OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Calopa de Dalt

Can Calopa de Dalt és una obra de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia molt antiga, situada a cavall dels termes de Sant Cugat i Molins de Rei.
És de planta rectangular i sembla que té un cos afegit en un dels laterals. Està formada per una planta baixa, un primer pis i unes golfes, amb finestrals amb arquets. La façana és llisa amb vàries obertures, un finestral gòtic i un portal dovellat, així com un ràfec destacable. Les golfes tenen finestres petites d'arc de mig punt. La teulada és a dues aigües, perpendiculars a la façana.També té un rellotge de sol en mal estat.
La finca té una extensió de 92 ha.

## Història

La data més antiga de Can Calopa de Dalt consta en el llibre de Compliment Pasqual de l'any 1662, propietat de Francesc, Margarida i Jaume Calopa. A partir d'aquesta data apareixen les diferents generacions: 1710, 1711, 1715, 1748, 1781, 1785. En aquest darrer any es verifica el matrimoni entre Vicenç Amigó, de Can Calopa, i Rosa Puigcarbó, de Vallvidrera. Les últimes esposalles enregistrades figuren l'any 1804, entre Joan Amigó i Calopa i Teresa Mas, de Molins de Rei. L'any 1851 figura com a alcalde de Vallvidrera un tal Pere Calopa.
Actualment, el mas és propietat de la Mancomunitat de Municipis de l'àrea Metropolitana, constant com a arrendatària la sra. Maria Alvina.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Calopa de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 16 maig 2020].

## Enllaços externs

* «Can Calopa de Dalt». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Canillas de Abajo

Canillas de Abajo és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb La Mata de Ledesma i Rollán, a l'est amb Barbadillo i Calzada de Don Diego, al sud amb Robliza de Cojos i a l'oest amb Tabera de Abajo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 149 | 119 | 106 | 102 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.
# Capoeta pestai

Capoeta pestai és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Turquia.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carn-i-xulla

La carn-i-xulla (carnixua, pronunciat en menorquí) és un embotit específic de Menorca cru elaborat amb carn magra i xulla de porc picades, trempades i amanides amb sal, pebre blanc, pebre negre i altres espècies; que s'emboteix al budell arrissat, semiarrissat o culà del mateix porc. Es menja cru després d'un procés d'envelliment d'uns dos mesos. Al contrari que la sobrassada, no es produeix fermentació. D'aspecte és semblant al fuet català però més gruixut.

## Vegeu també

* Cuina menorquina
* Cuina de les Illes Balears

## Referències

* ↑ «0167389.xml Carn-i-xulla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Rosselló Matas, Carme; Bestard Barceló, Immaculada; Cañellas Mut, Jaume; Femenia Marroig, Antoni; Simal Florindo, Susanna. «Els embotits i productes carnis». A: Conèixer i gaudir els aliments de les Illes Balears (pdf). 1a ed. Palma, Illes Balears: Universitat de les Illes Balears, 2003. ISBN 84-7632-791-9.
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Carn al suc

La carn al suc és una recepta representativa de la gastronomia de l'estat mexicà de Jalisco. El menjar va augmentar en popularitat a principis del segle XXI en altres estats, influint en la cultura gastronòmica d'altres estats, com Aguascalientes i Guanajuato.

## Característiques

La recepta de carn al suc és consisteix en un guisat de carn picada rostida en el seu propi suc, mongetes de la paella i trossos de cansalada prèviament torrats, ve amb ceba picada i coriandre i se sol servir en un plat de fang, acompanyats de ceba picada i coriandre i se sol servir en un plat de fang.
També s'acostuma a acompanyar de truites de blat de moro, xips de truites, mongetes i blat de moro fregits, ceba saltejada, llima, guacamole i salsa de tomàquet triturat i la beguda tradicional per acompanyar l'àpat és l'aigua d'orxata o hibisc.

## Referències

* ↑ «Carne en su jugo ⋆ Larousse Cocina» (en castellà). [Consulta: 5 desembre 2023].
* ↑ «Top 7: Carnes en su jugo en Guadalajara» (en castellà), 05-07-2015. [Consulta: 5 desembre 2023].
# Cantó de Seyssel

* Per a altres significats, vegeu «Cantó de Seyssel (Ain)».
El cantó de Seyssel és un cantó francès al districte de Saint-Julien-en-Genevois (departament de l'Alta Savoia). Té 11 municipis i el cap és Seyssel. El formen els municipis de Bassy, Challonges, Chêne-en-Semine, Clermont, Desingy, Droisy, Franclens, Menthonnex-sous-Clermont, Seyssel, Saint-Germain-sur-Rhône i Usinens.
Llista dels consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | M. Bornard | Divers droite |
| 1964-1976 | M. Sappey | Divers droite |
| 1976-1991 | André Abry | Divers droite |
| 1991- | Christian Monteil | Divers droite |
# Cantó de Sierck-les-Bains

El cantó de Sierck-les-Bains és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Thionville-Est. Té 23 municipis i el cap és Sierck-les-Bains.

## Municipis

* Apach (Opéch)
* Contz-les-Bains (Nidderkonz)
* Flastroff (Floostroff )
* Grindorff-Bizing
* Halstroff (Hoolstroff )
* Haute-Kontz (Uewer-Konz)
* Hunting (Hënténgen)
* Kerling-lès-Sierck (Kiirléngen)
* Kirsch-lès-Sierck (Kiisch)
* Kirschnaumen (Naumen)
* Laumesfeld (Laumëschfeld)
* Launstroff (Launschtroff )
* Malling (Malléngen)
* Manderen (Manneren)
* Merschweiller (Meeschweiler)
* Montenach (Montléch)
* Rémeling (Reimléngen)
* Rettel
* Ritzing (Réitzéngen)
* Rustroff (Réischtroff )
* Sierck-les-Bains (Siirk)
* Waldweistroff (Waldweischtroff )
* Waldwisse (Waldwis)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1976 | Georges Ditsch | Divers droite, després CD |
| 1976-1982 | M. Hallé | PS |
| 1982-1994 | Henri Ferretti | UDF |
| 1994- | Jean-Marie Blanchet | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 9.380 | 10.225 | 10.059 | 10.075 | 10.404 | 10.657 | 11.464 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||
# Casa Estrada Vilarrasa

La Casa Estrada Vilarrasa és una obra barroca de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa i dos pisos més altres volums reculats del carrer de la Ramada. La composició de la casa acusa les diferents etapes de construcció i reformes a que ha estat sotmesa. Les motllures que hi ha sota el ràfec fan pensar que la casa devia tenir la tradicional fila de finestretes en un altre pis superior.
Pel carrer Ramada es compon agrupant les obertures en dos eixos verticals. Les plantes es distingeixen pel canvi de proporcions i tipus d'elements arquitectònics.
L'edifici està coronat al carrer de la Ramada per un ràfec inclinat amb tres mènsules que suporten dues tramades de bigues i colls de fusta i rajoles. Les lloses dels balcons i les obertures de la planta baixa són de gran qualitat.
La façana al carrer de les Basses presenta les obertures agrupades en eixos verticals. Les obertures i la cantonada estan emmarcades amb pedra picada. Les baranes i les reixes són de ferro forjat. La façana presenta un acabat d'estuc en relleu. La línia horitzontal queda molt marcada per la motllura el ràfec.

## Història

El carrer de la Ramada, antic camí existent abans de la formació de l'actual ciutat, va ser l'eix estructurador que, partint de la zona de la catedral, va possibilitar l'eixample dels segles xii i xiii cap al mercadal un cop edificades les muralles de protecció a finals del segle xi o principis del XII.
Segons Eduard Junyent ens diu, al parlar del carrer de la Ramada, que aquest carrer no conegué l'existència de les cases senyorials fins a les darreries de la dissetena centúria (1980, p.376).
Parlant d'aquesta casa en concret, la cita en dues ocasions. Per una banda per a remarcar la importància de la portada i balconada al carrer de la Ramada i les finestres enreixades al carrer de les Basses, tot situant la casa al segle xvii (1980, p. 241- 242). I per altra banda, ens diu: "les cases més típiques d'antany anaren desapareixent sota l'arquitectura uniformística de la segona meitat del segle xix, deixant algun record d'aquelles, singularment en la solemne entrada i balconada amb finestres enreixades que es mantenen en la casa que fa angle al carrer de les Basses." (1980, p. 376).
Per part de l'ajuntament, no s'ha trobat cap referència de l'edifici a l'arxiu municipal, però havent visitat la casa, asseguren que s'hi aprecien tres èpoques ben diferenciades: els murs interiors de la planta baixa, la disposició general, el canvi de nivell i el pou evidencien una part més antiga. La façana i l'estructuració general de l'edifici correspondrien a la intervenció suposada del segle xvii. I la tercera que desfigura la casa barroca correspondria a finals dels segle xix amb reformes a l'entrada, on s'haurien introduït uns arcs i s'hauria reformat amb la construcció d'una escala adossada a la mitgera i la redistribució general de les dependències interiors.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Casa Estrada Vilarrasa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Casa Esteve Mayol

Casa Esteve Mayol és una obra del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil com a habitatge unifamiliar aïllat. Consta de planta baixa, pis i golfes. Està assentada damunt un sòcol de maçoneria concertada. Les obertures, rectangulars, estan totes rematades per una llinda elaborada en obra vista i disposada de forma esglaonada. La coberta és a dues vessants. La casa s'aixeca davant un petit pati, separat del carrer per un mur elaborat amb maçoneria a la base i un reixat de ferro a la part posterior.

## Referències

* ↑ «Casa Esteve Mayol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Cantó de Thonon-les-Bains-Est

El cantó de Thonon-les-Bains-Est és una antiga divisió administrativa francesa del departament de l'Alta Savoia, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 8 municipis més una part de la sotsprefectura de Thonon-les-Bains. Va existir de 1998 a 2015.

## Municipis

* Armoy
* Bellevaux
* Lullin
* Lyaud
* Marin
* Reyvroz
* Thonon-les-Bains
* Vailly

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1998-2015 | Frédéric Zory | PS | |
# Cantó de Thouars-1

El cantó de Thouars-1 és un cantó francès del departament de Deux-Sèvres, situat al districte de Bressuire. Té 11 municipis i part del de Thouars.

## Municipis

* Brie
* Missé
* Oiron
* Pas-de-Jeu
* Saint-Cyr-la-Lande
* Saint-Jacques-de-Thouars
* Saint-Jean-de-Thouars
* Saint-Léger-de-Montbrun
* Saint-Martin-de-Mâcon
* Taizé
* Thouars (part)
* Tourtenay

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Émile Poirault | SFIO |
| 1949-1985 | Jacques Ménard | CNIP |
| 1985-2004 | Philippe Morin | Divers droite |
| 2004- | Patrice Pineau | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Thouarcé

El cantó de Thouarcé és una antiga divisió administrativa francesa del departament de Maine i Loira, situat al districte d'Angers. Té 17 municipis i el cap es Thouarcé. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Les Alleuds
* Beaulieu-sur-Layon
* Brissac-Quincé
* Champ-sur-Layon
* Chanzeaux
* Charcé-Saint-Ellier-sur-Aubance
* Chavagnes
* Faveraye-Mâchelles
* Faye-d'Anjou
* Luigné
* Notre-Dame-d'Allençon
* Rablay-sur-Layon
* Saint-Lambert-du-Lattay
* Saulgé-l'Hôpital
* Thouarcé
* Valanjou
* Vauchrétien

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Henri Cesbron-Lavau | Divers droite |
| 1951-1976 | Pierre de Saint-Pern | Divers droite |
| 1976-1994 | Jean-Robert Jolivet | UDF-CDS |
| 1994-2001 | Camille Laurendeau | Divers droite |
| 2001-2015 | Michel Piron | UDF, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 13.851 | 14.501 | 13.906 | 14.504 | 15.759 | 16.736 | 20.444 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Thury-Harcourt

El cantó de Thury-Harcourt és un cantó francès del departament de Calvados, situat al districte de Caen. Té 26 municipis i el cap es Thury-Harcourt.

## Municipis

* Acqueville
* Angoville
* Le Bô
* Caumont-sur-Orne
* Cauville
* Cesny-Bois-Halbout
* Clécy
* Combray
* Cossesseville
* Croisilles
* Culey-le-Patry
* Donnay
* Espins
* Esson
* Martainville
* Meslay
* Placy
* La Pommeraye
* Saint-Denis-de-Méré
* Saint-Lambert
* Saint-Omer
* Saint-Rémy
* Thury-Harcourt
* Tournebu
* Le Vey
* La Villette

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1976 | Robert Gautier | Divers droite |
| 1976-2001 | Jacques Gautier | Divers droite |
| 2001- | Paul Chandelier | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 7.582 | 8.167 | 8.155 | 8.478 | 8.851 | 9.121 | 9.785 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Casa al carrer de la Immaculada Concepció, 12 (Capellades)

La Casa al carrer Immaculada Concepció, 12 és una obra noucentista de Capellades (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de dos pisos amb murs arrebossats. Presenta, a la planta baixa, 2 portes entre dues finestres; al primer pis, dos balcons i al segon pis dues finestres. Dalt de tot, la barana del terrat, centrada per un muret esglaonat acabat en semicercle i presentant un òcul amb barana.
Són destacables els guardapols de les finestres del segon pis i de les portes dels balcons, coronats d'un registre d'oves i acabant, als costats, amb garlandes verticals.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Immaculada Concepció, 12». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Casa Bultó

La Casa Bultó és un monument del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de grans dimensions, de planta rectangular, que fa cantonada entre els carrers de Sant Joan i de Sant Gervasi, té el pati posterior que dona al carrer de la Mercè. La façana principal, al carrer de Sant Joan, és de planta baixa, pis i golfes. A la planta baixa hi ha dues obertures d'accés, una d'arc de mig punt i una allindanada, i dues finestres rectangulars, que en origen eren portes. Al primer pis hi ha quatre obertures rectangulars i damunt una cornisa de coronament. La façana del carrer de Sant Gervasi és de planta i dos pisos. La façana posterior, que dona al pati, té un porxo d'arcs carpanells a la planta baixa sota una galeria amb columnes. A la part superior hi ha un terrat. El conjunt presenta esgrafiats geomètrics.

## Història

L'edifici té el seu origen al segle xviii, segons indica la data que figura a la clau d'una de les portes (1791). Fou construït com a residència de la família Font. Una altra inscripció amb la data de 1842 sembla correspondre a una nova intervenció. A principis del segle XX pertanyia a l'arquitecte Josep Font i Gumà. Posteriorment, la casa passà a mans de Josep M. Bultó, que realitzà, l'any 1942, diverses obres de reforma a l'interior i a la façana del carrer de Sant Gervasi, segons projecte de l'arquitecte Carles Marquès. Recentment va ser adquirida pel Ministeri de Justícia que, després d'efectuar les modificacions necessàries, hi instal·là els Jutjats.

## Referències

* 1 2 «Casa Bultó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].

## Enllaços externs

* Casa Bultó, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casa Buonarroti

Casa Buonarroti és un museu consagrat a Miquel Àngel a la ciutat de Florència, situat en el palau de la família Buonarroti, a la cantonada de la Via Ghibellina i de la Via Buonarroti.
No és la casa natal de Miquel Àngel Buonarroti, car va néixer a Caprese a la província d'Arezzo, sinó que es tracta d'una de les cases que va viure l'artista. El seu nebot Leonardo, els anys 1546 a 1553 va fer edificar el palau que després va ser ampliat i restaurat a la seva actual forma per Miquel Àngel el Jove, cap a 1612. El Jove va utilitzar un projecte que comprenia dos dissenys del mateix Miquel Àngel. El seu últim descendent, Cosimo, va oferir l'edifici i les seves col·leccions a la ciutat, i el 1859, un any després de la seva mort, el palau va ser obert com museu.
L'aspecte extern del palau és molt simple. Es distingeix només el portal, sobre el qual hi ha un bust de bronze, còpia del retrat de Miquel Àngel fet per Daniele da Volterra i conservat el Museu Bargello. El principal interès d'aquest museu és la bella col·lecció d'obres de l'il·lustre escultor reunida al llarg dels segles per la família Buonarroti, descendents del seu germà, ja que Miquel Àngel no va tenir fills. Als ambients nobiliaris estan els frescos del segle xvii que exalten la vida i les obres de Miquel Àngel, algun d'ells obra de Artemisia Gentileschi.

## Enllaços externs

* Museu casa Buonarroti (italià)
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Casa Buonarroti
# Cantó de Vièlhmur d'Agot

El cantó de Vielmur-sur-Agout és un cantó del departament francès del Tarn, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Castres i té 7 municipis. El cap cantonal és Vièlhmur d'Agot.

## Municipis

* Carbas
* Cuc
* Frejavila
* Guitalens e l'Albareda
* Semalens
* Serviès
* Vièlhmur d'Agot

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1988 | Pierre Barbut | UDF |
| 1988-1996 | André Aussargues | PS |
| 1996- | Robert Clarenc | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.397 | 3.647 | 3.733 | 4.048 | 4.648 | 5.116 | 5.873 |
# Cantó de Vittel

El cantó de Vittel és un cantó francès del departament dels Vosges, situat al districte de Neufchâteau. Té 21 municipis i el cap és Vittel.

## Municipis

* Bazoilles-et-Ménil
* Contrexéville
* Dombrot-le-Sec
* Domèvre-sous-Montfort
* Domjulien
* Estrennes
* Gemmelaincourt
* Haréville
* Lignéville
* Monthureux-le-Sec
* La Neuveville-sous-Montfort
* Offroicourt
* Rancourt
* Remoncourt
* Rozerotte
* They-sous-Montfort
* Thuillières
* Valfroicourt
* Valleroy-le-Sec
* Vittel
* Viviers-lès-Offroicourt

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1976 | Guy de La Motte Bouloumié | RI |
| 1976-1982 | Serge Beltrame | PS |
| 1982-2001 | Hubert Voilquin | UDF |
| 2001-2007 | René Blein | Divers droite |
| 2007- | Jean-Jacques Gaultier | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 10.726 | 13.350 | 14.692 | 14.530 | 14.217 | 13.691 | 12.807 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cases d'en Canuto

Les Cases d'en Canuto és una obra modernista de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de quatre cases de principis del segle XX d'estil modernista. La façana encarada a migdia presenta parament de pedra amb decoració de motllures. El portal és de pedra, amb brancals i llinda decorats amb garlandes i motius vegetals i a banda i banda hi ha dues finestres amb decoració similar. Per sobre del portal d'accés es troba un ull de bou amb una gerra decorativa a l'interior. El conjunt està rematat per un frontis de línies sinuoses.

## Història

Aquestes cases foren construïdes per Cebrià Calvet (Canuto) amb la finalitat de llogar-les a famílies estiuejants; això estava lligat a un pla de potenciació del turisme al poble, del qual en Canuto va ser el capdavanter. Segons una tradició local, en Francesc Cambó ocupà una d'aquestes cases per la qual cosa són conegudes com a "cases d'en Cambó".

## Referències

* 1 2 «Cases d'en Canuto». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
* ↑ poblesdecatalunya. «Cases d'en Canuto (Castellterçol - Moianès)».
# Cases d'en Comadran

Les Cases d'en Comadran és una obra eclèctica de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici cantoner de planta baixa i dos pisos, que allotja un conjunt format per tres habitatges i un despatx magatzem. Les façanes estan molt recarregades de les que sobresurt una voluminosa balconada amb pòrtic sostingut per quatre columnes i una tribuna. La façana de la planta baixa és de pedra, la resta està estucada i ornada amb elements de pedra a la cornisa, frontons i dintells de les obertures. El segon pis és producte d'una addició i el seu tractament és més senzill que la resta de l'edifici.

## Referències

* ↑ «Cases d'en Comadran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Cases d'en Comadran Arxivat 2014-12-06 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Castafiore Cabaret

Castafiore Cabaret és el primer disc del grup català Els Amics de les Arts. Es va publicar el primer de juliol de 2008 amb el segell de Pistatxo Records. El disc és posterior a la publicació de les primeres maquetes de la banda, Catalonautes (2005) i Roulotte Polar (2008).
L'àlbum consta de sis cançons noves, tres de les quals se segueixen escoltant als concerts. D'una d'elles, «Déjà vu», se'n publicà un llibre d'il·lustracions. Una edició especial d'aquest CD es va repartir amb el número 153 de la revista Enderrock. El CD es pot descarregar gratuïtament a la pàgina oficial del grup.

## Llista de cançons

El disc el conformen sis cançons:

## Referències

* ↑ Castafiore Cabaret a la pàgina web oficial