OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anna Dönhoff

Anna Dönhoff (en polonès Anna Denhoffówna) va néixer a Tartu (Estònia) 1621 i va morir a la ciutat polonesa de Bydgoszcz el 1655. Era filla del comte Gaspar de Dönhoff (1587-1645) i d'Alexandra Koniecpolska (1590-1651).

## Matrimoni i fills

El 25 d'abril de 1638 es va casar amb el comte de Leszno Boguslau Leszczyński (1614-1659), fill de Rafael Leszczyński (1579-1636) i d'Anna Radzimińska (1586-1636). El matrimoni va tenir quatre fills:
* Bugoslau (1640-1691)
* Joan Przeclaw (1643-1688)
* Rafael (1650-1703), casat amb Anna Jablonowska (1660-1727), pares del qui seria rei de Polònia Estanislau I.
* Alexandra Cecília, nascuda el 1652.

## Referències

* 1 2 Harpprecht, Klaus. Die Gräfin: Marion Dönhoff - Eine Biographie (en alemany). Rowohlt E-Book, 2009-10-05. ISBN 978-3-644-00431-3.
* ↑ Bem, Kazimierz. Calvinism in the Polish Lithuanian Commonwealth 1548–1648: The Churches and the Faithful (en anglès). BRILL, 2020-05-11. ISBN 978-90-04-42482-1.

## Enllaços externs

* awt.ancestrylibrary.com
# Fenwood

Fenwood és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 174 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fenwood tenia 174 habitants, 61 habitatges, i 46 famílies. La densitat de població era de 68,6 habitants per km².
Dels 61 habitatges en un 39,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,2% hi vivien parelles casades, en un 4,9% dones solteres, i en un 23% no eren unitats familiars. En el 19,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,32.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 17,8% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 14,9% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.000 $ i la renda mediana per família de 48.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.500 $ mentre que les dones 17.679 $. La renda per capita de la població era de 15.920 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fenwood» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fenwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Joan Baptista Madremany

Joan Baptista Madremany, o Madramany segons alguns documents, (? segle xix - Alcúdia de Carlet, setembre de 1883) va ser un alt funcionari de l'estat que arribà a alcalde de Reus i de Barcelona.
Es coneix poc de la seva biografia (segurament era germà de José Justo Madramany i Colominadiputat espanyol al 1846 i 1856, sogre de Luis Ibáñez de Lara y Escoto). El 1853 Joan Baptista Madremany era secretari del governador de Pontevedra José Ulloa Pimentel. Desplaçat després a Catalunya, va ser secretari de Felipe de Nassarre, alcalde de Reus el 1857 i després va ser ell mateix alcalde-corregidor a partir del març de 1859, quan va ser destituït l'alcalde Basilio González.
Segons l'historiador reusenc Andreu de Bofarull, durant el seu mandat es va habilitar de nou la duana del port de Salou, que s'havia tancat uns anys abans. Va organitzar un servei de diligències diari des de Reus fins a Gandesa, per tal de potenciar el comerç amb les Terres de l'Ebre, i va aconseguir del govern de Madrid la concessió d'una carretera de Reus a Fraga passant pel Priorat. Al seu consistori hi havia com a regidor i segon tinent d'alcalde Cristòfol Montagut, que en èpoques d'absència de Madremany va ocupar provisionalment l'alcaldia. Madremany va cessar d'alcalde el 1861, quan Gregorio de Mijares va accedir al càrrec.
Marxà a Barcelona, on va ser secretari del governador civil Ignasi Llasera i Esteve. Quan aquest cessà en el càrrec degut a la caiguda d'O'Donnell el 1863, va ser nomenat alcalde de Barcelona en substitució de Josep Santa-Maria. Com a alcalde, va haver de fer front a la crisi de feina provocada pel descens de producció i l'encariment del cotó degut a la Guerra de Secessió americana, cosa que va provocar la desaparició de moltes fàbriques de teixits, i buscà potenciar les obres públiques per a resoldre l'augment de l'atur. Però pel setembre de 1863, el mateix any del seu accés a l'alcaldia, va ser nomenat governador civil de les Illes Balears, substituint-lo en l'alcaldia de Barcelona interinament, Baltasar Fiol, fins que l'1 de desembre de 1863 va ser nomenat alcalde Valentí Cabello. Madremany va ser governador de les Illes fins a mitjan 1864, quan passà al govern civil de Sòria. A les acaballes de l'any tornà a la seva feina d'alt funcionari. Després d'uns anys a Barcelona, en un càrrec de la intervenció econòmica estatal, es traslladà a Madrid, on el 1875 tenia un alt càrrec al Ministeri d'Hisenda.

## Referències

* ↑ «Noticias Varias - Fallecimientos». La Unión (Madrid. 1882)., 10-09-1883, pàg. 4.
* ↑ «Ha llegado a Barcelona procedente de Castellón...». La Publicidad : eco de la industria y del comercio, diario de anuncios, avisos y noticias: (16 Mayo 1878), 16-05-1878, pàg. 2.
* ↑ "Actes Municipals 1858-1861", 18-II-1859, pàg. 450
* ↑ "Actes Municipals 1858-1861" pàg. 726
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. Reus: Imp, de la V. e Hijo de Pedro Sabater, 1866, p. 386-387.
* ↑ Ocupació d'aturats per la crisi del cotó en obres públiques d'eixample a Barcelona 1861-1865 per Glòria Santa-Maria i Batlló
# Llista dels llenguatges de programació

Hi ha milers de llenguatges de programació. Aquests s'enumeren de diverses maneres:
* Llista de llenguatges de programació
* Llista de llenguatges de programació per categoria
* Llista de llenguatges de programació per intel·ligència artificial
* Llista de llenguatges de programació d'audio
* Llista de dialectes de BASIC
* Llista de llenguatges de programació en C
* Llista de llenguatges de programació Xinesos
* Llista de llenguatges de la CLI
* Llista de llenguatges de programació concurrents i paral·lels
* Llista de llenguatges de programació de restriccions
* Llista Generacional de llenguatges de programació
* Llista de llenguatges JVM
* Llista de llenguatges de programació no basats en Anglès
* Llista de llenguatges de programació orientats a objectes
* Comparativa de llicències de codi obert llenguatge de programació
* Llista de llenguatges de programació i plataformes de reflexió
* Cronologia de llenguatges de programació
# Santa Lucía del Camino

Santa Lucía del Camino és un municipi de l'estat d'Oaxaca. Santa Lucía del Camino és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part central de l'estat d'Oaxaca. Limita al nord amb el municipi d'Oaxaca de Juárez, al sud amb Santiago Matatlán, a l'oest amb l'Oaxaca de Juárez i a l'est amb San Vicente.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Santa Lucía del Camino Arxivat 2016-03-15 a Wayback Machine. INAFED, 2015. (castellà)

## Vegeu també

* Municipis d'Oaxaca
# Llista de monuments del Gard

Llista de monuments del Gard (Llenguadoc-Rosselló) registrats com a monuments històrics, bé catalogats d'interès nacional (classé) o bé inventariats d'interès regional (inscrit).
A data 31 de desembre de 2009, el departament del Gard tenia 495 monuments històrics, dels quals 130 són catalogats i 365 inventariats.
La llista es divideix per districtes, a més dels municipis més destacats:
* Llista de monuments del districte d'Alès
* Llista de monuments del districte de Nimes
** Llista de monuments de Bellcaire
** Llista de monuments de Nimes
** Llista de monuments d'Usès
* Llista de monuments del districte de Lo Vigan

## Referències

* ↑ Base Arquitectura Mérimée
* ↑ «Patrimoine et architecture: Chiffres clés 2011» (en francès). Ministère de la Culture et de la Communication. [Consulta: 18 juliol 2011].
# Província de Foggia

La província de Foggia és una província que forma part de la regió de la Pulla a Itàlia. La seva capital és Foggia.
Contacta pel nord i l'est amb el mar Adriàtic. A l'oest limita amb el Molise (província de Campobasso) i la Campània (província de Benevent), al sud també amb la Campània (província d'Avellino) i la Basilicata (província de Potenza), i al sud-est amb la província de Barletta-Andria-Trani. Forma part de la província inclou l'arxipèlag de les Tremiti.
Té una àrea de 7.007,54 km², i una població total de 630.625 hab. (2016). Hi ha 61 municipis a la província.

## Referències

* ↑ Arxivat 2018-12-16 a Wayback Machine. Dades ISTAT

## Enllaços externs

* (it) Província de Foggia
# Sant Lleó

Sant Lleó és el nom dels següents personatges:
* Sant Lleó o Papa Lleó I, (Toscana, 400 - Roma, 461), Papa de l'Església Catòlica (440-461)
* Sant Lleó o Papa Lleó II (Sicília ? - Roma, 683), Papa del 682 al 683
* Sant Lleó o Papa Lleó III (Roma, ? – 816), Papa de l'Església catòlica de 795 al 816
* Sant Lleó o Papa Lleó IV (Roma, s. IX – 855), Papa de l'Església Catòlica del 847 al 855
* Sant Lleó IX (Alsàcia, 1002 – Roma, 1054), Papa de l'Església Catòlica del 1049 al 1054
* Sant Lleó de Carentan, bisbe de Baiona al segle IX
# Annie Ebrel

Annie Ebrel (Lohuec, Costes del Nord, 1969) és una cantant bretona. Animadora de fest-noz. hi va aprendre el kan ha diskan, cant tradicional bretó en temps i contra-temps de Marcel Guilloux i Louis Lallour, amb els quals va fer nombrosos concerts arreu de Bretanya fins al 1994. És intèrpret de gwerz, cants populars lligats a l'amor i a la mort. Considerada una de les cantants bretones més polivalents, ha participat també en algunes compilacions de músiques tradicionals bretones. També participà amb Gérard Garcin de la creació Ar Pevare Treizer (1993).
El 1996 va participar en els Transmusicales de Rennes i el 1997 va rebre el Premi de la Creació Artística de la Regió Bretanya al Teatre de la Vila de París, com a part de la gira Veus de Dones del Món. El 1998 participà en el projecte processió celta de Jacques Pellen juntament amb Erik Marchand i Riccardo Del Fra. El 1999 va rebre el Diapasó d'or per l'àlbum Voulouz Loar, interpretat a duo amb el contrabaix Riccardo Del Fra, i participà en el Festival des Vieilles Charrues.

## Discografia

* 1995: Chants en breton, éd. Gwerz Pladenn, distr. Coop Breizh
* 1996: Tre ho ti ha ma hini, éd. Gwerz Pladenn, distr. Coop Breizh
* 1996: Dibenn, amb el grup Dibenn, éd.An Naer Produksion
* 1998: Voulouz Loar/Velluto di luna, amb Riccardo Del Fra, éd. Gwerz Pladenn, distr. Coop Breizh
* 2008: Roudennoù, amb el grup Annie Ebrel Quartet, éd. Coop Breizh
* 2012: Tost a pell, amb Lors Jouin
* 2012: Teir amb Nolùen Le Buhé et Marthe Vassallo
* 2012: Tost a pell, amb Lors Jouin
* 2013: 30 ans de chant

## Referències

* ↑ Les audaces d'Annie Ebrel. La Bretagne comme terre d'aventures, RFI, 07/04/2008
* ↑ Daoudi Bouziane, « Annie Ebrel, bribes de Bretagne », Libération, 18 mars 2004
* ↑ Hélène Hazera, Annie Ebrel chant de Breizh Arxivat 2009-12-02 a Wayback Machine., Libération, 15 août 1997
* ↑ Fañch Elégoët «Annie Ebrel - Dibenn». Musique bretonne, 143, 01-04-1997, pàg. 24-27.

## Enllaços externs

* Pàgina d'Annie Ebrel a gwerz.com
# Fenway Park

El Fenway Park és un estadi de beisbol de la ciutat de Boston (Massachusetts, Estats Units) i és la seu dels Boston Red Sox de l'MLB. L'estadi va ser inaugurat l'any 1912 i va ser dissenyat per Osborne Engineering Corp, és l'estadi més antic de l'MLB. La tanca del jardí esquerre, anomenada Gran Monstre Verd (Green Monster) és la tanca més alta del beisbol de la Gran Carpa. S'han realitzat tres Jocs de les estrelles de les Grans Lligues de Beisbol i ha estat amfitrió de nou Sèries Mundials.

## Enllaços externs

* Fenway Park - Lloc web oficial
# Johannes Jelgerhuis

Johannes Jelgerhuis (1770-1836) va ser un pintor i actor neerlandès.

## Biografia

Jelgerhuis va ser deixeble del seu pare Rienk Jelgerhuis i de Pieter Pietersz Barbiers. Des de 1808, exercí d'acord amb el Stadsschouwburg i va escriure un manual d'instruccions il·lustrat per als actors.
Era conegut pels seus interiors i els seus estudis d'arquitectura amb un bon ull per a la perspectiva. De winkel van de boekhandelaar Pieter Meijer Warnars op de Vijgendam te Amsterdam ("La botiga del llibreter Warnars Pieter Meijer de Vijgendam a Amsterdam", 1820) és albergat pel Rijksmuseum. Pintà treballs topogràfics de Delft, Rotterdam, Gant i Amsterdam Interieur van de Nieuwe Kerk te Delft ("L'interior de l'església nova de Delft", 1825) és resguardat a la col·lecció del Museu Teyler.

## Referències

* 1 2 3 Johannes Jelgerhuis in the RKD
* ↑ Theoretische lessen over de gesticulatie en mimiek, gegeven aan de kweekelingen van het fonds ter opleiding en onderrigting van tooneelkunstenaars aan den Stads Schouwburg te Amsterdam, Amsterdam, P. Meijer Warnars, 1827 (facsimile reprint: 1970), with 95 illustrations

## Enllaços externs

* Johannes Jelgerhuis a Artnet
# Santa Luzia

Santa Luzia és un barri de la ciutat de Vitòria (Àlaba). Té una població de 9.116 habitants (2008). Està situat a l'Est de la ciutat, construït en la dècada de 1980, de dimensions no gaire àmplies però no obstant això amb edificis molt elevats, alguns de fins a de 14 altures al carrer Errekatxiki. En general gairebé tots els edificis del barri superen les 9-10 altures, l'únic a tot l'est de la ciutat. És un barri obert, amb moltes places per als vianants i espais de passeig entre grans blocs de cases.

## Situació

Saint Lucia se situa a l'est de Vitòria. Limita al nord amb el barri d'Arana, a l'oest amb el de Judimendi i al sud la via fèrria, que el separa d'Adurtza i San Kristobal. A l'est s'està construint un nou barri, anomenat Santo Tomás, pertanyent al districte de Salburua.
Pertany al districte sud-est al costat dels barris de Judimendi, Adurtza i Babesgabetuak.
El barri està partit per la meitat per l'antiga N-I, que el travessava, estant al barri la sortida cap a Sant Sebastià i Pamplona. No obstant això, des que va començar a construir-se el barri de Salburua, aquesta entrada a la ciutat ha quedat bloquejada, estant l'actual al veí barri d'Arana.

## Història

El barri rep el nom per l'ermita de Santa Lucia que es trobava enfront del parc de Judimendi, a l'actual carrer dels Astrònoms, es va demolir en 1975.

## Transport

| Nom | Destí Anada | Destí Tornadaa | Estacions al Barri |
| Sansomendi-Salburua | Sansomendi Paula Montal | Salburua Paseo Iliada | Florida. |
| Periférica | Mendizorrotza (circular) | Pilar (Vitòria) (circular) | Jacinto Benavente |
| Periférica | Pilar (Vitòria) (circular) | Mendizorrotza (circular) | Jacinto Benavente |

## Referències

* ↑ L'ermita de Santa Lucía per El Correo.

## Enllaços externs

* Grupo de Tiempo Libre Santa Lucía
# Fentange

Fentange (en luxemburguès: Fenteng; en alemany: Fentingen) és una vila de la comuna de Hesperange del districte de Luxemburg al cantó de Luxemburg. Està a uns 5,7 km de distància de la Ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Fentange». [Consulta: 22 setembre 2015].
# Joan Blanquera i Bellvehí

Joan Blanquera i Bellvehí (Santa Coloma de Farners, 28 de febrer de 1937) fou un futbolista català de les dècades de 1950 i 1960.

## Trajectòria

Començà a destacar al Girona FC, d'on fou fitxat pel CD Comtal, club on jugà cinc temporades, arribant a disputar vuit partits amistosos amb el primer equip del Barça. A continuació passà pel Reial Múrcia, Córdoba CF, Cartagena FC i Llevant UE, finalitzant la seva carrera novament al Girona. Disputà un partit amb la selecció catalana enfront una selecció de Rio de Janeiro.
Els seus fills Joan i Josep també van ser futbolistes.

## Referències

* 1 2 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Manolin, espera en Cartagena un resultado positivo». Mundo Deportivo, 13-06-1965. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Sel. Barcelona 4 - Sel. Rio de Janeiro 1». Mundo Deportivo, 13-07-1957. [Consulta: 1r octubre 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Primera Batalla d'Adobe Walls

La primera batalla d'Adobe Walls va ser una batalla que va enfrontar l'exèrcit dels Estats Units d'Amèrica i els amerindis americans. Les tribus dels kiowes, els comanxes i els apatxes de les planúries (apatxe kiowa) van presentar batalla a una força expedicionària estatunidenca que es trobava allí per fer front als atacs contra assentaments europeus situats al sud-oest del país. La batalla, que va tenir lloc el 25 de novembre de 1864, va acabar amb poques baixes entre els dos bàndols, tot i que va ser el més rellevant que tingué lloc a les Grans Planes.

## Referències

* ↑ Trosser, John (2004). Adobe Walls Texas, September 7, 2007.
# Sant Domènec de Puigcerdà

Sant Domènec de Puigcerdà és una església gòtica de Puigcerdà (Baixa Cerdanya), catalogadacom a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'església, originàriament del segle xv, ha sofert diverses transformacions al llarg dels anys. La darrera fou la realitzada a partir de finals de la guerra civil del 1936. Consta d'una nau central amb quatre capelles a cada costat, presbiteri i, als peus, cor d'obra. La coberta a dues vessants està constituïda per arcs de diafragma apuntats i revestida interiorment per unes peces ceràmiques ornamentades entrebigats.
Es conserva en bon estat la portada gòtica del segle xv de pedra i marbre.
Són interessants els vitralls de les capelles laterals i sota cor, així com diverses pintures murals i retaules.
Al seu interior es pot contemplar un grup escultòric de la Sagrada Família, del segle xx, i una imatge de la Immaculada que forma part d'un retaule neogòtic. Trobem també a la capella del convent pintures murals de Sant Pere Màrtir del segle xiv (1330-1340) d'estil franco-gòtic atribuït a Guillem de Manresa, pintures murals amb escenes de la Predicació del segle xiv (1330-1340) del mateix estil i autor, pintures murals del Calvari (profecia de Simeó) del segle xiv (1362) també de Guillem de Manresa. A l'altar major hi ha unes pintures murals de Sant Domènec del segle xx.

## Història

L'església de Sant Domènec formava part de l'antic convent de predicadors que s'havien establert a Puigcerdà a finals del segle xiii. La construcció de l'església actual data del segle xv, ja que la primitiva fou destruïda per un terratrèmol.
Posteriorment i a conseqüència de la desamortització de Mendizábal de 1835, el recinte conventual fou destinat a diverses activitats militars i civils. L'any 1895, el mestre d'obres Calixte Freixa i Pla remodelà l'espai per convertir-lo en una presó.
L'any 1939 i a conseqüència de la desaparició de la parroquial de Santa Maria, l'església de Sant Domènec fou convertida en parròquia i en Arxiprestat de la Cerdanya.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Sant Domènec de Puigcerdà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Gascón Chopo, 2019.

## Bibliografia

* Gascón Chopo, Carles «Presons, santuaris i un palau episcopal. Calixte Freixa, mestre d'obres al Pirineu». Querol. Revista Cultural de Cerdanya, 24, 2019, pàg. 29-33.
# Antonio González-Barros

Antonio González-Barros (Palamós, 1961) és fundador i president d'Intercom des del 1995. Grupo Intercom és la companyia espanyola amb més negocis creats a la Xarxa a Espanya, amb mig centenar de projectes llançats i més de vint participats minoritàriament. Especialitzats en classificats, alguns dels seus portals són Bodas.net, Emagister, Softonic. En el cas d'InfoJobs, Neurona o Niumba, creats per Grupo Intercom, han estat venuts i ja no formen part del seu porta-foli, per tant són ‘èxits', terme que s'utilitza en el sector per parlar de vendes de negocis. L'any 2000 tenia 15 treballadors, però el 2015 supera el miler repartits en 13 països, amb una audiència mensual de 150 milions d'usuaris únics i una facturació de prop de 90 milions anuals. González-Barros va començar en els negocis a Internet el 1995, amb un grup de 22 amics que van aportar entre tots 10 milions de pessetes per fundar una empresa de connexió a Internet.

## Referències

* ↑ «Antonio González-Barros». Saül Gordillo, 09-04-2015.
* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Primera edició. Arenys de Mar: Crea't Edicions, Juny de 2014, p. 190. ISBN 978-84-942772-0-7 [Consulta: 11 abril 2015]. Arxivat 2015-03-27 a Wayback Machine.
# Finca Bonavista

La Finca Bonavista és una obra del barri de Sant Gervasi-Galvany de Barcelona, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal de planta rectangular amb algunes construccions annexes. Té una gran façana amb un portal petit i quatre balcons i altres finestrals. La teulada té forma de terrat. En el cos afegit hi ha cinc finestrals de punt rodó, alguns cegats.

## Notícies històriques

Aquesta masia, en enderrocar-se el castell de l'Oreneta, probablement restà sense ús, malgrat estar situada dins d'un bon entorn de conreu i una gran vegetació.
Els últims anys, la casa fou habilitada com a taverna i servien menjars, tot i que actualment està abandonada.

## Referències

* 1 2 3 «Finca Bonavista». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 setembre 2024].
# Joan Pere

Joan Pere (Tarragona, segle XV - Tarragona, 1476) va ser un eclesiàstic, canonge de la Seu de Tarragona. L'historiador reusenc Andreu de Bofarull parla de Juan Pérez, tot i que transcriu un document on se l'anomena Joan Perris.
Era doctor en Medicina i professor de medicina, teologia i sagrades escriptures. Va entrar al capítol catedralici cap al 1435 i segons l'historiador i arxiver Sanç Capdevila va ser nomenat cambrer el 1450, substituint en el càrrec al canonge Pere Oller. El títol de Cambrer comportava el domini senyorial de la vila de Reus, ja que la mitra tarragonina tenia els drets de la castlania, la residència al Castell del Cambrer i la totalitat de la senyoria i els delmes pel que fa al terme parroquial.
L'entrada a Reus no la va fer fins a l'agost de 1453, sense que es coneguin les causes que ho van motivar. Bofarull diu que quan va entrar el cambrer a Reus se li va fer una gran rebuda, amb balls i música. Durant els anys de la Guerra civil catalana, Joan Pere es va mantenir inicialment al costat de la Generalitat i en contra de l'arquebisbe Pero Ximénez de Urrea, que era un ferm partidari del rei Joan II. Però quan Tarragona va ser ocupada i l'arquebisbe va tornar a la ciutat, Joan Pere va tornar a l'obediència episcopal, encara que mai l'havia abandonat del tot.
Joan Pere va ser Cambrer i senyor de Reus fins a la seva mort a Tarragona, el 26 d'agost de 1476. El va substituir a la cambreria de Reus Guillem Beltran.

## Referències

* 1 2 3 Gort, Ezequiel. Els senyors feudals de Reus. Reus: Carrutxa, 1989, p. 64.
* 1 2 Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. 2a. ed. Reus: Imp. de la viuda e hijo de Sabater, 1866, p. 105 i 568.
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. 1a. ed. Reus: Imprenta y librería de Pedro Sabater, 1845, p. 148.
* ↑ Capdevola, Sanç. La Seu de Tarragona : notes històriques sobre la construcció, el tresor, els artistes, els capitulars. Barcelona: Biblioteca Balmes, 1935, p. 152.