OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nomuka

Nomuka és una illa del grup Ha'apai, al regne de Tonga. Està situada a 105 km al nord de Tongatapu. Les seves coordenades són: 20° 15′ S, 174° 48′ O﻿ / ﻿20.250°S,174.800°O﻿ / -20.250; -174.800.

## Geografia

L'illa té una forma triangular amb una superfície total de 7,12 km². Consisteix en una plataforma elevada de corall, amb una altitud màxima de 51 m. L'illa conté a l'interior una llacuna salada tancada d'1,5 m de profunditat. Només a 30 km a l'est es troba el volcà actiu de Fonuafo'ou.
La població total era de 550 habitants al cens del 1996.

### Illes del grup Nomuka

Al voltant de Nomuka es troben moltes illes petites, quasi totes deshabitades:
* Nomuka Iki (Petita Nomuka), és a 1,5 km al sud de Nomuka, separada per un canal navegable de 500 m d'ample. Té una altitud màxima de 45 m.
* Mango (20° 20′ S, 174° 43′ O﻿ / ﻿20.333°S,174.717°O﻿ / -20.333; -174.717), és a 8 km al sud-est de Nomuka. Té una altitud màxima de 43 m. A la costa nord hi ha una vila amb una església i 81 habitants.
* Mango Iki (Petita Mango), és a 1 km a l'oest de Mango.
* Nukufaiau (20° 18′ S, 174° 42′ O﻿ / ﻿20.300°S,174.700°O﻿ / -20.300; -174.700), és a 3 km al nord de Mango.
* Luafitu (20° 20′ S, 174° 38′ O﻿ / ﻿20.333°S,174.633°O﻿ / -20.333; -174.633), és un escull situat a 7 km a l'est de Mango.
* Nukutula (20° 15′ S, 174° 41′ O﻿ / ﻿20.250°S,174.683°O﻿ / -20.250; -174.683) és un banc de sorra de 5,5 m d'altitud, situat a 4 km al nord de Nukufaiau.
* Fonoifua, és a 6 km a l'est de Nukutula. Té 104 habitants.
* Tano'a, és un illot a 1 km al sud de Fonoifua,
* El grup Otu Tolu està format per quatre illes sobre els mateixos esculls, situades a 24 km a l'est de Nomuka. Són illes baixes i boscoses.
** Fetokopunga (20° 18′ S, 174° 32′ O﻿ / ﻿20.300°S,174.533°O﻿ / -20.300; -174.533), és la més septentrional del grup, situada a 8 km a l'est de Fonoifua, de 17 m d'altitud.
** Telekivavau (Teleki del Nord) (20° 19′ S, 174° 31′ O﻿ / ﻿20.317°S,174.517°O﻿ / -20.317; -174.517), a 1 km més al sud, té 22 m d'altitud.
** Telekiha'apai o Lalona (Teleki del Mig) (20° 21′ S, 174° 31′ O﻿ / ﻿20.350°S,174.517°O﻿ / -20.350; -174.517), a 2 km més al sud, té 20 m d'altitud.
** Telekitonga (Teleki del Sud) (20° 24′ S, 174° 32′ O﻿ / ﻿20.400°S,174.533°O﻿ / -20.400; -174.533), a 4 km més al sud, té 16 m d'altitud.

## Història

Nomuka va ser la primera illa descoberta del grup Ha'apai. L'holandès Abel Tasman, el 1664, li va posar el nom de la ciutat holandesa de Rotterdam. El següent en arribar-hi va ser l'anglès James Cook, el 1774, interessat a comprovar les descobertes de l'holandès.
Nomuka va ser històricament important pels vaixells de pas per l'abastiment d'aigua fresca. Es va conèixer amb diferents transcripcions del nom indígena: Anamooka, Anamocka i Namuka, a més de Rotterdam.
# Oleg Artémiev

Oleg Artémiev (en rus:Олег Германович Артемьев) (Riga, 28 de desembre de 1970) és un cosmonauta letó de l'Agència Espacial Federal Russa. Va ser seleccionat com a part del grup de cosmonautes RKKE-15 el 2003.

## Dades personals i educació

Artémiev va néixer a la República Socialista Soviètica de Letònia, avui dia Letònia, el 1970. Es va graduar a l'Escola Politècnica de Tallin el 1990. Després de la seva graduació, Artémiev va servir a l'exèrcit soviètic de Vilnius, Lituània, fins al 1991. Ha treballat en RKKE des de 1998.

## Carrera de cosmonauta

Artémiev va ser seleccionat com a part del grup de cosmonautes RKKE-15 el 29 de maig de 2003. S'entrena actualment com a membre de l'Expedició 39 / Expedició 40, tripulació de llarga durada a l'Estació Espacial Internacional. Artémiev va ser membre de l'equip d'estudis precursors de 15 i de 105 dies del programa Mars-500.
La missió té previst el seu llançament en el coet Soiuz des del cosmòdrom de Baikonur, Kazakhstan al maig de 2014 i està programada per durar fins a novembre de 2014.

## Referències

* 1 2 3 «Oleg Artemyev» (en anglès). Spacefacts. [Consulta: 6 abril 2015].
* ↑ «ESA astronaut Alexander Gerst to fly to Space Station in 2014». , 18-09-2011 [Consulta: 6 abril 2015].

## Enllaços externs

* Blog de Oleg Artémiev
# Número de Control de la Biblioteca del Congrés

El número de control de la Biblioteca del Congrés (en anglès: Library of Congress Control Number o LCCN) és un número de sèrie basat en el sistema de numeració de registres de catalogació a la Biblioteca del Congrés dels Estats Units. No té res a veure amb el contingut de qualsevol llibre, i no s'ha de confondre amb la Classificació de la Biblioteca del Congrés. Com que la majoria d'informació bibliogràfica s'ha creat actualment per via electrònica, emmagatzemat i compartit amb altres biblioteques, encara hi ha una necessitat d'identificar cada registre únic, i la LCCN encara compleix aquesta funció. Els bibliotecaris de tot el món utilitzen aquest identificador únic en el procés de catalogació de la majoria dels llibres que s'han publicat als Estats Units. Això els ajuda a arribar a la correcta catalogació de dades (conegut com un registre de catalogació), que la Biblioteca del Congrés i tercers posen a disposició a la web i a través d'altres mitjans de comunicació. En la seva forma més elemental el número inclou un any i un número de sèrie. L'any té dos dígits des de 1898 al 2000, i quatre dígits a partir del 2001. Els tres anys ambigus es distingeixen per la mida del número de sèrie. També hi ha algunes peculiaritats en els números que comencen amb un "7" a causa d'un experiment aplicat sense èxit entre 1969 i 1972.
Els números de sèrie tenen una longitud de sis dígits i han d'incloure zeros a l'esquerra. El guió que es considera sovint que separa l'any i el número de sèrie és opcional. Més recentment, la Biblioteca del Congrés ha donat instruccions als editors de no incloure un guió.

## Història

El sistema de numeració LCCN ha estat en ús des de 1898, moment en què la sigla LCCN originalment era el Número de Targeta de la Biblioteca del Congrés. La Biblioteca del Congrés preparava cartes d'informació bibliogràfica per al seu catàleg de la biblioteca i venia duplicats de les targetes a altres biblioteques per al seu ús en els seus catàlegs. Això es coneix com a catalogació centralitzada. A cada joc de targetes se li va donar un número de sèrie per ajudar a identificar-lo.
El febrer del 2008, la Biblioteca del Congrés va crear el servei permanent LCCN, proporcionant un URL estable per a tots els números de control de la Biblioteca del Congrés.

## Vegeu també

* ISBN (International Standard Book Number)
* CODEN

## Referències

* ↑ «Library of Congress Update for 2008 ALA Annual Conference: January-May, 2008». [Consulta: 29 setembre 2008].

## Enllaços externs

* Estructura del número de control de la Biblioteca del Congrés (anglès)
* Preguntes freqüents sobre el LCCN (anglès)
* Cerca al catàleg LCCN (anglès)
# Ogonek

L'ogonek «˛» (del polonès «petita cua») és un signe diacrític de l'alfabet llatí que es fa servir en polonès i en lituà per indicar la nasalitat de la vocal afectada. També s'empra en algunes llengües ameríndies.

## En lituà

El símbol, anomenat nosinė, s'afegeix a les quatre vocals breus fonamentals del lituà (a, e, i, u):
* Ą ą
* Ę ę
* Į į
* Ų ų
Aquestes lletres eren originàriament nasals, però en l'actualitat la nasalitat s'ha perdut i ha esdevingut un allargament vocàlic.
Es poden considerar que aquestes nasals històriques són vocals llargues recents, per oposició a les vocals llargues històriques o ė y ū. El į i el ų es confonen respectivament en la pronunciació amb les vocals llargues y i ū, mentre que ą i ę són diferents de les vocals llargues no nasals o i ė, més tancades.

## En polonès

Ogonek en polonès :
| Escriptura | API | Pronunciació aproximada |
| Ą, ą | | on a maison en francès |
| Ę, ę | | ain a pain en francès |

## Informàtica

Fora de la disposició de tecles en els teclats informàtics polonès i lituà, l'ogonek es pot fer mitjançant una tecla morta si n'hi ha:
* Alt+M en Mac OS X 10.3 i Mac OS X 10.4, amb l'opció «teclat americà estès».
* Alt Gr+f en la disposició del teclat francès bépo.
| Caràcter | Unicode |
| Ą | U0104 |
| ą | U0105 |
| Ę | U0118 |
| ę | U0119 |
| Į | U012E |
| į | U012F |
| Ų | U0172 |
| ų | U0173 |
| ˛ | U02DB |
| ̨ | U0328 |
# Gregorio Adorno

Gregorio Adorno (Gènova, m. ca. 1476) va ser un patrici genovès, membre d'una destacada família, que va ocupar diversos càrrecs públics a la República de Gènova.
Fill de Pietro Adorno i Marietta Spinola. Va ser governador de Còrsega del 1446 al 1447, de Quios el 1449, oficial de la moneda el 1456, conseller i síndic de la República de Gènova el 1459 i 1465 i oficial de Catalunya el 1466, membe de l'oficina encarregada dels afers de guerra contra els catalans. Va morir passada aquesta data. Es va casar amb Lanoa Giustiniana, amb qui va tenir un fill. Va morir vers 1476, data que es documenta la seva defunció al testament de la seva mare.

## Referències

* 1 2 De Rossi, Buonaventura. Istoria Genealogica, e cronologica Delle due Nobilissime Case Adorna, e Botta... (en italià). Stamperia di Sua Altezza Reale: Florència, 1718, p. 59.
* ↑ Filippini, Anton-Pietro. «Appendice». A: Istoria di Corsica, (en italià). Pisa: Niccolò Capurro, 1827, p. XCVII.
# Gregorio Ayneto Echevarría

Gregorio de Ayneto Echevarría fou un jurista i polític balear. Llicenciat en dret, fou autor de diverses compilacions del codi penal espanyol i arribà a Fiscal Togat del Consell Suprem de Guerra i Marina. Fou elegit diputat del Partit Conservador per Palma a les eleccions generals espanyoles de 1876 i 1879. En 1881 fou designat senador per les Illes Balears, escó que va mantenir fins al 1890.

## Referències

* ↑ INDICE ALFABETICO DEL CODIGO PENAL DE ESPAÑA a iberlibro.com
* ↑ Fitxa del Congrés dels diputats
* ↑ Fitxa del Senat
# Nzalat Laadam

Nzalat Laadam (en àrab انزالت لعظم, Inzālat Lʿaẓam; en amazic ⵏⵣⴰⵍⵜ ⵍⵄⴹⵎ) és una comuna rural de la província de Rehamna, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 14.838 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Nzeto

Nzeto (fins 1975 Ambrizete) és un municipi de la província de Zaire. Té una extensió de 10.120 km² i 44.440 habitants. Comprèn les comunes de Kindenje, Musserra, Nzeto i Quibala Norte. Limita al nord amb el municipi de Tomboco, a l'est amb el de Bembe (Uíge) i al sud amb Ambriz (Bengo). Està servit per l'Aeroport de Nzeto.
Es troba al marge dret de la desembocadura del Mbridge i a uns 150 km al sud de la desembocadura del riu Congo, que marca la frontera amb la República Democràtica del Congo, a 250 km al nord de Luanda, i a 230 km al sud-oest de Mbanza Kongo, la capital provincial. Va assolir l'estatut de municipi en 1934.

## Referències

* ↑ Nzeto Arxivat 2017-03-29 a Wayback Machine. al web del cens d'Angola
* ↑ Agence AngolaPress: «Vila do Nzeto assinala 78 anos de existência», 22 juny 2012 (portuguès)
# Miquel Oller

Miquel Oller (1652-1717) Nasqué a Canet de Mar i fou mestre de capella i organista de la parroquial de Canet de Mar fins al 27 de gener de 1717. Oller regentava de forma unificada els magisteris de la capella i l'orgue perquè els darrers anys del magisteri de Miquel Oller, la capella de música va començar a viure una davallada dels seus efectius.
És probable que fos deixeble de Miquel Rosquelles a Santa Maria del Mar, atesa la còpia que feu d'un Magnificat d'aquest autor en el manuscrit CMar 833. Es conserven cent obres seves en el fons CMar (Fons de l'Església Parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar). Selecció d'Obres

## Referències

* ↑ «Obra de Miquel Rosquelles a l'IFMuC».
* ↑ «Obres de Miquel Oller a l'IFMuC».

## Bibliografia

* GREGORI I CIFRÉ,J.M, El fons musical de l'Església Parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar, Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, Barcelona, 2009.
# José Monfort Gil

José Monfort Gil (el Forcall, - Castelló de la Plana, 29 o 30 de maig de 1941) fou un fabricant d'espardenyes valencià, afiliat a la CNT, que morí afusellat per les autoritats franquistes.
En esclatar la Guerra Civil espanyola fugí amb la seva família i, després del seu final, decidí acollir-se al dret de retorn sense represàlia anunciat per Francisco Franco. No obstant, aquella proclama fou un engany i l'empresonaren durant un any fins que, el 29 o el 30 de maig de 1941, l'afusellaren a la llera del riu Sec de Borriol, prop del cementiri de Castelló de la Plana.
El 20 de novembre de 2018 s'iniciaren les exhumacions de la fossa de Castelló de la Plana, considerada la segona més gran del País Valencià després de la de Paterna, i en ella s'hi trobà les restes del cos de Montfort.

## Referències

* 1 2 «ArqueoAntro habría hallado los restos de José Monfort» (en castellà). Levante-EMV.com, 01-12-2018. [Consulta: 12 desembre 2018].
* ↑ Tena, Violeta. «De Terrassa a Castelló a la cerca del pare afusellat». ElTemps.cat, 10-12-2018. [Consulta: 28 desembre 2018].
* ↑ «Cultura inicia los trabajos de exhumación e identificación de las fosas de víctimas del franquismo» (en castellà). Castello.es, 20-11-2018. Arxivat de l'original el 10 d’abril 2019. [Consulta: 12 desembre 2018].
* ↑ Tamarit, Elena. «Comença l'exhumació dels primers cossos d'afusellats per la repressió franquista a Castelló». ApuntMedia.es, 20-11-2018. [Consulta: 12 desembre 2018].
* ↑ Moliner, Estefania. «Las exhumaciones en Castellón comienzan con el hallazgo de dos cuerpos no previstos» (en castellà). ElPeriódicoMediterráneo.com, 21-11-2018. [Consulta: 12 desembre 2018].
# Closter

Closter és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2008 tenia 8.659 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Closter tenia 8.383 habitants, 2.789 habitatges, i 2.320 famílies. La densitat de població era de 1.021 habitants/km².
Dels 2.789 habitatges en un 43,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,9% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 16,8% no eren unitats familiars. En el 14% dels habitatges hi vivien persones soles el 7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,98 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 26% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91 homes.
La renda mediana per habitatge era de 83.918 $ i la renda mediana per família de 94.543 $. Els homes tenien una renda mediana de 65.848 $ mentre que les dones 39.125 $. La renda per capita de la població era de 37.065 $. Aproximadament l'1,7% de les famílies i el 2,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Closter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Closter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# No Cav

No Cav és un terme periodístic utilitzat per indicar un gran moviment de protesta italià sorgit a segle XXI i format per associacions i grups de ciutadans units per les crítiques a les pedreres de marbre de Carrara als Alps Apuans.
El terme "No Cav", abreviatura de "No Cave" ("No a les pedreres", en llengua italiana) va ser utilitzat per primera vegada en un article del diari Il Tirreno l'any 2014 per definir els activistes que havien participat en una manifestació del comitè Salviamo le Apuane.
El símbol No Cav consisteix en una representació estilitzada en blanc i negre del viaducte de Vara del Ferrocarril Privat de Carrara travessat per una gran X vermella, a sobre de la qual les paraules "NO CAV" també vermelles, tot sobre fons blanc.
Aquesta pancarta, el disseny gràfic del qual recorda el del moviment No TAV, va aparèixer només l'any 2020, durant un acte organitzat per l'ecologista Gianluca Briccolani, que l'any següent, juntament amb Claudio Grandi i altres, hauria fundat l'associació Apuane Libere.
Aquest símbol i la definició de "No Cav" no són utilitzats ni acceptats per tots els grups del moviment i molts prefereixen definir-se amb termes més precisos.

## Referències

* 1 2 ««Salviamo le Apuane», i No Cav “occupano” il monte Carchio» (en italià), 18-05-2014.
* ↑ EJOLT. «La distruzione delle Alpi Apuane a causa dell'estrazione del marmo | EJAtlas» (en italià).
* ↑ ««Le cave portano ricchezza? Ma se siamo poveri e disoccupati...»» (en italià), 08-08-2020.
* 1 2 «"La coop Levigliani non tutela il Corchia"» (en italià), 1594705367796.
* ↑ «N O – C A V – MISANTHROPICTURE» (en italià). Arxivat de l'original el 2021-10-29. [Consulta: 4 agost 2022].
* ↑ «NASCE “APUANE LIBERE”: LA PRIMA ORGANIZZAZIONE DI VOLONTARIATO PER TUTELARE LE ALPI APUANE» (en italià), 08-05-2021.
* ↑ «CONFERENZA STAMPA DELL’ 8 MAGGIO» (en italià), 10-05-2021.
# Characidium interruptum

Characidium interruptum és una espècie de peix de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius costaners del sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Reinhardt, J. T. 1867. Om trende, formeentligt ubeskrevne fisk af characinernes eller Karpelaxenes familie. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1866: 49-68, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Characidium interruptum». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei: Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mont Adagdak

El Mont Adagdak (en anglès Mount Adagdak) és un estratovolcà del Plistocè que es troba a l'extrem septentrional de l'illa Adak, a les Illes Aleutianes, Alaska. Localitzat a 1.900 quilòmetres d'Anchorage, el cim es troba uns quatre quilòmetres al sud del Cap Adagdak, d'on pren va prendre el nom el 1948 pel United States Geological Survey. No es té constància de cap erupció durant l'Holocè.

## Referències

* ↑ Mount Adagdak description and information Arxivat 2012-08-02 a Wayback Machine. a Alaska Volcano Observatory
# Màkhino

Màkhino (en rus: Махино) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 16 habitants. Pertany al districte municipal de Saràtov.

## Referències

* ↑ «О преобразовании Соколовского, Михайловского, Краснооктябрьского, Вольновского, Дубковского, Расковского, Усть-Курдюмского, Александровского муниципальных образований Саратовского муниципального района Саратовской области, муниципального образования "Город Саратов" и внесении изменений в некоторые законодательные акты Саратовской области от 25 ноября 2021 - docs.cntd.ru». Arxivat de l'original el 2021-12-27.
* ↑ «Карта села Александровки в Саратовской области с улицами и номерами домов». mapdata.ru. Arxivat de l'original el 2020-10-17. [Consulta: 30 març 2020].
# Mosquiter de Makira

El mosquiter de Makira (Phylloscopus makirensis; syn: Phylloscopus poliocephalus makirensis) és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). És endèmic de les illes Salomon. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà i els matollars humids tropicals i subtropicals. El seu estat de conservació es considera sense evaluar (NE).

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie del mosquiter insular (P. poliocephalus makirensis).

## Referències

* 1 2 «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 4 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 627. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Mosquiter de Hume

El mosquiter de Hume (Phylloscopus humei) és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). Habita en Àsia central, des del Massís de l'Altai cap al sud per Turkmenistan, el Kazakhstan, nord-est de l'Afganistan, el Nepal, nord de l'Índia i Bangladesh. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
El novembre del 2015 es va veure, a Montjuïc (Barcelona), el moquiter de Hume per primera vegada a Catalunya.

## Referències

* ↑ «Mosquiter de Hume». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ Fitxa del mosquiter de Hume a Birdguides Arxivat 2012-11-07 a Wayback Machine. Rev. 20/01/2013 (anglès)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 623. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Hume's Leaf-warbler. Phylloscopus humei» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ Reservoir Birds
# Mont-Tremblant (Quebec)

* Per a altres significats, vegeu «Mont Tremblant».
Mont-Tremblant és un municipi del Quebec situat dins la municipalitat regional del comtat (MRC) dels Laurentides i la regió administrativa de les Laurentides. La vila pren el seu nom del mont Tremblant.
Segons el cens de 2011, aquesta vila té 9.494 habitants amb una superfície de 256 km². La vila es va constituir el 2000 per fusió de les poblacions de Saint-Jovite, Saint-Jovite-Paroisse, Mont-Tremblant-Village i Lac-Tremblant-Nord. A partir d'un referèndum la població de Lac-Tremblant-Nord va sortir d'aquesta fusió.

## Història

Al segle xvii els algonquins identificaren l'elevació Manitou Ewitchi Saga, com la muntanya de manitou o fins i tot com Manitonga Soutana, la muntanya dels esperits o del diable.
La regió va ser colonitzada el segle xix pel capellà Antoine Labelle que volia evitar l'expansió dels protestants. Va dissenyar l'emplaçament dels pobles segons la fertilitat del sòl.

## Fonts

* Gouvernement du Québec. «Mont-Tremblant». Répertoire des municipalités. Arxivat de l'original el 2013-12-02. [Consulta: 24 novembre 2013].
* Commission de toponymie du Québec
<references>

## Enllaços externs

* Ville de Mont-Tremblant
* Journal Local de Mont-Tremblant - Tremblant Express