OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Shaye Saint John

Shaye Saint John és un personatge de ficció que va aparèixer en una sèrie curtmetratges surrealistes i d'estètica camp allotjats en una pàgina web dissenyada de forma matussera. El personatge és un producte de l'artista britànic Eric Fournier, i va ser creat amb la història que era una supermodel desfigurada en un accident de tren, que va reconstruir el seu cos amb parts de maniquí.

## Shaye Saint John

Shaye Saint John, que és considerat com una "model", es mostra als seus vídeos portant una màscara de plàstic, una sèrie de perruques i vestits, i de mans de pals de fusta. La història diu que va tenir un accident de tren que li va fer perdre braços i cames. Tot negant-se a fer servir pròtesi, va decidir posar-se parts de maniquí. A més a més, la màscara permet que ningú vegi realment la seva cara. El personatge tenia un blog a LiveJournal que va començar l'any 2003. Entre 2006 i 2007, tots els vídeos de Shaye van ser pujats a un canal de YouTube anomenat Elastic Spastic Plastic Fantastic. El canal compta amb només 56 vídeos i no ha estat actualitzat des de llavors. El vídeo més popular en el canal es diu "Hand Thing" i actualment té més de 4 milions de visites.

## Eric Fournier

Abans de crear el personatge de Shaye Saint John en la dècada de 1980, Fournier va pertànyer a bandes de punk anomenades The Blood Farmers i Skelegore. Va començar a gravar vídeos amb el personatge que va anomenar, "Shaye Saint John". El primer vídeo que va filmar va ser anomenat Stumpwater Salad. Més endavant va publicar un DVD recopilatori de vídeos del personatge anomenat "The Triggers Compilation", amb més de 30 vídeos de Shaye. Fournier va morir el 25 de febrer de 2010, a l'edat de 42.

## Referències

* ↑ Davis Jones, Kate. «Shaye Saint John Is the Tony Clifton of the Internet Era». Vice, 02-06-2015. [Consulta: 28 octubre 2015].
* 1 2 3 Eddy, Max. «Behold the Hilarious, Magical Horror That is Shaye Saint John». The Mary Sue, 14-06-2012. [Consulta: 31 gener 2015].

## Enllaços externs

* ShayeSaintJohn.net Arxivat 2013-11-06 a Wayback Machine.
* Shaye Sant Joan a LiveJournal
* Shaye Canal de YouTube de Shaye Saint John
# Cotonia

La cotonia és un teixit de cànem i cotó: l'ordit és de cànem i la trama de cotó. La cotonia és una mena de lona però més fina i flexible, molt adequada per a la confecció de veles de bastiments lleugers. Hi ha tres classes de cotonia: la cotonia simple (d'un fil), la doble (de dos fils) i la triple (de tres fils).

## Propietats

Les fibres de cànem tenen una resistència a la tracció més gran que les fibres de cotó. L'allargament de les fibres de cànem és inferior a l'allargament de les fibres de cotó.
La resistència a la humitat, les radiacions solars i a la intempèrie en general, és superior en els teixits de cànem. Una vela només de cotó seria, generalment, massa flexible i deformable sota l'acció del vent. Una vela de cotonia reuniria les propietats de dos materials en un teixit combinat más adequat que els teixits només de cànem o només de cotó. Les veles de gran superfície destinades als vaixells més grans, eren de cànem. Però eren més pesants i menys flexibles que les de cotonia. L'estètica i el color de les veles acabades eren millors en les de cotonia.
Abans del descobriment dels teixits moderns a base de fibres sintètiques, les cotonies eren ideals per a les veles lleugeres.

## Les cotonies a Catalunya

Des del segle xiii i abans la producció local de cànem i la seva transformació en veles i cordes constituïa una gran indústria notablement confirmada per testimonis i documents. En època clàssica les veles de les galeres i vaixells similars eren de cànem. En el ressorgiment naval posterior al lliure comerç (d'alguns ports catalans) amb Amèrica, totes les veles dels vaixells lleugers catalans eren de cotonia. La producció local permetia abastir el mercat i destinar una gran part a l'exportació. Segons testimoni dels experts, el teixit de cànem de les veles espanyoles era millor que el teixits fabricats a Anglaterra. A igualtat de servei duraven més. Els teixits fabricats a Catalunya eren capdavanters en qualitats comparats amb els espanyols.

## Vegeu també

* Francesco da Barberino
* Barca llevantina
* Barca de mitjana
* Tartana (barca)
* Galera catalana

## Referències

* ↑ Cotonia a Optimot
* ↑ «Cotonia». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jan Fennis. Trésor du langage des galères: Dictionnaire exhaustif, avec une introduction, des dessins originaux de René Burlet et des planches de Jean-Antoine de Barras de la Penne, un relevé onomasiologique et une bibliographie. Walter de Gruyter, 1 gener 1995, p. 1730–. ISBN 978-3-11-091422-1.
* ↑ F Dassié. L'architecture navale, contenant la manière de construire les navires, galères et chaloupes, et la définition de plusieurs autres espèces de vaisseaux, 1677, p. 148–.
* ↑ C. Lescallier. Vocabulaire des termes de Marine: anglois-françois et françois-anglois. F. Didot, 1800, p. 1–.
* ↑ Robert KIPPING. Elementos de construcción de velas. Imp. de T.Fortanet, 1860, p. 80–.
# Cotorra aladaurada

La cotorra aladaurada (Psephotellus chrysopterygius) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids propi del nord d'Austràlia.

## Descripció

* Aquesta cotorra fa 23 - 28 cm de llargària, amb un pes de 54 – 56 g.
* Notable dimorfisme sexual, amb el mascle molt més acolorit que la femella.
* Color general des mascle blau amb capell negre i front groc. Zona posterior de l'abdomen rosa pàl·lid. Ales i zona del dors entre elles marró. Una zona groga al dors de les ales.
* Femella predominantment de color groc verdós amb una barra color crema a la cara inferior de les ales, notables en vol.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos d'eucaliptus, matolls i manglars de l'extrem nord-est d'Austràlia, a la península del Cap York.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Fundació Barcelona Zoo (Zoo de Barcelona); Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. Edició: TERMCAT. 2017
* 1 2 La cotorra d'ales daurades a Birdlife Arxivat 2011-08-05 a Wayback Machine. (anglès) Rev. 08/10/2011
# Sobregrau (Gallifa)

La Masia de Can Sobregrau és una masia del municipi de Gallifa (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Està situada a prop i al nord-oest del poble de Gallifa, als peus i al sud-oest dels Cingles de Sant Sadurní. És a l'extrem de llevant del Bosc Gran (el bosc desaparegut en el gran incendi forestal d'agost del 2005), també a llevant del Pla del Nasi, a ponent del Turó del Mal Grau i al nord del Mal Grau. També és al nord-est del Pla del Corregidor i del Sot de la Font. És una de les masies més importants del seu terme, actualment encara en ús agropecuari i forestal.
S'hi accedeix per llargs camins de muntanya en molt bon estat que l'enllacen amb Gallifa, a través de la carretera BP-1241, en el seu punt quilomètric 7, al costat nord del pont sobre el torrent de les Maioles.

## Descripció

Masia de grans dimensions on l'antiga casa pairal es troba amagada per una edificació d'aquest segle, de més volum. Té dependències i quadres com ara la pellissa, les corts, els garatges, etc. La casa s'ha anat construint al llarg del temps sobre una base gòtica, de la que conserva elements decoratius i constructius (finestres amb escultures, porta adovellada). L'any 1860 es va ampliar adaptant la part antiga a un cert estil entre neoclàssic i romàntic. Té tres plantes i en l'actualitat és perfectament habitable.
Capella d'estil barroc i modestes proporcions amb un altar central amb la imatge de la Verge del Roser. Presenta decoració del sostre i la volta està repartida en petits compartiments iguals, separats per franges de vius colors amb representacions o advocacions de les Lletanies Lauretanes, o de la Mare de Déu.

## Història

La primera notícia documentada és de l'any 1200, quan era regent de la casa un cavaller anomenat Matheu, que degut a la seva ardidesa contra els sarraïns, fou premiat pel baró de Centelles, atorgant a Matheu un escut d'armes, blasó des d'aleshores distintiu de la família. En el 1732 Pere Sobregrau Ribé fou honorat amb el títol de Ciutadà Honrat de Barcelona. En el segle xix, una pubilla de Sobregrau es casà amb un de can Comalrena. El patronímic no desaparegué, ja que els vivents signen C. de Sobregrau. Actualment l'heretat de Sobregrau s'esforça a modernitzar l'explotació del patrimoni, que en gran part conrea directament.

## Referències

* 1 2 3 «Sobregrau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Societat Catalana d'Estudis Històrics

La Societat Catalana d'Estudis Històrics (SCEH) és una societat filial de l'Institut d'Estudis Catalans creada el 1946 en la clandestinitat.
En foren promotors Ramon Aramon, Pere Bohigas i Miquel Coll i Alentorn. En foren presidents honoraris Pompeu Fabra i Josep Puig i Cadafalch.
Des dels inicis ja va publicar el Butlletí de la Societat Catalana d'Estudis Històrics, revista científica anual; entre 1969 i 1972 va publicar també la revista Estudis d'Història Medieval, en homenatge a Ferran Soldevila. També, entre 1986 i 1993 va editar, en col·laboració amb l'Avenç, la col·lecció Còrsia, dedicada preferentment a la publicació dels textos de seminaris organitzats per la Societat.

## Referències

* ↑ Massot i Muntaner, Josep. «Les societats filials adscrites a la Secció Històrico-Arqueològica: la Societat Catalana d'Estudis Històrics». A: IEC, l'Institut d'Estudis Catalans, 1907-2007: un segle de cultura i ciència als països catalans. Institut d'Estudis Catalans, 2007, p. 53-. ISBN 978-84-7283-931-1 [Consulta: 29 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Web de l'entitat
# Societat Catalana d'Estudis Jurídics

Societat Catalana d'Estudis Jurídics (SCEJ) és una societat filial de l'Institut d'Estudis Catalans adscrita a la Secció de Filosofia i Ciències Socials. Va crear-se l'any 1987 quan es va dividir la Societat Catalana d'Estudis Jurídics Econòmics i Socials que havia estat creada el 1950. La seva finalitat és el conreu de l'estudi i de la investigació del dret en general i especialment del dret català, la difusió del seu coneixement i la publicació de treballs relacionats organitzant cursos i conferències. Publica la Revista Catalana del Dret Privat i la Revista del Dret Històric Català.
És regida per una Assemblea General, que constitueix l'òrgan sobirà, i la Junta de Govern, òrgan superior de gestió, representació i administració. El seu president actual és Josep Cruanyes i Tor i els vicepresidents Xavier Genover i Huguet i Joan Ollé i Favaro.

## Referències

* ↑ «Societat Catalana d'Estudis Jurídics». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Societat Catalana d'Estudis Jurídics
# Crayola

Crayola és una marca de llapis de colors, marcadors, guixos i diversos utensilis artístics. Originalment van ser fabricats per Binney & Smith, avui Crayola LLC. L'empresa va ser una de les primeres a produir eines artístiques no tòxiques, la qual cosa la va fer immensament popular als Estats Units, Canadà, Austràlia, Regne Unit i tota Sud-amèrica, arribant inclusivament en alguns països a suplantar el nom de crayón pel de la marca.
# Crazy Climber

Crazy Climber (クレイジークライマー, Kureijī Kuraimā) és una màquina recreativa fabricada per Nichibutsu el 1980. També va ser llançat a Amèrica del Nord per Taito America Corporation a través d'UA Ltd. el 1982 per l'Emerson Arcadia 2001 i altres videoconsoles. És un dels videojocs més aclamats de la col·lecció Nichibutsu. És un precursor del gènere de plataformes, Crazy Climber va ser el primer videojoc que girava al voltant de l'escalada, concretament escalant edificis, abans del Donkey Kong de 1981 de Nintendo.

## Referències

* ↑ Donkey Kong a AllGame
* ↑ Crazy Climber a AllGame

## Enllaços externs

* Crazy Climber al Killer List of Videogames
* Crazy Climber a MobyGames (anglès)
* Crazy Climber Series a Curlie
* Crazy Climber a Arcade Archives
# Craywick

Craywick (en neerlandès Kraaiwijk, en flamenc occidental Craeywyck) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 569 habitants. Limita amb Loon-Plage, Bourbourg i Brouckerque.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 288 | 338 | 404 | 445 | 382 | 464 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Hennebert | |
# Sergio Postigo Redondo

* Per a altres significats, vegeu «Sergio Postigo».
Sergio Postigo Redondo (Madrid, 4 de novembre de 1988), conegut esportivament com a Postigo, és un futbolista espanyol que juga com a defensa, actualment al CD Mirandés.
Anteriorment jugava al Llevant UE.

## Referències

* ↑ Sergio Postigo se convierte en jugador del Levante UD (Sergio Levante becomes a Levante UD player); Levante UD, 16 juliol 2016

## Enllaços externs

* Estadístiques del jugador a Whoscored.com (anglès)
* Perfil i estadístiques a us.soccerway(anglès)
# Sinúfana

El sinúfana (Cenufana; també Cenu/Zenu/Sinú) és una llengua extingida, pobrament testificada, i possiblement membre de la família lingüística de les llengües chocó de Colòmbia.

## Referències

* ↑ Sinúfana a multitree.org
# Shen Congwen

Shen Congwen (en xinès tradicional: 沈從文; en xinès simplificat: 沉从文; en pinyin: Chén Cóngwén; Fenghuang, Hunan, 28 de desembre de 1902 — Pequín, 10 de maig de 1988) va ser un escriptor xinès. Va publicar el recull de narracions Petites escenes sota la lluna (1931) i la novel·la La ciutat fronterera (1934). Després de la fundació de la República Popular de la Xina treballà al Museu d'Història.

## Referències

* ↑ «Shen Congwen». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cromodravita

La cromodravita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la turmalina. El seu nom fa referència al fet que és l'anàleg mineral amb crom de la dravita.

## Característiques

La cromodravita és un silicat de fórmula química NaMg₃Cr₆(Si₆O$_{18}$)(BO₃)₃(OH)₃(OH). Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'entre 7 i 7,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cromodravita pertany a «09.CK - Ciclosilicats, amb enllaços senzills de 6 [Si₆O$_{18}$]$^{12-}$, amb anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: fluorschorl, fluorbuergerita, dravita, elbaïta, feruvita, foitita, liddicoatita, olenita, povondraïta, schorl, magnesiofoitita, rossmanita, oxivanadiodravita, oxidravita, oxirossmanita, cromoaluminopovondraïta, fluordravita, fluoruvita, abenakiïta-(Ce), scawtita, steenstrupina-(Ce) i thorosteenstrupina.

## Formació i jaciments

La cromodravita va ser descoberta al dipòsit d'urani-vanadi Velikaya Guba, a la península de Zaonezhie, situada al llac Onega (República de Carèlia, Districte Federal del Nord-oest, Rússia). També ha estat descrita al Brasil, el Canadà, els Estats Units, Finlàndia, l'Índia, el Pakistan i Rússia.

## Referències

* 1 2 3 «Chromium-dravite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Crucifixió (Dalí)

La Crucifixió (Corpus Hypercubus) és una pintura a l'oli feta per Salvador Dalí l'any 1954 que mostra la Crucifixió de Jesús, encara que ho fa desviant-se dels tradicionals retrats. Mostra Jesucrist en una xarxa polihèdrica d'un hipercub i afegeix elements del surrealisme. És una de les pintures més conegudes del darrer període de Salvador Dalí. Es troba al Metropolitan Museum of Art de Nova York
La caiguda de la bomba atòmica sobre Hiroshima el va impressionar i el pintor va publicar l'any 1951 un Manifest Místic on va presentar la seva teoria del misticisme nuclear que combinava els interessos en el catolicisme, la matemàtica, la ciència i la cultura catalana en un esforç pels valors i les tècniques clàssiques que utilitza a bastament en el seu Corpus Hypercubus.,

## Referències

* ↑ «Salvador Dalí | Crucifixion (Corpus Hypercubus) | The Met». [Consulta: 27 agost 2017].
* ↑ http://www.baylor.edu/content/services/document.php/130948.pdf
* ↑ Montse Aguer- The Treasures of Dalí
* ↑ http://www.philipcoppens.com/dali.html
# Cotinga cuagrisa

La cotinga cuagrisa (Snowornis subalaris) és un ocell de la família dels cotíngids (Cotingidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos dels Andes del sud-est de Colòmbia, est de l'Equador i nord i cente del Perú.

## Referències

* ↑ «Cotinga cuagrisa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/02/2023(català)
# La Noguera (Gaià)

La Noguera és un mas a poc més d'un km al nord del nucli de Gaià (el Bages) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'un edifici civil, una masia (tipus I de la classificació de J. Danés) orientada al sud-oest. L'edifici va tenir una ampliació pel cantó de la façana amb arcs al primer pis. La casa està emmurallada per la façana i al cantó dret. El material de construcció principal és pedra; com també coberta de fusta i rajol. Les finestres estan enreixades. Sobre una porta lateral hi ha la data de 16XX.

## Referències

* ↑ «Mas la Noguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Eudòxia (filla de Valentinià III)

Eudòxia fou filla de Valentinià III i Eudòxia (filla de Teodosi II i d'Eudòxia Augusta).
El 455, després del saqueig de Roma fou feta presonera a Roma pels vàndals i portada a Cartago per Genseric, junt amb la seva germana Placídia, i la seva comuna mare, l'emperadriu Eudòxia. El 456, Genseric va casar Eudòxia amb el seu fill gran Huneric, que va succeir com a rei al seu pare el 477, i va enviar Eudòxia mare i Placídia a Constantinoble.
Eudòxia va viure setze anys amb Huneric i li va donar un fill, Hilderic (més tard rei). Com que Huneric era arrià, Eudòxia secretament el va abandonar i se'n va anar a Jerusalem, on aviat va morir (472) i deixà tot els seus béns a l'església de la Resurrecció, i fou enterrada al sepulcre de la seva àvia Eudòxia Augusta a l'església de Sant Esteve de la mateixa ciutat.

## Referències

* ↑ Merrills, Andrew H.; Miles, Richard. The Vandals (en anglès). John Wiley and Sons, 2010, p.117. ISBN 1405160683.
# Minica huitoto

El minica, minica huitoto o minica witoto és una llengua indígena de la subamília huitoto parlada per uns pocs milers de parlants a la regió frontera entre Perú i Colòmbia.
La llengua es parla principalment en el curs superior del riu Igara-Paraná, a l'Illa dels Micos sobre el riu Caquetá i en el riu Caguán, prop de San Vicente del Caguán. La majoria de parlants són bilingües i estan alfabetitzats tant en la llengua indígena com en espanyol (a Colòmbia 75% alfabetitzats en llengua indígena i 85% en espanyol). S'ha compilat un diccionari i una gramàtica escrita de la llengua. Al Perú només queden cinc parlants.

## Fonologia
### Vocals

| | Anterior | Central | Posterior |
| Tancada | i i | ɨ ɨ | u u |
| Mitjana | e e | | o o |
| Oberta | | a a | |

### Consonants

| | | Bilabials | Dentals | Dorsals | Dorsals | Glotals |
| | | Bilabials | Dentals | Palatals | Velars | Glotals |
| Oclusives | Sorda | p p | t t | | k k | ʔ ʔ |
| Oclusives | Sonora | b b | d d | | g g | |
| Fricativa | Sorda | ɸ ɸ | θ θ | | | h h |
| Fricativa | Sonora | β β | | | | |
| Africada | Sorda | | | č t͡ʃ | | |
| Africada | Sonora | | | j d͡ʒ | | |
| Nasal | Nasal | m m | n n | ñ ɲ | ŋ ŋ | |
| líquida | líquida | | r r | | | |

## Referències

* 1 2 3 Ethnologue report for language code:hto
* ↑ Aschmann, Richard P. Proto-Witotoan. Dallas: Summer Institute of Linguistics, 1993, p. 159. ISBN 0-88312-189-1.
# Swiss Indoors 2014

El Torneig de Basilea 2014, oficialment conegut com a Swiss Indoors 2014, és un esdeveniment de tennis masculí disputat sobre pista dura que pertany a les sèries 500 de l'ATP. La 45a edició del torneig es va celebrar entre el 18 i el 26 d'octubre de 2014 al St. Jakobshalle de Basilea, Suïssa.
El tennista local Roger Federer va guanyar el títol per sisena ocasió de les onze finals disputades, nou de les quals consecutives.

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | R. Federer | 3 | 6 | 6 |
| | D. Istomin | 6 | 3 | 4 | 1 | R. Federer | 7 | 6 | |
| | V. Pospisil | 2 | 2 | | 5 | G. Dimitrov | 6$^4$ | 2 | |
| 5 | G. Dimitrov | 6 | 6 | | | | | | | 1 | R. Federer | 7 | 3 | 6 |
| | M. Kukuixkin | 7 | 6$^4$ | 0r | | | | | | 8 | I. Karlović | 6$^8$ | 6 | 3 |
| | B. Becker | 6$^7$ | 7 | 4 | | B. Becker | 4 | 4 | | | | | | |
| Q | K. de Schepper | 7 | 4 | 3 | 8 | I. Karlović | 6 | 6 | | | | | | |
| 8 | I. Karlović | 6⁶ | 6 | 6 | | | | | | | | | | | 1 | R. Federer | 6 | 6 |
| | D. Goffin | 7 | 6 | | | | | | | | | | | | | D. Goffin | 2 | 2 |
| | I. Dodig | 6$^0$ | 4 | | | D. Goffin | 6$^3$ | 6 | 6 | | | | | |
| | D. Young | 4 | 7 | 6² | 4 | M. Raonic | 7 | 3 | 4 | | | | | |
| 4 | M. Raonic | 6 | 6⁵ | 7 | | | | | | | D. Goffin | 6 | 3 | 6 |
| WC | B. Ćorić | 6 | 6 | | | | | | | WC | B. Ćorić | 4 | 6 | 3 |
| | A. Gólubev | 4 | 4 | | WC | B. Ćorić | 6 | 7 | | | | | | |
| Q | P-H. Herbert | 1 | 1 | | 2 | R. Nadal | 2 | 6$^4$ | |
| 2 | R. Nadal | 6 | 6 | | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Ivan Dodig Marcelo Melo | 7 | 6$^4$ | [10] |
| | Andre Begemann Julian Knowle | 6⁹ | 7 | [4] | 1 | Ivan Dodig Marcelo Melo | 3 | 6 | [4] |
| | Marin Draganja Henri Kontinen | 6 | 7 | | | Marin Draganja Henri Kontinen | 6 | 2 | [10] |
| | Benjamin Becker Dominic Thiem | 3 | 6$^4$ | | | | | | | | Marin Draganja Henri Kontinen | 6$^{13}$ | 6 | [5] |
| | Dominic Inglot Florin Mergea | 6 | 7 | | | | | | | 2 | Vasek Pospisil Nenad Zimonjić | 7 | 1 | [10] |
| | Santiago González Lukáš Rosol | 3 | 5 | | | Dominic Inglot Florin Mergea | 6⁶ | 6 | [4] |
| | Marcin Matkowski Leander Paes | 7 | 5 | [4] | 2 | Vasek Pospisil Nenad Zimonjić | 7 | 4 | [10] |
| 2 | Vasek Pospisil Nenad Zimonjić | 6$^7$ | 7 | [10] | | | | | |

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (alemany) (anglès) (francès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre dobles masculins PDF
Basilea :
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2022
2023 :
ATP World Tour 2014
< 2013
2015 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Vimercate

Vimercate és un municipi italià, situat a la regió de la Llombardia i a la província de Monza i Brianza. L'any 2004 tenia 25.787 habitants.

## Vegeu també

* Gabriel Cerbellón
* Serbelloni (família)