OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Bordoi

Can Bordoi és una masia de Llinars del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular amb coberta composta. Consta de planta baixa, pis i golfes. Del centre sobresurt una torre quadrada amb coberta a quatre vessants i garites en els vèrtexs. De la façana principal sobresurt una galeria vidriada amb coberta plana que serveix com a balcó en el primer pis. Les obertures tenen una disposició simètrica. Al costat se situa l'antiga masia, de composició clàssica, que actualment s'ha convertit en masoveria.
Capella: Edifici aïllat de planta rectangular. Capella de nau única precedida per un porxo d'una alçada inferior. Ambdós cossos estan coberts amb teulada a doble vessant. El porxo té l'accés per una obertura d'arc de mig punt que segueix un ritme amb les altres obertures laterals. Tot l'edifici està envoltat d'un sòcol de pedra. Té alguns elements decoratius de caràcter gòtic.
Mirador: Element arquitectònic aïllat, situat al jardí, en un desnivell del terreny a la cantonada de la tanca de l'edifici. És de planta circular i s'aixeca per damunt de la tanca, s'hi accedeix per una escala adossada a la paret del mirador i pren forma corba. Aquest està cobert per una teulada irregular amb forma de paraigües i sostinguda per quatre pilars metàl·lics. La tanca de la casa és de ferro forjat amb formes ondulades que fan sensació de moviment.
Cavalleries: Edifici aïllat de planta en forma de L. Té un cos davanter més baix, de planta baixa i un cos al darrere amb un pis. La coberta és composta. Sobresurten dues torres, una de planta circular i l'altra de planta poligonal amb coberta de pavelló, situada a l'angle. Ambdues torres són fetes de totxo vist i les seves obertures són d'arc de punt rodó i arcs apuntats. Té quantitat de portes que donen accés a les antigues quadres de cavalls.

## Història

Can Bordoi és un antic mas documentat des del segle xiii. En el fogatge de 1553 s'esmenta a "en Bordoy". A principis de segle xx, Josep Comas i Masferrer va aixecar la nova casa i altres edificis annexos amb gust noucentista.
Es creu que l'edifici va ser construït per l'arquitecte Marcel·lí Coquillat, perquè existeix el plànol d'un element arquitectònic del jardí no construït, però signat per ell. Tot el conjunt és d'una homogeneïtat estilística que fa pensar en un sol autor.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Bordoi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Can Bordeta

Can Bordeta és antic mas al Carrer de la Processó al vessant oest del pujol de migdia en el poble de Fontanilles.
És de dues plantes (planta baixa i primer pis) cobert a dues aigües amb teula àrab, i construït amb materials propers a la zona on està ubicat, és a dir, pedra i morter de calç, recoberts amb una arrebossat de morter.
A la seva dreta hi ha un afegit posterior (un cobert o garatge) construït amb totxo i teules.

## Referències

* 1 2 3 «Can Bordeta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Can Marpera

Can Marpera és una masia de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de dos cossos amb planta baixa i pis. La coberta és a dues aigües. A la façana principal hi ha un portal adovellat d'onze peces. Al primer pis hi ha dues finestres amb llindes rectes de pedra picada. Al costat del portal rodó hi ha un altre portal d'arc rebaixat.

## Història

El cognom Pera és un dels més antics de Sant Andreu de Llavaneres que, com a Can Caboti, s'han mantingut com a unitat d'explotació agrícola fins avui. Al segle xviii, Francesc Pera del Pou era un dels usufructuaris del rec Molar. Al segle xviii hi ha haver un Marc Pera que va arribar a ser capità de l'exèrcit de Felip V a les campanyes de Sardenya i durant la guerra del Francès (1808-1812). Un altre membre de la família tenia el grau de tinent.

## Referències

* 1 2 «Can Marpera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Canyó del Sil

El Canyó del Sil (en gallec Canón do Sil) és una gola excavada pel riu Sil, a Galícia, prop de la unió d'aquest amb el riu Miño, a la zona de la Ribeira Sacra. Aquesta àrea natural inclou els municipis de Nogueira de Ramuín, Pantón, Parada de Sil i Sober, amb una superfície de 5.914 hectàrees.
El canyó, que està catalogat com a lloc d'importància comunitària, es pot recórrer en catamarà, des del qual es poden apreciar espectaculars reflexos del paisatge a l'aigua i també els seus desnivells, de més de 500 metres en alguns punts, i amb pendents de més de 50 graus, de vegades quasi verticals. A la zona hi ha nombrosos miradors amb vistes al riu degudes a aquests desnivells.
En les parets que formen els canyons trobem vinyes de la D.O. Ribeira Sacra que arriben fins a l'aigua.
Està tallat per diversos embassaments, que abasteixen d'aigua i electricitat a bona part de la població gallega i dels voltants.

## Referències

* ↑ «O Canón do Sil». Arxivat de l'original el 2013-11-01. [Consulta: 30 octubre 2013].
* ↑ Ribeira Sacra e Canón do Sil.
* ↑ «Top Ten Dez lugares únicos. Ribeira Sacra» (en gallec). Turgalicia.

## Vegeu també

* Ribeira Sacra
# Can Melgà

Can Melgà és una casa historicista de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de planta baia i dues plantes pis amb dos cossos laterals de planta baixa que han estat modificats. La coberta dels tres cossos és plana.
Les façanes del cos principal presenten obertures amb arc de mig punt en la planta baixa i primer pis seguint eixos verticals compositius. Les obertures del segon pis són rectangulars i el coronament presenta un acroteri amb balustres i florons.
A la façana nord destaquen les tres torres de planta octogonal i coronament amb merlets i cúpula piramidal amb espitlleres.

## Referències

* 1 2 3 «Can Melgà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Capoliveri

Capoliveri és un comune (municipi) de la província de Liorna, a la regió italiana de la Toscana, situat a uns 130 quilòmetres al sud-oest de Florència i a uns 90 quilòmetres al sud de Liorna, a l'illa d'Elba. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 4.046 habitants.
Capoliveri limita amb els municipis de Campo nell'Elba, Porto Azzurro i Portoferraio.
El nom va aparèixer per primera vegada en un document de la república de Gènova.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ Gino Benvenuti, Storia della Repubblica di Genova, Milano, Mursia, 1977.
# Capella dels Reis (Tortosa)

La capella dels Reis és una església de Tortosa (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capella situada vora la carretera de Tortosa a Bítem i Benifallet, en la partida coneguda com a Horta del Pimpí. Es tracta d'una edificació petita de planta rectangular, amb tancament recte de l'absis. A l'interior és d'una sola planta, amb fornícules a manera de capelletes obertes al gruix del mur. Un arc diafragmàtic de mig punt, arrebossat, separa la nau del presbiteri, quadrat i amb un altar d'inspiració neoclàssica que emmarca una representació de l'ofrena dels Reis Mags a Jesús en relleu. Les obertures són escasses, només un òcul a l'absis i una finestra petita sobre la porta d'accés. En el primer tram de la nau hi ha un cor elevat sobre bigues de fusta. La porta d'accés, en el mur dels peus, és de mig punt dovellada i té a sobre una petita fornícula. Com a remat de la façana hi ha una senzilla espadanya de maons.
Al mur de la capçalera hi ha adossat un cos petit, cobert a una vessant, on hi ha la sagristia. El material constructiu és la maçoneria, vista a l'exterior i coberta a l'interior, excepte en el mur frontal de l'absis, per un arrebossat emblanquinat.

## Història

Segons la tradició, la capella fou manada bastir pel rei Carles III després d'haver fet una parada en aquest lloc. A principis del segle xix el seu estat de conservació no devia ser bo perquè el 1810 es va enderrocar, tornant-se a bastir de nou el 1821, seguint possiblement l'estructura original. Es restaurà el 1981-1982.
Actualment actua com a sufragània de la Parròquia de Sant Jaume de Remolins, aglutinant tota una sèrie de caseries disperses que hi ha a la zona, rica en horta.

## Referències

* 1 2 3 4 «Capella dels Reis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Cantó de Salèrn

El cantó de Salers és un cantó francès del departament del Cantal, a la regió d'Alvèrnia. Està inclòs en el districte de Mauriac, té 12 municipis i el cap cantonal és Salèrn.

## Municipis

* Anglars de Salern
* Lo Falgós
* Le Fau
* Fontanges
* Saint-Bonnet-de-Salers
* Saint-Chamant
* Saint-Martin-Valmeroux
* Saint-Paul-de-Salers
* Saint-Projet-de-Salers
* Saint-Vincent-de-Salers
* Salèrn
* Le Vaulmier

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-1985 | Augustin Chauvet | UDR, després RPR |
| 1985-1989 | Roger Rigaudière | RPR |
| 1989-1995 | Jean Descoeur | UDF |
| 1995-2004 | Michèle Célarier-Descoeur | UDF |
| 2004- | Bruno Faure | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 5.522 | 6.258 | 5.254 | 4.425 | 4.165 | 3.607 | 3.410 |

## Vegeu també

* Cantons del Cantal
# Cantó de Samatan

Samatan és un cantó del departament francès del Gers, que a l'edat mitjana fou també una senyoria. Té les següents comunes:
* Beserilh
* Casaus Savés
* La Bastida Savés
* Lahàs
* Montblanc
* Nisàs
* Nolhan
* Pebeas
* Polastron
* Pompiac
* Sent Andreu
* Sent Solan
* Samatan
* Savinhac e Lo Monar
* Seishas Savés

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1988-1994 | Yves Chaze | PS |
| 1994- | René Daubriac | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.925 | 4.305 | 3.983 | 3.998 | 3.854 | 3.934 | 4.684 |
# Cantó de Sallagosa

El cantó de Sallagosa és una divisió administrativa francesa, situada dins de la Catalunya Nord, al departament dels Pirineus Orientals.

## Composició

El cantó de Sallagosa està compost per 21 municipis, tots formen part de la comarca de l'Alta Cerdanya:
* Font-romeu, Odelló i Vià
* Oceja
* la Guingueta d'Ix
* Sallagosa (capital del cantó)
* Enveig
* Er
* Angostrina i Vilanova de les Escaldes
* Èguet
* Palau de Cerdanya
* Estavar
* la Tor de Querol
* Ur
* Dorres
* Targasona
* Portè
* Santa Llocaia
* Llo
* Eina
* Porta
* Naüja
* Vallcebollera
Tots formen part de la comunitat de comunes Pirineus Cerdanya llevat Eina i Font-romeu, Odelló i Vià que formen part de la comunitat de comunes Capcir Alt Conflent

## Consellers generals

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| ....-1867 | James Jaume | | Negociant a Perpinyà |
| 1867-1871 | Bonaventure de Montella | | Maire de Santa Llocaia (1865-1870, 1871-1874) |
| 1871 -1877 | M. Gurretta | | Banquer à Tolosa de Llenguadoc |
| 1877-1884 | M. Duron | | Militar |
| 1884-1892 | Jean Laffon | Republicà | Redactor en cap de l'Observateur du Cap-Béar |
| 1892-1898 | Adolphe Ramonatxo | Rad. | Maire de La Tor de Querol (1884-1910) |
| 1898-1926 | Emmanuel Brousse | Gauche républicaine | Publicista conseller municipal de Perpinyà Diputat (1906-1924) |
| 1927-1940 | Georges Clerc | URD | Metge a Sallagosa |
| 1945-1951 (decés) | Barthélemy Lledos | SFIO | batlle d'Er (1929-1943 i 1944-1951) |
| 1951-1973 (decés) | Michel Aris | DVD | Maire de Santa Llocaia mort durant el mandat |
| 1973 - 1994 | Joseph Calvet | DVD després UDF puis DVD | maire de La Guingueta d'Ix (1973-1995) |
| 1994 - 2015 | Georges Armengol | UMP després DVD | maire de Sallagosa des de 1994 |

## Referències

* ↑ http://gw.geneanet.org/pierfit?lang=fr&n=jaume&p=james
* ↑ http://gw.geneanet.org/fleurypascale?lang=fr;iz=2;p=adolphe;n=ramonatxo
* ↑ Balent, André. «Aris (Michel, Pierre, Joseph)». A: Nouveau dictionnaire de biographies roussillonnaises. 1. Perpinyà: Publications de l'olivier, 2011, p. 699. ISBN 9782908866414.
# Canalou

Canalou és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 348 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Canalou tenia 348 habitants, 125 habitatges, i 91 famílies. La densitat de població era de 537,5 habitants per km².
Dels 125 habitatges en un 40,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,4% hi vivien parelles casades, en un 14,4% dones solteres, i en un 26,4% no eren unitats familiars. En el 21,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 12% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,3% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 9,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.250 $ i la renda mediana per família de 25.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.792 $ mentre que les dones 14.464 $. La renda per capita de la població era de 9.660 $. Entorn del 20% de les famílies i el 27,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Canalou». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Canalou». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Carrer Major (Llabià)

El Carrer Major de Llabià és una via pública gòtica del municipi de Fontanilles (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer medieval format per cases mitjaneres que el van delimitant. Les cases estan construïdes amb pedra, i la coberta està feta amb teules. Tot un conjunt de finestres i portes gòtiques s'obren cap a l'exterior. D'aquestes cal destacar les finestres de Can Padrós i la porta de la rectoria.

## Història

Ha estat restaurat en aquest segle. A conseqüència d'això, una de les finestres de Can Padrós ha estat substituïda per una de nova igual, això si, com la que hi havia abans.

## Referències

* 1 2 «Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Carles Teodor de Baviera

Carles Teodor de Baviera, duc a Baviera (Possenhofen 1839 - Kreuth 1909). Príncep de Baviera que pertany al mil·lenari Casal dels Wittelsbach. A més a més ostentà la primogenitura de la branca cadet de la Casa reial de Baviera dels ducs a Baviera.
Nascut a la propietat campestre de Possenhofen al llavors Regne de Baviera el dia 9 d'agost de 1839 com fill del duc Maximilià de Baviera i de la princesa Lluïsa de Baviera. Carles Teodor era net per via paterna del duc Pius de Baviera i de la duquessa Amàlia d'Arenberg; i per via paterna del rei Maximilià I Josep de Baviera i de la princesa Carolina de Baden.
Carles Teodor es casà l'11 de febrer de 1855 amb la princesa Sofia de Saxònia, filla del rei Joan I de Saxònia i de la princesa Amàlia de Baviera.
Posteriorment es casà el dia 29 d'abril de 1874 amb la infanta Maria Josepa de Portugal a Kleinheubach (Baviera). Maria Josepa era filla del rei Miquel I de Portugal i de la princesa Adelaida de Löwenstein-Wertheim-Rosenberg.
La parella s'instal·là entre Múnic i la residència campestre de Possenhofen. Maria Josepa i Carles Teodor tingueren sis fills:
Carles Teodor morí a Kreuth l'any 1909 a l'edat de 70 anys.
# Cardina

«Cardina» té aquests significats:
* Un ocell, més sovint conegut com a cadernera.
* Una planta, també coneguda com a carlina (Carlina acanthifolia)
* Una entitat de població del Berguedà, Vegeu Cardina (Saldes)
# Casa Cortada (el Soleràs)

La Casa Cortada és una obra del Soleràs (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres de planta baixa, dos pisos i golfes. Les obertures han estat distribuïdes de forma simètrica. Destaca el portal d'accés adovellat i amb una finestra al damunt on hi figura la data entorn 1600.

## Referències

* ↑ «Casa Cortada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Casa Coris del Doctor Pascual

Casa Coris del Doctor Pascual és una obra del municipi de Llagostera (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici de planta quadrada que ocupa una cantonada. Parets portants, i coberta plana. L'habitacle es desenvolupa en un dues plantes comunicades per una escala situada en un lateral de la planta. Del conjunt sobresurt una torre que comunica amb el terrat. Les façanes són arrebossades amb una composició simètrica de forats. Els elements ornamentals utilitzats són principalment: guardapols amb mènsules i acroteris. També hi ha una cornisa volada i un fris semicircular que remarca la simetria existent. Els elements decoratius d'estil romàntic són de terra cuita.

## Història

És un dels casals urbans unifamiliars del segle passat més important de Llagostera. Per la seva situació ofereix una interessant perspectiva com a final del passeig Pompeu Fabra. Des de la seva construcció ha estat residència de la família Pascual.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* ↑ «Casa Coris del Doctor Pascual». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].

## Enllaços externs

* Pompeu Pascual i Coris [Peio] | Galeria de Metges Catalans
# Casa Colomes

Casa Colomes és una casa de Granollers, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran edifici de dues plantes. La façana principal (Est) es troba dins d'un carrer estret. A la planta baixa hi ha una entrada amb llinda de pedra i porta de fusta. A la planta següent hi ha tres finestres amb llinda de pedra i ampit.
A la façana sud hi ha dues finestres que donen al segon pis. A la façana oest, a la planta baixa, a la part esquerra, hi ha una entrada amb porta de fusta. A la planta següent hi ha una terrassa, a la que s'hi accedeix per dues entrades acabades en arc de mig, i amb portes amb vidriera. A l'esquerra hi ha una altra finestra i una petita obertura. La coberta és de dos vessants (Est-Oest), acabada en teules.
Tant la façana oest com la sud, donen a un gran pati tancat, al que s'hi accedeix també per una entrada amb reixa.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Colomes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Casa Salvador (la Ribereta)

La Casa Salvador, com apareix en alguns mapes, és una masia del poble de la Ribereta, de l'antic terme de Sapira, pertanyent actualment al municipi de Tremp.
Està situada en el sector sud-occidental de la Ribereta, al sud-oest de Casa Juvillà. És al nord de Casa Salvador, a la riba esquerra de la Noguera Ribagorçana, una mica enlairada per damunt del riu.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa Salieti (carrer de la Neu)

La Casa Salieti és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici de nova planta construït l'any 1914-15. Pot situar-se dins el segon període de l'obra de Rafael Masó, si bé en aquest cas també utilitza influències de l'arquitectura popular.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular que ocupa la cantonada i presenta tres façanes exteriors. L'accés és situat amb una escala a la part central de la planta, al qual s'accedeix per una porta dovellada de pedra. La façana del carrer de la Neu presenta a més d'aquest accés principal, obertures d'estructura vertical, obertures d'estructura vertical, col·locades marcant línies verticals i deixant a cada banda plans sense obertures i despullats d'ornamentacions. A les altres façanes i a les obertures de la part baixa d'aquesta, s'utilitzen peces ceràmiques vidriades dissenyades pel mateix R. Masó. Les façanes combinen l'ús de la pedra i els paraments llisos arrebossats.

## Referències

* 1 2 «Casa Salieti». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Casa de pisos Salieti a la Fundació Rafael Masó.
# Casa Bofill (Figueres)

La Casa Bofill és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici situat a prop de La Rambla de Figueres i del teatre municipal, en ple centre de la ciutat. És un edifici de planta baixa, tres pisos i altell. La planta baixa presenta un portal d'entrada emmarcat per carreus de pedra i local comercial. En el primer pis hi ha balconada correguda amb dos balcons, i en el segon i tercer pis els balcons són independents. Una motllura separa el tercer pis de l'altell. Aquest presenta dues petites obertures rectangulars. El coronament està format per cornisa i terrassa.

## Referències

* ↑ «Casa Bofill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Castro (cràter)

Castro és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 22,9 km de diàmetre. Porta el nom de Rosalía de Castro (1837-1885), poetessa i novelista espanyola, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus

## Referències

* ↑ «Castro». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].
Viccionari
# Castro Verde

Castro Verde és un municipi portuguès, situat al districte de Beja, a la regió d'Alentejo i a la subregió de l'Baixo Alentejo. L'any 2006 tenia 7.772 habitants. Limita al nord amb Aljustrel i Beja, a l'est amb Mértola, al sud amb Almodôvar i a l'oest amb Ourique. És format per les freguesies de Casével, Castro Verde, Entradas, Santa Bárbara de Padrões i São Marcos da Ataboeira.
Població del concelho de Castro Verde (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 2027 | 5930 | 7712 | 11032 | 11637 | 7472 | 7762 | 7603 | 7702 |

## Galeria

* Placa toponímica
* Rotonda amb homenatge al porc
* Església
* Basílica reial
* Ajuntament