aragó des que van coincidir a Cervera el 1468 durant les negociacions per al casament entre Ferran i Isabel de Castella, quan Ferran d'Aragó tenia 17 anys i Aldonça 19. D'aquesta relació va néixer un fill, Alfons d'Aragó, que va tenir diferents càrrecs de la màxima importància: arquebisbe de València, arquebisbe de Saragossa, lloctinent de Catalunya i del regne d'Aragó. Un net d'Alfons d'Aragó fou sant Francesc de Borja.
Aldonça Roig va casar-se amb Francesc Galceran Castro-Pinós, vescomte d'Èvol i de Canet, baró de Pinós i Mataplana, tot i que va mantenir el contacte amb el rei Ferran a qui, segons la tradició, acompanya sovint vestida d'home.

## Referències

* ↑ Crusafont, Miguel. Medalles commemoratives dels Països Catalans i de la Corona catalano-aragonesa: (S. XV-XX). Institut d'Estudis Catalans, 2006, p. 114–. ISBN 978-84-7283-864-2.
* ↑ Iborra, Joan. Martí de Viciana: Libro tercero de la Crónica de la ínclita y coronada ciudad de Valencia y de su reino (en castellà). Universitat de València, 3 febrer 2016, p. 683–ss.. ISBN 978-84-370-9385-7.
* ↑ Miguel Batllori. La familia de los Borjas. Real Academia de la Historia, 1999, p. 59–. ISBN 978-84-89512-34-4.
* ↑ Pons, Marc. «Aldonça Roig, l'ombra catalana que perseguia Isabel la Catòlica». ElNacional.cat, 11-03-2018. [Consulta: 15 març 2018].
# Sinacroneuria wui

Sinacroneuria wui és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ Yang, C. & D. Yang, 1995. Entomol. J. East China 4(1):1.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Yang, D. & C. Yang, 1998. Insects of Longwangshan 1998(8):42.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Wu, H. & Pan, 2001. Insects of Tianmushan National Nature Reserve 1-764 + xv pp.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Mikel Herzog Herzog

Mikel Herzog Herzog (Bergara, Guipúscoa, 16 d'abril de 1960) és un cantant i compositor basc conegut per la seva participació en el Festival de la Cançó d'Eurovisió de 1998.
Herzog fou membre de diversos grups en el 1980 s, inclosa la seva banda pròpia Ébano. Per un temps curt fou el bateria de la banda Cadillac, i més tard esdevingué membre de La Década Prodigiosa. També va escriure cançons per a altres artistes, com ara "Tractor amarillo" que fou un èxit del grup Zapato Veloz el 1993; "La Puerta del Colegio" (1991) i "Mi Amada" (1993), èxits del grup mexicà Magneto (juntament amb Alberto Estébanez). Va fer diversos singles en la dècada de 1990 així com "Hasta el final del mundo", un duet amb Mónica Naranjo.
El 1998, Herzog va ser escollit per TVE com el representant espanyol per al 43è Eurovision Competició de Cançó amb la cançó "¿Qué voy a hacer sin ti?". A la competició, celebrada a Birmingham el 9 de maig, va acabar en el 16è lloc d'un total de 25 cançons.
Dins 2001, Herzog es va unir a l'equip de d'Operación Triunfo, un concurs reality de cantants, que va seleccionar l'espanyol participant en el Festival de la Cançó d'Eurovisió del 2002. El 2007 estigué un altre cop implicat en la selecció del cantant per a Eurovisió com a membre d'un grup de cinc jutges a l'espectacle Misión Eurovisión 2007.

## Discografia

* Bienvenidos al paraíso (1992)
* Un regalo de amor (1994)
* La magia del amor (1996)
* ¿Qué voy a hacer sin ti? (1998)
* En tu mano está (1999)
* Cómo pasa el tiempo (2006)

## Referències

* ↑ «Biografia Mikel Herzog». PortalMix.
* ↑ «ESC History 1998». Arxivat de l'original el 2016-03-15. [Consulta: 13 juny 2016].

## Enllaços externs

* Mikel Herzog Herzog a YouTube
# Breakout educatiu

El breakout educatiu (de l'anglès educational breakout) és una eina pedagògica que forma part del fenomen de la ludificació. Consisteix en l'aprenentatge a través de la resolució d'un desafiu amb l'objectiu final d'obrir una caixa.
Es tracta d'un joc immersiu derivat dels populars jocs d'escapada, en el qual, tanmateix, no cal sortir de l'aula sinó obrir en un temps determinat una caixa que pot tenir diverses un cadenat analògic o un de digital. Per tal d'aconseguir els codis que desactivaran el cadenat, cal resoldre primer problemes, qüestionaris o enigmes. Com en qualsevol activitat ludificada s'ha de contextualitzar el repte proposat.
Durant la partida, el professor fa de gamemaster, és a dir, dirigeix el joc. Té com a funció ajudar l'alumnat i guiar-lo emfatitzant el treball cooperatiu.
La tècnica del breakout educatiu té com a avantatges el foment del pensament crític, les habilitats socials, la creativitat, la resiliència, la diversió i la motivació. A més, es pot adaptar a qualsevol contingut curricular, nivell educatiu i espai físic. Amb tot, la preparació i l'elaboració de tal activitat exigeixen molt de temps i més diners del pressupostat, a més que una sessió de breakout educatiu pot fer augmentar la competitivitat entre alumnes i no assegura la participació de tots els membres de l'equip.

## Referències

* ↑ «Breakout educativo: ¿qué es y por qué integrarlo en el aula?» (en castellà). Universitat Europea, 29-07-2022. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ Negre i Walczak, Christian. «'BreakoutEdu', microgamificación y aprendizaje significativo» (en castellà). Educaweb, 26-07-2017. [Consulta: 23 octubre 2019].
* ↑ Ju, por; EduEscapeRoom, a y Nieves de. «Cómo crear y usar candados digitales en tu escape room educativo o breakoutedu» (en castellà), 31-07-2018. [Consulta: 23 octubre 2019].
* ↑ Liarte, Rosa. «Cómo montar tu propio kit para hacer Breakout EDU en clase» (en castellà), 04-03-2018. [Consulta: 23 octubre 2019].

## Enllaços externs

* «A Breakout Story» (en anglès). The History of How We Play, 29-12-2018. [Consulta: 22 desembre 2022].
* Kumar, Janaki Mythily; Herger, Mario; Dam, Rikke Friis. «Bartle’s Player Types for Gamification» (en anglès). Interaction Design Foundation. [Consulta: 22 desembre 2022].
# Mikel González Martínez

Mikel González Martínez (Arrasate, 24 de setembre de 1985) és un exfutbolista professional basc que ocupava la posició de defensa.
Format al planter de la Reial Societat, puja al primer equip a la temporada 05/06, jugant tres partits a primera divisió. A l'any següent, en el qual els donostiarres perden la categoria, el defensa es consolida, tot disputant altres 19 partits. Ha seguit comptant en l'onze reialista a la Segona Divisió.

## Enllaços externs

* Mikel González Martínez a BDFutbol
* Mikel González Martínez, Fitxa a Soccerway
# Guillem de Olives

«Guillem de Olives» té aquests significats:
* Guillem de Olives Olivares, polític menorquí.
* Guillem de Olives Pons, polític menorquí pare de l'anterior.
# Bosó l'Antic

Bosó "l'Antic" o "el Vell" (? - abans de 855) fou un noble franc, l'ancestre conegut de la família anomenada dels bosònides. Es sospita que la família era originària de Septimània. Bosó hauria estat comte a Itàlia però probablement no a Arle.
El nom de la seva dona no és conegut. Hauria tingut potser tres fills i dues filles:
* Bosó (820/25 - 874/78), comte a Itàlia
* Hucbert o Hubert, duc de Borgonya Transjurana i abat laic de Saint Maurice al Valais.
* Biví de Viena, abat laic de Gorze, suposat pare de Bosó de Provença.
* Teutberga (morta abans de 875), esposa de Lotari II de Lotaríngia.
* Una filla (dubtosa) esmentada indirectament als Annales Bertiniani, casada amb Buví (esmenta a "Teutbergam" com a "materteram suam [=Bosone filio Buvini comitis]", però com que materteram igual es pot traduir per tia materna com tia paterna, aquest Buví no seria el marit d'una filla, sinó un fill, Biví, el pare de Bosó de Provença.

## Referències

* ↑ «PROVENCE». [Consulta: 25 desembre 2017].

## Vegeu també

* Bivínides.
# Mike Cahill

Mike Cahill (New Haven, Connecticut, 5 de juliol de 1979) és un director i guionista estatunidenc. Cahill es va graduar en economia per la Universitat de Georgetown el 2001, on va conèixer a Brit Marling amb la que va decidir treballar junts per entrar al cinema.
Cahill va començar a treballar per la National Geographic Society en documentals de vida salvatge. Cita Julian Schnabel i Krzysztof Kieślowski (principalment, La Double vie de Véronique) com a principals influències en la seva obra. Apassionat per l'astronomia i la ciència-ficció, admira Carl Sagan i Isaac Asimov.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Director | Guionista | Productor | Muntatge | Observacions |
| 2004 | Boxers and Ballerinas | 1 | 1 | | | En col·laboració amb Brit Marling |
| 2005 | Leonard Cohen: I'm Your Man | | | | 1 | |
| 2006 | Everyone Stares: The Police Inside Out | | | | 1 | |
| 2011 | Another Earth | 1 | 1 | 1 | 1 | En col·laboració amb Brit Marling |
| 2014 | I Origins | 1 | 1 | 1 | 1 | En col·laboració amb Brit Marling Premi Maria a la millor pel·lícula |

## Referències

* ↑ Overbye, Dennis «It’s Fashionable to Take a Trip to Another Universe» (en anglès). The New York Times, 25-07-2011. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «Movie by Georgetown Alumni Wins at Sundance Film Festival - Georgetown University», 24-03-2012. Arxivat de l'original el 2012-03-24. [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ Smith, Nigel M.; Smith, Nigel M. «FUTURES | “Another Earth” Director Mike Cahill on Mining Sci-Fi from Loneliness» (en anglès), 21-07-2011. [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ «Interview: Mike Cahill discusses intertwing science fiction and drama in Another Earth : cinedork.com», 15-08-2011. Arxivat de l'original el 2011-08-15. [Consulta: 5 novembre 2022].
# Grup d'habitatges de la fàbrica (el Pla de Santa Maria)

El Grup d'habitatges de la fàbrica és un conjunt d'edificis catalogats com a monument del municipi del Pla de Santa Maria inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Grup de 40 habitacions unifamiliars, distribuïdes en quatre franges paral·leles de deu cases. El conjunt està format per dos grups de vint habitatges cadascun, separats per jardins interiors individuals, a les quals s'accedeix per un carrer central i pels carrers exteriors que donen, respectivament, a la carretera i al camp. Consten d'un petit jardí d'accés, una planta baixa amb cuina i menjadors, la sala i dos dormitoris. Les cases dels extrems tenen, a més, un pis amb quatre dormitoris. L'estructura està feta amb murs de fàbrica i coberta de teula àrab.

## Història

Aquest grup d'habitatges va ser construït l'any 1914, per allotjar els treballadors de la fàbrica tèxtil propera (que en l'actualitat es manté en funcionament sota la firma Francesc Sanz, de Barcelona). L'any 1982, els habitatges van deixar de pertànyer a la fàbrica, i mitjançant venda passaren a ser propietat privada dels residents.

## Referències

* 1 2 «Grup d'habitatges de la fàbrica». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «Grup d'habitatges de la fàbrica». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Alessandro Cane

Alessandro Cane (Riva del Garda, 4 de novembre de 1945 – Roma, 23 de setembre de 2010) va ser un director de cinema i televisió i actor italià.

## Biografia

Es va entusiasmar amb el teatre des de ben petit i va fundar la companyia de teatre experimental Artaud el 1966. Dos anys més tard, va protagonitzar dos llargmetratges de Bernardo Bertolucci i Liliana Cavani, i al mateix temps va començar a dirigir la sèrie de televisió Sperimentali per la TV, on aviat va ser vist com un talent prometedor. La seva primera pel·lícula ja va rebre el Premi Merconi al millor director. Es va quedar amb aquest mitjà durant les dècades següents i va fer una sèrie d'altres pel·lícules de televisió que no només van tenir èxit sinó que també van guanyar premis a festivals. Al voltant del canvi de mil·lenni es va allunyar de les seves pel·lícules, amb les quals sempre havia participat, i també va dirigir per a sèries de televisió.
A més, va rodar diversos documentals i pel·lícules industrials.

## Filmografia
### Director

* Una lunga linea bianca (1970) - film TV
* La stretta (1970) - film TV
* Viaggio di andata (1972) - film TV
* Tracce sulla neve (1975) - film TV
* L'assassinio di Federico Garcia Lorca (1976) - film TV
* Un amore di Dostoevskij (1978) - miniserie TV
* Nella vita di Sylvia Plath (1980) - film TV
* Una questione privata (1982) - film TV
* Il giovane dottor Freud (1982) - miniserie TV
* La spia a 18 carati (1987) - film TV
* L'ombra della spia (1988) - film TV
* La ragnatela (1991) - minisèrie TV
* La ragnatela 2 (1993) - minisèrie TV
* Incantesimo (1999-2002) - sèrie TV
* Carabinieri 7 (2008) - sèrie TV

### Actor

* Partner, de Bernardo Bertolucci (1968)
* I cannibali, de Liliana Cavani (1970)
* Quando la preda è l'uomo, de Vittorio De Sisti (1972)

## Referències

* ↑ lutto "Alessandro Cane" a kometarossa.it, 3 de març de 2017
* ↑ Roberto Poppi: Dizionario del cinema italiano, I Registi, Gremese 2002, p. 87
* ↑ Biografia al web de la RAI
# Sinacroneuria longwangshana

Sinacroneuria longwangshana és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ Yang, C. & D. Yang, 1995. Entomol. J. East China 4(1):1.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Yang, D. & C. Yang, 1998. Insects of Longwangshan 1998(8):40.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Du, Sivec & Zhao, 2001. A: Wu, H. & Pan. Insects of Tianmushan National Nature Reserve, 74.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Guillem de Noto

Guillem de Noto, de Scicli o Guillem Cuffitelli (Noto, Siracusa, Sicília, ca. 1309 - Scicli, Ragusa, 4 d'abril de 1404) fou un eremita sicilià. És venerat com a beat per l'Església Catòlica.

## Biografia

Nascut a Noto el 1309, en la família noble dels Buccheri, fou patge a la cort del rei Frederic II de Sicília, de qui fou escuder. Un dia de 1337, durant una cacera als peus de l'Etna, un gran senglar atacà el rei i el jove Guillem es llençà sobre la bèstia i salvà la vida del rei. El patge fou greument ferit, però, per una mossegada del senglar i fou portat a Catània, on fou tractat pels metges reials, que no pogueren fer res. Mentre agonitzava, Guillem va tenir una visió: se li aparegué Santa Àgata i li digué que es guariria i que, un cop recuperat, deixés la cort i visqués en solitud, que Déu li parlaria.
L'endemà, davant la sorpresa general, es recuperà i guarí. Explicà al rei la seva visió i el rei, tot i insistir perquè s'hi quedés, li donà permís per marxar a fer vida eremítica, donant-li un cavall i diners. Va anar cap a una ermita prop de Noto, Le Celle, vora l'església de Santa Maria del Crocefisso, i de camí, donà els diners i el cavall a un pidolaire que trobà, a més de bescanviar amb ell les robes.
Des de llavors es lliurà a la pregària i el servei als necessitats, vestit amb hàbit de terciari franciscà. El 1343 acollí al seu eremitori Corrado Confalonieri, després beat, amb qui visqué fins al 1350, quan els dos eremites se separen. Mentre que Conrad marxà a una ermita propera, Guillem anà a Scicli (província de Ragusa), a una habitació vora l'església de Santa Maria della Pietà, fora del poble. Hi viurà fins als 95 anys com a sagristà de la capella, ajudant els necessitats de la rodalia. No obstant això, per humilitat, deixava els ajuts a les famílies de nit, a la porta de la casa corresponent, perquè ningú no sabés que era ell qui ajudava. Fomentà la devoció per la Mare de Déu de la Pietat i instituí la processó del Diumenge de Rams, on els participants es flagel·laven en senyal de penitència (des del 1840, la flagel·lació hi és prohibida). Morí a Scicli en 1404, el Divendres Sant.

## Veneració

Mort en llaor de santedat, se li atribuïren molts miracles, com que les campanes toquessin soles quan morí. Fou beatificat el 9 d'abril de 1537 per Pau III. És invocat perquè plogui. Les seves restes són tancades en un bust-reliquiari d'argent, tancat al seu torn en una urna d'argent a l'església de San Matteo de Scicli. Al bust hi ha crucifix que era el mateix que portava el beat el dia que morí.
Quan el dia de la seva festa, 4 d'abril, cau en Setmana Santa, a Sicília se celebra el segon dissabte després de Pasqua.

## Notes

* ↑ Es diu que el motiu fou Pietro Buccheri, nebot de Guillem, que molest perquè el seu oncle havia deixat la cort reial, el molestava.

## Bibliografia

* Claudio Magro. "Beato Guglielmo di Noto Eremita", en Santi, beati e testimoni.
# Massís del Caroig

El massís del Caroig és un sistema muntanyós situat entre les comarques valencianes de la Vall de Cofrents (a l'oest) i la Canal de Navarrés (a l'est). També penetra en terres castellanomanxegues prop del municipi d'Almansa.
Els municipis que formen part del sistema del Caroig són: Cofrents, Cortes de Pallars, Millars, Bicorb, Quesa, Navarrés, Bolbait, Xella i Anna.

## Particularitats

Es tracta d'una gran plataforma calcària; en realitat, és una associació de relleus tabulars, el conjunt del qual dibuixa un quadre de 40 km de costat. El seu flanc nord es troba jalonat per les estructures anticlinals de les serres Martés, Dosaigües, Ave i Caballón (per on fluïx el riu Xúquer), mentre que pel sud es produïx una inflexió mitjançant la qual les capes cretàciques se submergixen per sota del Miocè margós de la vall de Montesa. El flanc occidental està format per un escaló enfonsat, la vall d'Aiora. A més, hi ha altres escalons enfonsats o canals com el de Cofrents al nord-est, o com el de la Canal de Navarrés que creua el massís del Caroig pel centre i sud-est.
El massís marca una zona de transició poc influenciada entre els dominis ibèric i bètic. S'hi poden distingir distintes plataformes o moles, i en destaquen al nord del Xúquer les de l'Albeitar i de l'Or, i al sud les de Cortes, Xalans, Bicorb i el mateix Caroig, que és el pic més alt, amb 1.126 m.
Entre les moles, s'obrin profunds talls, gorges i congosts, com el del riu Xúquer. Diversos rius drenen les aigües del massís, a més del Xúquer que, a la vegada, les replega al pantà de Tous (a l'est), al d'Embarcaderos o aigües més avall. Són els rius Escalona, el Sellent, el Cantaban o el Cànyoles.

## Vegeu també

* Llista de muntanyes del País Valencià.