OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abderrahman Ibrir

Abderrahman Ibrir (Dellys, 10 de novembre de 1919 - Sidi Fredj, 18 de febrer de 1988) fou un futbolista algerià de la dècada de 1950.
Fou 6 cops internacional amb la selecció de futbol de França. També jugà amb la selecció algeriana del FLN.
Pel que fa a clubs, destacà a FC Girondins de Bordeus, Toulouse FC i Olympique de Marsella.
Un cop retirat fou seleccionador d'Algèria i entrenador a MC Alger el 1979.
Va morir ofegat a la costa de Sidi Fredj, el 1988.

## Referències

* 1 2 «Abderrahman Ibrir». National Football Teams. [Consulta: 26 juny 2016].
* ↑ «Le football dans la révolution» (en francès). Mémoria, 24-11-2012. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2019. [Consulta: 25 maig 2018].
* ↑ «Les autres joueurs du FLN» (en francès). So Foot, 23-12-2016. [Consulta: 25 maig 2018].
* ↑ «Algeria National Team Coaches». RSSSF. [Consulta: 26 juny 2016].
* ↑ «Championnat d'Algérie» (en francès). Carfootal. Arxivat de l'original el 17 de juny 2017. [Consulta: 25 maig 2018].
* ↑ «Ces Algériens qui ont marqué les Bleus» (en francès). France Football, 03-04-2015. [Consulta: 25 maig 2018].
# Abderrahmane Boubekeur

Abderrahmane Boubekeur (àrab: عبد الرحمان بوبكر) (Bologhine, 9 de març de 1932 - Canha de Mar, 20 de juliol de 1999) fou un futbolista algerià de la dècada de 1950.
Fou internacional amb la selecció d'Algèria. Pel que fa a clubs, destacà a AS Monaco.

## Referències

* ↑ Abderrahmane Boubekeur sur sebbar.kazeo.com
* ↑ Marc Barreaud, Dictionnaire des footballeurs étrangers du championnat professionnel français (1932-1997), cf. notice du joueur page 71.
# 1340
## Esdeveniments

* 24 de juny: té lloc la batalla naval de Sluis, que va ser el primer gran enfrontament armat entre anglesos i francesos, en el context de la guerra dels Cent Anys, i va tenir lloc a la badia de Sluis (la Resclosa), situada al comtat de Flandes a la frontera amb Zelanda. La batalla aviat va esdevenir un seguit d'abordatges mutus i sagnants combats cos a cos a les cobertes de les naus. La flota anglesa, dirigida pel rei Eduard III, va obtenir la primera i important victòria del llarg conflicte. França va perdre, però els seus almiralls van saber copiar la tàctica d'Eduard per poder atacar després les costes angleses amb mètodes similars.
* 30 d'octubre - Riu Salado, Tarifa: Batalla del riu Salado: victòria dels cristians sobre els àrabs.
* El rei anglès, Eduard III d'Anglaterra és nomenat monarca de França, fet que fa complicar la guerra dels Cent Anys entre els dos països.
* Generalització de l'impost alcabala a Castella.

## Referències

* ↑ «Notícia: Efemèrides». El Punt Avui, 10-06-2024. [Consulta: 23 desembre 2011].
# Giffoni

«Giffoni» té aquests significats:
* Giffoni Sei Casali, municipi italià de la província de Salern, a la regió de Campania.
* Giffoni Valle Piana, municipi italià de la província de Salern, a la regió de Campania.
* Festival de Cinema de Giffoni, un festival de cine anual que se celebra a la ciutat italiana de Giffoni Valle Piana.

## Vegeu també

* Giffone, municipi italià de la província de Reggio de Calàbria, a la regió de Calàbria.
# Celia Sánchez Manduley

Celia Esther de los Desamparados Sánchez Manduley, més coneguda com a Celia Sánchez Manduley, (Media Luna, 9 de maig de 1920 - L'Havana, 11 de gener de 1980) va ser una guerrillera i política cubana. Va ser una de les líders de la Revolució cubana i una de les col·laboradores més pròximes de Fidel Castro. Va ser la primera dona que va ocupar la posició de soldat combatent a les files rebels i la principal promotora de l'escamot femení conegut com "Les Marianes". L'any 1962 va ser nomenada Secretària de la Presidència del Consell de Ministres de Cuba.
Inicialment vinculada al Partit Ortodox, després del cop d'Estat de 1952 es va unir a la lluita insurreccional i va treballar des de la ciutat de Manzanillo per a preparar el desembarcament del Granma, organitzant una xarxa de col·laboració entre els camperols per donar suport a la revolució fins que el 19 de març de 1957 va unir-se a la lluita a Sierra Maestra. Des d'allà, va organitzar un escamot femení conegut com "Les Marianes", en honor de Mariana Grajales. També va servir d'enllaç amb periodistes i va arribar a ser la dona més buscada del país.
Després del triomf de la revolució, va mantenir un perfil polític més aviat baix, però va ser nomenada Secretària de la Presidència del Consell de Ministres de Cuba (1962-1976) i Ministra de la Presidència.
Va morir d'un càncer de pulmó a l'Havana l'11 de gener de 1980. L'any 1990 es va inaugurar un petit museu en la que va ser la seva casa natal a la ciutat de Media Luna, que testimonien la seva participació i la de la seva família en la guerra.

## Referències

* ↑ «Celia Sánchez - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 21 març 2017].
* ↑ «BBC Mundo - Noticias - Celia Sánchez ¿fue amante de Castro?» (en castellà). [Consulta: 21 març 2017].
* ↑ «Celia Sánchez». Cuba debate. Círculo de Periodistas Cubanos contra el Terrorismo. [Consulta: 6 abril 2020].
* ↑ «Cuba: Celia, más allá de una hermosa tradición - Resumen Latinoamericano». [Consulta: 21 març 2017].
* ↑ Planet, Lonely «Casa Museo Celia Sánchez Manduley in Marea del Portillo» (en anglès). Lonely Planet.
* ↑ Noticias, Agencia Cubana de. «Restauran casa natal de heroína Celia Sánchez Manduley - ACN» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2016-11-21. [Consulta: 21 març 2017].

## Enllaços externs

* Celia Sánchez a ECURED (castellà)
* Muntatge d'imatges i vídeo biogràfic (castellà)
* Cuba, Celia, més enllà d'una preciosa tradició (castellà)
# Jaume Grimalt Obrador

Jaume Grimalt Obrador (S'Horta, 1937 - 6 de setembre de 2024) va ser un enginyer agrònom mallorquí. Perit agrícola per l'Escola Tècnica de Perits Agrícoles de Barcelona i llicenciat en enginyeria agrònoma per l'Escola Tècnica Superior d'Enginyers Agrònoms de Madrid.
Va començar la seva trajectòria professional el 1964 com a enginyer de la Direcció General de la Producció Agrària a Madrid per integrar-se en la Secció de Comercialització. Durant aquesta època va ser nomenat, en representació del Ministeri d'Agricultura d'Espanya, vocal de la Mutualitat Nacional Agrària de la Seguretat Social. A partir de 1969 és traslladat a les Illes Balears com a enginyer encarregat del Servei de Preus i Mercats de la Secretària General Tècnica del Ministeri d'Agricultura. A continuació desenvolupa diverses labors en el Servei Nacional de Productes Agraris (SENPA) i en la Direcció Territorial del Ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació, tots a les Illes Balears.
El 1990 és nomenat director territorial del Ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació a les Illes Balears, lloc que va ocupar 7 anys fins al seu nomenament com a director de l'Àrea d'Agricultura i Pesca de la Delegació del Govern d'Espanya a les Illes Balears, càrrec que va ocupar fins a la seva jubilació el 2005. Paral·lelament a les seves obligacions amb les diferents administracions, va ser president del Consell Regulador de la Denominació d'Origen Pla i Llevant de Mallorca (2003-2004), president del Consell Agrari Insular de Mallorca (2004) i és vocal del Consell d'Administració de Mercapalma (2005).
També va col·laborar activament, per raó del seu càrrec, en la creació i posada en funcionament del Parc Nacional Maritimoterrestre de l'Arxipèlag de Cabrera, i en la reestructuració i regularització del sector lacti. El 2006 va rebre el Premi Ramon Llull.
# Andròmac (ambaixador)

Andròmac (en llatí Andromachus, en grec antic Ἀνδρόμαχος) era un polític greco-egipci.
El rei Ptolemeu VI Filomètor (180-164 aC) el va enviar com a ambaixador a Roma l'any 154 aC, segons diu Polibi.

## Referències

* ↑ 6.Andromachus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 173
# Cantó d'Audeux

El cantó d'Audeux és un cantó francès del departament del Doubs, situat al districte de Besançon. Té 40 municipis i el cap és Audeux.

## Municipis

| Audeux Auxon-Dessous Auxon-Dessus Berthelange Burgille Champagney Champvans-les-Moulins Chaucenne Chemaudin Chevigney-sur-l'Ognon Corcelles-Ferrières Corcondray Courchapon Dannemarie-sur-Crète | École-Valentin Émagny Étrabonne Ferrières-les-Bois Franey Franois Jallerange Lantenne-Vertière Lavernay Le Moutherot Mazerolles-le-Salin Mercey-le-Grand Miserey-Salines | Moncley Noironte Pelousey Pirey Placey Pouilley-Français Pouilley-les-Vignes Recologne Ruffey-le-Château Sauvagney Serre-les-Sapins Vaux-les-Prés Villers-Buzon |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1976 | M. Migeon | Divers gauche |
| 1976-1982 | Arlette Querach | PS |
| 1982-2004 | Claude Girard | RPR, després UMP |
| 2004- | Gérard Galliot | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ «Canton de Audeux - Liste des communes». Arxivat de l'original el 2016-04-02. [Consulta: 24 octubre 2018].
# Cal Gaspà

Cal Gaspà és una obra del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Conjunt de tres naus de dues plantes paral·leles, la més petita al centre. Les naus estan unides transversalment en la seva planta superior mitjançant un pont cobert. Destaca la composició gairebé monumental i molt pròpia de l'arquitectura franquista i que la façana, estilísticament molt coherent, expressa amb claredat. A la façana es pot apreciar un basament arrebossat amb franges refoses i grans finestres allargades, coronat amb panys de totxo ceràmic manual. A la porta d'entrada, situada estratègicament a la cantonada nord, hi ha una torre més alta resolta amb maó vist i una gran vidriera allargada. Estilísticament no arriba a ser "moderna" -en el sentit racionalista- i recorda altres edificis amb una certa vocació representativa i "monumentalista" dels anys quaranta, que segueixen models normalment alemanys o americans i que tenen molta difusió a les ciutats industrials dels països emergents. Un bon exemple de referència és la fàbrica de la Gallina Blanca a Sant Joan Despí o a l'AEG de Rubí.

## Història

L'empresa Gaspà i Parramon tenia llogada una nau al Vapor Vell. El 1945 es va construir aquesta fàbrica on s'hi instal·là. La nau més propera a les Torres era dedicada a la filatura i la més allunyada, als teixits. A inicis de la dècada de 1970 adquirí la fàbrica la fundació J. Espona la qual suprimí els telers i dedicà la fàbrica íntegrament a filatures la qual funcionà fins a finals de la dècada de 1980. Després va ser adquirida per l'INCASOL, que en va enderrocar la major part per construir habitatges.

## Referències

* 1 2 «Cal Gaspà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].
# Cal Gassol

Cal Gassol és un edifici del municipi de Cervià de les Garrigues (Garrigues) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta baixa i dues plantes superiors; és una casa força austera i regular, no té balcons, només petites finestres i a la planta baixa, un portal adovellat d'arc rebaixat, flanquejada per una gran finestra amb volta de canó. Les dues finestres de la planta noble estan muntades a base de grans carreus ben escairats i tenen motllures als empits.
Està feta a base de pedres irregulars després arrebossades; el conjunt està mal conservat. Resulta interessant el paviment de l'entrada, fet amb ciment de tres colors, dibuixa una composició geomètrica estelada. La planta baixa es destina a la sala de reunions, garatge i guarderia. La primera és habitació; i la segona cambra dels mals endreços. El soterrani era una sala de teatre que aprofitava el desnivell existent; avui és també un traster.

## Història

A la clau de l'arcada hi ha un escut datat l'any 1804 i la inscripció "GASSOL". Funciona com a rectoria i habitatge del capellà des de 1968 o 1971. Era una casa particular que després de la guerra fou donada a les monges carmelites descalces del Pare Palau. Funcionava com a convent i escola. La família Gassol era coneguda com cal Flores.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Gassol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Cal Gat (Bàscara)

Cal Gat és una casa del municipi de Bàscara (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli antic de la població de Bàscara, a l'extrem nord del terme, a la plaça de l'Església.
Edifici cantoner de planta rectangular, format per tres cossos adossats. La casa, situada al centre de la construcció, presenta la coberta d'un vessant de teula i està distribuïda en planta baixa i dos pisos. A la planta baixa hi ha un portal d'arc de mig punt adovellat i al costat una altra porta rectangular, amb voladís superior. La resta d'obertures de l'edifici són rectangulars. Les de la planta baixa i el primer pis estan emmarcades amb carreus de pedra desbastats i els ampits motllurats. Les de la segona planta estan bastides amb maons. La façana està rematada amb un ràfec de rajola decorada. El cos adossat a llevant presenta una sola planta, amb terrassa al nivell del primer pis amb accés des de la casa. El de ponent està reformat, amb un portal adovellat d'arc rebaixat i finestres rectangulars. Presenta un porxo a un sol vessant adossat davant la façana principal. La façana posterior està orientada al carrer Safonselles i presenta la mateixa tipologia d'obertures que la construcció principal.
La construcció està bastida amb còdols de pedra i fragments de maons, lligat amb morter.

## Història

Els Cella eren una família de notaris titulars de Bàscara documentats al segle xiv. Se sap que l'antiga casa Cella va donar nom al carrer d'en Cella, documentat el 1596. Posteriorment, la família Cella van emparentar amb els Safont i van donar lloc al nom actual del carrer Safonselles.
Hi ha constància que l'any 1782, l'edifici s'estava construint des d'en feia dos, per albergar les dependències de la notaria, tot i que això no es va arribar a produir mai.
L'any 1984, l'edifici es trobava en un estat lamentable (sense forjats intermedis a causa d'un incendi) i era usat com a paller i corral de la casa veïna. Després fou restaurat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Gat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 gener 2014].
# Can Bori (Bigues)

Can Bori és una masia a Bigues (poble del Vallès) a prop de l'extrem nord-est del terme municipal, a la part alta i a l'esquerra del torrent de Can Bori, a prop, a sota i al sud-oest de Sant Bartomeu de Mont-ras, en el vessant de ponent del Turó de l'Arbocer. És al nord-est de Can Feliuà i del Coll Ventós, a llevant de Can Torroella, al sud-est de Can Canals, al sud-oest de Can Xesc i molt a prop i al nord-oest de la masia de Collfred. A prop seu, al nord-est, hi ha les restes de la masia de Can Mirambell.
Està inclosa en el «Catàleg de masies i cases rurals» de Bigues i Riells.

## Referències

* ↑ «Inventari Patrimoni Cultural de Bigues i Riells. Memòria tècnica». Arxivat de l'original el 2010-11-16. [Consulta: 21 febrer 2011].
# Capoleg e Junac

Capoleg e Junac (francès Capoulet-et-Junac) és un municipi francès del departament de l'Arieja i la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Cantó de Salon-de-Provence

Salon-de-Provence és un cantó francès al districte d'Ais de Provença del departament de les Boques del Roine. Inclou els municipis de Grans i Salon-de-Provence que n'és la capital.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1982 | Roger Carcassonne | SFIO, després PS |
| 1982-1989 | André Vallet | PS |
| 1989-1994 | Philippe Adam | FN |
| 1994-2001 | Julien Vignoli | RPR |
| 2001-2008 | Philippe Léandri | RPR, després UMP |
| 2008- | Michel Tonon | PS |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Salviac

El cantó de Salviac és un cantó francès del departament de l'Òlt, situat al districte de Gordon. Té sis municipis i el cap és Salviac.

## Municipis

* Deganhac
* La Vercantièra
* Liaubard
* Rampons
* Salviac
* Tedirac

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1976- | Yves Périé | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.088 | 2.409 | 2.223 | 2.106 | 2.197 | 2.310 | 2.570 |
# Cantó de Salèrna

El cantó de Salèrna és un cantó francès del departament de la Var, situat al districte de Draguinhan. Té 3 municipis i el cap és Salèrna.

## Municipis

* Salèrna
* Tortor
* Vilacròsa

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1970-2004 | Raymond Nicoletti | PS, després divers gauche, després divers droite |
| 2004-2008 | Claude Laugier | |
| 2008- | Nicole Fanelli-Emphoux | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.018 | 3.259 | 3.480 | 4.133 | 4.513 | 4.828 | 5.278 |
# Campionat Internacional de trial open

El Campionat Internacional de trial open (oficialment: FIM Trial Open International Cup), regulat per la FIM, fou la màxima competició internacional de trial a l'aire lliure en categoria Open.
Es disputà del 2012 al 2013 i estava reservat a participants a partir dels 16 anys que tinguessin permís de conduir vàlid per a motocicletes de la cilindrada que haguessin triat per a participar-hi.

## Historial

| Edició | Any | Campió | Motocicleta |
| I | 2012 | Alexandre Ferrer | Sherco |
| II | 2013 | Jean Philippe Lerda | Gas Gas |

## Referències

* «Open 2012» (en anglès). trialonline.org, 2012. Arxivat de l'original el 9 de juny 2013. [Consulta: 7 juliol 2010].
* «FIM Trial Open International Cup. Winners» (en anglès). fim-live.com. FIM, 2010. Arxivat de l'original el 11 de març 2012. [Consulta: 7 juliol 2010].
# Canalot de Sarradé d’Amont

El Canalot de Sarradé d'Amont és un barranc que discorre del tot dins del terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
Té el naixement a 2.465 metres, al desguàs de l'Estany de Sarradé d'Amunt. El seu curs discorre direcció sud-sud-oest fins a desembocar a l'Estany de Sarradé, a 2.122 metres. En el seu curs mitjà hi destaca un petit gorg, que davalla amb forta pendent entre blocs, que probablement dona nom al barranc.

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Canalot de Sarradé d'Amont. [Consulta: 18/10/2013]

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany de Sarradé d'Amunt (desguàs). [Consulta: 18/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany de Sarradé. [Consulta: 18/10/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Carles Jordà i Fages

Carles Jordà i Fages (Figueres, 1883 - Pont de Molins, 1935) fou un enginyer industrial, polític, i promotor de sindicats i cooperatives d'oli i vi.
Començà el seu activisme polític a la universitat. Simpatitzant de Solidaritat Catalana i membre de la Joventut Regionalista de la Lliga, va fundar i va ser redactor de la revista Cataluña, publicada en castellà per difondre la ideologia catalanista. Com a membre de la Lliga Regionalista fou diputat provincial per Figueres el 1914. Fou regidor de l'Ajuntament de Barcelona el 1917, ocupà el càrrec de president de la comissió d'hisenda i el 1919 l'alcaldia, per dimissió de l'alcalde.
Disconforme amb l'actuació la Lliga, qualificada de poc nacionalista pel nou partit, fundà Acció Catalana juntament amb el seu amic Josep Carner, i Jaume Bofill i Mates, Lluís Nicolau d'Olwer, Antoni Rovira i Virgili, Ramon d'Abadal i de Vinyals i Leandre Cervera i Astor. Es va constituir l'any 1922 a partir d'una escissió de la Lliga.
L'any 1924 es va exiliar a Casp per oposició a la dictadura del general Primo de Rivera
Com a cooperativista va impulsar i fundar la Unió de vinyaters de Catalunya (1913), el Sindicat agrícola d'Espolla, el Sindicat comarcal de Vilajuïga (1921), el Sindicat oleícola Garrotxa-Empordà (1929) i el Sindicat agrícola del Ricardell. va ser fundador i president (1933 - 1935) de la Unió de sindicats agrícoles de Catalunya (USAC)
Membre de la Cambra agrícola de l'Empordà, on ocupà el càrrec de tresorer del 1926 al 1933, any en què en fou president, també fou el primer president de la Cambra agrícola de Barcelona.

## Referències

* Planas i Maresma, Jordi. Cooperativisme i associacionisme agrari a Catalunya (pdf). Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2003.
* Del Campo i Jordà, Carles. Set segles d'una família empordanesa: els Jordà de Molins. Figueres: BRAU edicions, 2000. ISBN 84-88589-70-0.
# Carles Lluís de Baden

Carles Lluís de Baden (Karlsruhe, Gran Ducat de Baden, 14 de febrer de 1755 - Arboga, Regne de Suècia, 16 de desembre de 1801) era fill del Gran Duc Carles Frederic (1728 - 1811) i de Carolina Lluïsa de Hessen-Darmstadt (1723 - 1783), filla del landgravi Lluís VIII de Hessen-Darmstadt. El 5 de juliol de 1774, Carles Lluís es va casar amb la seva cosina Amàlia de Hessen-Darmstadt (1754 – 1832), filla del langravi Lluís IX de Hessen-Darmstadt. El matrimoni va tenir vuit fills:
* Amàlia (13 de juliol de 1776 – 26 d'octubre de 1823)
* Carolina (13 de juliol de 1776 – 13 de novembre de 1841) casada amb Maximilià I de Baviera (1756 – 1825) que el 1804 va esdevenir rei de Baviera.
* Lluïsa (24 de gener de 1779 – 6 de maig de 1826) casada amb el tsar Alexandre I de Rússia (1777 – 1825).
* Frederica (12 de març de 1781 – 25 de setembre de 1826) casada amb el rei Gustau IV Adolf de Suècia. Es van divorciar el 1812.
* Maria (7 de setembre de 1782 – 29 d'abril de 1808) casada amb el duc Frederic Guillem de Brunswick (1771 – 1815).
* Carles Frederic (13 de setembre de 1784 – 1 de març de 1785)
* Carles, Gran Duc de Baden (8 de juny de 1786 – 8 de desembre de 1818, casat amb Estefania de Beauharnais (1789 – 1860).
* Guillemina (10 de setembre de 1788 – 27 de gener de 1836) casada amb el seu cosí Gran Duc Lluís II de Hessen (1777 – 1848).
# Cardenal atzur

El cardenal atzur (Cyanocompsa parellina) és un ocell passeriforme cardinàlid de Mèxic i Amèrica Central.
Es distingeix d'aquest per ser de menor grandària (uns 12 cm), tenir el bec més petit i no ser tan fosc. És de distribució tropical, des de les terres baixes del nord de Mèxic, tant en el vessant pacífic com del Golf, en la península de Yucatán, i en les selves de Belize, Guatemala, El Salvador, Hondures i Nicaragua. Habita preferencialment en el sotabosc de boscos tropicals densos, encara que també sol aparèixer en clars i descampats.

## Referències

* ↑ «Cardenal atzur». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)