OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Refugi de la Centraleta

El Refugi de la Centraleta és un refugi de muntanya situat dins del terme municipals de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
Es troba emplaçat a 1.913 m d'altitud, a prop de la confluència del Barranc de Contraix i el Riu de Sant Nicolau, a tocar del Prats d'Aiguadassi (SO) i molt a prop del Refugi d'Estany Llong (ENE). El nom li ve de la funció original de l'edificació doncs és una antiga minicentral hidroelèctrica. Té 10 places disponibles i està equipada amb mantes, matalassos, ràdio d'emergència, llar de foc i llenya.
El refugi tan sols és obert quan el d'Estany Llong no està guardat i roman tancat.

## Rutes

Cal seguir la pista forestal que neix al costat de la parada del servei de taxis del parc, a la vora del Planell d'Aigüestortes, direcció cap a l'Estany Llong; fins a creuar, després d'uns 3 km, la tercera, i més septentrional, de les passarel·les de fusta que es troben als Prats d'Aiguadassi. En aquest punt, on la pista gira cap a la dreta per creuar una altra passarel·la orientada cap al sud-oest, cal continuar recte i endinsar-se dins del bosc menys de 200 metres per trobar el refugi, després de travessar una última passarel·la.

## Referències

* ↑ «La Central de Refugis (Refugis: Estany Llong)». [Consulta: 2 octubre 2011].
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Refugi de fauna marítima d'Alaska

El Refugi de la fauna marítima d'Alaska (Alaska Maritime National Wildlife Refuge) és un refugi nacional de vida salvatge dels Estats Units que comprèn 2.400 illes, promontoris, roques, illots, agulles i esculls a Alaska, amb una superfície total de 20.000 km², dels quals 10.700 són un desert. El refugi s'estén des del cap Lisburne al mar de Chukchi fins a la punta de les illes Aleutianes a l'oest i de l'illa Forrester a la regió del sud est d'Alaska. El refugi té diverses formes de relleu i terrenys, inclosos tundra, selva tropical, penya-segats, volcans, platges, llacs i rierols.
L'espai sobretot es coneix per la seva abundància d'aus marines. Aproximadament el 75% de les aus marines autòctones d'Alaska, de 15 a 30 milions entre 55 espècies, utilitzen el refugi. També proporciona un hàbitat de nidificació per a uns 40 milions d'ocells marins, que representen el 80% de tots els ocells marins d'Amèrica del Nord. Les aus es congreguen a les "ciutats dels ocells" (colònies) al llarg de la costa. Cada espècie té un lloc de nidificació especialitzat (ressalt de roca, escletxa, runa de roca, pinacle o cau). Altres animals del refugi són el caribú, els lleons marins, els ossos, els coiots, les foques, els linxs canadencs, els castors, les guineus, les rates mesqueres, els paquets de llops, els alces, les morses, les llúdries de riu, la marta, les balenes, els mufons de Dall i les llúdries marines.
La seu administrativa i el centre de visitants es troben a Homer, Alaska. El 1968, el Refugi Nacional de Vida Silvestre Simeonof, que forma part del Refugi Nacional de Vida Silvestre Marítim d'Alaska, va ser designat com a espai protegit pel Servei de Parcs Nacionals.

## Referències

* ↑ «National Natural Landmarks - National Natural Landmarks (U.S. National Park Service)» (en anglès). www.nps.gov. [Consulta: 20 març 2019].
# Renaixement Democràtic de Macedònia

El Renaixement Democràtic de Macedònia (macedònic Демократска обнова на Македонија Demokratska obnova na Makedonija, DOM) és un partit polític de Macedònia del Nord que es va crear com a escissió de la Unió Socialdemòcrata de Macedònia el 2004. La seva líder és Liljana Popovska, antiga membre del Partit Liberal Democràtic.
Es presentà per primer cop a les eleccions legislatives macedònies de 2006 va obtenir 17.364 vots (1,85%) i un escó. A les eleccions legislatives macedònies de 2008 formà part de la coalició encapçalada per la VMRO-DPMNE, que va guanyar les eleccions per majoria absoluta, cosa que li ha permès participar en el govern.

## Enllaços externs

* Web del partit
# Renzo Soldani

Renzo Soldani (Cireglio di Pistoia, 2 de maig de 1925 - Prato, 3 de gener de 2013) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1949 i 1957. Durant la seva carrera professional aconseguí 15 victòries, sent la més important de totes elles la Volta a Llombardia 1950.

## Palmarès

* 1948
** 1r del Giro del Piemont
* 1949
** 1r de la Copa Placci
** 1r de la Copa Barabaricina
** 1r del Gran Premi Ponte Valleceppi
* 1950
** 1r de la Volta a Llombardia
** 1r del Giro dels Apenins
** 1r al Giro d'Úmbria
** 1r de la Trieste-San Remo
** 1r del Gran Premi Calzatura
** 1r del Gran Premi Altopascio
** Vencedor de 3 etapes del Giro de la Pulla i Lucania
* 1951
** 1r de la Sàsser-Càller
** 1r de la Florència-Roma

## Resultats al Giro d'Itàlia

* 1949. 22è de la classificació general
* 1950. 32è de la classificació general
* 1951. Abandona (7a etapa)
* 1952. 32è de la classificació general
* 1954. 27è de la classificació general

## Referències

* ↑ DECEDUTO IL CICLISTA RENZO SOLDANI Stradiweb.com

## Enllaços externs

* Palmarès i biografia a museociclismo.it Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (italià)
* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu'
# Resolució 1257 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1257 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 3 d'agost de 1999. Després de recordar les resolucions anteriors sobre Timor Oriental (Timor Leste), en particular la Resolució 1246 (1999), el Consell va prorrogar el mandat de Missió de les Nacions Unides a Timor Oriental (UNAMET) fins al 30 de setembre de 1999.
El Consell de Seguretat va assenyalar que el Secretari General Kofi Annan havia decidit ajornar el Referèndum d'Autonomia Especial de Timor Oriental fins al 30 d'agost de 1999 per raons tècniques i en conseqüència va ampliar el mandat de la UNAMET. Va afirmar que "a més d'un retard en el començament del registre de votants, la UNAMET necessitava més temps per a reunir la llista de votants, donar-los a conèixer i permetre un procediment d'apel·lació".

## Referències

* 1 2 «Security Council extends mandate of United Nations Mission in East Timor, allowing more time for voting preparations». United Nations, 03-08-1999.
* ↑ Fox, James J.; Soares, Dionisio Babo Out of the ashes: destruction and reconstruction of East Timor. ANU E Press, 2003, p. 91. ISBN 978-0-9751229-1-4.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Crisi del Timor Oriental (1999)
* Ocupació de Timor Oriental per Indonèsia
* Força Internacional per Timor Oriental
* Administració de Transició de les Nacions Unides per a Timor Oriental

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1253 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1253 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada sense votació el 28 de juliol de 1999 després d'examinar la sol·licitud del Regne de Tonga per ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea General que Tonga fos admesa com a membre 188è de l'ONU.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 – 2000)

## Referències

* ↑ «Security Council recommends UN membership for Kingdom of Tonga». United Nations, 28-07-1999.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1255 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1255 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de juliol de 1999. Després de reafirmar totes les resolucions sobre Geòrgia, especialment la Resolució 1225 (1999), el Consell va prorrogar el mandat de la Missió d'Observació de les Nacions Unides a Geòrgia (UNOMIG) fins al 31 de gener de 2000.
El Consell de Seguretat va subratllar la inacceptabilitat de la manca de progrés en els assumptes relacionats amb el conflicte d'Abkhàzia i la situació a la zona del conflicte es va mantenir fràgil. També era important que ambdues parts respectessin els drets humans com a part d'un acord polític general.
La resolució exigia que ambdues parts aprofundissin el seu compromís amb el procés de pau, mantinguessin un diàleg d'alt nivell i observessin estrictament l'Acord d'Alto el Foc i Separació de Forces de 1994. Va subratllar la importància d'un ràpid establiment de l'estatus polític d'Abkhàzia a Geòrgia. El Consell també va considerar que les eleccions celebrades a Abkhàzia eren il·legítimes i inacceptables.
Mentrestant, hi havia preocupació per la situació respecte als refugiats i als canvis demogràfics derivats del conflicte, ja que el retorn dels refugiats era necessari com a primer pas. Els dies 16 a 18 d'octubre de 1998 i del 7 al 9 de juny de 1999 es van celebrar acords destinats a millorar la seguretat i fomentar la confiança a la regió, que va ser ben rebuda pel Consell de Seguretat. Van ser condemnades les activitats dels grups armats a la regió de Gali. Finalment, es va demanar al secretari general Kofi Annan que informés en un termini de tres mesos sobre l'aplicació de la resolució actual, en què es realitzaria una revisió del mandat de la UNOMIG.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mission in Georgia until 31 January 2000». United Nations, 30-07-1999.
* ↑ Diasamiże, Tʻamaz; Chkoidze-Japaridze, Nana. Regional conflicts in Georgia – the Autonomous Oblast of South Ossetia, the Autonomous SSR of Abkhazia, 1989–2008: the collection of political-legal acts. Regionalism Research Centre, 2008. ISBN 9789941010446.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Guerra d'Abkhàzia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1259 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1259 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat l'11 d'agost de 1999 després de recordar les resolucions 808 (1993), 827 (1993), 936 (1994), 955 (1994) i 1047 (1996), el Consell va nomenar Carla Del Ponte com a Fiscal en el Tribunal Penal Internacional per a Ruanda i del Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (ICTY).
El Consell va assenyalar la renúncia de l'ex fiscal, Louise Arbor, amb efecte a partir del 15 de setembre de 1999, i va decidir que el termini de Carla Del Ponte, fiscal general de Suïssa, començaria en aquesta data.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 – 2000)

## Referències

* ↑ «Security Council accepts Secretary-General's nomination of Carla Del Ponte as Prosecutor at the Tribunals for former Yugoslavia and Rwanda». United Nations, 11-08-1999.
* ↑ Anonymous. «Carla Del Ponte: Appointment And Initial Appearance». Institute for War & Peace Reporting. Arxivat de l'original el 2020-09-11. [Consulta: 10 agost 2017].

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 176 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 176 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 4 d'octubre de 1962, després d'examinar l'aplicació de la República Democràtica i Popular d'Algèria per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que Algèria fos admesa.
La resolució fou aprovada amb 10 vots a favor, la República de la Xina es va abstenir.

## Vegeu també

* Llista de Resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 101 a 200 (1943 - 1976)

## Referències

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Rhinecanthus rectangulus

Rhinecanthus rectangulus és un peix teleosti de la família dels balístids i de l'ordre dels tetraodontiformes que es troba des de les costes del Mar Roig fins a Sud-àfrica, Indonèsia, les Illes Marqueses i sud del Japó.
Pot arribar als 30 cm de llargària total.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Rhinella abei

Rhinella abei és una espècie d'amfibi de la família dels bufònids que es troba al Brasil. Viu als boscos humits de clima tropical i subtropical, rius i aiguamolls d'aigua dolça. Està amenaçada per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ IUCN «Rhinella ornata: IUCN SSC Amphibian Specialist Group» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2023, 30-03-2021. DOI: 10.2305/iucn.uk.2023-1.rlts.t200073988a101435480.en.
* ↑ «Rhinella ornata (Spix, 1824)». Amphibian Species of the World. [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ «Rhinella abei». Integrated Taxonomic Information System ITIS - Report. [Consulta: 11 agost 2024].

## Enllaços externs

* Fotografies d'aquest amfibi. (anglès)
# Riera de Gargallà

La Riera de Gargallà és un corrent fluvial afluent per l'esquerra de l'Aigua d'Ora el curs del qual transcorre pels termes municipals de Montmajor (Berguedà) i de Navès (Solsonès).

## Termes municipals per on transcorre

Des del seu naixement, la Riera de Gargallà passa successivament pels següents termes municipals.
En síntesi, per l'interior del municipi de Montmajor hi fa 7.363 m (el 69,2% del seu curs), per l'interior del municipi de Navès hi fa 1.917 m (el 18,0%) i fent de frontera entre ambdós municipis, 1.353 m (el 12,7%).

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Riera de Gargallà està integrada per un total de 54 cursos fluvials. D'aquests, 22 són subsidiaris de 1r nivell, 24 ho són de 2n nivell, 5 ho són de tercer nivell i 2 ho són de 4t nivell.
La totalitat de la xarxa suma una longitud de 54.417 m. Pel que fa a la seva distribució per municipis, pel terme municipal de Montmajor n'hi transcorren 35.658 metres i pel de Navès, 16.266 metres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 Mapa de l'ICC
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ La suma d'aquestes 2 dades és superior a la longitud total de la xarxa perquè els trams en els quals els corrents fluvials fan de frontera entre els dos termes municipals, s'han comptabilitzat en els dos municipis.
* 1 2 «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 1r juny 2010].
* 1 2 D'acord amb l'inici d'aquest corrent fluvial que consta al mapa de l'ICC a escala 1:50.000
# Riera de Gaià

* Pel que fa al municipi del Tarragonès, vegeu la Riera de Gaià
La riera de Gaià és una riera del Vallès Occidental que neix al vessant sud de la serra de l'Obac, al terme municipal de Terrassa. Passa pel terme de Viladecavalls, a l'est del poble, on a l'extrem sud rep la riera de Sant Jaume. A partir d'aleshores també és anomenada riera del Morral del Molí, desemboca al riu Llobregat per l'esquerra, a prop de Martorell, ja al límit amb el Baix Llobregat.
La capçalera de la conca que formarà el torrent de Gaià i que aïgues avall esdevindrà riera està delimitada per la carena del Guitard, la collada de l'Obac, els Alts de la Pepa, els Morros Curts, la serra de les Pedritxes i la serra del Troncó. Entre la Torrota de l'Obac i el turó del Queixal (766 m) davalla el torrent de la Serra Llarga o de Ferreres; a partir d'on rep el torrent Maleït i hi ha els Caus del Guitard s'anomena torrent dels Caus, i rep els torrents del Pi Bonic, el de les Foradades i el de la Font del Troncó; a partir del torrent de la Font de la Pedra, poc abans del mas del Guitard, s'anomena torrent de Gaià i rep el torrent de la Font de l'Àlber i, ja com a riera de Gaià, els torrents de la Font de la Teula i el de la Roca. A partir d'aqui rep els torrents del Llor, el de Sant Miquel, el del Salt, el Fondo, el d'en Cintet i el del Frare. En ajuntar-se amb la riera de Sant Jaume passa a denominar-se riera del Morral del Molí fins que arriba al riu Llobregat.
L'element més característic de la riera de Gaià són els Caus del Guitard, una surgència o font de grans proporcions que només raja en comptades ocasions, després de precipitacions que superin els 200 litres per m². És un indret freqüentat pels ciutadans de Terrassa, especialment quan s'escampa la notícia que els Caus ragen, tot un espectacle de la natura. L'última vegada que rejaren fou el 2018, 14 anys després de la darrera el 2004.
Aigües avall del mas de can Guitard hi havia el pantà de la Xoriguera, construït el 1898 per la Mina d'Aigües de Terrassa per al subministrament d'aigua a la ciutat. La paret de la presa va ser destruïda per un aiguat el 24 de febrer del 1944.

## Referències

* ↑ «Riera del Morral del Molí». GEC. [Consulta: 21 setembre 2019].
* ↑ «Riera de Gaià». GEC. [Consulta: 21 setembre 2019].
* ↑ «La misteriosa font dels Caus que no raja des d'abril de 2004». Món Terrassa, 07-05-2017 [Consulta: 21 setembre 2019].
* ↑ «Campanya per refer el pantà de la Xoriguera de Terrassa». La Torre, 26-02-2016 [Consulta: 21 setembre 2019].
# Riera de Maldanell

La riera de Maldanell és un curs d'aigua de l'Urgell, tot i que es forma a la Conca de Barberà, prop de Belltall. Pren direcció sud-est a nord-oest i, després de passar per Rocallaura, Vallbona de les Monges i Llorenç de Rocafort, desaigua al riu Corb, prop de Maldà, després d'un recorregut d'uns 13 km.
Com a típic torrent mediterrani, sovint baixa seca.

## Referències

* Mapes de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* «Riera de Maldanell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Riu Wind

El Wind (Wind River en anglès) és el nom que rep al curs superior del riu Bighorn a Wyoming als Estats Units. El riu Wind té una llargada de 185 milles (298 km). Els dos rius de vegades s'anomenen Wind/Bighorn.
La seva capçalera es troba al llac Wind River a les Muntanyes Rocoses, prop del cim de Togwotee Pass (pronunciat TOH-guh-tee) i recull aigua de diverses bifurcacions al llarg del costat nord-est de la serralada Wind River al centre/oest de Wyoming. Flueix cap al sud-est, al llarg de la conca del riu Wind i la reserva índia Wind River i s'uneix al riu Little Wind prop de Riverton. Riu amunt d'aquesta confluència es coneix localment com el riu Big Wind. Flueix cap al nord, a través d'una bretxa a les muntanyes Owl Creek, on comença a rebre el nom de Bighorn. A les muntanyes Owl Creek una presa forma l'embassament Boysen. El riu Wind es converteix oficialment en el riu Bighorn al Wedding of the Waters, al costat nord del canyó del riu Wind.

## Referències

* ↑ «The National Map». U.S. Geological Survey. Arxivat de l'original el de març 29, 2012. [Consulta: February 17, 2011].

## Enllaços externs

* «USGS Gage #06259000 on the Wind River below Boysen Reservoir, WY». National Water Information System. U.S. Geological Survey. [Consulta: 5 abril 2011].
* «Wind River». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units, 05-06-1979. [Consulta: 5 abril 2011].
* 1604544 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Wind River (en anglès)
# Ruanoho decemdigitatus

Ruanoho decemdigitatus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 0-17 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* ↑ Francis, M.P., 1996. Geographic distribution of marine reef fishes in the New Zealand region. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 30:35-55.
* ↑ Paulin, C. i C. Roberts, 1992. The rockpool fishes of New Zealand (Te ika aaria o Aotearoa). Museum of New Zealand (Te Papa Tongarewa). 177 p.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ Roberts, C.D., 1991. Fishes of the Chatham Islands, New Zealand: a trawl survey and summary of the ichthyofauna. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 25(1):1-19.
* ↑ Taylor, R.B. i T.J. Willis, 1998. Relationships amongst length, weight and growth of north-eastern New Zealand reef fishes. Mar. Freshwat. Res. 49:255-260.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Roc dels Traspassats

El Roc dels Traspassats és una muntanya de 2.037,8 metres d'altitud del límit dels termes comunals de Nyer i de Toès i Entrevalls, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És a l'extrem oriental del terme de Toès i Entrevalls, a la carena que separa les valls de la Ribera de Mentet, a l'est, i d'una vall subsidiària del Torrent de Carançà, a l'oest.
El Roc dels Traspassats és destí freqüent de les rutes excursionistes de la zona occidental del Massís del Canigó.

## Referències

* ↑ Roc dels Traspassats en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Becat, 2015.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «101 - Nyer i 175 - Toès i Entrevalls». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Nyer i Toès i Entrevalls». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.