OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reflex intern de les lents

El reflex intern de les lents ocorre quan la llum es dispersa o s'escampa en un sistema de lents, sovint en resposta a una llum brillant, produint un artefacte de vegades indesitjable en la imatge. Això passa a través de la llum dispersa pel mateix mecanisme d'imatge, per exemple mitjançant la reflexió interna i la dispersió cap endavant des de les imperfeccions materials de la lent. Les lents amb un gran nombre d'elements com els zooms tendeixen a tenir més reflexos, ja que contenen un nombre relativament gran d'interfícies en què es pot produir una dispersió interna.
Hi ha dos tipus de reflexos: artefactes visibles i enlluernament en la imatge. L'enlluernament fa que la imatge sembli "rentada" reduint el contrast i la saturació del color (afegint llum a les zones fosques de la imatge i afegint blanc a les regions saturades, reduint la seva saturació). Els artefactes visibles, generalment en forma d'obertura feta pel diafragma de la càmera, es formen quan la llum segueix un camí a través de la lent que conté una o més reflexions de les superfícies de la lent.
Els reflexos es produeixen particularment per fonts de llum molt brillants. El més freqüent és que es produeixi quan s'apunta cap al Sol (quan el Sol està en l'enquadrament o l'objectiu està orientat cap al sol), i es redueix mitjançant l'ús d'un para-sol o una altra ombra. Per als sistemes òptics de bona qualitat i per a la majoria d'imatges (que no tenen una llum brillant que brilla a l'objectiu), els reflexos són un efecte secundari que es distribueix àmpliament en la imatge i, per tant, no és visible, tot i que redueix el contrast de la foto resultant.

## Referències

* ↑ Traducció de flare segons el Termcat
# Renyer V d'Hainaut

Renyer V (?-1039) va ser comte d'Hainaut i de Mons de 1013 a 1039. Era fill de Renyer IV de Mons, comte d'Hainaut i de Mons, i d'Hedwiga de França. Es va casar cap a 1015 amb Matilde de Verdun, filla d'Herman, comte de Verdun i de l'Ename (ducat de Brabant). Van tenir a Herman (mort el 1051), comte de Mons et de la part meridional del comtat de Brabant, després (1048) marquès de Valenciennes
No tenia més de quinze anys a la mort del seu pare i Godofreu I de Baixa Lotaríngia, comte de Verdun i duc de Baixa Lotaríngia va intentar reprendre Hainaut, que havia posseït el seu pare i que havia estat adquirit per Renyer IV de Mons. Renyer va ser ajudat pel seu oncle Lambert I de Lovaina. La guerra es va acabar per la batalla de Florennes (en la que va morir Lambert), però l'emperador Enric II va intentar reconciliar els rivals, i va negociar el matrimoni de Renyer IV amb una neboda de Godofreu.
Va marxar el 1018 en campanya junt amb Godofreu contra Thierry III d'Holanda, comte d'Holanda, però l'operació es va saldar amb un desastre i Godofreu i Renyer van quedar algun temps presoners del comte d'Holanda.
El 1024, va seguir al duc Goteló I de Lotaríngia, germà i successor de Godofreu, que s'oposava al nou emperador, Conrad II, però es va haver de sotmetre.
Contràriament als seus avantpassats, es va revelar pietós i es va fer el protector d'abadies i esglésies.

## Bibliografia

* L. Vanderkindere, Dictionaire de Biographie de Belgique, Régnier V
# Refugi antiaeri de València

El Refugi antiaeri de València és un refugi antiaeri situat al carrer dels Serrans de València. Es va construir per necessitat de brindar protecció a la població civil durant la Guerra Civil Espanyola, a la ciutat de València. La funció principal del refugi era la d'esmorteir l'impacte dels projectils llançats pels vaixells de guerra i prioritàriament per les bombes llançades per l'aviació nacional.
La Junta de Defensa Passiva, creada pel Ministeri de Defensa el 22 de juny de 1937, va ser l'organisme encarregat de la construcció dels refugis antiaeris. Per a este propòsit es va editar un fullet que contenia instruccions i plànols on es detallaven les característiques fonamentals.
En total es van fer 41 refugis, la majoria d'ells al centre de la ciutat.

## Bibliografia

* Aragó Carrión, Lluïda; Azcarraga Testar, J. Mª; Salazar Bonet, Juan. Guia urbana. València 1931 - 1939:La ciutat en la II República. Universitat de València 2007, 1a edició.

## Referències

* ↑ «Revisió simplificada del Pla urbà». Catàleg urbà de la Ciutat de València. Arxivat de l'original el 2016-03-04 [Consulta: 9 gener 2018].
# Regi U.S. Inc.

REGI U.S., Inc. empresa creada l'any 1986 en el Canadà, malgrat ser una empresa petita té un important potencial de creixement a causa del fet que actualment desenvolupa el motor rotatori anomenat Motor Radmax, utilitzat recentment en la fabricació del Silverfox, petit avió no tripulat per usos militars.

## Projectes

* El 4 d'abril de 2002 REGI anuncià que fou firmat un acord per concedir un contracte de cinc anys al Advanced Ceramics Research per fabricar motors RC™ de fins a 10 cavalls per la Marina de guerra USA.
* El 29 de maig del 2002, REGI firmà un acord de llicència amb Advanced Ceramics and Radian Military Parts per desenvolupar la seva tecnologia dièsel per vehicles autònoms sense tripulació de la US.NAVY. (UAVs).
* El 13 de novembre del 2002, REGI. US. Anuncià "un motor dièsel de 42 cavalls de força per helicòpters sense tripulació (Dragon Warrior). La fase del disseny d'aquest projecta ja està completa i la fabricació del motor ha començat."
Actualment (any 2008) el President es John Robertson

## Enllaços externs

* REGI US INC.
# Remorques

Remorques és una pel·lícula dramàtica francesa del 1941 dirigida per Jean Grémillon. El guió va ser escrit per Jacques Prévert (guió i diàlegs) i André Cayatte (adaptació), basat en la novel·la de Roger Vercel. La pel·lícula és protagonitzada per Jean Gabin, Madeleine Renaud i Michèle Morgan.

## Producció

Es va rodar als Estudis Billancourt a París i els exteriors al voltant de Finisterre a Bretanya, principalment a Brest i a Guissény, a la platja de Vougot. Els decorats de la pel·lícula van ser dissenyats pel director artístic Alexandre Trauner. Va ser distribuït a França per la filial de París de l'empresa alemanya Tobis Film. Després de la Segona Guerra Mundial va ser estrenada als Estats Units per MGM.

## Argument

A bord del remolcador Cyclone, el capità André Laurent arrisca la seva vida cada dia per salvar la vida dels altres. Està casat amb Yvonne, que vol que deixi aquesta professió i li amaga la seva greu malaltia. El capità Laurent ha d'abandonar amb pressa la festa de noces d'un dels seus mariners per rescatar el carguer Mirva. El rescat, després d'unes quantes aventures, té èxit i els passatgers són rescatats. Al matí, el Cyclone remolca la Mirva. André s'enamora de Catherine, la dona del capità renegat de la Mirva i ella es convertirà en la seva amant. André està a punt de deixar la seva dona, quan està greument malalta, mor als seus braços. Aleshores Catherine es fa a un costat.

## Repartiment

* Jean Gabin com el capità André Laurent
* Madeleine Renaud com Yvonne Laurent
* Michèle Morgan com a Catherine
* Charles Blavette com a Gabriel Tanguy
* Jean Marchat com a Marc, capità de la 'Mirva'
* Nane Germon com a Renée Tanguy
* Jean Dasté com a La ràdio
* René Bergeron com a Georges
* Henri Poupon com el Doctor Maulette
* Anne Laurens com a Marie Poubennec
* Marcel Peres com a Le Meur
* Marcel Duhamel com a Pierre Poubennec
* Henri Pons com a Roger
* Sinoël com a l'armador
* Fernand Ledoux com a Kerlo, el contramestre

## Referències

* ↑ «Stormy Waters». unifrance.org. [Consulta: 25 gener 2014].
* ↑ «Ciné-club St Ke - Une première réussie». Ciné St Ke, 2012.
* ↑ Goulven Connan. «Brest et le cinéma. Inoubliable « Remorques »». Le Télégramme.com, 2012.

## Bibliografia

* Roger, Philippe. Le Mystère de l'œuvre. Remorques de Jean Grémillon. Lyon: Éditions du Cosmogone, 1998, p. 186. ISBN 2-909781-71-2.
* Ferrari, Jean-Christophe. Remorques. Chatou: Les Éditions de La Transparence, 2005, p. 71. ISBN 2-35051-007-7.
* Carole Aurouet, Le Cinéma dessiné de Jacques Prévert, Textuel, 2012

## Enllaços externs

* Remorques a Films de France
* Remorques a FilmCan
* Fragment de la pel·lícula a Dailymotion
# Resposta a l'esglaó

La resposta a l'esglaó d'un sistema en un estat inicial donat consisteix en l'evolució temporal de les seves sortides quan les seves entrades de control són funcions de pas Heaviside. En l'enginyeria electrònica i la teoria del control, la resposta a passos és el comportament temporal de les sortides d'un sistema general quan les seves entrades canvien de zero a un en molt poc temps. El concepte es pot estendre a la noció matemàtica abstracta d'un sistema dinàmic utilitzant un paràmetre d'evolució.
Des d'un punt de vista pràctic, saber com respon el sistema a una entrada sobtada és important perquè les desviacions grans i possiblement ràpides de l'estat estacionari a llarg termini poden tenir efectes extrems sobre el propi component i sobre altres parts del sistema global que depenen d'aquest component. A més, el sistema global no pot actuar fins que la sortida del component s'estableixi en alguna proximitat del seu estat final, retardant la resposta global del sistema. Formalment, conèixer la resposta de pas d'un sistema dinàmic dona informació sobre l'estabilitat d'aquest sistema i sobre la seva capacitat per assolir un estat estacionari quan es comença des d'un altre.
Aquesta secció proporciona una definició matemàtica formal de la resposta de pas en termes del concepte matemàtic abstracte d'un sistema dinàmic F : aquí es mostren totes les anotacions i supòsits necessaris per a la descripció següent.
* $t\in T$ és el paràmetre d'evolució del sistema, anomenat "temps" per simplicitat,
* ${\boldsymbol {x}}|_{t}\in M$ és l'estat del sistema en el moment, anomenat "sortida" per simplicitat,
* $F:T\times M\to M$ és la funció d'evolució del sistema dinàmic,
* $\Phi (0,{\boldsymbol {x}})={\boldsymbol {x}}_{0}\in M$ és l'estat inicial del sistema dinàmic,
* $H(t)$ és la funció de pas Heaviside
Per a una caixa negra lineal invariant en el temps (LTI), deixem ${\mathfrak {F}}\equiv S$ per comoditat de notació: la resposta de pas es pot obtenir mitjançant la convolució del control de la funció de pas de Heaviside i la resposta d'impuls h(t) del propi sistema:$a(t)=(h*H)(t)=\int _{-\infty }^{+\infty }h(\tau )H(t-\tau )\,d\tau =\int _{-\infty }^{t}h(\tau )\,d\tau .$
Per a un sistema dinàmic general, la resposta de pas es defineix de la següent manera:
${\boldsymbol {x}}|_{t}=\Phi _{\{H(t)\}}\left(t,{{\boldsymbol {x}}_{0}}\right).$

## Referències

* ↑ «9.8: Step-Response Specifications for Underdamped Systems» (en anglès). https://eng.libretexts.org,+06-03-2019.+[Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Step Response of First-Order Systems» (en anglès). https://faculty.uml.edu.+[Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Step Response: Does It Really Matter?» (en anglès). https://audiosciencereview.com.+[Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «2.4: The Step Response» (en anglès). https://eng.libretexts.org,+21-06-2020.+[Consulta: 8 novembre 2022].
# El Pego

El Pego és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 502 | 491 | 444 | 413 |
# Cantó de Saint-Michel-de-Maurienne

El cantó de Saint-Michel-de-Maurienne era una divisió administrativa francesa del departament de Savoia, al districte de Saint-Jean-de-Maurienne. Comptava amb sis municipis i el cap era Saint-Michel-de-Maurienne. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Orelle
* Saint-Martin-d'Arc
* Saint-Martin-de-la-Porte
* Saint-Michel-de-Maurienne
* Valloire
* Valmeinier

## Consellers generals

| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| Les dades anteriors no són conegudes. ||||
| 1949-1979 | Donat Chinal | Rad. després DVD | Alcalde d'Orelle |
| 1979-1992 | Félix Anselme | PS | Alcalde de Saint-Michel-de-Maurienne fins a 2008 |
| 1992-2004 | Bernard Julliard | DVD |
| 2004-2015 | Jean-Michel Gallioz | DVG | Alcalde de Saint-Michel-de-Maurienne després de 2008 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1882 | 1926 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 | 2012 |
| ? | ? | ? | ? | ? | 5.972 | 5.516 | 5.670 | 5.980 | 5.642 |
| Nombre retenu à partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||||
# Aurelio de Pino Gómez

Aurelio del Pino Gómez (Riaza, Segòvia, 2 de desembre del 1888 - Madrid, 8 de desembre de 1971) fou un eclesiàstic, i bisbe de Lleida durant vint anys.

## Biografia

Llicenciat en filosofia i lletres per la Universitat de Madrid, es doctorà en filosofia i teologia a la Universitat Gregoriana de Roma.
Fou ordenat prevere el 17 de maig de 1913, ocupant diferents càrrecs en el bisbat de Segòvia; fou coadjutor d'Aguilafuente, va donar classes de teologia dogmàtica al seu seminari. L'agost de 1918, fou nomenat secretari de cambra del bisbat. Més tard fou canonge a la catedral de Segòvia, ardiaca i degà.
Fou designat bisbe de Lleida el 28 d'abril de 1947 i ocupà el càrrec fins a l'1 d'abril de 1967. El 3 d'agost se celebrà a la catedral de Segòvia la consagració episcopal d'Aurelio del Pino. El van consagrar Gaetano Cicognani, nunci papal a Espanya, Daniel Llorente i Federico, bisbe de Segòvia i Santos Moro i Briz, bisbe d'Àvila.
La seva tasca episcopal se centrà en la recuperació d'un bisbat trasbalsat per la guerra i la postguerra. Representant genuí del nacionalcatolicisme (fou famosa la seva proclama Digitus Dei est hic ('El dit de Déu és aquí') quan Franco va visitar Lleida), no assimilà els canvis dins l'Església en l'àmbit internacional –Concili Vaticà II– i de bases, motiu pel qual els darrers anys del seu llarg pontificat resultaren especialment conflictius, i renuncià finalment al seu càrrec l'any 1967 (el 20 de març fou acceptada la seva renúncia pel papa).
Va morir a Madrid el 8 de desembre de 1971. Les seves despulles van ser traslladades a Lleida i enterrades a la capella del Santíssim Sagrament, de la catedral de Lleida.

## Referències

* 1 2 «Bisbat de Lleida». Arxivat de l'original el 2012-03-24. [Consulta: 5 octubre 2010].
* 1 2 «Història del bisbat (tesi)». Arxivat de l'original el 2015-01-05. [Consulta: 6 octubre 2010].
* ↑ Solé i Mauri, Belén Església i cultura popular a Lleida sota el franquisme Serv. de Public. Univ. de Lleida 1998 pàg.33
* ↑ Ignasi Riera “Aurelio del Pino o el bisbe prototípic de la Cruzada i del franquisme” a: “Els catalans de Franco” Edit. Plaza & Janés Barcelona 1998 pàg. 282.

## Bibliografia

* Barallat i Barés, Jaume L'Església sota el franquisme, Lleida (1938-1969) Pagès editors Lleida 1994.
* Solé i Mauri, Belén Església i cultura popular a Lleida sota el franquisme Servei de Publicacions Universitat de Lleida 1998.
* «Aurelio de Pino Gómez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

Història de l'Església Catòlica a Catalunya
# Periandre (tragèdia)

Periandre és una tragèdia en tres actes, original d'Ambrosi Carrion, publicada el 1913. L'acció té lloc a Corint, durant els últims anys del regnat de Periandre.

## Personatges

* Periandre, el tirà de Corint
* Licofró, el seu fill
* Kypselos, l'altre fill
* Líssida, la filla de Periandre
* Clínies, el gran sacerdot
* Phricodemos, l'endeví
* Evàgores, el cabdill dels guerrers
* Alkístenes, el cabdill de les naus
* Hermione, la dida de Líssida
* Euphrosine, donzella
* Pentesilea, donzella
* Pentarkes, auriga de l'Èlida
* Crates, auriga de la Thesalia
* Criseida, hetaira
* Niktos, hetaira
* Trasideos, jove
* Polymnestos, jove
* Euribotos
* Un vell
* Un estranger
* L'ombra de Melissa
* Un espia
* Les quatre esclaves de Líssida
* El cor del sacerdots
* El cor dels adolescents
* El seguici de Periandre
* Cortesans, sacerdots, els jutges de la cursa, guerrers, àurigues, atletes, aulètrides, tocadors de lira, esclaus i esclaves. La multitud.

## Edicions

* A. Artís, impressor. Barcelona, 1913
# Tiberiòpolis

Tiberiòpolis (en grec antic Τιβεριούπολις) era una antiga ciutat grecoromana de la regió de Frígia i després un bisbat catòlic. La ciutat formava part de la Frígia Pacatiana i la mencionen Claudi Ptolemeu, Sòcrates de Constantinoble i Hièrocles.
Va emetre moneda almenys des del temps de Trajà. La seva situació exacta és incerta si bé era a la regió de Egri Gueuz. La Notitiae Episcopatuum l'esmenta entre les seus sufragànies de Laodicea. Al segle viii va ser agregada a la seu de Hieràpolis i així apareix a la Notitiae Episcopatuum fins al segle xiii.
Le Quien esmenta cinc bisbes coneguts per haver estat presents en algun concili:
* Eustaci, al concili de Constantinoble (536)
* Siles, al Concili de Constantinoble (553)
* Anastasi, al Concili de Constantinoble (692)
* Michael, al concili de Nicea (787)
* Teoctistus, al concili de Constantinoble (879)

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tiberiopolis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 19 abril 2021].

## Bibliografia

* William Mitchell Ramsay, The historical geography of Asia Minor. Londres: John Murray, 1890. P. 147, 458.
* Entrada "Tiberiopolis" a la Catholic Encyclopedia de 1913

## Enllaços externs

* http://www.catholic-hierarchy.org/diocese/d3t05.html
# Resposta a l'ensurt

* Espant, ensurt, esglai i sobresalt redirigeixen aquí
En animals, inclosos els humans, la resposta a l'ensurt o resposta a l'espant (o a l'esglai o a un sobresalt) és una resposta defensiva en gran part inconscient a estímuls sobtats o amenaçadors, com ara sorolls sobtats o moviments bruscos, i s'associa amb afecte negatiu. Normalment, l'inici de la resposta de sobresalt és una reacció reflexa de sobresalt. El reflex de l'ensurt o reflex de sobresalt és una reacció produïda en el tronc cerebral que serveix per protegir les parts vulnerables, com ara la part posterior del coll (saltant) i els ulls (parpellejant) i facilita la fugida de l'estímul sobtat. Es troba en moltes espècies diferents, en totes les etapes de la vida. Es poden produir diverses respostes en funció de l'estat emocional de l'individu afectat, la postura corporal, la preparació per a l'execució d'una tasca motriu, o altres activitats. La resposta a l'espant està implicada en la formació d'algunes fòbies específiques.

## Referències

* ↑ Rammirez-Moreno, David. "A computational model for the modulation of the prepulse inhibition of the acoustic startle reflex". Biological Cybernetics, 2012, p. 169
* ↑ Lang, Peter J.; Bradley, Margaret M.; Cuthbert, Bruce N. «Emotion, attention, and the startle reflex.». Psychological Review, 97, 3, 1990, pàg. 377–95. DOI: 10.1037/0033-295X.97.3.377. ISSN: 1939-1471. PMID: 2200076.
* ↑ (Castellote et al, 2007) cited Brown, P; Day, BL; Rothwell, JC; Thompson, PD; Marsden, CD «The effect of posture on the normal and pathological auditory startle reflex». J Neurol Neurosurg Psychiatry, 54, 10, 1991b, pàg. 892–97. DOI: 10.1136/jnnp.54.10.892. PMC: 1014574. PMID: 1744643.
* ↑ (Castellote et al, 2007) cited Valls-Sole, J; Rothwell, JC; Goulart, F; Cossu, G; Munoz, E «Patterned ballistic movements triggered by a startle in healthy humans». J Physiol, 516, 3, 1999, pàg. 931–38. DOI: 10.1111/j.1469-7793.1999.0931u.x. PMC: 2269293. PMID: 10200438.
* ↑ (Castellote et al, 2007) cited Nieuwenhuijzen, PH; Schillings, AM; Van Galen, GP; Duysens, J «Modulation of the startle response during human gait». J Neurophysiol, 84, 1, 2000, pàg. 65–74. DOI: 10.1152/jn.2000.84.1.65. PMID: 10899184.
# Nectarià

El Nectarià és un període de l'escala geològica lunar que comprèn el temps entre fa 3.920 i 3.850 milions d'anys. Durant aquest període es formaren el Mare Nectaris i altres mars lunars a causa del gran cataclisme lunar. Els residus de l'impacte nectarià formen la part superior del terreny ple de cràters que es troba als altiplans lunars. S'acaba amb la formació de la conca d'impacte Imbrium.
La Lluna té una gran quantitat de registres litològics i estructurals anteriors als 3800 milions d'anys. Aquesta època es caracteritzà pels grans impactes, per aquest motiu a la Terra l'era equivalent s'ha anomenat Hadeà. La Terra, com la Lluna, es degué veure afectada per grans impactes. Però a la superfície de la Terra, no en queden gaire traces visibles com que van desaparéixer pels moviments tectònics i l'erosió mentrestant a la Lluna es van conservar.

## Referències

* ↑ Crespí, 2010, p. 72.
* ↑ Crespí, 2010, p. 79.
* ↑ Cubera, Joaquim; Domínguez, Enrique. «3. Eó Hadeà». Eres de la Terra, s.d. [Consulta: 5 gener 2018].
* ↑ A geologic time scale 1989 (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1990. ISBN 0521383617.
* ↑ Crespí, 2010, p. 83.
* ↑ Deiss, Bruno; Physikalischer Verein. «Die Entstehung des Mondes» (en alemany). Claus Vester (red.), Data incorrecta. [Consulta: 5 gener 2018].

## Bibliografia

* Crespí, D. «Geologia de la Lluna». A: Ginard, A.; Pons, G. X.; Vicens, D. Història i ciència: commemoració dels 40 anys de l'arribada de l'home a la Lluna. Societat d'Història Natural de les Balears, Observatori Astronòmic de Mallorca i Universitat de les Illes Balears, 2010, p. 61-94. ISBN 978-84-15081-49-4.
# Cantó de Saint-Martin-en-Bresse

El cantó de Saint-Martin-en-Bresse és un cantó francès del departament de Saona i Loira, situat al districte de Chalon-sur-Saône. Té 9 municipis i el cap és Saint-Martin-en-Bresse.

## Municipis

* Allériot
* Bey
* Damerey
* Guerfand
* Montcoy
* Saint-Didier-en-Bresse
* Saint-Martin-en-Bresse
* Saint-Maurice-en-Rivière
* Villegaudin

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1976 | M. Michelin | radical, després MRG |
| 1976-1982 | M. Humblot | UDF |
| 1982-2001 | André Juillard | PCF |
| 2001- | Jean-Luc Voiret | PS PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 3.008 | 3.238 | 3.151 | 3.805 | 4.328 | 4.509 | 5.592 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Saint-Martin-d'Hères-Sud

El cantó de Saint-Martin-d'Hères-Sud és un cantó francès del departament de la Isèra, situat al districte de Grenoble. Compta amb part del municipi de Saint-Martin-d'Hères.

## Municipis

* Saint-Martin-d'Hères

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1999 | Joseph Blanchon | PCF |
| 1999- | José Arias | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | - | - | - | - | 12.990 | 12.227 |
# Cantó de Saint-Martin-de-Ré

El cantó de Saint-Martin-de-Ré és un cantó francès del departament del Charente Marítim, situat al districte de La Rochelle, a la part meridional de l'illa de Ré. Compta amb cin comunes: Le Bois-Plage-en-Ré, La Flotte, Rivedoux-Plage, Sainte-Marie-de-Ré, Saint-Martin-de-Ré; sent aquest darrer el cap.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Perreau | RGR |
| 1949-1953 | Simon Verdier | RPF |
| 1953-1961 | Charles Hiltenbrand | RAD |
| 1961-1979 | André Chaigne | Divers droite |
| 1979-1985 | Roland Vergnaud | Divers droite |
| 1985- | Léon Gendre | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 6.431 | 6.779 | 7.091 | 8.055 | 9.947 | 12.018 | 13.258 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Candeias (Bahia)

Candeias és un municipi de l'estat de Bahia al Brasil. La seva població recensada el 2015 era de 88.806 habitants. Posseeix una àrea de 265,555 km². Els seus orígens es remunten al segle xvi.

## Referències

* ↑ «Candeias - Panorama» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Candeias - História & Fotos» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].