OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ilinskita

L'ilinskita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom de G. A. Ilinskiy (1927-1996), de la Universitat de Sant Petersburg.

## Característiques

L'ilinskita és un òxid de fórmula química (Na,K)Cu₅(SeO₃)₂O₂Cl₃. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic, en forma de cristalls tabulars, allargats en [001] i aplanats en (010), de fins a 0,35 mm de llarg i 0,05 mm de gruix. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1,5. Els exemplars que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats al museu miner de l'Institut de Mines de Sant Petersburg, i a al museu del departament de mineralogia de la Universitat Estatal de Sant Petersburg.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'ilinskita pertany a «04.JG - Selenits amb anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: prewittita, georgbokiïta, parageorgbokiïta, cloromenita, sofiïta, francisita, derriksita, burnsita i al·localcoselita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1996 i descrita gràcies a exemplars de dos indrets diferents del volcà Tolbàtxik: el segon con d'escòria de l'avanç nord, i la fumarola Glavnoye, a l'avanç sud. Sol trobar-se associada a altres minerals com: sofiïta, moissanita, galena, cotunnita i alumini. Aquesta espècie no ha estat descrita en cap altre indret més del planeta.

## Referències

* ↑ «Ilinskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 abril 2017].
# Isidre Escandell i Úbeda

Isidre Escandell i Úbeda (València, 1895 - Paterna, 28 de juny de 1940) fou un periodista i dirigent socialista valencià.
Milità a les Joventuts Socialistes d'Espanya i després presidí l'Agrupació Socialista Valenciana del PSOE. Fou amic de Vicent Tomàs i Martí, a qui introduí en les idees socialistes.
El 1923 fou elegit diputat provincial a València pel PSOE i el 1930 el nomenaren secretari de l'Ateneu Mercantil de València. En proclamar-se la Segona República Espanyola fou nomenat vicepresident de la diputació de València i fou un dels dos diputats socialistes escollits per València a les eleccions generals espanyoles de 1931 i un dels tres diputats socialistes del Front Popular a les eleccions generals espanyoles de 1936.
Durant la guerra civil espanyola s'alineà amb la posició de Francisco Largo Caballero, fou president de la Federació Socialista Valenciana i director del periòdic del partit "Adelante", però fou substituït el maig de 1937 quan va caure el seu mentor. En acabar la guerra fou detingut, sotmès a consell de guerra i afusellat a Paterna el 28 de juny de 1940

## Referències

* ↑ «Diputats elegits el 1931». Arxivat de l'original el 2009-10-26. [Consulta: 26 octubre 2009].
* ↑ «Diputats elegits el 1936». Arxivat de l'original el 2008-10-04. [Consulta: 4 octubre 2008].
* ↑ Dialnet
* ↑ «Voces del Exilio: Vicente Verdeguer». Arxivat de l'original el 2009-06-20. [Consulta: 9 agost 2008].

## Enllaços externs

* «Isidre Escandell i Úbeda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Il·lustració científica

La il·lustració científica és l'ús de la il·lustració gràfica per a descriure analíticament els aspectes científics de la natura. És un treball conjunt entre científics i il·lustradors i té com a finalitat explicar l'aspecte, l'estructura o bé el comportament d'allò que es representa, sense necessàriament crear una obra de gran valor estètic. No obstant, molts treballs són considerats veritables obres d'art.
Sovint l'il·lustrador té preparació científica i artística o tècnica alhora.
La il·lustració científica era bàsica abans del desenvolupament de la fotografia per descriure, per exemple, les espècies d'animals i plantes que s'anaven descobrint a les expedicions científiques dels segles xv al xix.
Actualment segueix tenint importància per a complementar allò que no es veu en una fotografia, o bé que se li vol donar més èmfasi. També és molt útil per a mostrar imatges microscòpiques, de medicina, i d'astronomia, entre d'altres. La il·lustració tècnica, sovint fa servir criteris científics per descriure principis de l'enginyeria i de les diferents tecnologies.

## Tècniques

Les tècniques que es fan servir per a la realització d'il·lustracions científiques són les mateixes que les que es fan servir per qualsevol treball artístic.
Tradicionalment, però, les tècniques més usuals són la tinta xinesa i l'aquarel·la. Actualment es fan servir també les eines informàtiques.
Per a la il·lustració de plantes s'utilitza el frottage.

## Referències

* 1 2 Giménez, Dolores. Educació plàstica i visual. Picanya: Voramar i Santillana, 2002, p. 54. ISBN 84-8194-634-6.

## Bibliografia

* Zweifel, Frances W., A Handbook of Biological Illustration, 1988, ISBN 0-226-99701-4
* Hodges, Elaine R.S., The Guild Handbook of Scientífic Illustration, 2003, ISBN 0-471-36011-2
* Coineau, Yves, Cómo hacer dibujos científicos. Materiales y métodos, 1987, ISBN 84-335-6904-X

## Enllaços externs

* Ilustración científica: los dientes de Atapuerca [Fotogalería] Arxivat 2013-11-29 a Wayback Machine. a Lainformacion.com (castellà)
# Isabeau de Melun

Isabeau de Melun ( - desembre 1389) també coneguda com a "Isabelle" (1328 (França) - Castell de Monceaux (França), desembre de 1389), fou una noble occitana. Comtessa de Dreux i Dama de Montpensier (1341-1345) i Comtessa d'Eu (1352-1387).
Filla de Jean I, vescomte de Melun i Isabelle d'Antoing. Casà en primeres núpcies el 1341 amb Pierre I, Comte de Dreux (1298-1345) i en segones el 1352 amb Joan d'Artois, comte d'Eu (1321-1387) amb el primer marit tingué a Jean d Artois, Comte d'Eu (1356-1387), i amb el segon:
* Jeanne d'Artois (1353-1420), casada al castell d'Eu el 12 de juliol de 1365 amb Simon de Thouars (mort el 1365), comte de Dreux
* Joan d'Artois (1355–1363), senyor de Peronne
* Robert IV d'Artois, comte d'Eu (1356–1387)
* Felip d'Artois, comte d'Eu (1357–1397)
* Carles (1359 - 15 d'abril de 1368)
* Isabeau (1361 - 26 de juny de 1379)
Germana de Hugues I de Melun, vescomte van Gent i Marie de Melun Mig-germana de Catherine de Melun; Jean II de Melun, comte de Tancarville; Adam de Melun; Guillaume de Melun; Raoul de Melun i altres.

## Escuts d'armes dels seus dos marits

* Escut d'armes dels Artois
* Escut d'armes dels Dreux

## Referències

* https://vieux-marcoussis.pagesperso-orange.fr/Chroniques/bruyeres%20seigneurs.htm
# Iuhina diademada

La iuhina diademada (Parayuhina diademata) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae) i única espècie del gènere Parayuhina Cai, Cibois, Alström, Moyle, Kennedy, JD, Shimiao, Zhang, R, Irestedt, Ericson, Gelang, Qu, Lei et Fjeldså, 2019.

## Hàbitat i distribució

Habita zones de matolls i herba alta de l'Himàlaia, al centre i sud de la Xina al sud-est de Kansu, Shensi, Hupeh, oest i sud de Szechwan, Yunnan, Kweichow i oest de Kwangsi, nord-est de Myanmar i nord del Vietnam al nord-oest de Tonquín.

## Taxonomia

Inclòs al gènere Yuhina, en data recent s'ha creat el seu propi gènere.

## Referències

* ↑ «Iuhina diademada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
* ↑ T Cai, A Cibois, P Alström, RG Moyle, JD Kennedy, S Shao, R Zhang, M Irestedt, PGP Ericson, M Gelang, Y Qu, F Lei, J Fjeldså. 2018. Near-complete phylogeny and taxonomic revision of the world's babbler (Aves: Passeriformes). Molecular Phylogenetics and Evolution. doi: https://doi.org/10.1016/j.ympev.2018.10.010.
# Isabel Correa

Isabel Correa o Rebeca Correa, (Lisboa, 1655 ca.-Amsterdam, 1700 ca.), poetessa i traductora jueva sefardita en castellà.
Va néixer a Lisboa a l'entorn de 1655 en el si d'una família de conversos portuguesos, d'origen castellà, posteriorment emigrada a Amsterdam, on adoptaren públicament el judaisme. El seu nom de baptisme fou Isabel Correa i en convertir-se es nomenà Rebeca Correa, si bé en la seva obra literària mantingué el seu nom cristià; sovint la historiografia la designa amb el nom d'Isabel Rebeca Correa. Es va casar amb Nicolau Oliver i Fullana, vidu, renegat o convers mallorquí exiliat a Amsterdam després d'una condemna inquisitorial.
Isabel Correa era coneguda per la seva erudició i coneixement d'idiomes, almenys llegia en llatí, grec, portuguès, espanyol, italià i francès i, juntament amb el seu marit, freqüentava el cercle de Daniel Leví de Barrios, també fou membre del cercle literari de la “Academia de los Sitibundos” d'Amsterdam creada el 1685 per Manuel de Belmonte.
Fou una de les primeres dones escriptores dels Països Baixos, Daniel Leví de Barrios informa de l'existència d'un llibre de poesies d'Isabel, que no s'ha conservat, i el 1694 va publicar la traducció de l'obra italiana Il pastore Fido (1590) de Joan Baptista Guarini, en la qual hi va fer afegits personals i formals, d'estil Culterà.

## Enllaços externs

* Jexish Encyclopedia
* Digitaal Vrouwenlexicon van Nederland
# James Coleman

James Coleman va néixer a Ballaghadereen a Irlanda el 1941. Després de formar-se al National College of Art and Design i a l'University College de Dublín, es va anar a viure i estudiar a París, Londres i Milà, ciutat on va quedar vint anys. Actualment viu i treballa a Irlanda.
Coleman és un dels artistes contemporanis irlandesos més reconeguts. Ha cultivat durant trenta anys un gènere propi que combina la instal·lació i la representació teatral, el vídeo i el treball d'actors amb les constants referències crítiques al llenguatge de la cultura de masses. Fa servir projeccions de diapositives combinades amb àudios sincronitzats i, amb els anys, ha evolucionat cap al vídeo. Té obres exposades al Centre Pompidou de París, al MACBA, al Museum Ludwig de Colònia, a l'Irish Museum of Modern Art de Dublín i a la Fondation Cartier pour l'Art Contemporain de París, entre d'altres.

## Obres destacades

* So Different... and Yet, 1980. Mèdia,
* Slide Piece. Mèdia, 1972 - 1973
* Duck - Rabbit, 1973. Mèdia, 1973
* La Tache Aveugle, 1978 - 90. Mèdia, 1990

## Referències

* ↑ «Coleman, James». Museu d'Art Contemporani de Barcelona. [Consulta: 15 maig 2012].
* ↑ So Different... and Yet, 1980 Arxivat 2012-02-13 a Wayback Machine., MACBA
* ↑ Slide Piece Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine., MACBA
* ↑ Duck - Rabbit, 1973, MACBA
* ↑ La Tache Aveugle, 1978 - 90 Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine., MACBA
# James Cockle

Sir James Cockle (1819-1895) va ser un jurista i matemàtic anglès.

## Vida i Obra

Després dels seus estudis secundaris a bones escoles (entre elles la Charterhouse School), Cockle va ingressar en el Trinity College (Cambridge) el 1837. Es va graduar el 1841 com trenta-tercer wrangler; malgrat aquesta baixa puntuació en matemàtiques, va obtenir el seu doctorat el 1845. El 1838 havia estat admès al Middle Temple i el 1846 va començar a exercir com advocat a la cort.
Malgrat les seves obligacions familiars (va tenir nou fills) i professionals, Cockle sempre va deidcar-se a les matemàtiques. Durant els anys 50s va publicar més de cinquanta articles de matemàtiques pures a diferents revistes, sobre tot sobre solucions finites d'equacions algebraiques.
El 1863 va ser nomenat president del Tribunal Suprem de Queensland (actualment Austràlia), des de on va continuar amb la seva activitat científica, arribant a ser durant quinze anys el president de la Societat Filosòfica de Queensland.
El 1878 va tornar a Anglaterra, on va presidir de 1886 a 1888 la Societat Matemàtica de Londres.

## Referències

* ↑ Bennett, pàgina 2.
* ↑ Bennett, pàgina 3.
* ↑ Mainstone, pàgines 49-49.

## Bibliografia

* Bennett, John Michael. Sir James Cockle: First Chief Justice of Queensland, 1863-1879 (en (anglès)). Sidney: The Federation Press, 2003. ISBN 1-86287-485-9.
* Mainstone, John «The Selection of Physics as a Foundation Discipline at The University of Queensland» (en (anglès)). Crossroads, Vol. 5, Num. 2, 2011, pàg. 45-55. Arxivat de l'original el 2016-03-03. ISSN: 1833-878X.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «James Cockle» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Interfície d'usuari amb zoom

En informàtica, una interfície d'usuari zoom o una interfície d'usuari amb apropament/allunyament (ZUI en anglès, que vol dir Zooming user interface) és un entorn gràfic, on els usuaris poden ajustar la mida de l'àrea de visió per tal de veure amb més o menys detall. Un ZUI és un tipus d'interfície gràfica d'usuari (GUI). Els elements d'informació apareixen directament en un escriptori virtual infinit (generalment creat amb gràfics vectorials), en lloc de finestres. Els usuaris poden desplaçar la visió per la superfície virtual en dues dimensions i apropar/allunyar la visió sobre els objectes d'interès. Per exemple, quan un s'acosta a un objecte de text pot ser representat com un petit punt, a continuació, una miniatura d'una pàgina de text, a continuació, una pàgina a mida completa i, finalment, una vista ampliada de la pàgina.
En són exemples els editors de gràfics vectorials, Google Maps, Google Earth, Prezi, etc.

## Referències

* ↑ http://scl.gencat.cat/scl/AppJava/bustia/detallConsultaBustia.do?idConsulta=28948 Con traduir Zooming user interface a Optimot
# Jaciment arqueològic del Puntal

* Aquest article tracta sobre el jaciment de l'Alt Vinalopó. Vegeu-ne altres significats a «Puntal (desambiguació)».
El jaciment arqueològic del Puntal, l'època del qual correspon a l'ibèric ple (segles V-IV a. C.), està situat al terme municipal de Salines (Alt Vinalopó, País Valencià), en un morrot de la serra Alts de Don Pedro, a 3,5 km del nucli urbà, enfront de la llacuna de Salines. Va ser descobert oficialment per José María Soler García, a l'agost de 1952.
L'erosió del terreny i les accions clandestines han castigat notablement el lloc, amb abandonament de materials. En l'actualitat el jaciment està cobert de vegetació.
Existeixen restes d'estructures defensives, com una línia de muralla, restes de torres i d'una torrassa trapezoïdal i un fossat (pla). L'estructura defensiva presenta paral·lelismes amb l'observada en la Bastida de les Alcuses, poblat amb el qual el Puntal mantindria vincles. També s'hi observen restes d'habitatges de planta quadrada o rectangular. S'hi va excavar, a més, la necròpoli amb aixovars de tipus aristocràtic.
D'entre els materials, destaquen atifells de luxe importats d'origen àtic (vernís negre i figures roges), del segle IV a. C., indicatives d'un actiu comerç exterior, una àmfora púnica ebusitana, i ibèriques, ceràmiques ibèriques pintades (bandes i cercles), especialment urnes, lebes i plats, ceràmiques grises i de cuina, així com recipients tipus cantimplores i decantadors. S'hi han identificat, a més, peses de teler, fusaioles, restes d'armes de ferro com ganivets (tomba 33) i puntes de llança (tomba 29-30), manilles d'escut, útils agrícoles, fíbules anulars de bronze, i altres materials.

## Referències

* 1 2 Hernández Alcaraz L, Sala Sellés F. El Puntal de Salinas. Un hábitat ibérico del siglo IV aC en el Alto Vinalopó. Villena 1996.
* ↑ Sala Sellés F. La cultura ibérica de las comarcas meridionales de la Contestania entre los siglos VI y III a. de C. Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, 1996.
* ↑ Sala Sellés, F. La cultura ibérica en el Museo Arqueológico Municipal de Villena. En Villena. Arqueología y Museo. MARQ 2005; p.42-65
# Isabelle Hénault

Isabelle Hénault (PhD) és una psicòloga i sexòloga quebequesa que exerceix a la Universitat del Quebec, a Mont-real (Canadà). La Dra. Hénault ha desenvolupat una relació i programa d'educació sexual per a persones amb autisme. Participa en nombroses iniciatives de recerca internacional que involucren l'educació socio-sexual i les relacions interpersonals.
La Dra. Hénault és l'autora del llibre La Síndrome d'Asperger i la Sexualitat: de l'adolescència a l'edat adulta.

## Publicacions

* Hénault, Isabelle. Le syndrome d'Asperger et la sexualité: de la puberté à l'âge adulte [La Síndrome d'Asperger i la Sexualitat: de l'adolescència a l'edat adulta] (en francès). Chenelière éducation, 2005. ISBN 9782765009351.
* Hénault, Isabelle. Sexualité et syndrome d'Asperger: Éducation sexuelle et intervention auprès de la personne autiste [Sexualitat i síndrome d'Asperger: educació sexual i intervenció amb la persona autista] (en francès). De Boeck Supérieur, 2010 (Questions de personne. Série TED). ISBN 9782804137830.

## Vegeu també

* Sexologia
* Síndrome d'Asperger
# James Mirrlees

Sir James Alexander Mirrlees FBA (Minnigaff, 5 de juliol de 1936 – Cambridge, 29 d'agost de 2018) va ser un economista i professor universitari escocès guardonat amb el Premi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques l'any 1996.

## Biografia

Va néixer el 5 de juliol de 1936 a la ciutat de Minnigaff, situada al comtat escocès de Wigtownshire. Va estudiar economia a la Universitat d'Edimburg i posteriorment al Trinity College de la Universitat de Cambridge. El 1963 inicià la docència acadèmica a la Universitat de Cambridge, el 1969 es traslladà a la Universitat d'Oxford i el 1995 retornà a Cambridge. Actualment és membre emèrit d'aquesta universitat i col·labora assíduament amb la Universitat de Melbourne (Austràlia).
L'any 1998 fou nomenat Cavaller per part de la reina Elisabet II del Regne Unit.

## Recerca econòmica

Interessat en les situacions en les quals la informació econòmica és asimètrica o incompleta, va aconseguir determinar el grau que han d'afectar l'índex òptim d'estalvi en una economia. Entre altres resultats, van demostrar els principis del "perill moral" i els "impostos de renda òptims", àmpliament discutits amb William Vickrey.
L'any 1996 fou guardonat, juntament amb el mateix Vickrey, amb elPremi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques pels seus estudis de la teoria econòmica dels incentius en condicions d'informació asimètrica.

## Enllaços externs

* «James Mirrlees» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Jardins de Massana

Els Jardins de Massana són una zona verda situada al barri del Congrés de Barcelona. Varen ser construïts l'any 1953, a l'interior del grup d'habitatges conegut com a Can Massana, delimitada pels carrers Cardenal Tedeschini, Felip II, Espiga i Sant Pasqual Bailón; aixecats arran de la celebració del Congrés Eucarístic Internacional.
Els jardins formaven part d'un projecte innovador de ciutat jardí poc habitual en aquella època, té forma de creu i consten de dues placetes laterals i una de central. A partir de l'any 1957 i fins al 1983 la plaça central va servir com a camp d'entrenament del Club Deportivo Viviendas del Congreso, equip lligat al barri i que lluïa a la samarreta els colors groc i blanc de la bandera del Vaticà.
Aquest camp de futbol era de terra, de dimensions aproximades de 100 per 60 metres, envoltat de dues placetes amb jardinets. Aquesta situació del camp, envoltat pel conjunt d'edificacions de can Massana, va fer que fos localment conegut com la capsa de mistos. L'any 1985 el camp de futbol va desaparèixer i l'espai que ocupava seria convertit posteriorment en els actuals jardins de Massana d'utilització pública per a tots els veïns.
El camp de futbol va desaparèixer per deixar pas als jardins de Massana, dividits en dues seccions per un emparrat que travessa els jardins d'est a oest. Avui dia el parc consta de àrees de jocs infantils, arbres i porxos coberts de vegetació.

## Referències

* 1 2 «Jardins de Massana». Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 «Camp de futbol del Congrés. (1958-1985)». Barcelofília.
* ↑ «Recorregut pels parcs, jardins i vies d'aigua de Sant Andreu». Andreuenc.
# Jessica Simpson

Jessica Ann Simpson nascuda a Abilene, Texas el 10 de juliol de 1980, és una cantant, actriu i dissenyadora de moda estatunidenca.
Començà la seua carrera a finals de la dècada del 1990, ha llançat 5 àlbums d'estudi dels quals 4 han assolit posicionar-se en el top 10 de Billboard 200 i a més d'això han estat certificats per la RIAA, tres amb Or i dos amb el Multi-Platí. Ha abastat set hits en el Billboard Top 40. Simpson protagonitzà amb el seu espòs de llavors Nick Lachey el programa de telerealitat de MTV Newlyweds: Nick & Jessica. S'aventurà en el mercat de la música country en 2008 i lliurà Do You Know. El 9 de març de 2010; Simpson llançà per la ràdio, Who We Are tema promocional del nou reality show; The Price Of Beauty, a més a més li va comentar a Allure que en l'actualitat està treballant en el seu sext àlbum d'estudi que possiblement isca a mitjans d'este any.

## Referències

* ↑ http://www.imdb.com/name/nm0005433/
* ↑ http://www.billboard.com/#/artist/jessica-simpson/chart-history/135890?f=305&g=Albums
* ↑ http://hollywoodcrush.mtv.com/2010/02/16/jessica-simpson-talks-john-mayer-mom-jeans-backlash-and-a-new-album-in-allure-cover-story/ Arxivat 2010-05-04 a Wayback Machine.
# Joan Bergós i Massó

Joan Bergós i Massó (Lleida, 1894 - Barcelona, 1974). Va ser un arquitecte i assagista català.

## Biografia

El seu pare, Joan Bergós i Dejuan, era corredor de comerç al Banc d'Espanya i treballava com a caixer a l'edifici de la Caja de Ahorros y Monte Piedad de Lleida. De jove havia combatut per Carles VII a la tercera guerra carlina.
Va estudiar a l'Escola Superior d'Arquitectura de Barcelona i va estudiar pintura a l'escola d'art de Francesc d'Assís Galí i Fabra. Professor d'Art en fusta a l'Escola Superior de Bells Oficis de Barcelona, de la qual va ser degà. També fou professor de Construccions Industrials a l'Instituto de Electicidad y Mecánica Aplicadas, de Construccions Rurals a l'Escola Superior d'Agricultura i Formigó Armat i Maçoneria, a l'Escola del Treball de Barcelona.
A Barcelona va conèixer Antoni Gaudí, amb qui va mantenir una gran amistat i que influiria en alguns aspectes de la seva obra arquitectònica, en la qual també s'observa la utilització d'elements del Renaixement italià i de la tradició catalana. Va executar diverses obres a Lleida i a la Seu d'Urgell. Va projectar l'Altar del Sagrament de l'església de Sant Llorenç (1919), el retaule major de la Catedral Nova de Lleida (1923) i diversos edificis comercials i d'habitatges a Lleida. És també autor del col·legi Pitàgores a Almacelles (1919) i de l'escorxador municipal de la seva ciutat natal (1923) i de la reforma i eixamplament de la mateixa (1926). El 1935, col·laborant amb Lluís Bonet i Garí, Isidre Puig i Francesc Quintana, va participar en el discutit empenyorament de continuar la construcció de la Sagrada Família, a Barcelona, desafiant el perill de desvirtuar l'obra gaudiniana. Després de la guerra civil, va realitzar la cúpula del santuari del Cor de Maria (1940), la residència dels Pares Claretians (1946) i edificis d'habitatges a Barcelona. Va construir també a les Canàries, Osca i Cantàbria.
La seva primera obra d'arquitectura industrial fou la central hidroelèctrica de Cledes, encarregada el 1920. Gràcies a l'experiència que agafà, després en feu alguna més.

## Obra escrita

A la seva obra escrita destaquen els seus texts sobre materials i tècniques de construcció: Formulari tècnic de construccions rurals (1936), Construccions rurals a l'abast de tothom (1938), Formulari tècnic de construccions (1939), Construccions urbanes i rurals (1945-1952), Fustes de construcció, decoració i artesania (1951), Materials i elements de construcció (1953).
Entre els seus llibres sobre art, destaquen: La Catedral Vella de Lleida (1928), L'escultura a la Seu Vella de Lleida (1935), Antoni Gaudí, l'home i l'obra (1954), etc.

## Referències

* ↑ Soriano-Montagut, Miquel-Àngel. Joan Bergós i Massó i l'arquitectura industrial agrícola i ramadera. Universitat Politècnica de Catalunya, 2011, p. 5-6.
* ↑ «Museu d'Arquitectura i Urbanisme». [Consulta: 21 octubre 2015].
* ↑ Soriano-Montagut i Jené, Miquel Àngel. «Joan Bergós i Massó i l'arquitectura industrial agrícola i ramadera» (pdf). Projecte final de grau pàgina 37. Universitat Politècnica de Catalunya., febrer 2011. [Consulta: 3 desembre 2019].