OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Arquer

La Casa Arquer és una obra del municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un habitatge de planta baixa i dos pisos amb façana a dos carrers. La planta baixa va ser totalment transformada per la Banca Catalana, restant-li força al conjunt, de caràcter modernista. La Joieria March va recuperar la façana original, que és la que es pot veure actualment.
Té capcer sinuós amb els típics florons amb cintes de l'etapa modernista raspalliana, que cauen a sobre de les llindes de les finestres del segon pis. Les finestres d'aquesta planta estan creuades per un fris de rajoles de colors. A sobre del fris i a sota del capcer hi ha un estucat en dibuixos amb la data de 1926, que no correspon a la data de construcció sinó a la de la reforma.

## Història

La casa Arquer fou construïda a principis de segle XX i encara que no sabem la data exacta suposem que Joaquim Raspall ja era arquitecte municipal (1904) de Cardedeu. Raspall desplegà una intensa activitat constructiva a la vila d'ençà aquest any. Per altra banda, la casa Arquer pertany a la xarxa de construccions que d'ençà l'última dècada del segle xix es fan a la vila els cardedeuencs establerts a Barcelona, que faran de Cardedeu una vila d'estiueig, transformant el seu caràcter i el traçat urbà. El 1926 el mateix arquitecte va reformar la façana.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Arquer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Jacobo Siruela

Jacobo Fitz-James Stuart Martínez de Irujo, comte de Siruela, o simplement Jacobo Siruela (Madrid, 15 de juliol de 1954), és un editor i dissenyador gràfic español.

## Biografia

Fou el tercer fill de la xviii duquessa d'Alba de Tormes Cayetana Fitz-James Stuart i de Luis Martínez de Irujo i Artázcoz. Va estudiar Filosofia i Lletres en la Universitat Autònoma de Madrid.
El 1982, amb 26 anys, funda l'editorial Siruela i comença publicant una col·lecció de les novel·les més importants del cicle artúric. Un any més tard, edita la Biblioteca de Babel, per després editar la seva pròpia col·lecció de literatura fantàstica, El Ojo sin Párpado. I continua amb altres col·leccions emblemàtiques com Libros del Tiempo, El árbol del Paraíso, La Biblioteca Azul, Biblioteca Medieval o Las Tres Edades, entre moltes altres. El 2004 guanya el Premio Nacional a la Mejor Labor Editorial del Ministeri de Cultura i també el Premio Daniel Gil de Diseño Editorial. Aquell any, el 2000, Siruela ven l'editorial però continua com a director editorial fins al 2005. És llavors quan funda Atalanta, juntament amb la seva dona Inka Martí.
El 2010 escriu El mundo bajo los párpados, un assaig sobre el món oníric que el va situar a les llistes dels millors llibres del 2010.
Jacobo Siruela viu amb la seva família a Can Pou a Vilaür, Girona.

## Referències

* ↑ Festival MOT, Ajuntament de Girona i Ajuntament d'Olot, Catalunya, 2014
# Jan Mukařovský

Jan Mukařovský (Písek, Bohèmia Meridional, 11 de novembre de 1891 - Praga, Txecoslovàquia, 8 de febrer de 1975) fou un lingüista i teòric literari txec. Va ser catedràtic a la Universitat Carolina de Praga. Formà part del Cercle Lingüístic de Praga. És reconegut per les seves aportacions al Formalisme rus a l'Estructuralisme. És reconegut per la seva associació amb el Cercle Lingüístic de Praga i l'estructuralisme primerenc. Influït per les idees del formalisme rus i per la noció de signe del lingüista suís Ferdinand de Saussure, va tenir una profunda influència en la teoria literària estructuralista i postestructuralista, comparable amb la del lingüista nord-americà d'origen rus Roman Jakobson.

## Obres

* Dějiny české literatury (1959 – 1961), «Història de la literatura txeca», editor, tres volums.
* Aesthetic Function, Norm and Value as Social Facts (1970).
* Studien zur strukturalistischen Ästhetik und Poetik (1974).
* On Poetic Language (1976).
* The Word and Verbal Art: Selected Essays (1977).
* Kapitel aus der Ästhetik (1978).
* Structure Sign and Function: Selected Essays (1978).

## Referències

* ↑ «Mukařovský Jan» (en txec). [Consulta: 21 maig 2019].
* ↑ Treichl, Christiane. Art and Language: Explorations in (Post) Modern Thought and Visual Culture (en anglès). kassel university press GmbH, 2017-12-19. ISBN 9783737601962.
# Joana Amat Amigó

Joana Amat Amigó (Sant Just Desvern, 1952) és una empresària catalana.
La seva mare, Concepció Amigó, als 26 anys esdevingué la primera empresària del sector immobiliari a Espanya, perquè quan el seu marit va morir va decidir l'empresa que havia creat amb 24 anys, tres anys abans de morir. Joana va néixer el 1952, el dia després de la mort de son pare, i juntament amb la seva germana Immaculada van heretar i codirigir des del 1985 un negoci on fins a la llei de paritat del 2008 només van contractar dones com una manera de lluitar per la igualtat.
El gener del 2016 fou escollida presidenta de la Fundació Internacional de la Dona Emprenedora (Fidem) en substitució de Maria Angeles Tejada Barrio. El 2019 també era membre de la Taula de Gènere, Feminismes i LGTBI i impulsora del projecte Copersona que promou la responsabilitat social.
Va ser guardonada amb la Creu de Sant Jordi l'any 2019 "per la seva destacada participació en el sector immobiliari des de la seva empresa, Amat, al capdavant de la qual ha treballat amb gran compromís i dedicació. Per la voluntat de millora i creixement del seu àmbit professional i per promoure una cultura d'empresa coherent, innovadora i d'èxit. Presidenta de la Fundació Internacional de la Dona Emprenedora (FIDEM), la seva carrera professional és exemple del desenvolupament del talent femení, tant pel que fa a l'emprenedoria com a la direcció i la gestió empresarial".

## Referències

* 1 2 Escales, Carme. «"La única carta de libertad es la autonomía económica"» (en castellà), 08-01-2019. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ Roca, Ramon. «"Si la dona entra a la reducció de la jornada laboral no arriba a la cúpula" - 09 oct 2016». [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Joana Amat, nova presidenta de Fidem». [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 29 personalitats i 15 entitats». Web oficial de la Generalitat de Catalunya, 30-04-2019. [Consulta: 30 abril 2019].
# Jeroglífics d'Anatòlia

Els jeroglífics d'Anatòlia són una escriptura logogràfica (ISO 15924 =Hluw) nativa de l'Anatòlia Central, constituïda per 500 símbols. Han estat també anomenats jeroglífics hitites, tot i que la llengua que els emprava ha estat identificada com la llengua luvi, no l'hitita. No es coneixen connexions entre aquesta escriptura i els jeroglífics egipcis, ni amb l'escriptura cuneïforme.

## Història

S'observen pictogrames aïllats a la regió d'Anatòlia i Síria a partir de finals del 3000 aC i principis del segle XX aC en segells personals, però aquests només consisteixen en noms i títols, per la qual cosa no representen una escriptura desenvolupada. La majoria dels textos actuals es troben com a inscripcions monumentals de pedra, encara que alguns documents han sobreviscut en tabletes de plom. Les primeres inscripcions confirmades com luvi pertanyen a l'Edat de Bronze tardana, aproximadament els segles XIV. i XIII aC, arribant fins a l'Edat de Ferro, aproximadament els segles X aC i VIII aC. L'escriptura va desaparèixer al segle vii aC, imposant-se a la regió les escriptures alfabètiques.

## Referències

* ↑ Payne, A. Hieroglyphic Luwian (en anglès). Wiesbaden: Harrassowitz, 2004, p. 1. ISBN 3447050268.
* ↑ Melchert, H. Craig. Roger D.Woodard. Luvian (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 2004 (The Cambridge Encyclopedia of the World's Ancient Languages). ISBN 0521562562.
* ↑ Melchert, H. Craig. Peter T. Daniels i William Bright. The World's Writing Systems (en anglès). Nova York i Oxford: Oxford University Press, 1996. ISBN 0195079930.

## Enllaços externs

* Luvita a Ancientscripts.com
* Luvita Jeroglífic- Base de dades de l'indoEuropeu Arxivat 2006-07-12 a Wayback Machine.
* Sign list, lectures de síl·labes i logogrames
* La invenció de l'escriptura luvi jeroglífica (per Isabelle Klock-Fontanille)
# Jehangirabad

Jehangirabad o Jahangirabad fou un estat tributari protegit de l'Índia, una de les nombroses talukes de l'Oudh al districte de Barabanki, regida per una dinastia musulmana dels Shaykh. Els seus darrers talukdars foren Razak Baksh; Farzand Ali Khan (gendre de l'anterior) que va rebre el títol de raja del nawab d'Oudh, després amb caràcter hereditari, i va morir el 7 d'abril de 1881; la rani Zebunissa Begum, que el va succeir i es va casar amb el seu cosí Sheikh Sir Mohammed Tasadduk Rasul Khan que va rebre el títol de raja de manera personal (1893) i va morir el 1921; i Sir Muhammad Ijaz Rasul Khan, darrer talukdar.

## Referències

* Genealogia
# Joana de Borgonya

Joana de Borgonya és el nom dels següents personatges:
* Joana I de Borgonya (1191-1205), comtessa de Borgonya
* Joana II de Borgonya (1292 - Roye-en-Artois, 1330), comtessa de Borgonya (1307-1330), d'Artois (1329-1330), i reina consort de França (1316-1322)
* Joana III de Borgonya (1308-1347), comtessa de Borgonya i Artois (1330-1347) i duquessa consort de Borgonya (1318-1347)
* Joana de Borgonya i de França (1293 - París, 1348), infanta de Borgonya i reina consort de França (1328-1348)
* Joana de Savoia i de Borgonya (~1310- 1344), princesa filla d'Eduard el Liberal, comte de Savoia i de Blanca de Borgonya
# Jocs Olímpics d'Estiu de 1944

Els Jocs Olímpics d'Estiu de 1944, oficialment Jocs de la XIII Olimpíada, havien de ser els jocs que s'havien de disputar a la ciutat de Londres (Regne Unit) l'any 1944. A conseqüència de la Segona Guerra Mundial (1939-1945) foren cancel·lats.

## Antecedents

En una reunió realitzada pel Comitè Olímpic Internacional l'any 1939 s'escollí la ciutat de Londres per davant de les candidatures de Roma (Itàlia), Detroit (Estats Units d'Amèrica), Lausana (Suïssa), Atenes (Grècia), Budapest (Hongria), Hèlsinki (Finlàndia) i Mont-real (Canadà).
L'esclat de la Segona Guerra Mundial provocà la cancel·lació dels Jocs. Londres fou l'organitzadora dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1948, havent estat seu de l'edició de 1908 i sent l'escollida per realitzar l'edició de 2012.
# Johannes Koskinen

Hannu Erkki Johannes Koskinen (Janakkala, 1954) és un polític finlandès, diputat del Parlament finlandès i militant del Partit Socialdemòcrata de Finlàndia. Exercí el càrrec de Ministre de Justícia (1999-2005) i membre de consell municipal de Hämeenlinna (1989-2004). Va néixer a la ciutat finlandesa de Janakkala el 19 de desembre de 1954.
# Iria Fernández Crespo

Íria Fernàndez Crespo (Barcelona, 1982) és una poetessa, i escriptora catalana.

## Trajectòria

Participacions en recitals de poesia a Barcelona i altres ciutats. En 2010 va publicar el seu primer poemari individual Flores da galvana.

## Obres
### Poesia

* Flores da galvana. 2010. Editorial Espiral Maior. ISBN 978-84-92646-53-1

### Obres col·lectives

* Quàntiques! 2008. Editor Quarkpoesia i Universitat Autònoma de Barcelona, 100 pàg. ISBN 8449025397 obra en línia, l'autora entre pàgines 29 a 38

## Referències

* ↑ Xornal.com. «Iria Fernández Crespo debuta na poesía con Espiral Maior» (en gallego), 23-04-2011. Arxivat de l'original el 2011-04-21. [Consulta: 24 agost].
* ↑ Ramón Chao. «Iria Fernández Crespo debuta na poesía con Espiral Maior» (en gallego), 19-04-2011. [Consulta: 17 agost].
# Johannes Hals

Johannes Hals (Haarlem, c. 1620-c. 1654) fou un pintor barroc neerlandès.
Fill de Frans Hals i de Lysbeth Reijniersdr., la seva segona esposa, no consta l'any del seu naixement ni hi ha registre del seu baptisme. Com els seus germans Harmen i Frans II, era bo per la música i per la pintura. També com els seus germans Nicolaes i Reynier i el seu cunyat Pieter Gerritsz. van Roestraeten, es devia haver format en el taller patern abans d'ingressar, a una data desconeguda, en el gremi de Sant Lluc. El gener de 1648 va contreure matrimoni a Bloemendaal amb Maria de Wit, però el juliol d'aquest mateix any s'havia quedat vidu. Un any després, el juny de 1649, es va casar per segona vegada, amb Sara Gerritsdr., amb qui va tenir dos fills. Encara que es desconeix la data, els dos pares havien mort abans de l'11 de novembre de 1654, quan els dos petits van ser acollits a l'orfenat de Haarlem. Un d'aquests fills encara vivia quan Arnold Houbraken va escriure'n la seva biografia.
Va pintar retrats a la manera paterna (Retrat d'un home desconegut, Detroit Institute of Arts) i escenes de gènere, com a Nens jugant i Alegre reunió (Frans Hals Museum) en un estil més proper al del seu oncle, Dirck Hals, i fins i tot al de Jan Miense Molenaer.

## Referències

* ↑ Houbraken, Arnold. Biblioteca digital de la literatura neerlandesa. Jan Hals Fransz De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen] (en neerlandès), 1718.
* ↑ Biesboer, Pieter, y Luna, Juan J., p. 174, llamado Johannes Fransz.
* 1 2 Jan Hals en Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie (RKD).
* ↑ Ficha de la obra en RKD.
* ↑ Obras de Johannes Hals en el Frans Hals Museum.
* ↑ Biesboer, Pieter, y Luna, Juan J., p. 90.

## Bibliografia

* Biesboer, Pieter y Luna, Juan J., La pintura holandesa del Siglo de Oro. Frans Hals y la escuela de Haarlem, Madrid, Barcelona: BBV, 1994, ISBN 84-604-9248-6
# Jon Aurtenetxe Borde

Jon Aurtenetxe Borde (Amorebieta, Biscaia, 3 de gener de 1992) és un futbolista professional basc que juga pel Miedź Legnica polonès La seva posició natural és la de defensa central, tot i que acostuma a jugar de lateral.

## Trajectòria

Als 17 anys va debutar amb el primer equip el 17 de desembre de 2009 a l'Europa League contra el Werder Bremen a San Mamés, quan encara pertanyia al juvenil. Aquesta mateixa temporada, es va proclamar campió de la Copa del Rei juvenil al vèncer al Real Madrid per 2-0, el 26 de juny de 2010. Després de fer la pretemporada 2010/11 amb el primer equip, l'entrenador, Caparrós, va decidir confiar amb ell i així, el 29 d'agost de 2010, va debutar a la lliga amb el primer equip contra l'Hèrcules. Des d'aleshores es va fer amb la titularitat del lateral, tot i la seva posició natural que era la de central, i va continuar jugant al primer equip desbancant als seus tres competidors a lloc; Xabi Castillo, Mikel Balenziaga i Koikili. Tot i tenir fitxa de l'Athletic de Bilbao B, Aurtenetxe no va debutar amb el seu equip, sent saltat directament del juvenil al primer equip.
La seva progressió es va veure frenada de cop el desembre de 2010, quan va patir una greu lesió que li va fer perdre la resta de la temporada. Una greu luxació a l'espatlla va ser la causant, de la qual va ser operat el 28 de desembre de 2010. Al final de la temporada 2010/11, va jugar alguns partits amb l'Athletic de Bilbao B per recuperar l'estat de forma després de la seva lesió
El juny de 2011 l'Athletic va decidir donar-li fitxa del primer equip. L'11 de desembre de 2011 marca el seu primer gol oficial amb el primer equip de l'Athletic, contra el Racing a "La Catedral"

## Selecció

Va jugar amb la selecció espanyola Sub-17 quedant tercer al mundial de Nigèria 2009 de la categoria i a l'agost de 2010 el van pujar a la sub-19.

## Estadístiques

* Revisat: 17 d'agost de 2011.
| Club | Categoria | Temporada | Lliga | Lliga | Copa | Copa | UEFA | UEFA | Total | Total |
| Club | Categoria | Temporada | Part. | Gols | Part. | Gols | Part. | Gols | Part. | Gols |
| Categoria juvenil |||||||||||
| Athletic Club Juvenil A | Divisió d'Honor Juvenil | 2008/09 | 27 | 4 | 7 | 0 | - | - | 34 | 4 |
| Athletic Club Juvenil A | Divisió d'Honor Juvenil | 2009/10 | 13 | 2 | 7 | 0 | - | - | 20 | 2 |
| Athletic Club Juvenil A | Divisió d'Honor Juvenil | Total club | 40 | 6 | 14 | 0 | - | - | 54 | 6 |
| Carrera professional |||||||||||
| Athletic Club | Primera Divisió | 2009/10 | - | - | - | - | 1 | 0 | 1 | 0 |
| Athletic Club | Primera Divisió | 2010/11 | 10 | 1 | 2 | 0 | - | - | 12 | 0 |
| Athletic Club | Primera Divisió | Total club | 10 | 1 | 2 | 0 | 1 | 0 | 13 | 1 |

## Referències

* ↑ Ficha de Aurtenetxe a la página de l'Athletic
* ↑ «Operación a Jon Aurtenetxe». Athletic Club, 13-01-2011.
* ↑ Caparrós está molesto por la llamada de Aurtenetxe a la sub'19
* ↑ «Ficha oficial de Jon Aurtenetxe». Athletic Club, 25-09-2010.

## Enllaços externs

* Jon Aurtenetxe al web de la LFP (castellà)
# Jean-Dominique de La Rochefoucauld

Jean-Dominique de La Rochefoucauld (16è districte de París, 30 de juny de 1931 - 14è districte de París, 2 de febrer de 2011) va ser un guionista i director de televisió francès.
Va col·laborar especialment en el treball televisiu de Roberto Rossellini i el de Maurice Failevic.

## Biografia

El comte Jean-Dominique Marie Henri de La Rochefoucauld prové de la branca dels ducs de La Roche-Guyon de la casa de La Rochefoucauld. És fill del comte Jacques de La Rochefoucauld (1897-1981) i de Jacqueline de Cassagnes de Beaufort de Miramon (1902-1966). Té cinc germans i germanes.
Fou membre del Partit Comunista.
Sense descendència de la seva primera unió, té tres filles de la seva segona dona, la productora Michelle Podroznik: Sophie, Claire i Sylvie.
Va morir el 2 de febrer de 2011 a l'edat de 79 anys.

## Filmografia
### Guionista

* 1966 : La Prise de pouvoir par Louis XIV de Roberto Rossellini
* 1969 : Les Actes des Apôtres de Roberto Rossellini
* 1970 : Socrate de Roberto Rossellini
* 1971 : Blaise Pascal de Roberto Rossellini
* 1972 : Augustin d’Hippone de Roberto Rossellini (diàlegs)
* 1972 : Mandrin de Philippe Fourastié
* 1972 : Léonard de Vinci de Renato Castellani
* 1975 : Les Exilés de Guy Lessertisseur (segons James Joyce)
* 1978 : 1788 de Maurice Failevic
* 1979 : Charles Clément, canut de Lyon, telefilm de Roger Kahane (autor i guionista)
* 1981 : Le Cheval-vapeur de Maurice Failevic
* 1982 : Marcheloup de Roger Pigaut
* 1997 i 1998 : PJ (7 episodis)

### Director

* 1983 : Richelieu ou la journée des dupes, 1990
* 1984 : L'An Mil
* 1988 : Liberté, libertés
* 1992 : Taxi Girl (també guionista)
* 1992 : Le Faux Nez
* 1996 : Le Président et la garde barrière
* 2003 : La Faux (també guionista)
* 2005 : Rosalie s'en va

## Referències

* ↑ Genealogia de La rochefoucauld
* ↑ Decés de Jean-Dominique de la Rochefoucauld, Le Point, 2 de febrer de 2011
* ↑ inclòsel més gran, Pierre (1925 - desaparegut a Indoxina).
* ↑ «Sophie de La Rochefoucauld, l’aristo rouge du Front de gauche». Rue89, 27-05-2012.

## Enllaços externs

* Biografia a Linkiesta.it Arxivat 2011-02-23 a Wayback Machine.
# Jonathan Walters

Jonathan Ronald "Jon" Walters (nascut el 20 de setembre de 1983) és un futbolista professional irlandès que juga com a davanter amb el Stoke City de la Premier League i la selecció irlandesa.

## Referències

* ↑ «Premier League Player Profile Jonathan Walters». Barclays Premier League, 2015. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2015. [Consulta: 15 gener 2015].
# Jordi de Vic

* Aquest article tracta sobre el bisbe de Vic del segle X. Si cerqueu el bisbe de Vic del segle XV, vegeu «Jordi d'Ornós».
Jordi fou bisbe de Vic des de mitjans de l'any 914 fins com a mínim l'any 947.
Fou elegit com a bisbe de Vic per aclamació de la seva comunitat. Per consell del bisbe Teodoric de Barcelona, els principals electors anaren a Girona. Durant aquest viatge, el bisbe Guigó, acostumat a viatjar a la metròpoli, quedà encarregat de presentar-lo a l'arquebisbe de Narbona, i va advisar aquest de l'assumpte amb Riculf, bisbe d'Elna, Reginard de Besiers i Teodoric (Thierry) de Lodeva, que li digueren que si els bisbes Armand de Tolosa, Guimerà de Carcassona, Gerard de d'Agde, Ucbert Neumacense (Hubert de Nimes?), Gunterio de Magalona i Adulf de Pallars, amb l'aprovació del metropolità Agi podien fer el que demanaven els de l'església osonenca. No hi hagué inconvenient i es confirmà mitjançant escriptura signada el 17 de juny del 914 per quatre bisbes, dels que Villanueva esmenta Reginard, Gerard i Teodoric, el nom del primer signant no es pot llegr. D'aquest procedir Villanueva comenta que se seguia encara el cànon del concili Valentino (Valentí?) de l'any 546, pel que a la mort d'un bisbe acudís l'immediat, en aquest cas Teodoric de Barcelona que fa l'ofici de visitador i té cura del funeral del finat i presideix l'elecció del successor. Això també passà més tard a la mort del bisbe Guadamir. També n'extreu la vigència del costum de requerir el consentiment de l'elecció del bisbe a la de la resta de bisbes de l'arxidiòcesi, quinze en el cas de la Narbonense.
De l'episcopat de Jordi consta la consagració, a precs del comte d'Urgell Sunyer i del seu fill Ermengol, de l'església de Santa Maria de Moià (Modeliano) l'any 939. També confirmà Jordi el 945 la fundació del monestir de Santa Cecília de Montserrat, feta cinc anys abans pel comte Sunyer de Barcelona i Urgell i per la seva muller Riquilda de Tolosa que també signen l'ardiaca Guadamir, i Ató com a notari, que Villanueva creu que foren els bisbes successors d'aquest. Jordi apareix també implicat en un judici fet el 7 de febrer del 947 en què es disputava la possessió de certs alous per part del bisbat, confirmant-se la seva possessió a ell i els seus successors. Per aquest i altres arguments fixa Villanueva la seva mort en data posterior.

## Bibliografia

* Villanueva, Jaime. Viage literario á las iglesias de España. Tomo VI Viage a la Iglesia de Vique. Año 1806 (en castellà). Valencia: en la imprenta de Oliveres, antes de Estévan, 1821, p. 128-139 [Consulta: 18 novembre 2016].
Viccionari
# Jordi de Wittelsbach

Jordi de Baviera anomenat el Ric (Burghausen 15 d'agost de 1455 - Ingolstadt 1 de desembre de 1503), (en alemany Georg, Herzog von Bayern-Landshut) va ser l'últim duc de Baviera-Landshut-Ingolstadt. Era fill de Lluís IX el Ric i d'Amàlia de Saxònia.

## Biografia

Juntament amb el seu cosí Albert IV de Baviera-Munich, Jordi va tractar d'estendre la seva influència a l'Àustria Anterior, però el 1489 va abandonar aquestos plans per resoldre les diferències amb Frederic III, emperador del Sacre Imperi. Jordi més tard es va convertir en un sòlid aliat de l'emperador Maximilià I i va recolzar les seves campanyes a Suàbia, Suïssa, Gueldre i Hongria.
El seu casament amb la princesa Edivigis Jaguellon, una filla del rei Casimir IV de Polònia, el 1475 es va a Landshut sent una de les festes més esplèndides de l'Edat Mitjana. La parella va tenir cinc fills, tres mascles i dues femelles. No obstant això, cap dels seus fills van sobreviure a Jordi, i per les restriccions de la llei sàlica que es practicava a l'Alemanya medieval, les seves filles no podien heretar el ducat. No obstant això, Jordi va tractar de llegar el ducat a la seva filla Isabel o Elisabet i al seu marit Rupert tercer fill de l'elector palatí Felip del Palatinat. Això va portar a una destructiva guerra de successió després de la mort de Jordi el 1503/1504. Finalment va ser succeït per Albert IV de Baviera-Munich. Només el nou ducat del Palatinat-Neuburg va passar als fills de Rupert, Otó Enric, Elector Palatí (Ottheinrich) i Felip. Les comarques més meridionals de Baviera-Landshut, Kufstein, Kitzbühel i Rattenberg, van passar a l'emperador Maximilià i es van unir al comtat de Tirol.

## Matrimoni i fills

Jordi i Eduvigis o Hedwiga van tenir els fills següents:
* Lluis de Wittelsbach o Baviera (1476-1496)
* Rupert de Wittelsbach o Baviera (1477)
* Elisabet de Wittelsbach o Baviera (1478-1504), casada amb Rupert del Palatinat i va ser mare d'Otó Enric, Elector Palatí.
* Margarida de Wittelsbach o Baviera (1480-1531)
* Wolfgang de Wittelsbach o Baviera († 1482), mort poc després de néixer.

## Referències

* Sebastian Hiereth: Georg der Reiche, Herzog von Bayern-Landshut a: Neue Deutsche Biographie (NDB), Duncker & Humblot, Berlín 1964
* Sigmund von Riezler: Georg der Reiche, Herzog von Bayern-Landshut a: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB), Duncker & Humblot, Leipzig 1878