OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La dona de la bossa de mà

La dona de la bossa de mà (en suec, Kvinnan med handväskan o Tanten med väskan, lit. «La dona de la bossa») és una fotografia realitzada per Hans Runesson a la ciutat sueca de Växjö el 13 d'abril de 1985. Mostra a una dona de 38 anys colpejant un neonazi amb una bossa durant una manifestació de partidaris del Partit del Reich Nòrdic. Va ser publicada l'endemà en el Dagens Nyheter i un dia després en alguns diaris britànics.
La fotografia de Runesson va ser nomenada Fotografia Sueca de l'Any (Årets bild) el 1985 i posteriorment la Fotografia del Segle per la revista Vi i la Societat Fotogràfica Històrica de Suècia.

## Els protagonistes

La dona de la fotografia és Danuta Danielsson (1947–1988), d'origen polonès. La seva mare havia estat internada en un camp de concentració alemany durant la segona guerra mundial. El clam suscitat per la fotografia, sumat a l'ànsia i a la depressió que sofria Danielsson va provocar que s'aïllés a la seva casa i acabés suïcidant-se el 1988.
El neonazi copejat és Seppo Seluska, militant del Partit del Reich Nòrdic. Aquest mateix any, va ser condemnat per torturar i assassinar un jueu homosexual.

## Homenatges

En 2014, l'escultora sueca Susanna Arwin va tallar una estàtua en miniatura de Danielsson basada en la fotografia. Va sorgir una proposta d'erigir una versió a grandària real de l'estàtua d'Arwin a la ciutat de Växjö, però el projecte va ser bloquejat per polítics locals del Partit del Centre, que consideraven que una estàtua així podria promoure la violència.
No obstant això, a l'abril de 2019, es va inaugurar finalment l'estàtua dedicada a la senyora Danielsson arran de les manifestacions populars a favor de la mateixa.

## Referències

* 1 2 «Berättelsen om det förra århundradets bästa foto». Dagens Nyheter, 15-02-2014. Arxivat de l'original el 17 de febrer de 2015. [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ Haggren, Kerstin. «Sonen: "Jag önskar att bilden aldrig funnits"» (en suec). Smålandsposten, 08-05-2016. [Consulta: 1r febrer 2020].
* ↑ «"Tanten med väskan" blir staty i brons». Dagens Nyheter, 01-04-2014. [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ «Snart blir "Tanten med väskan" staty». SVT Nyheter, 18-11-2014. [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ «Tantstaty stoppas i Växjö». Sveriges radio, Studio Ett. [Consulta: 18 febrer 2015].
* ↑ «Una mujer le arreó un bolsa o en la cabeza a un neonazi. 34 años después, por fin tiene su estatua». Diario Público, 20-04-2019. Arxivat de l'original el 2019-04-30. [Consulta: 20 abril 2019].

## Enllaços externs

* Hans Runesson's Official Homepage
* The picture in the "Rare Historical Photos" web site
# La dona de l'anarquista

La dona de l'anarquista (títol original en castellà La mujer del anarquista) és una pel·lícula de 2008 dirigida per Marie Noelle i Peter Sehr, i coproduïda per Espanya, Alemanya i França.

## Argument

Narra la història d'amor entre Manuela (María Valverde), una dona apassionada i avançada al seu temps, i el seu marit Justo (Juan Diego Botto), advocat i líder anarquista. És el final de la Guerra Civil espanyola, i Manuela espera la tornada de Justo, que estima per sobre de la revolució i els seus ideals.
No obstant això, en acabar la guerra, ella no troba cap informació sobre ell. Atès que Justo és considerat pel règim de Franco, com a fugitiu de la justícia, ella no pot realitzar la cerca en forma oberta ni preguntar a ningú pel parador del seu espòs, sense córrer un risc enorme.

## Repartiment

* María Valverde: Manuela
* Juan Diego Botto: Justo
* Ivana Baquero: Paloma (15 anys)
* Nina Hoss: Lenin
* Jean-Marc Barr: Pierre
* Laura Morante: Lucienne
* Irene Montalà: Pilar
* Adrià Collado: Francisco
* Biel Durán: Luis
* Pere Arquillué: Jaime
* Natja Jamaan: Concha
* Sílvia Sabaté: Loli Muñoz
* Irene Visedo: Paloma (35 anys)

## Premis i nominacions
### Premis

* 2010: Gaudí al millor vestuari per Bina Daigeler

### Nominacions

* 2010: Gaudí a la millor direcció artística per Marta Blasco i Juan Botella
* 2010: Gaudí al millor maquillatge i perruqueria per Waldemar Pokromski i Björn Rehbein

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ «La mujer del anarquista». The New York Times.
# Leisure Village

Leisure Village és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 4.443 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Leisure Village tenia 4.443 habitants, 2.805 habitatges, i 984 famílies. La densitat de població era de 1.394,7 habitants/km².
Dels 2.805 habitatges en un 4,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 28% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 64,9% no eren unitats familiars. En el 62,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 55,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,45.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 7,3% tenia menys de 18 anys, un 2,4% entre 18 i 24, un 9,1% entre 25 i 44, un 15,5% de 45 a 60 i un 65,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 72 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 51,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.496 $ i la renda mediana per família de 33.179 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.045 $ mentre que les dones 24.816 $. La renda per capita de la població era de 23.246 $. Aproximadament el 4% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Leisure Village». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Leisure Village». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Leishmània

Les leishmànies (Leishmania) són un gènere de protozous tripanosomàtids paràsit, responsables de malalties coneguda com a leishmaniosi. El principal vector d'infecció són els flebòtoms; les seves víctimes solen ser els animals vertebrats. La leishmaniosi afecta a marsupials, cànids, rosegadors i primats. S'estima que uns 12 milions de persones pateixen leishmaniosi avui dia.

## Morfologia

* Promastigot: De forma allargada amb un flagel a la part posterior. Es troba en l'intestí dels vertebrats (vector. Madura a amastigot.
* Amastigot: De forma esfèrica amb un flagel curt que no surt de la bossa flagel·lar. Es reprodueix dins dels macròfags i de les cèl·lules reticuloendotelials de l'hoste.

## Cicle vital

* A l'ésser humà: La leishmaniasis és transmesa per la picada d'un insecte hematòfeg. L'insecte injecta a la sang la forma infecciosa, els promastigots (1), d'entre 10 a 100 per picada, aquests són fagocitats pels macròfags (2), transformant-se en amastigots (3). Aquests es multipliquen en les cèl·lules infectades i afecten a diferents teixits, depenent en part de l'espècie del leishmania (4). Originant així les manifestacions clíniques de la leishmaniasis.
* A l'insecte: L'insecte s'infecta en xuclar sang amb macròfags infectats pels amastigots (5,6). A l'intestí de l'insecte, els paràsits es diferencien en promastigots (7), que es multipliquen i migren a la probòscide (8). Si l'insecte realitza una altra picadura, els promastigots passen a la sang de l'hoste (1), completant així el cicle.

## Malalties

Hi ha diverses malalties provocades per leishmània, entre les més comunes hi ha:
* Kala-azar: Produïda per Leishmània donovani. Es tracta d'una leishmaniosi visceral. Ataca al sistema immunitari, disminuint el nombre de cèl·lules que combaten les infeccions.
* Boto d'orient: Produïda per Leishmània tròpica. És una leishmaniosi cutània, provoca lesions cutànies ulcerades.
* Úlcera del chiclers: Produïda per Leishmània mexicana. Provoca úlceres cutànies.
* Espudia: Produïda per Leishmània braziliensis. És una leishmaniosi mucosa cutània, provoca úlceres en el nas i la boca.

## Referències

* ↑ «Magnitude of the problem» (en anglès). Leishmaniasis. OMS.
* ↑ «Leishmania mexicana / Leishmania major». Arxivat de l'original el 2007-10-15. [Consulta: 21 maig 2010].
# Leisingita

La leisingita és un mineral de la classe dels òxids. Va rebre el nom per A.C. Roberts et al. el 1996 en honor a Joseph F. Leising (1949-), geòleg i col·leccionista de minerals de Reno, Nevada, EUA, qui va ajudar a recollir els primers exemplars coneguts.

## Característiques

La leisingita és un òxid de fórmula química Cu₂MgTe$^{6+}$O₆·6H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1996. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 a 4. Químicament és força similar a la raisaïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la leisingita pertany a «04.FL: Hidròxids (sense V o U), amb H2O+-(OH); làmines d'octaedres que comparetixen angles» juntament amb els següents minerals: trebeurdenita, woodallita, iowaïta, jamborita, meixnerita, fougerita, hidrocalumita, kuzelita, aurorita, calcofanita, ernienickelita, jianshuiïta, woodruffita, asbolana, buserita, rancieïta, takanelita, birnessita, cianciul·liïta, jensenita, akdalaïta, cafetita, mourita i deloryita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Canadian Geological Survey a Ottawa (Canadà), amb el número de registre: 67882.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Centennial Eureka, situada a la localitat d'Eureka, al comtat de Juab (Utah, Estats Units). També ha estat descrita a la mina North Star, a la propera localitat de Mammoth, i a l'àrea de Tsogttsetsii, a la província mongola d'Ömnögovi. Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Leisingite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 novembre 2021].
# Lasos

Lasos (en grec antic: Λάσος, llatí: Lasus) va ser un destacat poeta líric de l'antiga Grècia nadiu d'Hermíona, a l'Argòlida. El seu pare es deia Cabrí o Carmí.
Va viure cap a la part final del segle vi aC i va fundar o renovar l'escola atenenca de poesia ditiràmbica i va ser mestre de Píndar cap a l'any 506 aC. Aristòfanes diu que era contemporani de Simònides (del qual era rival) i va viure sota el patronatge d'Hiparc. Heròdot diu que va descobrir un engany d'Onomàcrit, que havia atribuït a Museu uns oracles falsos, i per això Hiparc va expulsar Onomàcrit d'Atenes.
La Suda diu que va ser l'introductor (cap a l'any 508 aC) dels concursos ditiràmbics a les Dionísies, imitant la manera com es feien els de les obres dramàtiques. Se sap molt poc de la seva vida, i els fragments de poemes d'aquest autor han arribat de forma defectuosa. Segons Joan Tzetzes, que l'anomena Dassos, va ser el segon gran poeta després d'Aríon. Estobeu l'anomena Tassos.
Plutarc explica que va inventar algunes adaptacions musicals a la poesia ditiràmbica, introduint un acompanyament amb diverses flautes i utilitzant més veus (o sons musicals, φθόγγοις). El canvi de mètode musical va portar a un canvi en la temàtica, i en general va introduir una gran llibertat en aquesta poesia. Es diu que va introduir en la seva poesia temes diversos que li permetien mostrar la seva habilitat dialèctica, i per això va ser inclòs per alguns autors entre els set savis de Grècia.
Va escriure un himne a Demèter (que era adorat a Hermíona) en dialecte dòric, del que en queden tres versos recollits per Ateneu de Nàucratis, i una oda titulada Κένταυροι ('centaures') ambdues notables perquè no incloïen la lletra Σ. A més de poemes va escriure sobre teoria de la música i la Suda diu que va ser el primer que ho va fer. Cameleó d'Heraclea va escriure un llibre sobre Lasos.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.). Diccionari Grec-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2015, p. 1069. ISBN 9788441224223.
* ↑ Heròdot. Històries, VII, 6
* ↑ Smith, William (ed.). «Lasus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 10 juny 2022].

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Pampa salvaje

Pampa salvaje (comercialitzada en anglès com Savage Pampas) és una pel·lícula del gènere de drama filmada en coproducció de l'Argentina, Espanya i Estats Units dirigida per Hugo Fregonese sobre el guió d'Homero Manzi i Ulyses Petit de Murat que es va estrenar el 16 de maig de 1966 en Madrid i el 7 de juliol de 1966 a Buenos Aires; va tenir com a protagonistes a Robert Taylor, Ron Randell, Marc Lawrence, Ty Hardin, Rosenda Monteros i Ángel del Pozo. La pel·lícula és una nova versió de la qual Hugo Fregonese codirigís amb Lucas Demare en 1945 titulada Pampa bárbara, amb Francisco Petrone i Luisa Vehil. Va comptar amb l'assessoria de vestuari d'Hugo Mac Dougall.

## Sinopsi

Film d'aventures que transcorre en 1870 en un llunyà fort de la pampa, l'última avançada de l'exèrcit en aquelles terres. Un renegat li ha subministrat armes i captives als indis perquè ataquin el fort i els enfrontarà un capità de l'Exèrcit amb els seus soldats.

## Crítiques

Raúl Manrupe i María Alejandra Portela van opinar que la pel·lícula era un maldestre remake de Pampa bárbara, amb gautxos doblats a l'espanyol, xineses improbables d'escot sexy i un astre internacional en l'última etapa de la seva vida. Prescindint d'això, entretinguda.el crític de Primera Plana va escriure: “Fregonese no es plagia en aquesta remake de Pampa bàrbara …i demostra …que el southern és un gènere capaç d'entretenir al gran públic i engreixar als productors”.

## Repartiment

* Robert Taylor …Capità Martín
* Ron Randell ... Padrón
* Marc Lawrence ... Sergent Barril
* Ty Hardin ... Miguel Carreras
* Rosenda Monteros ... Rucu
* Ángel del Pozo ... Tinent Del Río
* Felicia Roc ... Camila Ometio
* Charles Fawcett ... El Gato (soldat)
* Enrique Ávila ... Petizo
* José Jaspe ... Luis (soldat)
* Julio Peña ... Chicha (soldat)
* Laya Raki ... Mimí
* Laura Granados ... Carmen
* Ingrid Ohlenschläger ... Dona madura
* José Nieto ... General Chávez
* Barta Barri
* José María Caffarel
* Juan Carlos Galván
* Sancho Gracia
* Mario Lozano
* Isabel Pisano
* Lucía Prado
* Milo Quesada
* Héctor Quiroga
* George Rigaud
* Pastora Ruiz

## Notes

* ↑ Pampa salvaje a Fotogramas
* 1 2 Manrupe, Raúl y Portela, María Alejandra: Un diccionario de films argentinos (1930-1995) pág. 443 Buenos Aires 2001 Editorial Corregidor ISBN 950-05-0896-6

## Referències

* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995) pág. 443. Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Informació sobre Pampa salvaje a Cine Nacional
* Pampa salvaje al Spaghetti western database
* (anglès) Pampa salvaje a YouTube
# Parc Nacional de Berbak

El parc nacional de Berbak (en indonesi: Taman Nasional Berbak) es troba a l'illa de Sumatra, a la província de Jambi a Indonèsia. Forma part del bosc de pantà més gran del sud-est d'Àsia, i el bosc palustre de torba amb el major nombre d'espècies de palmeres. Protegit des de 1935 en virtut del dret colonial holandès i més tard declarat com a parc nacional, ha estat també reconegut com un aiguamoll d'importància internacional.

## Geografia

El parc nacional ocupa part de la vasta plana al·luvial de l'Est de Sumatra, que comprèn aproximadament una quarta part de l'illa. La regió és predominantment plana, travessada per una sèrie de rius que drenen en direcció nord-est cap a la costa. Al llarg de la costa i les seccions inferiors dels rius, apareixen serralades extenses, platges i maresmes intermareals.

## Vegetació i fauna

En el parc es troben especies de plantes com Shorea i 23 espècies de palmeres. D'aquestes n'hi ha diverses categoritzades en en perill, incloent Johannesteijsmannia i una nova espècie descoberta, Lepidonia kingii.
El parc nacional proporciona un hàbitat ric per la fauna, incloent el tigre de Sumatra i el tapir asiàtic, especies en perill. Petites poblacions romanents de rinoceront de Sumatra, críticament amenaçades, encara existeixen en algunes zones del parc, encara que no han estat vistos en els darrers anys. Les més de 250 espècies d'aus presents inclouen el martinet xinés, marabú javanès, moltes espècies d'alcedines, i el Asarcornis scutulata. Els rèptils presents inclouen la Orlitia borneensis i el cocodril marí.

## Conservació i amenaces

L'àrea del parc nacional ha estat protegida de llavors ençà el 1935 sota llei colonial holandesa, i més tard esdevenir reserva de flora i fauna anomenada Suaka Margasatwa. Fou declarat una Zona humida d'importància internacional pel Conveni de Ramsar i parc nacional el 1992.
El parc s'ha degradat d'ençà el 1990, principalment a causa de la tala il·legal i els incendis. Els grans incendis que es van produir el 1994 i novament el 1997, van destruir al voltant de 12.000 hectàrees a la zona central del parc al llarg del riu Hitam Laut, i aproximadament 4.000 ha al llarg del Simpang Melaka. Es calcula que com a mínim el 25 % del parc ha estat afectat per la tala il·legal i els focs subsegüents. La caça i captura d'animals, i algunes cabanes il·legals també es troben presents dins de la reserva. El 2013 fou construïda a Simpang Malaka una casa a un arbre, des d'on investigadors i turistes poden observar els tigres de manera segura.

## Referències

* 1 2 3 Indonesian Ministry of Forestry: "Berbak National Park"
* ↑ Ramsar information sheet
* 1 2 3 4 «Ramsar Base de dades de Llocs, Ramsar». Arxivat de l'original el 2012-02-23. [Consulta: 27 novembre 2016].
* ↑ Operation of Sumatran Rhino Protection Units
* ↑ IUCN Red List: Sumatran Rhinoceros
* ↑ «Causes de Peatswamp Degradació de Bosc en Berbak NP i Recomanacions per Restauració». Arxivat de l'original el 2011-07-24. [Consulta: 27 novembre 2016].
* ↑ «Green Sands». Arxivat de l'original el 2016-11-28. [Consulta: 27 novembre 2016].
# Luci Valeri Potit (mestre de la cavalleria)

Luci Valeri Potit (en llatí: Lucius Valerius Potitus) va ser un magistrat romà Probablement era fill de Gai Valeri Potit, tribú amb potestat consular l'any 370 aC i germà de Gai Valeri Potit Flac, cònsol l'any 331 aC. Formava part de la gens Valèria, i era membre de l'antiga família dels Valeri Potit.
Va ser magister equitum del dictador Gneu Quintili Var l'any 331 aC. Quintili Var havia estat nomenat dictador clavi figendi causa, que segons Titus Livi va ser elevat a aquella magistratura per fer front a una plaga que devastava Roma en aquella època. Quan va acabar la cerimònia que se celebrava al temple de la Necessitas, van dimitir dels seus càrrecs.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita VIII,18
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 515.
# Paradoxornis gorjablanc

El paradoxornis gorjablanc (Psittiparus ruficeps) és una espècie d'ocell de la família dels paradoxornítids (paradoxornitidae), tot i que sovint encara se'l troba classificat amb els sílvids (Sylviidae). Es troba al nord-est del sub-continent indi. El seu hàbitat el conformen els cursos d'aigua, els herbassars i els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits i de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Les quatre espècies del gènere Psittiparus estaven classificades anteriorment en el gènere Paradoxornis i Psittiparus no fou recuperat fins al 2009 Aleshores estaven a la família dels sílvids (Sylviidae). Però el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 10.2, 2020) el transferí finalment a la la família dels paradoxornítids (Paradoxornithidae). Tanmateix, al Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat encara dins de la família dels sílvids.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «paradoxornis gorjablanc». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Sylviid babblers, parrotbills, white-eyes». IOC World Bird List Version 11.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 635. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-breasted Parrotbill. Paradoxornis ruficeps (formerly as: Psittiparus ruficeps)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2019. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Penhallurick, John; Robson, Craig «The generic taxonomy of parrotbills (Aves, Timaliidae)». Forktail, 25, 2009, pàg. 137–141.
* ↑ «Master Lists». IOC World Bird List Version 10.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
# Platja de La Corvera

La platja de La Corvera es troba en el concejo asturià de Cudillero i pertany a la localitat de Villademar.

## Descripció

La platja té forma lineal, una longitud d'uns 200 m i una amplària mitjana d'uns 20 m. Els seus accessos són molt difícils havent de lliscar-se pels penya-segats, bastant verticals.
La platja, que forma part de la Costa Occidental d'Astúries, està catalogada com Paisaje protegit, i a més és ZEPA i LIC.
Per accedir a aquesta platja cal localitzar els pobles més propers que són Villademar i Cudillero. Els accessos poden ser per mar o a peu. En aquest últim cas cal travessar el pedrer del «Reguero de la Cerezal» que surt del mateix port de Cudillero. També pot observar-se, però des de lluny, des d'un mirador que hi ha en la carretera de sortida de Cudillero cap a l'oest, just en el canvi de rasant. Cal fer la mateixa recomanació que amb la seva platja veïna per l'oest, de Las Rubias. La platja no té cap servei i l'única activitat recomanada és la pesca submarina. Es pot aprofitar aquesta visita per veure el preciós port mariner de Cudillero i el Faro Punta Rebollera. Com a dada peculiar cal dir que el 8 de febrer de 2007 es va pescar un llobarro de gairebé 18 kg amb aparell de enmalle.

## Referències

* ↑ «http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.». Arxivat de l'original el 2015-04-03. [Consulta: 21 març 2015].
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 124. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Şakşuka

Şakşuka és un plat (meze) de verdures a la cuina turca. S'assembla al shakshuka de la cuina àrab però es fa sense ous. Es fa fregint albergínies i altres verdures, com patates i carabassetes, tallades en daus i després cobrint-ho tot això amb una salsa de tomàquet.

## Referències

* ↑ http://www.yemektarifleri-sitesi.com/saksuka-tarifi Arxivat 2015-01-23 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Shakshuka
* Köpoğlu mancası

## Enllaços externs

* Imatges de "şakşuka"
# NGC 39

NGC 39 és una galàxia espiral a la constel·lació de l'Andròmeda.

## Referències

* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Karen Masters «Groups of Galaxies in the Two Micron All Sky Redshift Survey» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 2, 01-02-2007, pàg. 790–813. DOI: 10.1086/510201.
* ↑ Afirmat a: Comparison LEDA/SIMBAD octobre 2002. Catalogue to be published in 2003. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* ↑ R. Brent Tully «Galaxy groups: a 2MASS catalog». Astronomical Journal, 5, 2015, pàg. 171. DOI: 10.1088/0004-6256/149/5/171.
* 1 2 Thomas H. Jarrett «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 01-02-2006, pàg. 1163–1183. DOI: 10.1086/498708.

## Enllaços externs

* NGC 39 a WikiSky: DSS2, SDSS, GALEX, IRAS, Hydrogen α, X-Ray, Astrophoto, Sky Map, Articles i imatge (anglès)
* seds.org