OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sahuarita

Sahuarita és una població dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2007 tenia 16.153 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sahuarita tenia 3.242 habitants, 1.155 habitatges, i 927 famílies La densitat de població era de 82,3 habitants/km².
Dels 1.155 habitatges en un 33,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,6% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 19,7% no eren unitats familiars. En el 15,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.194 $ i la renda mediana per família de 55.338 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.258 $ mentre que les dones 26.174 $. La renda per capita de la població era de 22.075 $. Aproximadament el 4% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més a prop

El següent diagrama mostra les poblacions més a prop.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sahuarita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sahuarita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Immigració a Xile

La immigració a Xile és el procés mitjançant el qual les persones emigren a Xile en comunitats per residir al país. La població xilena recibío immigracions principalment d'Amèrica Llatina, Europa i Pròxim Orient durant els segles XIX i XX. Actualment, els immigrants són principalment d'origen americà (sobretot de països limítrofs) i també la nova immigració provinent d'Àsia. Aquests grups d'immigrants posseeixen orígens i motivacions diverses.
En l'any 2014, el Departament de estrangeria i migració (DEM) comptabilitzava 573.731 estrangers al país, a base a l'atorgament de permisos de residència permanent i altres de residència temporal, sobre actes administratius i no de persones. Això representa un 2,7% de la població nacional.

## Taula d'immigració

| Any | Població total | Població immigrants $^{Font}$ | Població immigrants $^{Font}$ | Població immigrants $^{Font}$ | Població immigrants $^{Font}$ | Població immigrants $^{Font}$ |
| Any | Població total | Total | % | Europeus | Americans | Altres |
| 1865 | 1 819 223 | 21.982 | 1,21% | 53,7% | 41,4% | 4,9% |
| 1875 | 2 075 971 | 25.199 | 1,21% | 62,3% | 33,0% | 4,7% |
| 1885 | 2 057 005 | 87.077 | 4,23% | 30,1% | 67,2% | 2,7% |
| 1907 | 3 249 279 | 134.524 | 4,5% | 53,3% | 42,7% | 4,0% |
| 1920 | 3 731 593 | 114.114 | 3,06% | 60,0% | 31,2% | 8,9% |
| 1930 | 4 287 445 | 105.463 | 2,46% | 60,0% | 24,6% | 15,4% |
| 1940 | 5 023 539 | 107.273 | 2,14% | 67,2% | 21,7% | 11,1% |
| 1952 | 5 932 995 | 103.878 | 1,75% | 55,9% | 23,4% | 20,7% |
| 1960 | 7 374 115 | 104.853 | 1,42% | 60,9% | 26,1% | 13,0% |
| 1970 | 8 884 768 | 90.441 | 1,02% | 53,3% | 34,4% | 12,3% |
| 1982 | 11 275 440 | 84.345 | 0,75% | 31,8% | 54,5% | 13,7% |
| 1992 | 13 348 401 | 114.597 | 0,86% | 20,1% | 65,1% | 14,8% |
| 2002 | 15 116 435 | 184.464 | 1,22% | 17,2% | 71,8% | 11,0% |

## Referències

* ↑ caras.cl - Santiago Cosmopolita Arxivat 2013-12-15 a Wayback Machine. Accedit el 29 de abril de 2017 (castellà)
* ↑ Instituto Nacional de Estadísticas (Xile). «Censos digitalizados». Accedit el 29 de abril de 2017 (castellà)

## Vegeu també

* Emigració
# Enrico Narducci

Enrico Narducci (Roma, 23 de novembre de 1832 - Roma, 11 d'abril de 1893) va ser un bibliotecari, arxiver i erudit italià que va idear la introducció del sistema de catalogació col·lectiva dels llibres a les biblioteques d'Itàlia.

## Biografia

Enrico Narducci va nàixer a Roma el 1832. Durant la seva adolescència, el 1849, va combatre a Roma amb els republicans. Després de seguir estudis clàssics començà a treballar com a bibliotecari del príncep Baldassarre Boncompagni, un entusiasta bibliòfil i amant de les ciències físiques i matemàtiques. Va seguir classes de llengua àrab amb el professor Sciahuan i el 1858 quan acabava tot just el curs elementari d'aquest idioma va publicar el seu Saggio di voci italiane derivate dall'arabo, un llibret en el qual registrava 199 paraules d'origen àrab que completà amb un segon assaig el 1868.
El 1871 va esdevenir comissari governatiu pel que fa al transferiment dels llibres que s'havien confiscat a les congregacions religioses que havien estat dissoltes. L'any següent fou triat per a dirigir la prestigiosa Biblioteca universitària Alessandrina. Alhora que mantenia el seu càrrec de director, li fou demanat uns quants anys després d'ocupar altres càrrecs com el de bibliotecari a la Biblioteca Angelica amb l'encàrrec de catalogar-ne els manuscrits.
El 1884 se l'acusà d'irregularitats de gestió en el seu càrrec de director de l'Alessandrina. Les acusacions, probablement degudes a una voluntat de venjança de sectors clericals, s'esvairen el 1886 i fou innocentat de tota mena de culpabilitat. Poc temps després, es jubilà i visqué a Roma fins a la seva mort el 1893.
Va ser soci corresponsal dels Lincei (a partir de 1877)

## Obres

* Saggio di voci italiane derivate dall'arabo (1858)
* Secondo saggio di voci italiane derivate dall'arabo (1863)
* Intorno a due edizioni della Summa de arithmetica di fra Luca Pacioli (1863)
* Intorno alla vita ed agli scritti dell'avvocato Gustavo Camillo Galletti (1868)
* Notizie della Biblioteca Alessandrina nella R. Università di Roma (1872)
* Catalogo dei codici Petrarcheschi delle biblioteche Barberina, Chigiana, Corsiniana, Vallicelliana e Vaticana e delle edizioni Petrarchesche esistenti nelle biblioteche pubbliche di Roma (1874)
* Dell'uso e della utilità di un catalogo generale delle Biblioteche d'Italia / relazione e proposta Guido Baccelli; seguita dalla prima sillaba dello stesso catalogo per cura di Enrico Narducci. (1883)

## Referències

* ↑ Article sobre Narducci "Da Narducci a SBN"
* ↑ Curta biografia a l'Enciclopedia Treccani
# Petrolis Independents

Petrolis Independents és una empresa catalana dedicada a la distribució i comercialització de carburants. Compta amb una xarxa de dotze estacions de servei: l'Ametlla del Vallès, Bescanó, Centelles, les Franqueses del Vallès, Golmés, Montblanc, Mont-ras, Navarcles, Tàrrega, Terrassa, Torroella de Montgrí i Vic. L'empresa exerceix la sobirania fiscal, paga els impostos a l'Agència Tributària de Catalunya i inverteix part dels beneficis en entitats socials independentistes.

## Referències

* ↑ «Gasolina pel Sí-Sí». Nació Digital, 13-03-2014.
* ↑ «Una gasolinera independentista vendrà gasolina més barata l'11 de Setembre». Ara, 01-09-2014.
* ↑ «Petrolis Independents obrirà dues benzineres 'low cost' a Tàrrega i Mollerussa». Nació Digital, 27-02-2015.

## Enllaços externs

* Petrolis Independents - Lloc web oficial
# La Penyora (Riells del Fai)

La Penyora és un paratge de camps de conreu del terme municipal de Bigues i Riells, dins del territori del poble de Riells del Fai, al Vallès Oriental.
És a la part meridional de la Vall de Sant Miquel, a l'esquerra del Tenes. Està situat al costat sud-occidental de la masia de la Pineda i al nord-oest del Molí de la Pineda.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0
# Riu Kítxmenga

El riu Kítxmenga (en rus Кичменга o Кичменьга) passa per l'óblast de Vólogda, al nord de Rússia. Pertany a la conca hidrogràfica del Dvinà Septentrional, desemboca al riu Iug.
Neix als monts Urals, al llac Kítxmenga, prop de Kitxmengisk Gorodok. S'alimenta de les pluges i de les neus que cauen a la zona. Té una longitud de 208 km i una conca de 2.330 km². Es glaça de gener a abril o maig.
# Abadia de Vabre

L'abadia de Vabres (en francès Vabre) fou un establiment religiós fundat el 861.
Els normands havien obligat als monjos dels monestirs propers a la costa (i alguns no tant propers) a fugir. Adalgís, abat del monestir de Palnat o Palmat al Perigord, per prevenir la desolació del seu monestir va decidir retirar-se amb els seus monjos a un lloc menys exposat i Ramon I de Tolosa li va oferir un lloc als seus estats donant-li terres per fundar un nou monestir. L'abat va anar a Tolosa i en una assemblea presidida per Helisacar, bisbe de la ciutat de Rodès, es va acordar que el monestir fos fundat a Vabres al comtat de Roergue, a la riba del Dourdon, prop del límit amb l'Albigès. Adalgís va anar a aquest lloc on va construir una església sota advocació de la Verge, de sant Pere, de sant Denis i d'altres sants; poc després un eclesiàstic del país, Roland, fillol i clergue o capellà del comte Ramon, va fer una donació considerable al monestir i va abraçar l'estat religiós i fou abat després d'Adalgís. Un altre deixeble d'aquest fou Jordi, abans religiós de Conques, també al Roergue, que després fou bisbe de Lodeva i és considerat sant.
Ramon va demanar confirmació del monestir al rei Carles que la va concedir el 19 de juliol del 862, agafant el monestir sota la seva protecció especial. En aquest diploma es comprova, igual que en altres, que Carles datava el seu regnat des de l'assemblea de Quierzy del 838 on fou coronat rei de Nèustria, i el 862 era el seu any 24è. Com a contribució a la fundació el rei va donar quatre lliures de plata. Al seu retorn, Ramon i la seva esposa Berta van dotar al monestir amb diverses terres a Roergue i una quants serfs per cultivar-les; en la carta Ramon fa la donació per la salut de la seva anima, de la del seu pare Fulcoald i de la seva mare Senegunda, i del seu germà Frèdol, i posava el monestir sota protecció, per a després de la seva mort, dels seus fills Bernat el Vedell, Fulcoald de Llemotges i Odó que subscrivien la carta; el fill Bernat ja és esmentat com a comte el que fa pensar que hauria ja rebut o bé el comtat de Roergue o el de Carcí encara vivint el seu pare, amb el consentiment reial; un quart fill, Arbert o Aribert, dedicat des de jove a la religió, fou monjo de Vabres agafant el nom de Benet; signen el document tanmateix Helizacar bisbe de Rodès, Bigó vescomte (de Rouergue més probablement que de Tolosa) i altres magnats.
Temps després el monestir fou sotmès a l'abadia de Sant Víctor de Marsella; al segle xiv fou erigit en bisbat pel papa Joan XXII (1316-1334) i el capítol va esdevenir després regular, però fou secularitzat el 1561.

## Referències

* 1 2 Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Lauta

Lauta (alt sòrab: Łuty) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Es troba a 10 kilòmetres a l'oest de Hoyerswerda i a 10 kilòmetres al sud-est de Senftenberg
# Róise i Frank

Róise i Frank (títol original, Róise & Frank) és una pel·lícula de comèdia dramàtica irlandesa del 2022 dirigida i escrita per Rachael Moriarty i Peter Murphy, i protagonitzada per Bríd Ní Neachtain. La pel·lícula està ambientada a An Rinn, una ciutat del comtat de Waterford. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Referències

* ↑ «Róise i Frank». FilminCAT. [Consulta: 28 febrer 2024].
* ↑ Halligan, Fionnuala «'Roise & Frank': Dublin Review». , 28-02-2022.
* ↑ Crossan, Seán. «Review of Irish Film at Galway Film Fleadh: Róise & Frank». Film Ireland, 24-08-2022. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ «Róise & Frank». Goita què fan, ara!. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Hàbits d'aparellament de l'humà terrícola

Hàbits d'aparellament de l'humà terrícola (títol original: The Mating Habits of the Earthbound Human) és una pel·lícula estatunidenca escrita i dirigida per Jeff Abugov l'any 1999. Ha estat doblada al català.
És una comèdia presentada sota la forma d'un documental animalista en el curs del qual un extraterrestre (en veu off) descriu els costums de reproducció dels humans.
El narrador interpreta sempre de través els comportaments humans. Un dels temes desenvolupats per aquest film és el fet que l'home s'enganya potser de la mateixa manera quan prova de descriure els comportaments dels animals.

## Argument

Un extraterrestre desconegut descriu, en el transcurs d'una conferència, una història d'amor entre dos Terrícoles, des del moment de la seva trobada fins al moment d'anar al llit, amb la finalitat d'il·lustrar la seva manera de reproducció. El narrador extraterrestre intervé en el transcurs de la història en veu off, per intentar explicar els comportaments dels protagonistes. Utilitza nombroses metàfores visuals.

## Repartiment

* David Hyde Pierce
* Carmen Electra
* Lucy Liu
* Mackenzie Astin

## Referències

* ↑ «Hàbits d'aparellament de l'humà terrícola». esadir.cat.
* ↑ Gates, Anita «FILM REVIEW; The Anthropologist From Outer Space» (en anglès). The New York Times, 08-10-1999. ISSN: 0362-4331.
# Elisabet Gelabert Echániz

Elisabet Gelabert Echániz (nascuda a Madrid) és una actriu espanyola amb una destacada trajectòria en el teatre, treballant amb directors com Gerardo Herrero, Miguel del Arco i Andrés Lima.

## Carrera

Es va formar com a actriu al Teatro de la Abadía. va debutar a televisió el 2000 a la sèrie Compañeros, i posteriorment aparegué en episodis d'altres series com Policías, en el corazón de la calle, Motivos personales, El internado, Isabel, La casa de papel, Élite i Gigantes.
Va debutar en cinema el 2003 amb Te doy mis ojos, d'Icíar Bollaín, paper pel que fou nominat al Goya a la millor actriu revelació. Ha col·laborat amb alguns directors de cinema independents com Juan Cavestany a Gente en sitios i a Magical Girl, de Carlos Vermut. Va formar part del repartiment de Las furias, ópera prima del dramaturg Miguel del Arco. El 2019 fou nominada als XXIX Premis de la Unión de Actores com a millor actriu secundària de televisió pel seu paper a Gigantes.

## Filmografia
### Sèries

| Any | Sèrie | Personatge | Episodis |
| 2000 | Compañeros | Elena | 1 |
| 2000 | Policías, en el corazón de la calle | Soledad Bermúdez | 3 |
| 2003 | Un lugar en el mundo | | 1 |
| 2005 | Motivos personales | Regina | 4 |
| 2005 | Hospital Central | Celia | 1 |
| 2007 | Génesis, en la mente del asesino | Aurora | 1 |
| 2007 | Herederos | Piedad | 3 |
| 2008 | El comisario | | 1 |
| 2010 | Acusados | Cristina | 6 |
| 2010 | La pecera de Eva | Mare de Maca | 10 |
| 2010 | El internado | Noelia Alonso Pastor | 8 |
| 2012-2014 | Isabel | Catalina | 20 |
| 2017 | La casa de papel | | 2 |
| 2018 | Élite | Azucena | 6 |
| 2018-2019 | Gigantes | Márquez | 7 |
| 2020 | Madres. Amor y vida | Esmeralda Amuedo López | 17 |
| 2024 | Beguinas | Lucrecia de Avellaneda | 1 |

### Cinema

| Any | Pel·lícula | Personatge | Director |
| 1995 | Maika (curtmetratge) | | Igor Fioravanti |
| 2000 | Amores que matan | | Icíar Bollaín |
| 2003 | Te doy mis ojos | Lola | Icíar Bollaín |
| 2005 | La noche del hermano | Marta | Santiago García de Leániz |
| 2012 | Don Pepe Popi (curtmetratge) | | Carlos Vermut |
| 2014 | Magical Girl | Ada | Carlos Vermut |
| 2014 | Los tontos y los estúpidos | Germà de Lourdes | Roberto Castón |
| 2016 | Las furias | Nekane | Miguel del Arco |
| 2016 | La mano invisible | Netejadora | David Macián |
| 2017 | Demonios tus ojos | Julia | Pedro Aguilera |
| 2017 | Bajo la Rosa | Julia Francés | Josué Ramos |

## Referències

* ↑ Elisabet Gelabert a gosua.com
* ↑ Elisabet Gelabert a formulatv
* ↑ ‘Arde Madrid' lidera las nominaciones de los Premios Unión de Actores, fueradeseries.com

## Enllaços externs

* Elisabet Gelabert a ecured.cu
# Petromiralles

Petromiralles és una empresa catalana distribuïdora de productes petrolífers. Amb arrels a Santa Maria de Miralles, comarca de l'Anoia, l'any 2009 era el setè distribuïdor de carburants d'Espanya per volum de vendes. Ven sobretot a professionals i s'ha especialitzat en el biodièsel.
Propietat de la família Torrens, l'empresa va néixer l'any 1967 quan els pares de Pere i Josep Maria Torrens van obrir una benzinera i un restaurant en una cruïlla de carreteres al municipi de Santa Maria de Miralles. Abans d'obrir l'estació de servei ja venien bidons de combustible als pagesos de la zona. L'any 2002 l'empresa fou pionera a Espanya a l'iniciar la comercialització de biodièsel barrejat amb gasoli convencional. L'empresa té un hort solar prop de la seu central.
A principis de 2011 es va crear l'hòlding Petromiralles Group per unificar les 6 empreses dedicades a la comercialització de carburants i combustibles, que acabaren l'any 2010 amb unes vendes de 1.150 milions de litres. El holding aglutinà Petromiralles3 i Petromiralles9 (operadors petrolífers de venda a l'engròs), Petromiralles (benzineres, targetes de carburants i distribució a domicili), Petersun (gestió de tendes petites i de la producció d'energía solar fotovoltaica), Petromiralles Port (gestió de duanes i impostos) i Tbtrem Professional (exportació).
El gener de 2011 va anunciar el patrocini del pilot Jeroni Fajardo i de la marca de motocicletes Ossa al mundial de trial dels anys 2011 i 2012.
El juny de 2013 els principals directius de l'hòlding, entre els quals els germans Josep Maria i Pere Torrens, van ser detinguts i processats per frau fiscal, blanqueig de capitals, maquinació per alterar el preu de les coses i falsedat en document mercantil.

## Referències

* 1 2 3 4 El País, 25/07/2010, Payeses en el negocio de los carburantes
* 1 2 El Periodico, 8 de juny del 2009, Fe en el carburant verd
* 1 2 Expansion, Petromiralles se reorganiza para unificar la gestión
* ↑ naciodigital.cat, Petromiralles patrocinarà OSSA al mundial de trial Arxivat 2011-11-25 a Wayback Machine.
* ↑ «Llibertat amb càrrecs als directius de Petromiralles acusats de defraudar IVA». ara.cat, 28-06-2013 [Consulta: 20 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Petromiralles - Lloc web oficial
# Rivas-Vaciamadrid

Rivas-Vaciamadrid és un municipi de la comunitat autònoma de Madrid (Espanya), que està situat dins de l'àrea metropolitana de la capital, entre els rius Manzanares i Jarama. Limita al nord amb Madrid (zona del districte de Vicálvaro) i San Fernando de Henares, al sud amb Arganda del Rey i San Martín de la Vega, a l'est amb Mejorada del Campo i Velilla de San Antonio, i a l'oest amb Getafe i Madrid (districte de Villa de Vallecas).
A causa de la proximitat amb la capital, és la població que més ràpidament ha crescut a Europa en els darrers anys. Ha passat de 500 habitants el 1980 als 70.000 actuals. Hi destaca la indústria alimentària i química, tot i que encara s'hi pot trobar una certa dedicació a l'agricultura i la ramaderia. És un municipi de grans contrastos i d'insòlites peculiaritats, amb un inestimable valor ecològic, ja que tres quartes parts del terme municipal formen part del Parque Regional del Sureste.

## Història

Els municipis de Rivas de Jarama i de Vaciamadrid es van unir en un de sol el 1845. Eren dos pobles petits amb població molt disseminada. Aquests pobles van quedar destruïts durant la Guerra Civil Espanyola perquè es trobaven enmig del front, però els reconstruïren l'any 1954 tot formant un únic nucli.
A partir de la dècada del 1980 es van començar a construir urbanitzacions a 4 km del poble en direcció Madrid. Ben aviat aquest nucli, conegut com a Rivas Urbanizaciones, va tenir més població que el nucli històric. Des d'aleshores el planejament urbanístic ha anat encaminat a unir els dos nuclis, cosa que s'ha aconseguit a causa del fort creixement poblacional del municipi.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Ajuntament de Rivas-Vaciamadrid Arxivat 2008-05-15 a Wayback Machine. (castellà)
# Abadia de Silvanés

L'abadia de Silvanés està situada a la comuna francesa del mateix nom, al departament d'Avairon. És una abadia cistercenca, que presenta un relatiu bon estat de conservació.

## Història

L'abadia fou fundada el 1136 per Pons de Léras, originari d'aquestes terres, que s'hi va retirar per dedicar-se a l'oració. La construcció del monestir es va iniciar el 1151. La vida del centre es va desenvolupar amb normalitat fins que el 1477 va començar a tenir abats comendataris, que no residien amb la comunitat, i que, com a altres monestirs va significar l'inici de decadència. Més endavant va començar la destrucció dels edificis, cosa que es va agreujar amb la Revolució, quan les dependències conventuals van passar a mans particulars i l'església a parroquial (1791). El 1854 el lloc va obtenir la classificació de Monument Historique. El 1970 la comuna va poder recuperar la propietat de la part del monestir que era a mans particulars.

## Els edificis

Es conserva la magnífica església de nau única, amb capelles laterals entre els contraforts. Té un absis central rectangular, de grans dimensions, amb dos absis laterals a cada costat, tots ells oberts al transsepte.
Per una porta hom accedia al claustre, del que queda una mínima part, amb arcs apuntats. D'aquí es pot accedir a la sala capitular, una sala de grans dimensions ara una mica emmascarada pels estucs de l'època en què es va destinar a sala de recepcions (segles XVII i XVIII).
* El campanar
* Galeria del claustre
* Façana de la sala capitular
* Portal entre l'església i el claustre

## Enllaços externs

* (francès) Romanes.com, amb fotografies
* (francès) Pàgina oficial Arxivat 2008-04-14 a Wayback Machine.
# Lautarita

La lautarita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom del lloc on va ser descoberta: l'oficina Lautaro (Província d'Antofagasta, Xile); Lautaro és també el nom del líder maputxe que va resistir la conquesta espanyola de Xile.

## Característiques

La lautarita és químicament iodat de calci amb fórmula química Ca(IO₃)₂. Els cristalls són petits, en forma de prismes curts, allargats i estriats al llarg de [001], mostrant {110}, {120}, {010}, {001} i també apareixen en forma d'agregats radials. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 3,5 a 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lautarita pertany a «04.KA: Iodats sense anions addicionals, sense H₂O", sent l'únic mineral pertanyent a aquest subgrup.

## Formació i jaciments

La lautarita apareix recobrint fractures o incrustada en el guix en dipòsits de nitrats. Se n'han trobat exemplar a les mines Yumbes i a Pampa del Pique III, a la Regió d'Antofagasta (Xile). Ha estat trobada en associació amb altres minerals com: guix, brüggenita, dietzeïta, nitratina, anhidrita, hidroboracita i halita.

## Referències

* 1 2 3 «Lautarite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Lautarite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 5 abril 2017].