OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antonio Mercero

Antonio Mercero (Lasarte-Oria, 7 de març de 1936 - província de Guadalajara, 12 de maig de 2018) fou un director i guionista de cinema i televisió basc, conegut sobretot per les seves sèries Verano azul i Farmacia de guardia i pel seu premiat telefilm La cabina. És el pare del també guionista de televisió Antonio Santos Mercero.

## Estudis

Es llicencia en Dret a la Universitat de Valladolid el 1958 i obté el títol de Director de cinema en l'Escola Oficial de Cinema de Madrid el 1962.

## Treballs en el cinema

El 1963 dirigeix el seu primer llargmetratge Se necesita un chico, presentat en el Festival Internacional de l'Humor de Bordighera (Itàlia). De 1966 a 1970 roda diversos documentals per a televisió. Entre les seves pel·lícules posteriors estan Las delicias de los verdes años (1976), La guerra de papá (1977), Tobi (1978), Buenas noches, señor monstruo (1982), Espérame en el cielo (1988), Don Juan, mi querido fantasma (1990), La hora de los valientes (1998), Planta 4ª (2003), i ¿Y tú quién eres? (2007).

## Treballs en televisió

El 1970 comença a realitzar en TVE programes de ficció. Va dirigir les sèries Verano azul, Crónicas de un pueblo, Este señor de negro, Farmacia de guardia i Manolito Gafotas.
És destacable la seva pel·lícula estrenada en televisió La cabina (1972), protagonitzada per José Luis López Vázquez, per la qual va rebre un ampli reconeixement i nombrosos premis.

## Premis

* Premi Goya d'Honor (2010)
* Premi al millor director del Festival Internacional de Cinema de Mont-real de 2003 per Planta 4ª
* Premi Emmy el 1973 per La cabina
* Millor programa dramàtic del Canal 47 de Nova York (1973)
* Premi de la Crítica Internacional del Festival de Televisió de Montecarlo (1973)
* Premi Marconi de Mifed de Milà (1973)
* Quijote de Oro al Millor Director, concedit per la crítica espanyola el 1972
* Premi Nacional (1972)
* Premi Ondas (1972)
* Antena de ORO (1972)
* Premi TP d'Or (1972)
* Menció Especial en el Festival de Cork (Irlanda)
* Premi del Sindicat Nacional de l'Espectacle
* Premi en la Biennal d'Art de París el 1965 per la seua pràctica de fi de carrera Trotín Troteras
* Conquilla d'Or i Perla del Cantàbrico en el Festival de Cinema de Sant Sebastià de 1962 pel seu curtmetratge Lección de Arte

## Referències

* ↑ País, El «Muere Antonio Mercero a los 82 años» (en castellà). El País [Madrid], 12-05-2018. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Internet, Unidad Editorial. «Antonio Mercero, Goya de Honor 2009 | Cultura | elmundo.es». [Consulta: 12 maig 2018].

## Enllaços externs

* Entrevista a El Mundo (2002)
* Biografia i Premis
* Filmografia i crítiques en FilmAffinity.
* Fitxa Partigi Arxivat 2010-04-20 a Wayback Machine.
# Antonio Mata Oliveira

Antonio Mata Oliveira, més conegut com a Antonio Mata, (nascut el 28 d'agost de 1968 a Olivença, Extremadura) és un exfutbolista espanyol.

## Trajectòria esportiva

Forjat al planter del CD Málaga, va debutar el 1988 en el primer equip del conjunt andalús, en l'època prèvia a la seua caiguda. S'hi va estar tres anys abans de fitxar pel CD Tenerife, club on passaria la major part de la seua carrera. Pràcticament titular durant tota la dècada dels 90 al club tinerfeny, va ser un dels components de la plantilla que més èxits ha donat a aquest club en la seua història, tant a nivell local com a europeu. En aquest darrer registre, Mata va tenir part de culpa: un gol seu de falta va donar la victòria al Tenerife davant el Brondby danès, als quarts de final de la Copa de la UEFA 95/96.
Després de quedar lliure del club insular, tot just va estar dues temporades en categories inferiors abans de penjar les botes.

## Clubs

| Club | Any |
| CA Malagueño | 1987-1988 |
| CD Málaga | 1988-1991 |
| CD Tenerife | 1991-1999 |
| Xerez CD | 1999-2000 |
| UD Orotava | 2000-2001 |
# Antonio Matamala Sistac

Antonio Matamala Sistac (Binèfar, 13 de gener de 1929 - Barcelona, 6 d'abril de 1951) fou un futbolista de la Franja de Ponent de la dècada de 1940.

## Trajectòria

Començà a practicar el futbol a Àvila amb 16 anys. Més endavant, el seu pare, que era cap d'estació, fou traslladat a Mollerussa, i allí continuà practicant el futbol a la UE Lleida, CFJ Mollerussa, CF Balaguer i UE Tàrrega. En aquest darrer club destacà de forma brillant i el FC Barcelona decidí incorporar-lo l'any 1949. Amb el Barça només jugà un partit oficial a la Copa Eva Duarte, l'any 1949, essent cedit a la UE Lleida i al CE Sabadell.
Va morir molt jove (22 anys) per les complicacions d'una operació quirúrgica, l'any 1951.
El seu germà Conrado Matamala Sistac també fou futbolista.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 «Entreno, me interesa». Mundo Deportivo, 28-07-1949. [Consulta: 7 maig 2016].
* 1 2 3 4 5 «Antonio Matamala Sistac». debinefar.blogspot.com.es, 31-10-2013. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «Antonio Matamala Sistac». Mundo Deportivo, 07-04-1951. [Consulta: 7 maig 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Antoni Jansana i Llopart

Antoni Jansana i Llopart (Sant Andreu de la Barca, 1872 - 1944) fou un diputat i polític català.

## Biografia

Es doctorà en dret i filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona. Formà part del Tribunal Contenciós Administratiu de l'Audiència Provincial de Barcelona, presidí la Junta de Govern de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País (1933-1934) i fou vicepresident de la Junta de l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre (IACSI).
Alhora, fou membre de l'Agrupació Catalanista de Sant Andreu de la Barca i milità a la Lliga Regionalista, amb la que fou escollit alcalde de Sant Andreu de la Barca el 1894-1902, membre de la Diputació de Barcelona per Sant Feliu de Llobregat i diputat a Corts a les eleccions generals espanyoles de 1916. També fou professor a l'Escola Industrial de Barcelona, on va conèixer Pau Vila i Dinarés, president de l'Assemblea de la Mancomunitat de Catalunya sota la presidència de Josep Puig i Cadafalch, i degà del Col·legi d'Advocats de Sant Feliu de Llobregat el 1934-1944.

## Enllaços externs

* Els Jansana
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Antoni Vives i Estover

Antoni Vives i Estover (Lleida, 1886-1959) va ser un polític català, membre de Joventut Republicana de Lleida i Esquerra Republicana, que fou alcalde de Lleida entre el 1932 i el 1934, i també el 1936.
Antoni Vives i Estover, membre de Joventut Republicana de Lleida, liderada per Humbert Torres i Alfred Pereña, va ser nomenat paer en cap de Lleida el novembre del 1932. El 6 d'octubre del 1934 va proclamar la República Catalana des d'un balcó de la Paeria. Arran d'aquest fet va ser destituït i empresonat. Després de les eleccions del 16 de febrer de 1936 va tornar a ocupar el càrrec d'alcalde de Lleida, i el setembre de 1936. Es va exiliar a Montpeller.

## Referències

* ↑ Rovira i Virgili, Antoni. Cartes de l'exili. Col·lecció Biblioteca Abat Oliva. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 22/10/2002, p. 792. ISBN 978-84-8415-406-8.
* ↑ «El consell de guerra contra el senyor Antoni Vives, ex-alcalde popular de Lleida». La Jornada, 15-01-1935, pàg. 4.
* ↑ Conxita Mir; Fabià Corretgé; Judit Farré; Joan Sagués. Repressió econòmica i franquisme. L'actuació del tribunal de responsabilitats polítiques a la província de Lleida. Col·lecció Abat Oliva. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, març de 1997. ISBN 84-7826-796-4.
# Aparell d'arbre a popa

En la majoria de velers amb un sol arbre aquest acostuma a situar-se més a prop de proa que popa. Contràriament, en l'aparell d'arbre a popa, el pal se situa molt desplaçat cap a popa.
Es tracta d'un aparell poc habitual que ha estat usat en alguns iots moderns.

## Enllaços externs

* Boats featuring an innovative "wishbone" mast, in both tall and short versions. Another photo of the tall rig. These may or may not have been constructed for the Proycyon project.
* Revisiting a mast-aft sailing rig
* Sail power calculator Arxivat 2010-09-18 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Jeremy McGeary «Showcase 2007: 61 New Models». Cruising World, 19-10-2006. Arxivat de l'original el 8 de març 2008 [Consulta: 28 setembre 2010]. Arxivat 8 de març 2008 a Wayback Machine.
* ↑ Charles E. Kanter «Reviewing the Prout Snowgoose 34 catamaran». Southwinds Sailing, 01-11-2001. Arxivat de l'original el 2006-05-19 [Consulta: 28 setembre 2010]. Arxivat 2006-05-19 a Wayback Machine.
# Anna Tarrés i Campà

Anna Tarrés i Campà (Barcelona, setembre de 1967) és una esportista i política catalana.

## Biografia

És entrenadora de natació sincronitzada del Club Natació Kallipolis, i fou màxima responsable de la selecció espanyola de natació sincronitzada des de 1994 fins al 2012. El 1979 va començar a practicar aquesta disciplina al Club Kallipolis i sis mesos després ja disputava el Campionat d'Espanya. Va participar en els Jocs Olímpics de Los Angeles 1984, els primers en què la sincronitzada era disciplina homologada (amb Mònica Antich en la prova de duet) i al campionat mundial de 1986 i, el 1988, es va retirar, disposada a popularitzar la natació sincronitzada.
El 1994, va entrar a col·laborar amb la selecció espanyola i, el 1997 en va prendre el comandament. Des de llavors, ha conquerit 13 medalles en Europeus i d'altres tantes en Campionats del Món i ha situat Espanya entre les potències mundials. El 2008 va rebre la Creu de Sant Jordi.
El 6 de setembre de 2012 va ser destituïda del seu càrrec de seleccionadora de manera abrupta i alhora s'han desfermat polèmiques sobre els seus mètodes arran de les declaracions de dues exnadadores: Paola Tirados i Cristina Violán. Posteriorment, 15 exmembres de la selecció espanyola de natació sincronitzada van preparar i signar una declaració sota el títol "Quan es pot evitar un mal és dolent acceptar-lo", en la qual denunciaven les tècniques emprades per l'Anna Tarrés.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017 fou escollida diputada amb la llista de Junts per Catalunya. En la seva declaració de béns en entrar al Parlament, informa d'inversions per valor de més de 200.000 euros en una SICAV. Tarrés va declarar que aquest import prové de la indemnització que va cobrar en ser acomiadada el 2012 de la Federació Espanyola de Natació.

## Referències

* ↑ Gavala González, Juan. «El origen de la natación sincronizada en España». Universidad Pablo de Olavide. [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ «Ocho españoles ilusionados, en las pruebas de natación de los Juegos». El País, 21-07-1984 [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ Notícia al diari Ara, el 6 de setembre de 2012
* ↑ Article del diari Ara, 7 de setembre de 2012
* ↑ El País, 25 de setembre de 2012
* ↑ «Quince nadadoras denuncian los abusos de Anna Tarrés» (en castellà). La Vanguardia, 24-09-2012.
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ «Junts per Catalunya, la llista del PDECat que liderarà Puigdemont». VilaWeb, 13-11-2017 [Consulta: 13 novembre 2017].
* ↑ Catalunya, Parlament de. «Declaracions bens». Parlament de Catalunya. [Consulta: 5 febrer 2018].
* ↑ Font Ribas, Marc «Qui són i d'on vénen els diputats del nucli dur de Puigdemont». Sentit Crític, 04-02-2018.
# Antrostomus

Antrostomus és un gènere d'ocells de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que eren inclosos al gènere Caprimulgus, si bé estudis recents, han motivat la separació en un gènere diferent.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 3.4, 2013) aquest gènere està format per 12 espècies:
* enganyapastors de Carolina (Antrostomus carolinensis).
* enganyapastors rogenc (Antrostomus rufus).
* enganyapastors de Cuba (Antrostomus cubanensis).
* enganyapastors de la Hispaniola (Antrostomus ekmani).
* enganyapastors de Salvin (Antrostomus salvini).
* enganyapastors maia (Antrostomus badius).
* enganyapastors cuasedós (Antrostomus sericocaudatus).
* enganyapastors de Ridgway (Antrostomus ridgwayi).
* enganyapastors cridaner septentrional (Antrostomus vociferus).
* enganyapastors cridaner meridional (Antrostomus arizonae).
* enganyapastors de Puerto Rico (Antrostomus noctitherus).
* enganyapastors fosc (Antrostomus saturatus).

## Referències

* ↑ K.L.HAN, M. B. ROBBINS,M. J. BRAUN (2010): A multigene estimate of phylogeny in the nightjars and nighthawks (Caprimulgidae). Molecular Phylogenetics and Evolution 55: 443-453 Resum Rev. 28/09/2013
* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
# Antídot (pintor)

Antídot (en llatí Antidotus, en grec antic Ἀντίδοτος), fou un pintor encàustic grec deixeble de Eufranor d'Atenes i mestre de l'atenenc Nícies.
Les seves obres estaven molt ben executades i els colors eren durs. Va florir cap a l'any 336 aC, segons diu Plini el Vell a la Naturalis Historia.

## Referències

* ↑ Antidotus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 185
Viccionari
# Antiislàmic

«Antiislàmic» té aquests significats:
Antiislàmic pot estar relacionat amb algun dels següents temes:
* Islamofòbia
* Contra-gihad
* Persecució de musulmans
* Guerra contra l'Islam
# Argyrops filamentosus

Argyrops filamentosus és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 70 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes occidentals de l'oceà Índic: des del Mar Roig fins a KwaZulu-Natal (Sud-àfrica), incloent-hi Maurici, Madagascar i Reunió.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Anton Romeu i Prat

Anton Romeu i Prat (Vic, 1863-Badalona, 1930) va ser un religiós català.
Va ser ordenat sacerdot el 1888 a Madrid. Després d'estar a diverses localitats, va arribar a Badalona el 1900 com a capellà de les germanes clarisses del convent de la Divina Providència, que aleshores, a més, era seu de la parròquia de Sant Josep. Des del 1907 al 1925 va exercir com capellà de les germanes carmelites i el 1926 tornà amb les clarisses. Es va desplaçar sovint pel barri industrial de la ciutat per tal de fer difusió i instruir sobre el catecisme, i va treballar incansablement en l'educació en el temps l'esbarjo de les classes populars. Va crear un patronat per a obrers, i els va organitzar classes nocturnes en un pis llogat del carrer Arnús. El 1907 va fundar el Centre Obrer Dominical, després anomenat simplement Centre Obrer, que va comptar amb local propi al carrer d'Àngel Guimerà. També gràcies a ell es van instal·lar a Badalona les escoles salesianes.
Després de la guerra civil, es va rebatejar amb el seu nom el carrer Àngel Guimerà, i el 1959 es va col·locar una làpida que assenyala la casa on va morir.

## Referències

* 1 2 Abras Pou, 1998, p. 118.

## Bibliografia

* Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998.
# Apol·lini i dionisíac

En la filosofia de Nietzsche, l'apol·lini és l'impuls intel·lectual que representa l'ideal d'ordre, mesura i harmonia. En la seva anàlisi de la cultura grega i en general de la cultura occidental, Nietzsche assenyala l'oposició entre un element apol·lini i un de dionisíac, aquest definit com a voluntat de viure, oposició que ell resolgué amb l'afirmació del segon, és a dir de l'element dionisíac, entès com una afirmació de la vida, com una voluntat de viure.
Aquests adjectius s'inspiren en la mitologia grega: Apol·lo i Dionís són dos fills de Zeus. Apol·lo és el déu del Sol, dels somnis i de la raó, mentre que Dionís és el déu del vi, l'èxtasi i l'embriaguesa. Els grecs no consideren als dos déus que siguin contraris o rivals, tot i que sovint les dues deïtats estan relacionades.
Nietzsche introdueix la dicotomia apol·lini i dionisíac en la seva obra de joventut "L'origen de la tragèdia en l'esperit de la música" (1872).
Nietzsche distingeix dos tipus de persones que pateixen. "Per una banda, els que pateixen una sobreabundància de vida, que volen un art dionisíac i també una comprensió i una visió tràgica de la vida. Per l'altre, els que pateixen d'un empobriment de la vida, que busquen, mitjançant l'art i el coneixement, la calma, el silenci, un mar de pau, la redempció de si mateix" Serien la visió dionisíaca i l'apol·línia respectivament.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana
* 1 2 Ferrater Mora José, Diccionario de Filosofia, Quinta Edición, año1964, Editorial Sudamericana, Buenos Aires, página 285.
* ↑ Nietzsche, Friedrich. La Gaya Ciencia. Buenos Aires: Aguilar, 1974, p. 185-187.
# Arthur Chioro

Ademar Arthur Chioro dels Reis (Santos, 5 de desembre de 1963) és un polític, metge i professor universitari brasiler. Va ser ministre de la Salut de Brasil.
Es va graduar en medicina pel Centre Universitari Serra dels Òrgans (UniFESO), va realitzar residència mèdica en Medicina Preventiva i Social a la Facultat de Medicina de Botucatu (Unesp), va obtenir un doctorat per la Universitat Federal de Sao Paulo (UNIFESP) en salut col·lectiva. És membre del Partit dels Treballadors (PT), i va ser ministre de la Salut del Brasil en el govern de Dilma Rousseff. Abans d'això, va ser secretari de salut del municipi de São Bernardo do Campo. És espiritista.
El 21 de febrer, va ser exonerat del càrrec de ministre de la Salut per assumir la vacant de professor de la UNIFESP. El procediment va formar part d'un tràmit burocràtic. En 31 de desembre de 2014 la seva permanència al capdavant del ministeri va ser confirmada per al Segon Govern de Dilma Rousseff.

## Referències

* ↑ http://portalsaude.saude.gov.br/index.php/o-ministerio/ministro
# Arthur Chichester (3r Lord Donegall)

Arthur Chichester (3r Lord Donegall) (1666 – 10 d'abril de 1706) fou un noble i militar irlandès. Havia succeït el seu pare com a tercer Earl of Donegall el 1678, va refusar d'assistir al parlament d'Irlanda convocat per Jaume II el maig de 1689, però posteriorment hi va assistir, quan fou convocat per Guillem III l'octubre de 1692.
Va fer carrera a l'exèrcit anglès; com a Lord Donegall fa fundar el 35th Regiment of Foot a Belfast el 1701, del qual n'esdevingué el primer coronel. El 1704 va anar amb el regiment a lluitar a la Guerra de successió espanyola, i fou nomenat Major General. Va morir en acció el 1706 al castell de Montjuïc a prop de Barcelona, i fou enterrat en aquesta ciutat
# Associació Paretana d'Escacs

L'Associació Paretana d'Escacs és una entitat esportiva de Parets del Vallès. Fundat el 1993 com a successor del Club Escacs Parets (1978-93), el seu màxim impulsor fou Francesc Alsina. Al final dels anys noranta s'hi associà el Gran Mestre ucraïnès Víktor Moskalenko, que donà peu a l'organització d'un torneig magistral amb mestres nacionals i internacionals.
El 2005 Mario Parra fou elegit president en substitució a Jaume Monteis.

## Resultats destacats en competició

El club es proclamà l'any 1999 campió de la Copa Catalunya, i l'any 2000 Moskalenko fou doble campió de Catalunya absolut i en partides ràpides (2000). Des del 2001, el Club organitza el Memorial Francesc Alsina. El club ha assolit la primera divisió, la categoria d'argent de la Lliga Catalana d'Escacs.

## Referències

* ↑ «Mario Parra nou president de la Paretana d'escacs». laxarxa.com. [Consulta: 13 març 2016].
* ↑ «Entrevista Mario Parra». Parets al Dia. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2010. [Consulta: 15 abril 2005].
* ↑ «Associació Paretana d'Escacs». enciclopedia.cat. [Consulta: 12 març 2016].
* ↑ «La Paretana d'escacs celebra dissabte el 10è aniversari». laxarxa.com. [Consulta: 13 març 2016].

## Enllaços externs

* Associació Paretana d'Escacs - Lloc web oficial
# Argentera (Vilanova de Meià)

Argentera és una població del municipi de Vilanova de Meià. Està situat al sud del terme municipal, a l'esquerra del riu Boix. El 2019 tenia 3 habitants.
L'església de la Mare de Déu del Remei, és de construcció romànica i modificada posteriorment, actualment sense culte. Depenia del priorat de Meià. També hi ha les restes de l'antic castell d'Argentera.
Fou municipi independent fins a meitat del segle xix quan s'incorporà a la Baronia de la Vansa.

## Referències

* ↑ «Argentera (Vilanova de Meià)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «252509 Vilanova de Meià». Idescat. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ «Argentera (Vilanova de Meià)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «255030 Argentera». Alteraciones de los municipios en los Censos de Población desde 1842. INE. [Consulta: 22 agost 2020].
# Arrel alar

Una arrel alar és la part de l'ala d'una aeronau d'ala fixa més propera al fuselatge. L'arrel alar sol ser fàcil d'identificar en les aeronaus configurades en un monoplà simple. En els avions amb ala de para-sol o alguns tipus de cues múltiples, les ales poden mancar d'arrel clara. L'extrem oposat de l'ala és la punta alar.
Com que l'arrel és el punt en el qual l'ala s'ajunta al fuselatge, es tracta d'una zona de transmissió d'esforços importants entre l'ala i el mateix fuselatge. En especial, transmet els esforços provocats per la sustentació de l'avió, que hi produeix un moment flector significatiu. És una de les zones més crítiques del disseny dels avions i, per tant, se n'ha de posar a prova la resistència abans de poder comercialitzar un avió.
No tots els avions tenen arrels alars, sinó només els que tenen les ales i el fuselatge separats. Les ales voladores, per exemple, no en tenen, malgrat que els esforços relacionats amb la sustentació també es concentren al mig de l'estructura.

## Referències

* 1 2 3 Peppler, I. L.: From The Ground Up, pàg. 9. Aviation Publishers Co. Limited, Ottawa (Canadà), 27a edició revisada, 1996. ISBN 09690054-9-0.
# Aufidia de feris africanis

Aufidia de feris africanis va ser una antiga llei romana que establia la possibilitat de portar feres salvatges pels jocs circenses. Aquesta importació havia estat prohibida antigament per un senatusconsultum. Es va aprovar l'any 640 de la fundació de Roma (114 aC) quan eren cònsols Marc Acili Balb i Gai Porci Cató, per rogatio del tribú de la plebs Gneu Aufidi.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 21 [Consulta: 10 abril 2022].