OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Los Ronaldos

Los Ronaldos fou un grup de música pop rock espanyol de la dècada dels 80.

## Història

El grup es va formar el 1987, any que va començar a actuar en petits locals de la ciutat de Madrid. El fitxatge per la multinacional EMI els permet publicar el seu primer àlbum, titulat Los Ronaldos, que conté un dels seus primers èxits Sí, si. La cançó, no obstant això, va sofrir certa polèmica pel contingut de la seva lletra, amb frases com Tendría que desnudarte, pegarte y luego violarte.
L'any 1988 editen el seu segon LP, Saca la lengua, del qual es va extreure el single Adiós, papá, un dels temes més destacats de la història del grup. Un any després, surt a la llum Sabor salado, gravat a Regne Unit, que no va comptar amb el suport del públic tan massiu com els dos anteriors.
Els seus següents dos discos tampoc es van guanyar el favor dels seus seguidors, i l'any 1995 el bateria Ricardo Moreno abandonava la formació, sent substituït per Daniel Parra.
El 1996 publiquen el que seria el seu últim disc Quiero que estemos cerca, un enregistrament en directe que incloïa tots els seus grans èxits. Dos anys després la banda es dissolia.
El 2007 tornaven a reunir-se amb motiu del llançament d'un nou àlbum titulat 4 Canciones, que contenia altres tants temes inèdits. A l'estiu d'aquest any van realitzar una gira de promoció.

## Discografia

* Los Ronaldos (1987).
* Saca la lengua (1988).
* Sabor salado (1990).
* Cero (1992).
* Idiota (1994).
* Quiero que estemos cerca (1996).
* Guardalo con amor (2005).
* 4 Canciones (2007).
* La bola extra (2008).
# Úgor

Úgor (en rus: Угор) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 83 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Semicossyphus darwini

Semicossyphus darwini és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 70 cm de longitud total i els 4 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Equador fins al Perú, incloent-hi les Illes Galápagos.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jenyns, L. 1840-1842. Fish. In: The zoology of the voyage of H. M. S. Beagle, under the command of Captain Fitzroy, R. N., during the years 1832 to 1836. Londres: Smith, Elder, and Co. Issued in 4 parts. Fish, Voyage Beagle: i-xvi + 1-172, Pls. 1-29.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vicente da Fonseca Lucas

Vicente da Fonseca Lucas (Maputo, 24 de setembre de 1935), conegut com a Vicente Lucas o simplement Vicente, és un exfutbolista portuguès, nascut a Moçambic, de les dècades de 1950 i 1960.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Portugal amb la qual participà a la Copa del Món de futbol de 1966.
Pel que fa a clubs, la seva trajectòria transcorregué íntegrament a CF Os Belenenses.
Fou entrenador als clubs Amiense (1979−1980), GD Sesimbra (1980−1981) i CF Os Belenenses (1990).
El seu germà Matateu també fou internacionals portuguès.

## Referències

* ↑ «A lenda dos Magriços começou há 50 anos» (en portuguès). Expresso, 13-07-2016 [Consulta: 25 maig 2017]. Arxivat 2017-08-07 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-08-07. [Consulta: 21 febrer 2022].
* ↑ Pelé; International Football Hall of Fame
* ↑ Vicente da Fonseca Lucas a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Vicente da Fonseca Lucas Fitxa i estadístiques a la FIFA
* 1 2 Parabéns Vicente. (Happy birthday Vicente.); Belém até Morrer, 24 setembre 2007 (en portuguès)
* ↑ Portugal stats at Eu-Football
* ↑ Perfil a foradejogo
* ↑ Grande Vicente! (Great Vicente!); Os Belenenses Blogspot, 27 maig 2009 (en portuguès)
# Kerstin Thiele

Kerstin Thiele (Riesa, 26 d'agost de 1986) és una esportista alemanya que competeix en judo.
Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, obtenint una medalla de plata en la categoria de –70 kg. Va guanyar dues medalles en el Campionat Europeu de Judo, plata en 2009 i bronze en 2008.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2012 | Londres ( Regne Unit) | 2 | –70 kg |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2008 | Lisboa ( Perú) | 3 | –70 kg |
| 2009 | Tiflis ( Geòrgia) | 2 | –70 kg |

## Referències

* ↑ «Kerstin Thiele» Arxivat 2012-12-12 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Kerstin Thiele» en Judoinside.com (anglès)

## Enllaços externs

* Profile Arxivat 2012-07-26 a Wayback Machine.
# Miguel Ocampo

Miguel Ocampo Leloir (Buenos Aires, 29 de novembre de 1922 ― La Cumbre, 24 de novembre de 2015) va ser un pintor, arquitecte i diplomàtic argentí.
Llicenciat la Facultat d'Arquitectura el 1947, va estudiar pintura amb Vicente Puig, a través del qual va conèixer Sarah Grilo i Ignacio Pirovano. Era cosí segon de les escriptores Victoria Ocampo i Silvina Ocampo. El 1948 viatja a Europa on coneix a Georges Braque i André Lhote. El 1950 va realitzar la seva primera mostra individual a París.
Va ingressar al cos diplomàtic el 1956 i va estar destinat com assessor cultural a Roma (1956-59), París (1961-66) i Nova York (1969-79). Després de travessar diversos períodes, la seva obra s'apropa al paisatgisme abstracte argentí com a temàtica principal.
Exposa internacionalment en col·leccions privades i públiques. El 1982 va rebre el Premi Konex - Diploma al Mèrit com un dels millors pintors figuratius de la història de l'Argentina. L'any següent és escollit membre de l'Acadèmia Nacional de Belles Arts.
El 1978, se'n va anar a viure a La Cumbre (Argentina), on des de 2008 hi ha una sala amb una exposició permanent de tota la seva obra.
Té obra exposada al Museu d'Art Modern de Nova York, el Museu d'Art Modern de Rio de Janeiro, el Museu d'Art Modern de Badia o el Museu Nacional de Belles arts de Buenos Aires, entre d'altres. El 2012 realitza un retrospectiva amb motiu dels seus 90 anys.
Es va casar amb l'escriptora Elvira Orphée amb qui va tenir les seves tres filles: Laura, Paula i Flaminia. Posteriorment va casar-se amb Susana Withrington.

## Referències

* ↑ «Miguel Ocampo Leloir» (en castellà). Geni. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ «PLASTICA › ANTOLOGIA RETROSPECTIVA DE MIGUEL OCAMPO EN LA CUMBRE, CORDOBA» (en castellà). Página12, 08-01-2012. [Consulta: 17 desembre 2016].

## Enllaços externs

* A la recerca del temps viscut Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine.
* L'estil és l'home / La Nacion Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine.
# Strike Up the Band

Strike Up the Band és una pel·lícula musical estatunidenca de Busby Berkeley, estrenada el 1940 i protagonitzada per Mickey Rooney i Judy Garland.
Una cita famosa de la pel·lícula és "Agafa un noi del carrer. Ensenya'l a bufar un corn i mai en bufarà un" dit per Paul Whiteman.
Quan va sortir la versió VHS el 25 de setembre de 2007 per Warner Home Video en un paquet titulat: "The Mickey Rooney & Judy Garland Collection." Aquesta col·lecció incloïa les pel·lícules Els fills de la faràndula, Babes on Broadway, Girl Crazy, i Strike Up the Band.
Els taglines originals del film van ser: "THEIR SUNNIEST, FUNNIEST, DOWN-TO-MIRTHIEST HIT!; IT BEATS THE BAND!; "Melodious with WHITEMAN'S BAND; i The merriest pair on the screen in a great new musical show!
Segons la pràctica de la MGM, la banda sonora de la pel·lícula es va enregistrar amb so estereofònic però es va estrenar amb so monofònic convencional. Una part de l'enregistrament estèreo original ha sobreviscut i està inclòs en algunes versions de home video, incloent-hi el Mickey Rooney - Judy Garland Collection.

## Argument

Història d'un grup de joves estudiants que formen la seva pròpia orquestra i adquireixen amb ella una notable fama als Estats Units en participar en el programa radiofònic de Paul Whiteman.

## Repartiment

* Mickey Rooney: James 'Jimmy' Connors
* Judy Garland: Mary Holden
* June Preisser: Rosalie Essex
* William Tracy: El jutge John Black
* Larry Nunn: Molly Moran
* Margaret Early: Joe Moran
* Enid Bennett: Sra. Morgan
* Phil Silvers
* Paul Whiteman i la seva orquestra

## Premis i nominacions
### Premis

* Oscar al millor so 1941 per Douglas Shearer

### Nominacions

* Oscar a la millor cançó original per Roger Edens i George Stoll per la cançó "Our Love Affair"
* Oscar a la millor banda sonora per George Stoll i Roger Edens

## Referències

* ↑ IMDb.com
* ↑ http://www.amazon.com/dp/B000RT99FG
* ↑ «Strike Up the Band». The New York Times.
# Pedani Segon

Pedani Segon (en llatí Pedanius Secundus) va ser un magistrat romà del segle i.
Era praefectus urbi en el regnat de l'emperador Neró i va ser assassinat per un dels seus propis esclaus.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals XIV, 42
# Los Roques

Los Roques (en castellà: Archipiélago Los Roques) pertanyents a Veneçuela és un conjunt d'illes i cayos en les Antilles menors que tenen una superfície estimada en 40,61 km² i que són entre l'arxipèlag Les Aves (a l'oest) i l'illa de La Orchila (a l'est) a 176 km al nord de la ciutat de Caracas i que representa un dels principals atractius turístics del país, forma part de les dependències federals veneçolanes, és parc nacional.

## Referències

* ↑ http://fundacionlosroques.org/Documentos/FCLR-Perfil%20Institucional.pdf Arxivat 2013-09-09 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.parkswatch.org/parkprofiles/pdf/ronp_spa.pdf

## Enllaços externs

* fotografies i material informatiu
* Mapa
# Újpest Football Club

L'Újpest Football Club és un club de futbol hongarés, de la ciutat de Budapest Va ser fundat el 1885 i actualment juga a la primera divisió de la lliga hongaresa.

## Història

* 1885: fundació del club amb el nom Újpest TE
* 1926: el club es reanomena com Újpest FC
* 1944: el club es reanomena com Újpest TE
* 1949: el club es reanomena com Budapesti Dózsa
* 1956: el club es reanomena com Újpest Dózsa SC
* 1959: primera participació en la Copa d'Europa (temporada 1959/60)
* 1991: el club es reanomena com Újpest TE
* 2000: el club es reanomena com Újpest FC

## Palmarès
### Tornejos nacionals

* Lliga hongaresa (20): 1930, 1931, 1933, 1935, 1939, 1945, 1946, 1947, 1960, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1978, 1979, 1990, 1998
* Copa hongaresa (10): 1969, 1970, 1975, 1982, 1983, 1987, 1992, 2002, 2014, 2018
* Supercopa hongaresa (3): 1992, 2002, 2014

### Tornejos internacionals

* Copa Mitropa (2): 1929, 1939
* Subcampió de la Copa de Fires (1): 1969

### Tornejos amistosos

* Trofeu Joan Gamper: 1970

## Seccions

L'Újpest FC és una branca del Újpesti TE (Újpesti Torna Egylet), un club poliesportiu que inclou seccions com hoquei gel, waterpolo, atletisme, lluita, judo, piragüisme, karate, boxa, pentatló modern, tir olímpic, gimnàstica, triatló, natació i esgrima.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (hongarès)
# Sielnica

Sielnica és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1250.
# Kishshati

Kishshati fou un títol assiri. Els reis d'Assíria portaven el títol de Shar Kishshati, que es traduiria per «rei del món» o arba-kishshati («rei dels Quatre Cantons del Món»). En temps de Sargon II el títol era considerat equivalent a «rei de tot».
Encara que portat pels sobirans accadians el rei de Babilònia Melishikhu o Meli-shipak (1188-1173 aC) també el va portar durant els 15 anys que va durar el seu pròsper regnat.

## Enllaços externs

* Enciclopèdia jueva
* Texts sagrats
# Menjamel d'orelles grises

El menjamel d'orelles grises (Lichmera incana) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, manglars i medi urbà de Nova Caledònia, illes de la Lleialtat, i les illes centrals i meridionals de l'arxipèlag de Vanuatu.

## Referències

* ↑ «Menjamel d'orelles grises». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Medaller dels Jocs Olímpics d'hivern de 1980

El medaller dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1980 presenta totes les medalles lliurades als esportistes guanyadors de les proves disputades en aquest esdeveniment, realitzat entre els dies 14 i 23 de febrer de 1980 a la ciutat de Lake Placid (Estats Units).
Les medalles apareixen agrupades pels Comitès Olímpics Nacionals participants i s'ordenen de forma decreixent contant les medalles d'or obtingudes; en cas d'haver empat, s'ordena d'igual forma contant les medalles de plata i, en cas de mantenir-se la igualtat, es conten les medalles de bronze. Si dos equips tenen la mateixa quantitat de medalles d'or, plata i bronze, es llisten en la mateixa posició i s'ordenen alfabèticament.
En aquests Jocs la Unió Soviètica tornà a ser la dominadora del medaller, si bé la República Democràtica Alemanya aconseguí més medalles, i Bulgària aconseguí guanyar les seves primeres medalles olímpiques.

## Medaller

| Jocs Olímpics d'hivern de 1980 | Jocs Olímpics d'hivern de 1980 | Jocs Olímpics d'hivern de 1980 | Jocs Olímpics d'hivern de 1980 | Jocs Olímpics d'hivern de 1980 | |
| Posició | CON | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 10 | 6 | 6 | 22 |
| 2 | RDA | 9 | 7 | 7 | 23 |
| 3 | Estats Units | 6 | 4 | 2 | 12 |
| 4 | Àustria | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 5 | Suècia | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 6 | Liechtenstein | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 7 | Finlàndia | 1 | 5 | 3 | 9 |
| 8 | Noruega | 1 | 3 | 6 | 10 |
| 9 | Països Baixos | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 10 | Suïssa | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 11 | Regne Unit | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 12 | RFA | 0 | 2 | 3 | 5 |
| 13 | Itàlia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 14 | Canadà | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 15 | Hongria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 15 | Japó | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 17 | Bulgària | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 | Txecoslovàquia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 38 | 39 | 38 | 115 |

## Referències

* (anglès) Jocs Olímpics Lake Placid 1980
# Medaller dels Jocs Olímpics d'hivern de 2014

El medaller dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2014 presenta totes les medalles lliurades als esportistes guanyadors de les proves disputades en aquest esdeveniment, realitzat entre els dies 7 i 23 de febrer de 2014 a la ciutat de Sotxi (Rússia).
Les medalles apareixen agrupades pels Comitès Olímpics Nacionals participants i s'ordenen de forma decreixent contant les medalles d'or obtingudes; en cas d'haver empat, s'ordena d'igual forma contant les medalles de plata i, en cas de mantenir-se la igualtat, es conten les medalles de bronze. Si dos equips tenen la mateixa quantitat de medalles d'or, plata i bronze, es llisten en la mateixa posició i s'ordenen alfabèticament.
En aquests Jocs atletes de 26 comitès aconseguiren guanyar, com a mínim, una medalla, i 21 d'elles aconseguiren guanyar una medalla d'or. Rússia, seu dels Jocs, aconseguí la primera posició del medaller. En aquesta edició Eslovènia aconseguí guanyar la seva primera medalla d'or en uns Jocs Olímpics d'hivern.

## Medaller

| Jocs Olímpics d'hivern de 2014 | Jocs Olímpics d'hivern de 2014 | Jocs Olímpics d'hivern de 2014 | Jocs Olímpics d'hivern de 2014 | Jocs Olímpics d'hivern de 2014 | |
| Posició | CON | | | | Total |
| 1 | Rússia | 13 | 11 | 9 | 33 |
| 2 | Noruega | 11 | 5 | 10 | 26 |
| 3 | Canadà | 10 | 10 | 5 | 25 |
| 4 | Estats Units | 9 | 7 | 12 | 28 |
| 5 | Països Baixos | 8 | 7 | 9 | 24 |
| 6 | Alemanya | 8 | 6 | 5 | 19 |
| 7 | Suïssa | 6 | 3 | 2 | 11 |
| 8 | Belarús | 5 | 0 | 1 | 6 |
| 9 | Àustria | 4 | 8 | 5 | 17 |
| 10 | França | 4 | 4 | 7 | 15 |
| 11 | Polònia | 4 | 1 | 1 | 6 |
| 12 | R.P. de la Xina | 3 | 4 | 2 | 9 |
| 13 | Corea del Sud | 3 | 3 | 2 | 8 |
| 14 | Suècia | 2 | 7 | 6 | 15 |
| 15 | Txèquia | 2 | 4 | 2 | 8 |
| 16 | Eslovènia | 2 | 2 | 4 | 8 |
| 17 | Japó | 1 | 4 | 3 | 8 |
| 18 | Finlàndia | 1 | 3 | 1 | 5 |
| 19 | Regne Unit | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 20 | Ucraïna | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 21 | Eslovàquia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 22 | Itàlia | 0 | 2 | 6 | 8 |
| 23 | Letònia | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 24 | Austràlia | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 25 | Croàcia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 26 | Kazakhstan | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 99 | 97 | 99 | 295 |
# Mercè Rius i Serra

Mercè Rius i Serra (Badalona, 1968) és una biòloga i política catalana.
És doctora en Ciències Biològiques per la Universitat de Barcelona, Tècnica Superior en Prevenció de Riscos Laborals i ha cursat el Programa de Desenvolupament Directiu de l'escola de negocis IESE. Ha treballat a l'Ajuntament de Badalona i a les empreses Abengoa-Abensur i Emte Service UTE, dedicada a temes relacionats amb la depuració d'aigües residuals. Des del 2001 va ser responsable de diferents contractes de depuració d'aigües de les empreses PaymaCotas i Asesoría Técnica y Control.
Originalment militant de Convergència Democràtica de Catalunya i actualment ho és de Junts per Catalunya. ha estat regidora de l'Ajuntament de Badalona, entre 2007 i 2011 va formar part del govern de la ciutat com a regidora de Medi Ambient i Mobilitat i de 2011 a 2015 passà a l'oposició, durant l'alcaldia de Xavier Garcia Albiol, encara que va ser designada regidora del districte 1. També ha estat diputada adjunta de medi ambient de la Diputació de Barcelona. El 2014 va ser nomenada directora de l'Institut Català d'Energia, en substitució de Maite Masià, i el 2016 va abandonar el càrrec per passar a ser directora general de Qualitat Ambiental i Canvi Climàtic de la Generalitat de Catalunya.
Amb el nou govern de coalició de Pere Aragonès, va ser nomenada directora general de Transports i Mobilitat, en substitució de David Saldoni.

## Referències

* 1 2 3 «Mercè Rius, nueva directora del Institut Català d'Energia». El Periódico, 02-12-2014.
* 1 2 3 «Mercè Rius, nova directora de l'Institut Català d'Energia». Ara, 02-12-2014.
* 1 2 3 Viladomat, Ramon. «Mercè Rius, diputada adjunta de Medi Ambient, nova directora de l'Institut Català d'Energia». Diputació de Barcelona, 03-12-2014. [Consulta: 20 març 2021].
* ↑ Puig i Sedano, Xavier «Dones que podrien ser conselleres». El Temps, 24-05-2018.
* 1 2 «La badalonesa Mercè Rius, nueva directora general de Qualitat Ambiental de la Generalitat». La Vanguardia, 21-01-2016.
* ↑ «Direcció General de Qualitat Ambiental i Canvi Climàtic». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 març 2021].
* ↑ ACN «Mercè Rius, nova directora general de Transports i Mobilitat en substitució de David Saldoni». La República, 29-06-2021.
# Miguel de Elizaicin y España

Miguel de Elizaicin y España Beltrán de Lys y Samper (Alacant 1855- 21 d'agost de 1932) fou un militar alacantí, alcalde d'Alacant durant la dictadura de Primo de Rivera. Fill de Manuel Elizaicin y Bertrán de Lys, net de Tomás España Sotelo i germà de Florentino de Elizaicin y España.
La seva família era d'origen basc i posseïa vinyes i la fàbrica de guix El Cisne. Va lluitar a la Tercera Guerra Carlina com a alferes del Regiment de Llancers de Sagunt, i en acabar ascendí a tinent. Posteriorment fou destinat a Melilla com a tinent coronel, i finalment assoliria el grau de general de brigada de cavalleria.
Persona d'inquietuds culturals, era membre de la Reial Societat d'Amics del País, president de la secció alacantina de la Creu Roja (des de la qual va instaurar el consultori mèdic obligatori), creador de la Societat Esperantista d'Alacant, del Foment de les Arts i vicepresident de la Cambra Agrària. En 1903 va organitzar l'Exposició Agrícola i Industrial d'Alacant i va proposar la creació d'un Museu Provincial. També fou afeccionat a l'arqueologia, membre corresponent de la Reial Acadèmia de la Història i soci de Lo Rat Penat. En 1922 fou nomenat Fill Predilecte d'Alacant per la seva defensa dels llaços d'unió entre Alacant i València en els Jocs Florals de Lo Rat Penat, i en 1923 dirigent de la Liga de la Moralidad Pública.
Políticament era membre del Partit Liberal Fusionista, pel que fou nomenat regidor de l'Ajuntament d'Alacant en 1920. En 1922 va donar suport la campanya de les Juntes Anticaciquistes i la política al Marroc de Niceto Alcalá-Zamora. L'octubre de 1923 fou nomenat alcalde d'Alacant pel ministre de guerra general Luis Bermúdez de Castro y Tomás, i va deixar el càrrec tres mesos després per motius de salut. Va romandre a Alacant, on el 1926 li van dedicar un carrer al Pla del Bon Repòs. Poc abans de morir, en 1932, fou nomenat responsable de la Comissió Provincial de Monuments.

## Referències

* ↑ Elizaicin España, Miguel a Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ Olcina Lagos, Santiago «Miguel de Elizaicin y España (1855-1932) militar, político y promotor incansable del Museo Arqueológico Provincial de Alicante». Marq, arqueología y museos, ISSN 1885-3145, Nº. 9, 2018, págs. 81-97.
* ↑ Carpetilla de expediente sobre el fallecimiento de Miguel de Elizaicín y España, el cambio de residencia de Francisco Martínez y Martínez y el traslado de residencia a Valencia de Juan José Senent Ibáñez
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.186-187. ISBN 9788495484802.
* ↑ El golpe Arxivat 2018-10-20 a Wayback Machine. per Benjamín Llorens, a hojadellunes.com
* ↑ El carrer del general Elizaicin, El Mundo, 16 de desembre de 2017
# Melpomeni Çobani

Melpomeni Çobani (nascuda Melpomeni Mihal Çubonja) (Tirana, 6 de juny de 1928 - Tirana, 26 d'octubre de 2016) va ser una actriu albanesa, honorada com Artista del Poble d'Albània. Ha protagonitzat pel·lícules com Tana (1958), Estrada në ekran (Estrada a la pantalla, 1968) i Kapedani (1972).
Durant la Segona Guerra Mundial, per la seva implicació amb la resistència albanesa, va canviar el seu cognom per Çobani, per evitar una detenció imminent de les autoritats alemanyes. Poc després va passar a la clandestinitat i es va unir a les files dels partisans.
Després de finalitzar la Segona Guerra Mundial, va començar a actuar amb un grup teatral d'aficionats de Tirana, mentre treballava a l'establiment Mihal Duri. Hasan Reçi va venir a veure el seu potencial i la va incloure al Teatre Nacional de Tirana. El 1948, se li va oferir un càrrec intern al Teatre Nacional d'Albània amb l'assistència del director Pandi Stillu. Mentrestant, va estudiar durant dos anys a Shkolla i Lartë Dyvjeçare (Escola de batxillerat de dos anys) afiliada al Teatre Nacional. A partir d'aleshores, començaria a obtenir papers més importants, com l'esposa de Qazim Mulleti a la comèdia Prefekti. El 1950 va formar part de l'equip designat per crear el Teatri i Kukullave (Teatre de Titelles) i dos anys més tard Estrada Shtetëroren (Estrada de l'Estat). Pocs anys després deixaria de dividir el seu temps entre espectacles de teatre i titelles i passaria definitivament com a part de l'Estrada. Obtindria els títols «Artista destacada» el 1961 i «Artista del poble» el 1976.
El seu darrer paper va ser el 1996, a la comèdia 8 persona plus (Vuit persones més) amb Agim Qirjaqi com a director. Compta amb més de 300 papers en la seva carrera, inclosos drames, comèdies i pel·lícules.

## Premis

Per la seva participació en la resistència durant la Segona Guerra Mundial:
* Medalla del coratge (Medalje e Trimërisë)
* Medalla del record (Medalje e Kujtimit)
Per la seva activitat artística:
* Artista merescuda (Artiste e Merituar), 1961
* Artista del poble (Artiste e Popullit), 1976

## Referències

* ↑ «Shuhet aktorja e njohur e estradës, Melpomeni Çobani» (en albanès).
* 1 2 Fjalor enciklopedik shqiptar (en albanès). Akademia e Shkencave e RPS të Shqipërisë, 1985. OCLC 15296028.
* 1 2 3 4 Veizi, Leonard «Darka e fundit me Sandër Prosin në hotel "Vollga"(Last dinner with Sandër Prosi at hotel "Vollga"» (en albanès). Gazeta Shekulli online, 10-02-2014. Arxivat de l'original el 2016-04-26 [Consulta: 23 gener 2020].