OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Benet del Pui

Sant Benet del Pui és l'església de la caseria, ara masia, del Pui, de l'antic terme municipal de Baén, i de l'actual de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada a la masia del Pui, al nord del poble d'Useu i a ponent de la masada de Vilesa.
Construït al segle xviii, és un temple petit, d'una sola nau i amb un absis quadrat que no destaca del conjunt.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* MADOZ, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar, vol. XIII, pàg. 306. Madrid: Imprenta del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de D. Pascual Madoz, 1849. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al «Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar» de Pascual Madoz. Vol. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.

## Enllaços externs

* Sant Benet del Pui en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Mar de la Xina

Mar de la Xina és el nom dels següents llocs:
* Mar de la Xina Oriental, limitada a l'est per les illes japoneses de Kyushu i Ryukyu, al sud per Taiwan i a l'oest per la Xina continental
* Mar de la Xina Meridional, part de l'oceà Pacífic des de Singapur fins a l'estret de Taiwan
# Sant Miquel del Pla de Manlleu

La capella de Sant Miquel del Pla de Manlleu és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp).

## Descripció

De l'antiga capella de Sant Miquel només es conserven l'absis i els murs. Per les restes que es conserven es pot veure la seva planta rectangular dividida transversalment en dos cossos per un arc apuntat de 19 dovelles de pedra. La porta d'accés, de mig punt, es troba a la façana, tot i que originàriament s'obria en un mur lateral. De la volta de canó, esfondrada en gran part, se'n conserva l'encaix amb l'absis de planta semicircular, que manté la seva teulada primitiva. L'obra és de pedra.

## Història

L'església apareix documentada en el testament d'Elisenda de Fonollar l'any 1247 i en altres documents del 1308. L'any 1591 tenia un benefici de 20 lliures anuals que rebia don Tomàs Rourich i ja es trobava sota l'advocació de Sant Miquel Arcàngel. La capella va ser abandonada el 1931.

## Referències

* «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
# Baranovka (Atkarsk)

* Per a altres significats, vegeu «Baranovka».
Baranovka (en rus: Барановка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 680 habitants. Pertany al districte municipal d'Atkarsk.

## Referències

* ↑ «Саратовская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года». Arxivat de l'original el 2018-02-28.
* ↑ «Списки населенных мест Саратовской губернии. Аткарский уезд / Оценочно-стат. отд. Сарат. губ. зем. управы. — Саратов, 1914». Arxivat de l'original el 2017-11-12.
* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2018-03-03.
# Sant Esteve de Bonpàs

Sant Esteve de Bonpàs és l'església parroquial del poble rossellonès de Bonpàs, a la Catalunya del Nord. És al bell mig de la cellera antiga de Bonpàs.
És un temple neogòtic, d'una sola nau coberta amb volta de creueria sobre columnes adossades als murs laterals, on s'obren capelles laterals. Les que corresponen a la nau transversal són més altes, formant una mena de transsepte. L'absis és poligonal, amb set panys.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Bompàs». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 37. Sant Esteve de Bonpàs». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.

## Referències

* ↑ Sant Esteve de Bonpàs en els ortofotomapes de l'IGN
# Mar de fons (onades)

Mar de fons és el moviment de les onades (també anomenat onatge o sistema d'onades) que es propaga fora de la zona on s'ha generat, podent arribar a llocs molt allunyats. Per tant, aquest estat del mar no té relació amb el vent present, encara que la seva causa és el vent que s'hagi originat en una altra àrea diferent. El mar de fons no s'ha de confondre amb el tsunami, ja que aquest últim és degut a moviments sísmics al fons del mar.
És oposat al mar de vent, que és el moviment de les onades generat pel vent en bufar directament sobre l'àrea del mar observada o als seus voltants (zona generadora).

## Característiques

Les onades del mar de fons es caracteritzen pel seu període regular i les crestes suaus, la longitud de l'ona és molt superior a la seva altura, presentant crestes arrodonides que no trenquen mai a alta mar. L'alçada de les onades és sensiblement igual i el seu perfil tendeix cap a la forma sinusoïdal. Les onades petites, que emmascaren les més grans a la mar de vent, desapareixen molt aviat, després que han abandonat l'àrea generadora, quedant només les de major longitud d'ona, ja que l'amortiment és més ràpid com més petita és la longitud d'ona. Això fa més fàcil la distinció de les característiques o paràmetres de la mar de fons que la d'aquests paràmetres a la mar de vent.
A un lloc hi pot arribar mar de fons des de llocs molt distants d'on bufa el vent. De vegades, pot arribar la mar de fons generada per una pertorbació ciclònica molt abans que arribi la borrasca, és a dir, abans que arribi el vent que origina la mar de vent i, per tant, la mar de fons. També és factible que a una zona marítima on hagi estat malament el mar, amb vent, quedi mar de fons durant algun temps ja que el vent ha cessat; és la mateixa mar de vent, propagada com a mar de fons d'un extrem a l'altre de la zona afectada.
Freqüentment, a la mar de fons d'una certa direcció se superposa una mar nova, i aleshores es forma el que es coneix com a mar a dues bandes .
Tot allò que s'ha exposat té validesa només a alta mar (onades d'aigües profundes,

## Referències

* ↑ Cours d'Oceanographie - les ondes dans l'ocean, Institut français de recherche pour l'exploitation de la mer.
* ↑ Young, I. R.. Wind generated ocean waves. Elsevier, 1999. ISBN 0-08-043317-0. p. 83.
* ↑ Propagation of ocean swells across the Pacific, Snodgrass, F. E., G. W. Groves, K. Hasselmann, G. R. Miller, W. H. Munk, and W. H. Powers, 1966: Phil. Trans. Roy. Soc. London, A249, 431–497.
* ↑ Weisse, Ralf; von Storch, Hans. Marine climate change: Ocean waves, storms and surges in the perspective of climate change. Springer, 2009, p. 51. ISBN 978-3-540-25316-7.

## Bibliografia

* Guery, Jean-Louis. Marées, vents et courants (en francès). Voiles et voiliers (Paris), 2010, p. 81 (Comprendre). ISBN 978-2-916083-43-8.
* Vergé-Franceschi, Michel. Dictionnaire d'Histoire maritime (en francès). éditions Robert Laffont, 2002, p. 1508 (Bouquins). ISBN 2-221-08751-8.
* Merrien, Jean. Dictionnaire de la mer. R. Laffont, 1958, p. XIV-647.

## Enllaços externs

* Onada de mar de fons (península ibèrica) Arxivat 2017-07-28 a Wayback Machine.
# María Victoria Borrachero Rosado

María Victoria Borrachero Rosado (Valdepeñas, 1961) és una científica espanyola.
Catedràtica d'Enginyeria de la Construcció de la Universitat Politècnica de València i Investigadora en l'Institut de Ciència i Tecnologia del Formigó.
Va estudiar Ciències Químiques i,posteriorment, Enfinyeria de Camins. La seva investigació se centra en l'estudi dels materials de construcció i el medi ambient, la reutilització de residus industrials, ceràmics i de biomassa (olis utiitzats, reste vegetals, ...) per a construir cases, carreteres i obres civils en materials que siguen el menys nocius per al medi ambient.
És considerada entre les millors científiques d'Espanya, destacada en l'àmbit de la tecnologia de l'edificació i la construcció.

## Referències

* 1 2 3 4 Investigadores intrèpides. Científiques que trenquen barreres 2., 2020, p. 24. ISBN 978-84-09-26282-3.
* ↑ «Ficha personal». [Consulta: 24 febrer 2024].
# Dorasque

El dorasque és una llengua del grup lingüístic txibtxa, parlada antigament pels dorasques als marges dels rius Chiriquí Viejo, Changuena i Diquis, a la província de Cartago de Costa Rica, i actualment extingida. El changuena és una varietat d'aquesta llengua.

## Bibliografia

* Alphonse Louis Pinart. Vocabulario castellano-dorasque: dialectos chumulu, gualaca y changuina Arxivat 2014-02-02 a Wayback Machine., E. Leroux, 1890, 42 pàgines.
* Adolfo Constenla Umaña. Las lenguas del área intermedia: introducción a su estudio areal, Universidad de Costa Rica, 1991.

## Referències

* ↑ Dorasque referència a Ethnologue (16th ed., 2009)
# María Vicenta Chávez Orozco

Vicenta Chávez Orozco, en religió María Vicenta de Santa Dorotea (Cotija, Michoacán, Mèxic, 6 de febrer de 1867 - Guadalajara, Jalisco, Mèxic, 30 de juliol de 1949) fou una religiosa mexicana, fundadora de la congregació de les Serventes de la Santíssima Trinitat i dels Pobres. És venerada com a beata per l'Església Catòlica.

## Biografia

Era la petita de quatre germans, fills de Luis Chávez i Benigna Orozco. Visqué al barri de Mexicaltzingo de Guadalajara (Mèxic), poblat per gent pobre i necessitada. El rector del barri, Agustín Beas, havia creat un petit hospital per als malalts pobres, amb sis llits; el va dedicar a la Santíssima Trinitat i l'atenien dones pertanyents a les Conferències de Sant Vicenç de Paül.
En 1892, Vicenta hi fou ingressada arran d'una pneumònia i hi va madurar la decisió de dedicar-se a l'assistència als malalts. Recuperada, va començar a treballar-hi i el 25 de desembre de 1895, amb dues companyes que treballaven amb ella, va professar els vots religiosos privats, posant les bases de la que serà la Congregació de les Serventes de la Santíssima Trinitat i dels Pobres, que ella mateixa va fundar el 12 de maig de 1905 amb el nom de Serventes dels Pobres. N'emeté els vots solemnes el 3 de desembre de 1911 i en va ésser escollida superiora el 8 de setembre de 1913, càrrec que tingué durant trenta anys, en els que va fundar disset cases a tot Mèxic.
Va patir les dues persecucions anticlericals de Mèxic, en 1914 i 1926, quan l'hospital de San Vicente de Zapotlán, de la congregació, fou ocupat i convertit en caserna; malgrat això, les germanes hi continuaren atenent els malalts. Va morír a l'hospital de la Santíssima Trinitat (Guadalajara).
El 21 de desembre de 1991, el papa Joan Pau II la va proclamar venerable; el mateix la va beatificar a Roma el 9 de novembre de 1997.

## Bibliografia

* Biografia
# El Calvari de Gandesa

El Calvari de Gandesa és un conjunt format per una capella i els pilars amb les estacions del Via Crucis situat a Gandesa (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a un petita elevació del terreny que domina la vila. El conjunt està constituït per una petita capella i els pilars amb les estacions. La capella està feta de pedra, de planta rectangular, porta de mig punt de maó dovellat amb petits contraforts als quatre angles.
L'interior està pintat, la coberta és de teula a dues aigües amb creu metàl·lica a la part més alta de la façana.
Els pilars de les estacions són de formigó amb base quadrada que després passa a ser octogonal al fust, acabat amb creu metàl·lica.

## Història

La construcció de la capella va ser encarregada per mossèn Antoni Solé, al mateix temps que el santuari de la Fontcalda. Les estacions a cura de mossèn Gimeno.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Calvari de Gandesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].
# Mark Z. Danielewski

Mark Z. Danielewski (Nova York, 5 de març de 1966) és un escriptor nord-americà que es va donar a conèixer amb la seva novel·la debut La casa de fulles (2000). L'obra de Danielewski es caracteritza per la seva estructura formal experimental (narració a diferents nivells, variacions tipogràfiques, ocupació de la distribució del text sobre el paper com a recurs narratiu, etc.) en un estil conegut com a escriptura visual o literatura ergòdica. Va estudiar literatura anglesa a la Yale University i cinema a la USC School of Cinema-Televisionde Califòrnia. Ha publicat les novel·les The Whalestoe Letters (2000), The Fifty Year Sword (2005) i Only Revolutions (2006). La seva primera obra, House of Leaves (2000), és la més coneguda i conté les característiques principals de tota la seva producció literària: una estructura formal experimental amb diferents nivells de narració, variacions tipogràfiques i ús de la distribució del text com a recurs narratiu, en un estil de literatura visual que trenca la linealitat narrativa.

## Referències

* ↑ «Mark Danielewski». PEN American Center, 2010. Arxivat de l'original el 2012-10-03. [Consulta: 1r març 2014].
* 1 2 Deborah Vankin. «Mark Z. Danielewski: The writer as needle and thread» (en anglès). Los Angeles Times, 27-10-2012. [Consulta: 1r març 2014].
* ↑ «Mark Z. Danielewski». web. Kosmopolis (CCCB). [Consulta: 5 novembre 2015].
# El Puiggròs

Puiggròs és un mas al terme municipal de Navars (Bages) catalogat en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia de 950 m² construïda en diferents etapes que han malmès l'estructura originària de masia clàssica amb tres cossos, teulada a doble vessant i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. Les eixides de finals del s. XVIII, oberta en el bell mig de la casa il·luminen les grans sales interiors. Les successives ampliacions donaren lloc a la formació d'un pati central tancat per un mur. La masia del Puiggros té les característiques pròpies d'una gran fortificació de massisses proporcions.
La masia conserva un arxiu familiar sobretot a partir de Joan Puig (1758) gran promotor de noves construccions i ampliacions de la casa, especialment de les Sales i dels diferents menjadors. La casa conserva les portes originals així com les decoracions de guix dels sostres i l'enrajolat. La part més antiga de la casa correspon a la cara nord amb un pou i una cisterna amb la data 1590. A les llindes de les diferents portes, tant interiors com exteriors es llegeix: Joan Puig 1758,1612,1686,1733,1795 i l 1885.

## Referències

* 1 2 «Masia el Puig Gros». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].

## Bibliografia

FERRER I ALÒS, LLORENÇ. Masies i cases senyorials del Bages. Manresa: Fundació Caixa de Manresa: Angle, 1996. (Patrimoni artístic de la Catalunya Central ; 4) ISBN 8488811209
# Baranovka (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Baranovka».
Baranovka (en rus: Барановка) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 7 habitants. Pertany al districte municipal de Koltxúguino.

## Referències

* ↑ «Владимирская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года.». Arxivat de l'original el 2019-01-14.
* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Bébé fume

Bébé fume és una pel·lícula muda francès dirigida per Louis Feuillade i estrenada el 1910. Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bébé.

## Repartiment

* René Dary : Bébé
* Renée Carl : Madame Labèbe, la mama
* Paul Manson : Monsieur Labèbe, el pare
* Jeanne Saint-Bonnet : La minyona

## Notes

* ↑ Bébé e Bout-de-Zan: i baby comici di Feuillade, per Enrico Stamberghi
* ↑ Bébé fume a silentera.org
# Gneu Calpurni Pisó (cònsol)

Gneu Calpurni Pisó (en llatí Cnaeus Calpurnius Piso) va ser un magistrat romà. Formava part de la família dels Pisó, la branca més distingida de la gens Calpúrnia, una antiga gens romana d'origen plebeu.
Va ser cònsol l'any 139 aC juntament amb Marcus Popillius Laenas, però no es coneixen més fets de la seva vida.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 374.
# Gai Gemini

Gai Gemini (llatí: Gaius Geminius) va ser un magistrat romà dels segles II i I aC.
Va ser pretor de Macedònia l'any 92 aC i allí fou derrotat greument pels medis, una tribu tràcia, que després de la seva victòria va assolar la província.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/248?rgn=full+text;view=image;q1=GeminiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 238. ]
# Ace wo Nerae!

Aim for the Ace! (エースをねらえ!, Ēsu o Nerae!) és un manga shôjô de Sumika Yamamoto que va començar el 1972 i se serialitzà a la revista Margaret. Amb un gran èxit, fou adaptat a una sèrie d'animació el 1973, arribant fins al 1974 després de 26 episodis que es van emetre a l'estat espanyol com a Raqueta de Oro. Més recentment se'n va fer una sèrie d'imatge real, el 2004. L'anime va ser produït per Tokyo Movie Shinsha amb l'estudi d'animació Madhouse (la seva primera producció important), i es va emetre originalment per Mainichi Broadcasting System.
Un altre anime i dos OVAs, com també una pel·lícula, que torna a explicar la primera part de la sèrie, seguirien entre 1970 i 1980.
# El Puig del Mas

El Puig del Mas és un veïnat del terme comunal de Banyuls de la Marenda, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona central del seu terme comunal, just a migdia del nucli principal banyulenc. És a prop al sud del barri de la Rectoria, a la dreta de la Ribera de Vallàuria, al sud-est del poble de Banyuls de la Marenda. És l'origen del poble de Banyuls de la Marenda: en aquest lloc hi havia la mota defensiva del port de Banyuls, que fins al segle xiii exercia de centre neuràlgic del poble. Fou a partir d'aquesta data que es començà a desenvolupar el poble ran de mar.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «12-Banyuls de la Marenda». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Banyuls de la Marenda». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ «El Puig del Mas en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-06-05. [Consulta: 23 maig 2016].
# Bariofarmacoalumita

La bariofarmacoalumita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la farmacoalumita. Rep el nom en al·lusió a la seva composició, sent l'anàleg amb bari de la farmacoalumita, on el bari substitueix el potassi.

## Característiques

La bariofarmacoalumita és un fosfat de fórmula química Ba$_{0.5}$Al₄(AsO₄)₃(OH)₄·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2010. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bariofarmacoalumita pertany a «08.DK - Fosfats, etc, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ > 1:1 i < 2:1» juntament amb els següents minerals: richelsdorfita, bariofarmacosiderita, farmacosiderita, natrofarmacosiderita, hidroniofarmacosiderita, farmacoalumita, natrofarmacoalumita, burangaïta, dufrenita, natrodufrenita, matioliïta, gayita, kidwel·lita, bleasdaleïta, matulaïta i krasnovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Cap Garonne, situada a la localitat de Le Pradet, al departament de Var (Provença – Alps – Costa Blava, França). També ha estat descrita en dues mines properes a la localitat tipus, així com en altres indrets a Àustria, Alemanya, Itàlia i Xile.

## Referències

* ↑ «Bariopharmacoalumite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 novembre 2015].
# Bébé marchand des quatre saisons

Bébé marchand des quatre saisons és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada l’abril de 1911.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bébé.

## Repartiment

* René Dary : Bébé (com Clément Mary)
* Renée Carl : Madame Labèbe, la mama

## Notes

* ↑ Bébé marchand des quatre saisons, bifi.fr
* ↑ «Bebè erbivendolo». italiataglia.it.
* ↑ «Indice alfabetico delle pellicole cinematografiche approvate dal Ministero dell'Interno fino al 31 dicembre 1915». fondazionecsc.it.
# Gneu Bebi Tàmfil (pretor)

Gneu Bebi Tàmfil (en llatí Cnaeus Baebius Tamphilus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Bèbia, una família romana d'origen plebeu.
Era probablement fill del cònsol del mateix nom de l'any 182 aC, Gneu Bebi Tàmfil. Va ser nomenat pretor urbà el 168 aC. Al següent any (167 aC) era un dels cinc llegats del senat romà que van ser enviats al que havia estat el regne d'Il·líria que acabava de ser conquerit per l'exèrcit romà.
Es va trobar una moneda de Gneu Bebi Tàmfil, que presenta a l'anvers el cap de Pal·las i al revers Apol·lo conduint una quadriga.

## Referències

* ↑ Smit, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 974.
# 1º de Maio

Grupo Desportivo 1º de Maio és un club de futbol que juga a l'illa de Príncipe a São Tomé i Príncipe. L'equip juga a la Lliga de Príncipe de futbol a la seva divisió local i juga a l'Estadi 13 de Julho a la capital de l'illa, tal com fan tots els clubs de l'illa.

## Història

L'equip va ser fundat l'1 de maig de 1982 i fou nomenat després de la fundació de la data del club. El seu entrenador és Aldo Cruz. El club va celebrar el seu desè aniversari el 1992 i més tard va celebrar el seu 25è aniversari el 2007.
El seu logotip té una cresta puntejada d'or groc amb una fina vora verd fosc amb el nom del club i la ubicació del club a l'interior i cap amunt, Djunta Mó en principense. Té una pilota de futbol de color blau cel al mig amb dues persones donant-se la mà per dins. També té tres estrelles a la part inferior, de color verd, vermell i groc.
El 1999, el club va guanyar el seu primer títol de Copa regional i va jugar a les semifinals nacionals on es van classificar, van perdre un partit en aquesta ronda i va estar fora de la competició. L'any 2000, el club va guanyar la ronda anterior de la copa regional, el club va perdre en la fase semifinal. El 2001, el club va acabar en el cinquè i darrer lloc. L'equip va guanyar un títol el 2003 superant l'Inter Bom-Bom per 4 punts. En el total de títols regionals, els va compartir ambl'UDAPB el 2007 i Sporting Príncipe el 2011, fins aleshores, els títols totals foren tercers i darrers. Després de la victòria de l'Sporting en 2012, els seus totals el van fer cinquè.

## Palmarès

* Taça Regional de Príncipe: 1
       1999
* Lliga de Príncipe de futbol: 2
       2003

## Referències

* ↑ «Foi neste dia, em 1982, que nasceu o Clube Desportivo 1ºde Maio. Estamos de parabéns. 32 anos de mãos juntas!» (en portuguès). Facebook page of CD 1º de Maio, 01-05-2015. [Consulta: 10 agost 2015].
* ↑ «O Presidente do Clube, Aldo Cruz, faz o discurso de abertura das atividades» (en portuguès). Facebook page of CD 1º de Maio, 11-05-2015. [Consulta: 10 agost 2015].
* ↑ (anglès) São Tomé e Príncipe 2002/03 José Batalha & RSSSF.com

## Enllaços externs

* a Facebook (portuguès)
* Fitxa del club a Final Ball