OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cases a la muralla de Sant Francesc, 51-53 (Valls)

Les cases a la muralla de Sant Francesc, 51-53 són uns edificis de Valls (Alt Camp) protegits com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificis situats a la muralla de Sant Francesc, al centre del nucli de Valls. Es presenten com dos habitatges diferenciats, tot i les traces arquitectòniques demostren la seva concepció unitària, edificat, originàriament, com un sol habitatge. Tot i que les reformes són plenament visibles, l'habitatge corresponent al número 51 mostra alguns elements interessants com els arcs a sardinell de les obertures del primer i segon pis, la composició simètrica de la façana, la finestra balconera amb barana metàl·lica amb motius geometritzants, les obertures en forma d'arc de mig punt del segon pis i el coronament, amb cornisa motllurada i barana d'obra formada per obertures que creen dibuix de diamants estirats.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Muralla de Sant Francesc, 51-53». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Carrer de Sant Miquel

El carrer Sant Miquel és un carrer del centre de la ciutat de Mallorca que va de les Avingudes fins a la plaça Major. És un dels principals eixos del centre històric, i comunica amb altres carrers com el carrer dels Oms, la plaça del Mercat i la plaça de la Porta Pintada. Té continuïtat per la Ciutat Nova en el carrer de Blanquerna.
És un dels principals eixos comercials de tota la ciutat: compta amb molts de cafès i locals comercials de roba, sabates, accessoris, joguines, esport, etc. El seu nom és degut a l'església dedicada a Sant Miquel, situada a mig carrer. Abans havia rebut els noms de carrer de la Síquia (pel fet que, antigament, hi transcorria la Síquia de la Vila, que duia aigua de la font de la Vila i la font d'en Baster), carrer dels Hortelans (pels horts adjacents a la dita síquia) i carrer Major. Per aquest carrer va entrar el Rei en Jaume el dia 31 de desembre de 1229, el dia que conquerí la ciutat. La Porta Pintada era la porta per on entrà la host catalana, motiu pel qual tenia un gran simbolisme, fins que fou enderrocada el 1912.

## Referències

* ↑ Carrer Sant Miquel a callejero.net
* ↑ Zaforteza Musoles, Diego. La Ciudad de Mallorca: ensayo histórico-toponimico. Tomo II. Palma: Ajuntament, 1989, p. 44. ISBN 8450565812.

## Enllaços externs

* Pueblos Arxivat 2010-07-21 a Wayback Machine.
* «Carrer de Sant Miquel» (en anglès). foursquare.com.
# Carrer de Sant Martí (Lleida)

El Carrer de Sant Martí és un carrer catalogat com a monument del municipi de Lleida inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer antic de la ciutat, d'una amplada gairebé uniforme de 10 metres, que va del peu de la Seu Vella, on hi ha el Mercat del Pla, fins a l'Avinguda de Prat de la Riba, frontera amb la ciutat nova. S'hi troba, entre altres edificis i establiments de restauració, Centre d'Art la Panera, l'església nova i la vella de Sant Martí, construïda al segle xii.
L'escola de Magisteri, avui enderrocada, i l'antiga caserna de Policia, eren també fites importants. Tanmateix, són més abundants les cases velles de tres a cinc pisos, encara que cap a l'Avinguda Prat de la Riba les alçades comencen a muntar.

## Història

Aquest carrer va néixer sobre una calçada feta al llarg de l'antic camí de Montsó, el qual arrencava del portal de la Suda, no gaire lluny d'on comença el carrer de Boters. La porta de Montsó és l'origen de la parròquia de Sant Martí. El nom de carrer de Sant Martí no apareix fins avançat el segle xviii. Oficialment, des dels anys del Lluís de Blondel (1786). El 1781 havia estat construïda el baluard de la Llengua de Serp pel tinent de rei, Henri Wijélz. El 1788 tenia 24 cases de veïnatge i el 1875 s'enderrocà el quarter de Pilats, que deixà lloc al Mercat del Pla.

## Referències

* ↑ «Media calle Sant Martí tendrá aceras más anchas y menos aparcamiento» (en castellà). Segre, 20-04-2019. [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ Sàez, Anna. «Niu artificial per a les cigonyes de Sant Martí». El Punt Avui, 24-11-2015. [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ «Sant Martí i el Peu del Romeu, béns culturals». El Punt Avui, 03-08-2016. [Consulta: 17 octubre 2020].
* 1 2 3 4 5 6 «Carrer de Sant Martí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 març 2013].
* ↑ «La Paeria finalitza la compra de la comissaria de Sant Martí de Lleida». Segre, 21-07-2020. [Consulta: 17 octubre 2020].
# Carrer de Sant Pere (el Masnou)

El carrer de Sant Pere és un carrer del municipi del Masnou (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Carrer estret paral·lel al mar i al carrer de Lluís Millet, entre d'altres, en una zona d'eixample del municipi, comunica l'avinguda de Joan XXIII, que després passa a anomenar-se de Rafael Casanova, amb la plaça de l'Església.
Les cases del carrer són cases de cós entre mitgeres de planta rectangular enretirades del pla de carrer i amb pati davanter. Consten de poca alçada: de planta baixa i planta pis amb la coberta de teules àrabs a dues aigües i el carener paral·lel a la façana principal, orientada a migdia. Les façanes es generen a partir d'una disposició simètrica mitjançant dos eixos de verticalitat definits per les obertures: porta d'accés i finestra lateral a la planta baixa i dues finestres a la planta pis. L'acabat superficial dels paraments de les façanes és estucat i pintat de diferents tons cromàtics. Cada casa va acompanyada d'un pati davanter alineat al pla de carrer i que genera un espai exterior característic, de planta rectangular i limitats per murs baixos i tanques.
La majoria de coronaments de les façanes destaquen per les balustrades d'obra amb motius geomètrics calats en un terrat practicable. Algunes modificacions posteriors d'aquesta tipologia arquitectònica es concreten en la transformació de part de la coberta en un terrat pla practicable o en l'afegit o modificació d'alguna obertura.

## Referències

* ↑ «Carrer Sant Pere». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 juliol 2016].
* 1 2 Montlló Bolart, Jordi. «Fitxa "08118/15 Carrer St. Pere (tram est) - El Masnou"». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 01-02-2010. [Consulta: 30 juliol 2016].
# Castro Marim

Castro Marim és un municipi portuguès, situat al districte de Faro, a la regió d'Algarve i a la subregió de l'Algarve. L'any 2006 tenia 5.349 habitants. Limita al nord i oest amb Alcoutim, a l'est amb Ayamonte, al sud amb Vila Real de Santo António i l'Oceà Atlàntic, al sud-oest amb la freguesia de Vila Nova de Cacela (Vila Real de Santo António) i a l'oest amb Tavira.

## Població

Població del concelho de Castro Marim (1801 – 2011) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 | 2011 |
| 5.020 | 4.874 | 8.308 | 9.402 | 9.992 | 7.297 | 6.803 | 6.593 | 6.495 | 6.719 |

## Freguesies

* Altura
* Azinhal
* Castro Marim
* Odeleite
# Celico

Celico és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis d'Acri, Casole Bruzio, Lappano, Longobucco, Rose, Rovito, San Pietro in Guarano i Spezzano della Sila a la mateixa província.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi de Celico :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Celico» (en italià).
# Casa Arnau (Escunhau)

Casa Arnau és una casa d'Escunhau, al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de tipologia tradicional aranesa, amb façana orientada a migdia, arrebossada, excepte la porta que es troba allindada i és de tipus renaixentista amb motllures, impostes i guardapols. A la llinda hi ha gravada la següent inscripció: ANY [un cor] 1803// LLORENS. VIDAL. DEPRICOT.

## Història

S'incendià fa uns anys enrere.

## Referències

* 1 2 «Casa Arnau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 setembre 2021].
# Kepler-157b

Kepler-157b és un planeta extrasolar que forma part d'un sistema planetari format per almenys tres planetes. Orbita l'estel denominat Kepler-157. Va ser descobert l'any 2014 per la sonda Kepler per mitjà de trànsit astronòmic.

## Referències

* 1 2 Douglas A. Caldwell «Validation of Kepler's multiple planet candidates. III. Light curve analysis and announcement of hundreds of new multi-planet systems» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 04-03-2014, pàg. 45. DOI: 10.1088/0004-637X/784/1/45.
* ↑ Douglas A. Caldwell «Validation of Kepler's multiple planet candidates. III. Light curve analysis and announcement of hundreds of new multi-planet systems» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 04-03-2014, pàg. 45. DOI: 10.1088/0004-637X/784/1/45.
* ↑ «Transit Timing Variations and linear ephemerides of confirmed Kepler transiting exoplanets». Research in Astronomy and Astrophysics, 3, 2019, pàg. 041. DOI: 10.1088/1674-4527/19/3/41.
* ↑ Jennifer van Saders «Revised Radii of Kepler Stars and Planets Using Gaia Data Release 2» (en anglès). Astrophysical Journal, 2, 16-10-2018, pàg. 99. DOI: 10.3847/1538-4357/AADA83.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 4 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Planet Kepler-157 b» (en anglès). Extrasolar Planets Encyclopaedia. Observatori Meudon. [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ «The planetary system Kepler-157 hosts at least 3 planets.» (en anglès). Open Exoplanet Catalogue. [Consulta: 19 desembre 2020].
# Castell del Benicadell

El castell de Benicadell o de Penacadell és un castell situat al terme municipal de Gaianes (el Comtat).
Just en el cim del Benicadell, el castell, completament derruït, s'ubica a sobre d'una plataforma des d'on es controlen les comarques del Comtat i la Vall d'Albaida. L'estat de conservació és tan pobre, que fins i tot pocs excursionistes que accedeixen al cim s'adonen de la presència de les restes. En la plataforma, amb unes mesures de 3 x 4 m., s'hi poden detectar les restes d'un mur d'una grossària d'1,20 m., 1,60 m de llargada i 0,60 m. d'altura.
Per les troballes ceràmiques d'origen musulmanes trobades a la zona, el castell es data entre els segles XII i xiii. D'època cristiana les troballes han estat mínimes.
Els investigadors del Centre d'Estudis Contestans (una organització experta en aquesta matèria) són molt crítics en què les restes descrites siguen realment les restes del castell de Benicadell. En les cites històriques referents a les revoltes d'Al-Azraq, aquest castell es descriu com una peça clau en les comunicacions entre les valls de l'actual província de València i les valls del nord de l'actual província d'Alacant. El castell es dibuixa com una fortificació realment important amb un gran domini territorial i de les principals vies, la qual cosa seria molt difil, si més no impossible, des d'un lloc amb tan poca accessibilitat com el cim del Benicadell. A més, hi ha fortes contradiccions cronològiques entre la datació de la ceràmica apareguda i l'evolució del lloc segons les fonts històriques.

## Bibliografia

* El Comtat, una terra de castells. Editat pel Centre d'Estudis Contestans. 1996.
# Ken Foree

Kentotis Alvin Foree, més conegut com a Ken Foree, (Indianapolis, 29 de febrer de 1948) és un actor estatunidenc.

## Biografia

Després d'un petit paper en la comèdia Bingo (1976), Ken Foree obté el que és sens dubte el seu paper més famós interpretant el personatge de Peter en la pel·lícula El despertar dels zombis (1978) de George A. Romero.
L'actor a continuació ha tingut nombrosos papers en pel·lícules fantàstiques, esdevenint una petita icona del cinema de por. Ha participat sobretot a les pel·lícules The Texas Chainsaw Massacre 3 (1990), El Dentista (1996) i The Devil's Rejects (2005). Ha fet igualment un cameo en el remake de la pel·lícula Zombie L'exèrcit dels morts (2004).

## Filmografia
### Cinema

* 1976: The Bingo Long Traveling All-Stars & Motor Kings : Honey, Potter's Goon
* 1978: El despertar dels zombis (Dawn of the Dead): Peter
* 1979: The Wanderers: esportista negre
* 1979: The Fish That Saved Pittsburgh: jugador de Pittsburgh Python
* 1981: Els cavallers de la moto (Knightriders): Little John
* 1986: Jo Jo Dancer, Your Life Is Calling de Richard Pryor: Big Joke
* 1986: From Beyond: Buford 'Bubba' Brownlee
* 1987: Terror Squad: Diputat Brown
* 1989: True Blood: Det. Charlie Gates
* 1989: Phantom of the Mall: Eric's Revenge : Acardi
* 1989: Death Spa: Marvin
* 1990: Down the Drain: Buckley
* 1990: The Texas Chainsaw Massacre 3: Benny
* 1990: Without You I'm Nothing: Emcee
* 1990: Taking Care of Business d'Arthur Hiller: J.B.
* 1991: Hangfire: Billy
* 1991: Diplomatic Immunity: Del Roy Gaines
* 1991: Night of the Warrior: Oliver
* 1993: Fugida mortal (Joshua Tree): Eddie Turner
* 1995: Sleepstalker: Detectiu Rolands
* 1996: El dentista (The Dentist) de Brian Yuzna: Detectiu Gibbs
* 2004: The Devil's Due at Midnight (vídeo): Byron Estils
* 2004: Dawn of the Dead: Teleevangelista
* 2005: Els renegats del diable (The Devil's Rejects): Charlie Altamont
* 2006: Devil's Den: Leonard
* 2007: Black Santa's Revenge: Black Santa
* 2007: Splatter Disco: Shank Chubb
* 2007: Halloween: Big Joe Grizzley
* 2007: Brotherhood of Blood: Stanis
* 2008: Dead Bones: The Bartender
* 2009: Zona of the Dead: Agent Mortimer Reyes
* 2011: Aigua per a elefants: Earl
* 2013: The Lords of Salem: Herman Jackson

### Telefilms

* 1980: The Golden Moment: Any Olympic Love Story
* 1980: A Rumor of War: M.P.
* 1981: Terror Among Us: Presoner
* 1981: Elvis and the Beauty Queen: Boxejar
* 1981: Born to Be Sold: Man
* 1985: Command 5: Controlador aire
* 1986: Northstar: Astronauta negre
* 1988: Glitz: Moose
* 1990: Fatal Charm: Willy
* 1991: The Heroes of Desert Storm: Sgt. Leroy Ford
* 1991: A Mother's Justice: Warren Thurlow
* 1992: Final Shot: The Hank Gathers Story: Primer Entrenador
* 2000: Two Heads Are Better Than None: Roger Rockmore

### Sèries de televisió

* 1994: Viper: Harley Trueblood
* Agència tots riscos: Peces deslligades
* X-Files (temporada 3 Episodi 5): Vincent Parmelly
* 1996-2000 Kenan i Kel (sèrie TV): Roger Rockmore
# Castell de Švihov

El castell de Švihov (en alemany Burg Schwihau) és al municipi de Švihov, al Districte de Klatovy de la República Txeca.
Els orígens de Švihov foren una casa construïda a la primera meitat del segle xiv. Des 1480 el castell va ser àmpliament reconstruïda en estil gòtic per part de Puta Švihovský (Puta de Schwihau). Les fortificacions massives d'aquest castell va fer que el 1655 fos inclòs en la llista de fortaleses que havien de ser destruïdes per ordre de Ferran III, tot i que al final només es va enderrocar part de les fortificacions exteriors i a partir de llavors el castell va caure en una època de decadència i es va fer servir com a graner.
El nucli del castell consta de dues ales residencials. A l'est hi ha una capella, que encara ara està oberta al culte en celebracions marianes i la possibilitat de fer-hi casaments, mentre que a l'oest trobem una imponent torre massissa. El pati interior està decorat amb la tècnica de l'esgrafiat.
Els objectes exposats a l'interior del castell mostren l'estil de vida del segle xvi. El castell està obert als visitants. Les dependències del castell va servir de teló de fons per a la pel·lícula de conte de fades de 1972 Tres nous per Ventafocs.
# Ken Griffey Jr.'s Slugfest

Ken Griffey Jr.'s Slugfest és un videojoc de beisbol per la Nintendo 64 i Game Boy Color. Va ser llançat el 1999. És la continuació de Ken Griffey Jr. Presents Major League Baseball, llançat per Super Nintendo, que també té continuació, Ken Griffey Jr.'s Winning Run, també per Super Nintendo.
Aquest joc va ser ben rebut per la crítica.

## Referències

* ↑ Ken Griffey Jr.'s Slugfest. IGN
# Central Elèctrica Vinyals

La Central Elèctrica Vinyals és una obra de Rafael Masó a Flaçà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici industrial de planta rectangular, amb dues plantes i soterrani, coberta de teula a dues vessants i un extrem acabat en forma de torres amb la coberta a tres vessants. Tot el conjunt presenta grans ràfecs construïts amb cairats i rajola ceràmica. Les parets són arrebossades excepte el sòcol fet amb pedra. Hi ha grans obertures amb arc de mig punt.

## Història

A la central hi ha una placa que especifica les dades de realització de l'edifici: les obres foren iniciades el juliol de 1920, la maquinària s'instal·là el setembre de 1922, fou inaugurada el 16 de juliol de 1923. El seu promotor fou Don Bonaventura de Vinyals a qui també es deu la reconstrucció de la séquia que porta les aigües a aquesta central. Aquesta important obra possibilità el regadiu a Celrà, Bordils, Sant Joan de Mollet i Flaçà. Des de l'any 1960 també es rega a Juià.
Aquesta séquia s'inicia a Campdorà i pren les aigües del Ter. Els seus precedents es remunten a l'any 1748. Amb la reconstrucció de la presa es convertiren en terres de regadiu moltes vessanes de secà dels esmentats municipis.

## Referències

* 1 2 3 «Central Elèctrica Vinyals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Central Elèctrica Vinyals a la Fundació Rafael Masó.
# Ceres (Torí)

Ceres (arpità Sèress) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 1.032 habitants. Està situat a les Valls de Lanzo, situada entre la Vall d'Ala i la Vall Gran de Lanzo, les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb els municipis d'Ala di Stura, Cantoira, Chialamberto, Groscavallo, Mezzenile, Monastero di Lanzo i Pessinetto.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Giovanni Battista Poma | Centre |
Viccionari
# Ceresfjellet

Ceresfjellet (literalment: muntanya de Ceres) és una muntanya situada a l'illa de Spitsbergen, a l'arxipèlag de Svalbard, Noruega. Amb 1.675 metres d'alçada, és el tercer pic més alt de Svalbard. Es troba a l'oest del Wijdefjorden i s'anomena així pel planeta nan Ceres.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Institut Polar Noruec. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 28 octubre 2016].
* ↑ «Geographical survey. Fjords and mountains». Oficina Central d'Estadístiques de Noruega, 22-10-2009. [Consulta: 31 març 2010].
# Karanja

* Per a altres significats, vegeu «Karanja (desambiguació)».
Karanja, és una península del districte de Raigad o Raigarh, abans districte de Kolaba, a l'actual Maharashtra al sud-est del port de Bombai. Hi ha una població anomenada antigament amb el mateix nom, avui dia es diu Uran.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Kiviuq (satèl·lit)

Kiviuq és un satèl·lit irregular prògrad de Saturn. Fou descobert per Brett J. Gladman l'any 2000, rebé la designació provisional de S/2000 S 5. T

## Característiques

Kiviuq té uns 16 quilòmetres de diàmetre, i orbita Saturn a una distància d'11,1 milions de quilòmetres en 450 dies. És membre del grup inuit de satèl·lits irregulars. Mostra un color vermell clar i el seu espectre infraroig és molt similar a Siarnaq i Paaliaq, la qual cosa alimenta la hipòtesi d'un origen comú, és a dir, el trencament d'un cos més gran.
Es pensa que Kiviuq està en ressonància de Kozai, és a dir, reducció cíclica de la inclinació orbital mentre s'incrementa l'excentricitat orbital i a l'inrevés

## Denominació

Kiviuq rebé el seu nom definitiu el 8 d'agost de 2003 del gegant de la mitologia inuit. Kiviuq (també escrit Keeveeok, Qiviuq o Kivioq) és un heroi llegendari Inuk, una mena d'Odisseu que visqué molt de temps o que tingué moltes vides, viatjà i visqué nombroses aventures, els detalls de les quals depenen de la tradició oral dels narradors. Anteriorment havia tingut la designació provisional de S/2000 S 5, que indica que fou el cinquè satèl·lit fotografiat per primera vegada l'any 2000.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.
* ↑ IAUC 7521: S/2000 S 5, S/2000 S 6 November 18, 2000 (anglès)
* ↑ MPEC 2000-Y14: S/2000 S 3, S/2000 S 4, S/2000 S 5, S/2000 S 6, S/2000 S 10 December 19, 2000 (anglès)
* ↑ Grav, T.; and James Bauer; A deeper look at the colors of Saturnian irregular satellites(anglès)
* ↑ Gladman, B. J.; Philip D. Nicholson; Joseph A. Burns; John J. Kavelaars; Brian G. Marsden; Holman, M. J.; Grav, T.; Carl W. Hergenrother; Jean-Marc Petit; Robert A. Jacobson; and William J. Gray; Discovery of 12 satellites of Saturn exhibiting orbital clustering, Nature, 412 (July 12. 2001), pp. 163–166(anglès)
* ↑ Matija Ćuk; and Burns, J. A.; On the Secular Behavior of Irregular Satellites, The Astronomical Journal, Vol. 128 (2004), pp. 2518-2541(anglès)
* ↑ IAUC 8177: Satellites of Jupiter, Saturn, Uranus August 8, 2003(anglès)
* Ephemeris from IAU-MPC NSES

## Enllaços externs

* Pàgina de David Jewitt
# Centre Memorial de la Resistència alemanya

El Centre Commemoratiu de la Resistència Alemanya és un museu de Berlín inaugurat el 1989, que conté una exposició permanent que mostra les diverses iniciatives individuals o de grups en contra del règim nacionalsocialista a l'Alemanya de Hitler (1933-1945). La fundació que gestiona el centre també administra altres espais commemoratius a Berlín, com l'antiga presó nazi de Plötzensee, el Museu-taller Otto Weidt i el Centre Commemoratiu dels Herois Silenciosos.
El Centre Commemoratiu de la Resistència Alemanya està situat al districte berlinès de Mitte, a l'antic edifici de l'Alt Comandament de l'Exèrcit on l'any 1944 es produí un intent de cop d'Estat en contra del règim nacionalsocialista. Al pati de l'edifici van ser afusellats els oficials que van participar en l'intent de derrocar el govern d'Adolf Hitler.

## Referències

* ↑ «Presó nazi de Plotzensee». Arxivat de l'original el 2 de maig 2017. [Consulta: 8 gener 2017].
* ↑ «Museu taller Otto Weidt». Arxivat de l'original el 30 de març 2010. [Consulta: 8 gener 2017].
* ↑ «Centre Commemoratiu dels Herois Silenciosos». Arxivat de l'original el 8 de gener 2017. [Consulta: 8 gener 2017].
* 1 2 «Centre Memorial de la Resistència alemanya». Memorial Democràtic. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2017].
# Kiuwan

Kiuwan és una solució SaaS per mesurar i analitzar els riscos de seguretat en el desenvolupament de programari. Idera, Inc. la va adquirir l'octubre de 2018.
Kiuwan és una de les eines d'anàlisi estàtica del codi font inclosa en la llista d'OWASP.
Va ser finalista dels premis IBM Beacon Awards 2015.

## Referències

* ↑ «Idera, Inc. Acquires Assembla for Source Code Management» (en anglès). www.businesswire.com, 01-11-2018. [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ OWASP Source Code Analysis Tools
* ↑ IBM Beacon Awards 2015
# Catorze

* Aquest article tracta sobre el nombre. Si cerqueu el mitjà digital, vegeu «Catorze (publicació digital)».
El catorze és un nombre natural que segueix el tretze i precedeix el quinze. S'escriu 14 en xifres àrabs, XIV en les romanes i 十四 en les xineses.
Ocurrències del catorze:
* Grau màxim de l'escala de pH.
* Està lligat a la bona sort en moltes cultures sudamericanes.
* El nombre especial de Bach.
* Un codi d'identificació neonazi, ja que són 14 les paraules del seu lema.
* Feien falta 14 membres per formar una capella càtara o 14 focs per a establir una sinagoga
* El nombre de la mala sort a la Xina
* Designa l'any 14 i el 14 aC
* Quan ordenem alfabèticament tots els nombres naturals en català, el catorze és el primer, seguit del cent.
* Nombre atòmic del silici.