OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Icelus perminovi

Icelus perminovi és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids. Fa 15,6 cm de llargària màxima i 50 g de pes. A les illes Kurils és depredat per Polypera simushirae. És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 175-900 m de fondària (normalment, entre 400 i 600). Es troba al Pacífic nord-occidental: des de Hokkaido (el Japó) fins al nord del mar d'Okhotsk, les illes Kurils i Kamtxatka. La seua esperança de vida és de 7 anys. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1845. Ichthyologiske Bidrag. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (N. S.) v. 1. 213-282.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Taranetz, A. Ya, Description of three new species of the genus Icelus Kröyer (Pisces, Cottidae) from the Sea of Japan and from Okhotsk Sea. Doklady Akademii nauk SSSR = Comptes rendus de l'Académie des sciences de l'URSS. 1936 v. 4 (13) Núm. 3: 149-152.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Tokranov, A.M., Some biological features of Icelus perminovi Taranetz and Icelus canaliculatus Gilbert (Cottidae, Pisces) in the Pacific waters off the northern Kuril Islands. Byulleten' Moskovskogo Obshchestva Ispytatelei Prirody. Otdel Biologicheskii (Bulletin of the Moscow Society of Naturalists. Biological Section) 1998 103(3): 21-24.
* ↑ Tokranov, A.M., Sexual dimorphism in sculpins of the genus Icelus Kroyer (Cottidae, Pisces) in Kamchatkan waters. Byulleten' Moskovskogo Obshchestva Ispytatelei Prirody. Otdel Biologicheskii (Bulletin of the Moscow Society of Naturalists. Biological Section) 1999 104(4): 35-39.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Orlov, A.M. i D.L. Pitruk, Data on the feeding of the Polypera simushirae (Liparidae) with comments on its distribution at the northern Kuril Islands. J. Ichthyol. 1996 36(9):781-786.
* ↑ Fedorov, V.V., I.A. Chereshnev, M.V. Nazarkin, A.V. Shestakov i V.V. Volobuev, Catalog of marine and freswater fishes of the northern part of the Sea of Okhotsk. Vladivostok: Dalnauka, 2003. 204 p.
* ↑ Masuda, H., K. Amaoka, C. Araga, T. Uyeno i T. Yoshino, The fishes of the Japanese Archipelago. Vol. 1. Tokai University Press, 1984 Tòquio, Japó. 437 p.
* ↑ Orlov, A.M., Demersal ichthyofauna of Pacific waters around the Kuril islands and Southeastern Kamchatka. 1998 Russ. J. Mar. Biol. 24(3):144-160.
* ↑ Tokranov, A.M., 1998.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan 1999

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Iron Spade

Iron Spade (Pala de ferro) i Iron Wall (Paret de ferro) són els noms en clau donats a l'esforç d'Israel per evitar que es construeixin túnels ofensius des de la Franja de Gaza cap a Israel. S'informa que es basa en part en el projecte Iron Dome. El desenvolupador principal del projecte és Elbit Systems, amb Rafael, desenvolupadors d'Iron Dome també implicats en el projecte.

## Referències

* ↑ , 15-10-2023.
* ↑ «'Iron Spade' - Israel's New Weapon Against Hamas Terror Tunnels», 17-08-2014.
* ↑ , 17-08-2014.
* ↑ Staff Writer , 17-08-2014.
# Ironclad

Un ironclad és un vaixell de guerra propulsat per vapor protegit per plaques de blindatge de ferro o acer, construït des de 1859, quan es va botar el vaixell francès La Gloire fins a principis de la dècada de 1890. Es va desenvolupar com a resultat de la batalla naval de Sinope de la Guerra de Crimea, que va evidenciar els efectes devastadors de les llavors modernes càrregues explosives dels projectils disparats en canons Paixans canons sobre els vaixells de fusta. Cap a finals de la dècada de 1890, el terme ironclad va deixar d'utilitzar-se i els nous vaixells es construïen cada cop més segons un patró estàndard i es designaven com a cuirassat o creuer cuirassat.

## Referències

* ↑ Grant, R.G.. Battle at Sea 3000 Years of Naval Warfare (en anglès). Dorling Kindersley Limited, p. 16. ISBN 9781405335058.
* ↑ Black, Jeremy. A History of Artillery (en anglès). Rowman & Littlefield Publishers, p. 99. ISBN 9781538178218.
# Hyman Levy

Hyman Levy (Edimburg, 28 de febrer de 1889 - Wimbledon, 27 de febrer de 1975) va ser un matemàtic, filòsof i polític jueu anglès.

## Vida i Obra

Levy era fill d'un marxant d'art de família jueva ortodoxa. Va estudiar a la universitat d'Edimburg en la qual es va graduar el 1911. A continuació va anar becat a la universitat de Göttingen per estudiar amb David Hilbert i Carl Runge, però en esclatar la Primera Guerra Mundial el 1914 va haver de fugir per no quedar-se en territori enemic. Després d'una breu estança a la universitat d'Oxford on va ser assistent d'Augustus Love, va treballat durant tota la guerra pel Laboratori Nacional de Física en temes d'aeronàutica, arribant a ser instructor de la Royal Air Force.
El 1918, el seu matrimoni amb una presbiteriana va provocar el trencament de les seves relacions familiars. El 1920 va ser nomenat professor del Imperial College London en el qual va fer la resta de la seva vida acadèmica. A partir de 1946 va ser el cap del departament de matemàtiques substituint Sydney Chapmani prosseguint la seva tasca modernizadora. El 1955 es va retirar.
Levy va ser molt actiu políticament; de idees esquerranistes, va ser membre del Partit Comunista britànic des del 1931 fins que en va ser expulsat el 1958 per la seva insistència en que les autoritats soviètiques expliquessin les seves polítiques antisemites. Durant els anys 30's va participar activament en programes radiofònics divulgatius sobre les funcions socials de la ciència, i ell mateix va publicar diversos llibres i articles sobre filosofia marxista.
Les seves obres matemàtiques versen sobre aeronàutica, equacions diferencials, equacions en diferències finites i teoria de la probabilitat.

## Referències

* ↑ Gay, 2007, p. 182.
* ↑ Werskey, 1978, p. 118.
* ↑ Gay, 2007, p. 336.
* ↑ Werskey, 1978, p. 310-311.
* ↑ Jones, 2010, p. 7.
* ↑ Frankel, 1991, p. 336.

## Bibliografia

* Frankel, Hyman «Marxism and Physics: A New Look» (en anglès). Science & Society, Vol. 55, Num. 3, 1991, pàg. 336-347. ISSN: 0036-8237.
* Gay, Hannah. The History of Imperial College London (en anglès). Imperial College Press, 2007. ISBN 978-1-86094-708-7.
* Jones, Allan «Science, the 1930s and the BBC: competition and collaboration» (en anglès). “On, Archives!” conference, 2010, pàg. 1-16.
* Russell, Bertrand. A Fresh Look at Empiricism: 1927-42 (en anglès). Routledge, 1996. ISBN 978-0-4150-9408-5.
* Werskey, Gary. The Visible College (en anglès). Allen Lane, 1978. ISBN 978-0-7139-0826-8.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Hyman Levy» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Science in an Irrational Society». Conway Hall, 1934. [Consulta: 28 agost 2020]. (anglès)
* Stewart, John. «Levy, Hyman». Oxford Dictionary of National Biography, 2004. [Consulta: 28 agost 2020]. (anglès)
# Ilinka (Ikriànoie)

* Per a altres significats, vegeu «Ilinka».
Ilinka (en rus: Ильинка) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 5.025 habitants.

## Referències

* ↑ «Карты Генштаба L-38 (Б) 1:100000. Астраханская область и Калмыкия». Arxivat de l'original el 2016-10-03. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Akhtubinka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2019-02-24. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Регионы России → Астраханская обл. → Харабалинский р-н → Ахтубинка с.». Arxivat de l'original el 2015-03-24. [Consulta: 10 setembre 2020].
# Iúrievka (Kémerovo)

* Per a altres significats, vegeu «Iúrievka».
Iúrievka (en rus: Юрьевка) és un poble de l'óblast de Kémerovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 38 habitants, pertany al districte de Mariïnsk.

## Referències

* ↑ «Определение высоты над уровнем моря по координатам». latlong.ru. [Consulta: 24 març 2014].
# Iúriev-Polski

Iúriev-Polski (en rus Юрьев-Польский) és una ciutat de l'óblast de Vladímir (Rússia). Es troba al riu Koloktxa (un afluent del Kliazma), a 68 km al nord-oest de Vladímir. El 2010 tenia 19.444 habitants.

## Història

Iúriev-Polski fou fundada per Iuri Dolgoruki el 1152. La primera part del nom de la ciutat prové de Sant Iuri (Sant Jordi). La segona part deriva de la paraula polski, que significa "dels camps"). Aquest adjectiu hi fou afegit per distingir aquesta ciutat de la fortalesa més antiga de Iúrie, actualment anomenada Tartu, a Estònia.
Després de morir Vsévolod III Iúrievitx el 1212, la ciutat fou atorgada a un dels seus fills més petits, Sviatoslav. Aquest príncep erigí el monument més important de la ciutat: la catedral de Sant Jordi, entre el 1230 i el 1234. És la darrera construcció premongola de Rússia. Es caracteritza per la gran quantitat d'estàtues de pedra, i fou un model per a les primeres esglésies de pedra que es varen construir al Kremlin de Moscou. Durant la dècada de 1460 la cúpula de la catedral va esfondrar-se, i a enterrar gran part d'aquelles escultures. El sostre enfonsat fou restaurat per Vassili Iermolin onze anys després.
La gran batalla de Lipitsa va tenir lloc prop de la ciutat el 1216. El 1238, Iúriev fou saquejada pels mongols. Un segle més tard va incorporar-se al Gran Ducat de Moscou. El principal monument de l'època moscovita és el monestir fortificat de Sant Miquel Arcàngel, fundat a començaments del segle xiii, que conté diversos edificis dels segles xvii i xviii. Hi ha un altre monestir prop de Iúriev, a la vora del riu Iakhroma, el monestir de Kosmin, del segle xvii.
# Isaak Aguilà

Isaak Aguilà (Sabadell, 1978) és un cantautor i instrumentista instal·lat a Rubí. Combina la seva vessant com a cantautor amb la docència com a professor de guitarra i docent de primària i secundària. Va debutar el 2018 amb el disc Després produït per Jordi Culell i estrenat al Teatre La Sala de Rubí. El 2019, va editar el senzill Allò que és bonic, un cant a la vida inspirat en l'obra L'home a la recerca del sentit de Viktor Frankl. El 2020, en ple confinament, va publicar Des de Casa, un treball introspectiu sobre tot allò que passava pel cap del músic durant el confinament pel Covid19. L'any 2022 publica Viatge d'anada i Tornada (La Catenària, 2022), sense dubte, el més personal de tots els seus treballs i va lligat musicalment i emocionalment al seu viatge d'anada i tornada a l'Empordà on hi va residir durant vuit anys. El desembre de 2023, publica Una sola veu (La Catenària 2023) per encàrrec del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya. La cançó va servir com a himne per a les Jornades de Salut del Camp de Tarragona celebrades l'1 de desembre de 2023.

## Obra

* Després (2018)
* Allò que és bonic (senzill, 2019)
* Des de Casa (2020)
* Viatge d'anada i tornada (2022)
* Una Sola Veu (senzill, 2023)

## Referències

* ↑ «Isaak Aguilà: Un mestre d'escola que té «Raons» per dedicar-se a la música». [Consulta: 11 novembre 2020].
* ↑ Castillón, Xavier. «Essència natural - 12 nov 2018». El Punt Avui +. [Consulta: 12 novembre 2020].
* ↑ «El rubinenc Isaak Aguilà publica "Després", el seu primer disc - Cultura - Rubí TV» (en castellà). Arxivat de l'original el 2020-11-15. [Consulta: 12 novembre 2020].
* ↑ «"Allò que és bonic", nou single i vidoclip del cantautor rubinenc Isaak Aguilà». Diari de Rubí. Arxivat de l'original el 2020-11-09. [Consulta: 12 novembre 2020].
* ↑ Enderrock.cat. «Isaak Aguilà - Des de casa | Enderrock.cat». [Consulta: 12 novembre 2020].
* ↑ «Isaak Aguilà publica Viatge d'anada i tornada. Enderrock 1/3/2022».
* ↑ COPLEFC. «Jornada del pla de Salut 2021-2025 - Regió Sanitària Camp de Tarragona» (en anglès). [Consulta: 19 desembre 2023].
# Isaak Levitán

Isaak Ilich Levitán (Исаа́к Ильи́ч Левита́н) (Kybartai, Lituània, 1861 - Moscou, Rússia,1900) va ser un pintor rus d'origen jueu que va pertànyer als Peredvízhniki. Va expressar en els seus paisatges la bellesa de la regió del Volga.

## Biografia

El seu pare, Elyashiv Levitán, va ser un humil professor d'idiomes i traductor que, no obstant això, es va mudar el 1870 a Moscou per permetre-li al seu fill que estudiés a l'Acadèmia. En tornar, amb 19 anys, va pintar el seu primer quadre: Paisatge a la tardor (1880) que va comprar el cèlebre col·leccionista Pável Mijáilovich Tretiakov, amb qui després Isaak entaularia una amistat. Tretiakov li va atorgar una beca per estudiar a París. Aquesta va ser l'única vegada que Levitán va sortir de Rússia. En el seu viatge va conèixer les obres del magnífic paisatgista realista Jean-Baptiste Camille Corot, antecessor de l'impressionisme i mestre d'un altre artista de família israelita: Camille Jacob Pissarro, famós impressionista francès. Va tornar a Rússia i va desenvolupar la seva carrera com a pintor. Als 37 anys l'artista va ser nomenat membre de l'Acadèmia d'Arts Russa i director del departament de pintura de paisatges. Va mantenir una relació mútia d'amistat, d'estima i d'admiració amb l'escriptor Antón Chéjov.

## Estil

De jove Levitán va rebre una notable influència de Corot, la qual va saber traslladar amb profund sentiment tel·lúric al paisatge i a la idiosincràsia russos. En tornar al seu país va començar a treballar febrilment i molts es van atrevir a assegurar que ningú copsava l'ànima del paisatge de Rússia com ho feia Levitán, qui només va conrear aquest gènere pictòric. Actualment és considerat el representant més destacat de la pintura de paisatge russa del segle xix perquè, a més, en la seva pintura a l'aire lliure va captar amb pinzellada lleugera i admirable realisme les subtils gradacions de l'espessa llum solar i les fines capes de color de les ombres.

### Galeria

* Dia Assolellat, 1876
* Paisatge a la tardor, 1880
* Primavera a Itàlia
* Sávvinskaya slobodá, raval de Zvenígorod. 1884
* Puente en Sávvinskaya slobodá.
* Bosc de bedolls, 1885-1889
* Primavera, desglaç
* Campanadas al capvespre, 1892
* Vladímirka (camí de Moscou a Vladímir), 1892
* Sobre la pau eterna, 1894
* Març, 1895
* Tardor daurada, 1895
* Nenúfares, 1895
* Silenci, 1898
* Crepuscle, 1900

## Llegat

El planeta menor 3566 Levitán, descobert per l'astrònoma Sovética Lyudmila Zhuravlyova l'any 1979, es va nomenar en el seu honor.

## Referències

* ↑ Springer Verlag. . ISBN 3540002383.

## Bibliografia

* "Galeria Tretiakov". Autor: L. I. Iovleva. Art i Història. Edicions Castell.
* "La Pintura en els Grans Museus". Enciclopèdia Planeta de la Pintura.
* "Pintors i Escultors Jueus". Karl Schwarz. Editorial Israel. 1950.
# Iuinia (cràter)

Iuinia és un cràter amb coordenades planetocèntriques de -35.24 ° de latitud nord i 238.57 ° de longitud est, sobre la superfície de l'asteroide del cinturó principal (4) Vesta. Fa 3.03 km de diàmetre. El nom adoptat com a oficial per la UAI el cinc de febrer de 2014. i fa referència a una verge vestal romana.

## Referències

* ↑ "Iuinia (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Wildfang,Robin Lorsch. Routledge. Rome’s Vestal Virgins: A study of Rome’s Vestal priestesses in the late Republic and early Empire, 2006.
# Iuixatirka

Iuixatirka (en rus: Юшатырка) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 222 habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Iuhina de clatell roig

La iuhina de clatell roig (Yuhina occipitalis) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc humid al nord-est de l'Índia des de l'oest de Nepal cap a l'est fins Arunachal Pradesh, sud-est del Tibet, nord-est de Myanmar i sud-oest de la Xina, al nord-oest i sud de Yunnan

## Referències

* ↑ «Iuhina de clatell roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Jaciment arqueològic del Pla de les Armes

El Jaciment arqueològic del Pla de les Armes és una zona del municipi de Sant Joan les Fonts (Garrotxa) on s'han trobat materials arqueològics i per tant, és un possible jaciment a descobrir i excavar. El jaciment es troba a la muntanya de Mont Ros. Lloc de molt difícil accés perquè es troba al capdamunt dels túnels de Mont Ros per on passa l'A-26.

## Descobriment i història de les intervencions arqueològiques

El descobridor d'aquesta zona va ser Ramón Sala que l'any 1978 va recollir cinc peces de sílex en una prospecció superficial que va fer pel seu compte. Aquestes peces trobades les va considerar del paleolític mitjà o superior quan les va examinar, ja que un d'aquests fragments era un bifaç i un altre era un nucli amb dos plataformes de percussió, tret característic d'una indústria més complexa, per aquest motiu el jaciment es va catalogar com a jaciment arqueològic paleolític.
No s'han realitzat intervencions de cap mena, només s'ha catalogat la zona com a possible jaciment arqueològic per si algun dia es volgués fer una intervenció. El material esmentat el té el seu descobridor, Ramon Sala, com a particular.
Cronologia: Paleolític

## Bibliografia

* SALA, Ramon. Notes de prehistòria de la Garrotxa. Castellfollit de la Roca, 1978.
* SOLER MASFERRER, N. “El paleolític a la Garrotxa”. Vistrina 2. Publicació del Museu Comarcal de la Garrotxa.
# Jaciment arqueològic del Puig

El jaciment arqueològic del Puig, l'època del qual correspon al bronze i a l'ibèric antic (segle V ae) i mitjà (destruït al s. IV-III ae), està situat al terme municipal d'Alcoi (L'Alcoià), País Valencià.
El jaciment se situa a l'altiplà del Puig, amb 40 m de diàmetre i una extensió d'1,5 ha, que arribaria a les 3 ha en el període de major auge. A la part oriental, on l'accés és més fàcil, tanca el pas una muralla. Del mur, de 10 m de longitud, en sorgeixen altres de més estrets que tanquen el recinte. El poblat està molt erosionat, i les restes són més aviat escassos (restes de muralla i una torrassa defensiva, estructures de departaments quadrangulars, restes d'habitatges).
Al s. XIX va ser castigat per cercadors de tresors. L'enginyer Enric Vilaplana Julià fou el descobridor del poblat del Puig. Les primeres prospeccions serioses les hi va realitzar Camil Visedo Moltó.
El 1964 l'excavà el Laboratori d'Arqueologia de la Universitat de València, V. Pascual i M. Tarradell, i des de 1982 F. Rubio. En l'excavació s'hi identificaren materials de l'edat del bronze i, al damunt, nivell ibèric, del període orientalitzant amb presència d'àmfores fenícies i fíbules del tipus d'Alcores (s. VII-VI ae) i ibèric antic amb plats de ceràmica grisa i bicroma. Entre els materials, destaca l'abundància de ceràmica importada (àtica de figures roges, àtica de vernís negre), algunes amb grafits en alfabet grecoibèric, la qual cosa permet calcular-ne la destrucció dins del s. IV ae.

## Vegeu també

* Museu Arqueològic Camil Visedo.

## Referències

* Grau Mira I. L'organització del territori a l'àrea central de la Constestania Ibèrica. Publicacions de la Universitat d'Alacant, 2002
* Llobregat Conesa EA. Contestania Ibèrica. Institut d'Estudis Alacantins, Alacant, 1972.
* Ros F. El Puig. En Arqueologia a Alacant 1976-86, Institut d'Estudi Juan Gil Albert, 1986.
* Aquest article conté material escrit o gràfic procedent del lloc web www.contestania.com, amb permís del propietari.
* ↑ URL de la referència: https://ceice.gva.es/va/web/patrimonio-cultural-y-museos/inventario-general. Data de consulta: 31 març 2023.
# Jaciment arqueològic de Can Busquets

Can Busquets és un jaciment prehistòric al municipi de Sant Quintí de Mediona a la comarca de l'Alt Penedès. El jaciment ha sigut identificat com un taller o centre de producció i explotació de sílex amb cronologia que va des del Paleolític Mitjà (-50.000/-24.000) al Paleolític Superior (-33000/-9000).
El jaciment va ser descobert a l'estiu de 1959 per Josep Masachs, i més tard va ser prospectat. El jaciment s'estén per les vinyes i el turó que hi ha darrere de la masia abandonada dins de l'indret de Can Busquets. Les restes trobades en aquest jaciment s'han relacionat amb els afloraments de La Bòria (Sant Quintí de Mediona) i Mas Pinyol (Font-rubí). La indústria conservada consta d'una petita mostra de 19 retocats, 15 fragments, 7 ascles, tots molt deshidratats i amb una pàtina blanquinosa-groguenca. Sis denticulats, set rascadors, tres d'ells transversals, un de punta, un abrupte, una osca, un burí, 2 retocs marginals. La datació de Paleolític Superior se li dona perquè, tot i la presència de rascadors transversals típics del Paleolític Mitjà la imprecisió i el caràcter general de la mostra, juntament amb la presència de burí fa pensar en un Paleolític Superior Inicial en què en un primer moment encara perdura la tècnica del Mosterià.

## Vegeu també

* Llista de jaciments arqueològics de l'Alt Penedès
* Prehistòria a Catalunya

## Bibliografia

* GIRÓ, P. "Activitats Arqueològiques IV. Estacions taller superficials a la comarca del Penedès". Agrupàció Excursionista Cataluña.
* GIRÓ, P. "Notas de Arqueología de Cataluña y Baleares: Mediona". Ampurias. XXIV, p.299.
* MONFORT SALIONS, J. Talleres líticos de superficie del Penedès i extensiones. p.127-128. Tesi de Llicenciatura per la Universitat de Barcelona.
* RAURET, A.M. El proceso de la primitiva población del Panadés. 1963. p.64-65. Tesi de Llicenciatura per la Universidad de Barcelona.

## Enllaços externs

* Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya (accés: 28/05/2015)
# Jang Gil-ja

Jang Gil-ja (coreà: 장길자, nascuda el dia 29 d'octubre de l'any 1943), és una dona sud-coreana que afirma ser Déu Mare, i és la líder de l'Església de Déu Societat Missionera Mundial. Jang és la presidenta de la Fundació We Love U (국제위러브유 운동) i també presideix la Fundació New Life Welfare (새생명복지회). Els membres de l'Església de Déu Societat Missionera Mundial, la anomenen Mare Jerusalem o Mare Celestial, i afirmen que Jang és Déu Mare, ja que els membres de la comunitat creuen que Jang ha complert totes les profecies de la Bíblia. Els seguidors de Jang no solament prediquen en altres països asiàtics, sinó també arreu del món. Déu Mare s'anomena en pinyin; Mǔqīn Shàngdì, en xinès; 母亲上帝), (en coreà: 어머니 하나님 Eomeoni Hananim).

## Enllaços externs

* Església de Déu Societat Missionera Mundial Arxivat 2016-05-29 a Wayback Machine. (anglès) (castellà) (alemany) (xinès) (japonès)
* We Love U Foundation Arxivat 2016-06-25 a Wayback Machine. (coreà) (anglès) (castellà)
# James Mercer

James Mercer (Bootle, 15 de gener de 1883 - Londres, 21 de febrer de 1932) va ser un matemàtic anglès.

## Vida i Obra

Mercer va estudiar al University College de Liverpool i al Trinity College (Cambridge), en el qual es va graduar com senior wrangler el 1907 i obtenint el Premi Smith de l'any següent. Durant la Primera Guerra Mundial va ser instructor al Royal Naval College, participant també a la batalla naval de Jutlàndia.
Acabada la guerra, va tornar fer de professor a Cambridge, però la seva mala salut va impedir que pogués fer una carrera acadèmica plena. Es va haver de retirar el 1926 per malaltia.
Mercer és recordat per haver enunciat el teorema de Mercer (1909), un important resultat d'anàlisi matemàtica.

## Referències

* 1 2 H., 1933, p. 164.
* ↑ Mann, 2020, p. 110.
* ↑ Mann, 2020, p. 111.
* ↑ H., 1933, p. 164-165.

## Bibliografia

* H., E.W. «James Mercer. 1883-1932» (en anglès). Obituary Notices of Fellows of the Royal Society, Vol. 1, Num. 2, 1933, pàg. 164-165. ISSN: 1479-571X.
* Mann, Tony. «The Royal Naval College». A: Raymond Flood, Tony Mann, Mary Croarken (eds.). Mathematics at the Meridian: The History of Mathematics at Greenwich (en anglès). CRC Press, 2020, p. 105-118. ISBN 978-0-8153-6879-3.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «James Mercer» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)