OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enric Guarner i Dalias

Enric Guarner i Dalias (Barcelona, 17 de juny de 1932) és un metge català naturalitzat mexicà, germà del també metge Vicenç Guarner i Dalias.

## Biografia

El seu pare va combatre a la guerra civil espanyola com a coronel de l'Exèrcit Popular de la República, i en acabar el conflicte es va exiliar amb tota la família a Casablanca (Protectorat francès del Marroc), d'on el 1941 marxaren cap a Mèxic.
A Mèxic va estudiar al Colegio Madrid i el 1956 es graduà en medicina a la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic amb una tesi sobre El fascículo tegmental central. De 1956 a 1957 fou resident de Psiquiatria del programa de la Universitat Washington a Saint Louis (Missouri). Durant 1957 i 1958 va fer el segon any en la Universitat de Texas, a Galveston. El tercer any el cursà en la Fundació Pinel de Seattle, Washington.
El 1959 va tornar a Mèxic i va continuar estudiant a l'Institut de Psicoanàlisi de l'Associació Psicoanalítica Mexicana. Acabà en 1965 i des de llavors es dedicà a la pràctica privada. Entre 1959 i 1962 és fou consultant psiquiàtric de l'Hospital General i també professor auxiliar en el curs de Neurologia.
Entre 1965 i 1970, Guarner és membre de l'Associació Psicoanalítica Mexicana i realitza una recerca sobre l'experiència amb drogues, que amb el títol The Psychodynamic Aspects of Drug Experience fou publicat a The British Journal of Medical Psychology en 1966. El treball es basa en l'esquema de Melanie Klein sobre l'efecte del consum de fongs al·lucinògens o mescalina en posicions esquizo-paranoide i maniaco-depressiva i fou un dels primers en el terreny de l'ús de substàncies psicodèliques. En un altre article, Some Thoughts on the Symbolisn of Bullfights, a Paychoanalytic Review (1970), a través del psicoanàlisi de dos toreros fa un estudi sobre la psicologia de la tauromàquia a través de la història. Posteriorment va publicar diversos articles i llibres sobre l'homosexualitat, la histèria, l'ejaculació precoç des de l'òptica del psicoanàlisi i la interpretació dels somnis.
De 1970 a 1976 fou consultant a l'Hospital de la UNAM i des de 1983 fins a 2008 catedràtic del curs de doctorat de psicologia a la Universitat de La Salle.

## Obres

* The Psychodynamic Aspects of Drug Experience Arxivat 2014-09-11 a Wayback Machine. a The British Journal of Medical Psychology (1966)
* Some Thoughts on the Symbolisn of Bullfights Arxivat 2014-09-11 a Wayback Machine., a Paychoanalytic Review (1970)
* The Problem of Hysteria a The Psychoanalitic Forum (1972)
* Un homosexual: sus sueños (1976) amb Santiago Ramírez i Isabel Díaz de Portillo
* Lack of Timing in an Unusual Case of Ejaculatio Praecox Arxivat 2014-09-11 a Wayback Machine. (1977).
* Psicopatología Clínica y Tratamiento Analítico Arxivat 2014-09-11 a Wayback Machine. (1978)
* Història del toreo en México Arxivat 2014-09-11 a Wayback Machine.' ' (1979)

## Referències

* ↑ Riera i Llorca, Vicenç. Els exiliats catalans a Mèxic. Barcelona: Editorial Curial, 1994, p. 281.
* ↑ «Biografia d'Enric Guarner». Arxivat de l'original el 2014-09-02. [Consulta: 10 setembre 2014].
# Ermita de Sant Blai (l'Aleixar)

Sant Blai és una ermita al terme municipal de l'Aleixar (Baix Camp, Tarragona) a mà dreta de la carretera que puja en direcció a les Muntanyes de Prades.
Té una sola nau, l'altar major és d'estil gòtic modernista, amb el tutelar al mig i als costats. Als murs laterals del presbiteri hi ha dos llenços grans a l'oli que representen les Ànimes al de la dreta i Sant Antoni al de l'esquerra. Aquest darrer va ser retocat el 1766 per Joan Alborná i té sis petits altars laterals. Quant als vitralls, n'hi ha dos idèntics i d'estructura simètrica que lluïen en el cercle central: un la mitra i l'altra possiblement un bàcul.

## Història

Les referències més antigues les proporcionen uns cairons de fusta policromada que en revelen un origen medieval. Ple que fa a documentació, la més antiga és un pergamí de l'any 1341 a través del qual Maria, esposa de Guillem Tost de l'Aleixar, deixa un testament.
L'any 1501 un pergamí ens informa que estava mancada de llum i ornaments i a Tarragona s'autoritza la petició d'almoines per poder dotar-la d'aquests elements. L'any 1655 trobem que en la Memòria dels censos de Sant Martí, Pere Alberich, pagès d'Aleixar, crea un censal de propietat a favor de l'ermita de Sant Blai, i el llibre del Consell el 1678 refereix uns pagaments que la vila ha promès a l'ermità i li adverteixen un any després que la seva filla i el seu gendre visquin a casa seva i no a l'ermita.
Les vicissituds del segle xx van motivar que, després de la Guerra Civil Espanyola, de l'interior de l'ermita no en quedés res i després fos necessari fer una sèrie d'actuacions encaminades a superar-ne les conseqüències: es va dur a terme l'acte simbòlic de reposició de la imatge del sant; es va dotar d'una mesa el 1945 (obra encarregada a l'escultor Modest Gené per a la parròquia i col·locada després a l'ermita); l'any 1953 s'hi celebraren festes solemnes amb ocasió de la restauració; el 1981 es va refer la teulada; el 1983 hi va haver subministrament d'aigua i el 1997 l'ermita es va enrajolar amb pedra natural.

## Referències

* ↑ «Ermita de Sant Blai». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2014].

## Enllaços externs

* «Ermita de Sant Blai». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* Ermita de Sant Blai a la pàgina web de l'Ajuntament
# Escola dominical

L'Escola Dominical, Escola Bíblica Dominical o EBD és una estructura educacional que ensenya la Bíblia i doctrina en cada església local de les Esglésies Protestants.
Fundades el 1780 per Robert Raikes, un periodista britànic, natural de Gloucester que va sentir preocupació per l'abandonament dels nens en els barris pobres de la seva ciutat. Raikes va començar a escriure articles sobre la seva preocupació, i aviat, molts creients es van unir per organitzar en diferents esglésies britàniques (anglicanes, metodistes, calvinistes i congregacionalistes) un sistema que ensenyarà a llegir i a escriure als nens pobres. Amb els anys, les escoles dominicals que ensenyaven primeres lletres es van fer prescindibles amb l'avanç de l'escolaritat pública. Així doncs, van començar a dedicar-se més bé a la formació religiosa de cada església per als seus nens.
Als Estats Units d'Amèrica, aquest programa eclesiàstic dominical es va ampliar per tota la seva família, especialment entre els baptistes, incloent cursos bíblics per totes les edats. Aquesta ampliació es va donar també a la majoria dels països de l'Amèrica Llatina.
A Espanya, la implantació tardana de les Escoles Dominicals va vindre a partir de l'any 1857 de la mà d'una organització catòlica, la Real Associació d'Escoles Domincals, dirigida fonamentalment a joves serventes i obreres. El 1905, el nombre d'Escoles Dominicals dependents de l'associació sumaven un total de 200 establiments, a les que assistien un total de 20.000 alumnes.

## Referències

* ↑ Collins, Louanne. Macclesfield Sunday School 1796- 1996. Macclesfield, Cheshire: Macclesfield Museums Trust, 1996. ISBN 1-870926-09-9.
* ↑ Davies, Stella. History of Macclesfield. Reprint 1976. Didsbury, Manchester and Macclesfield: E.J.Morten, 1961, p. 219–225. ISBN 0-85972-034-9.
# Eri Yonamine

Eri Yonamine, (en japonès: 與那嶺恵理, 25 d'abril de 1991) és una ciclista japonesa, professional des del 2016 i actualment a l'equip FDJ Nouvelle-Aquitaine Futuroscope. Campiona nacional tant en ruta com en contrarellotge.

## Palmarès en ruta

* 2012
** 1a a la Volta a Okinawa
* 2013
** Campiona del Japó en ruta
** Campiona del Japó en contrarellotge
* 2015
** Campiona del Japó en contrarellotge
* 2016
** Campiona del Japó en ruta
** Campiona del Japó en contrarellotge
* 2017
** Campiona del Japó en ruta
** Campiona del Japó en contrarellotge

## Palmarès en ciclisme de muntanya

* 2014
** Campiona del Japó en Camp a través

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Ernesto Cisneros

Ernesto Cisneros Salcedo (26 d'octubre de 1940) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1966.

## Referències

* ↑ Chávez Ogazón, Víctor Manuel. «Cincuenta años de historia» (en castellà). El Occidental, 11-09-2012. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 26 desembre 2017].
* ↑ 1966 FIFA World Cup England Arxivat 2011-10-22 a Wayback Machine.
* ↑ Ernesto Cisneros Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Escenes d'una orgia a Formentera

Escenes d'una orgia a Formentera és una comèdia de Francesc Bellmunt, rodada a Barcelona i a Formentera l'any 1995.

## Sinopsi

Després d'haver assolit l'èxit i el reconeixement artístic dalt dels escenaris, Joan Barnat ha abandonat definitivament el teatre per a dedicar-se només a la televisió. El seu comportament frívol i disbauxat li fan perdre el control de la situació i s'obsessiona en deixar la feina a la tele i dedicar-se a la recerca de la Leyla, un vell amor que va conèixer a Formentera als anys setanta en una fabulosa orgia hippy. La Rosa Grau, que és la realitzadora del programa i també la seva dona, convenç al patrocinador i als col·laboradors que la millor manera de salvar el programa concurs és organitzar una falsa orgia a Formentera i aconseguir, amb la catarsi, que en Joan recuperi el seny i ells conservin la feina.

## Repartiment

* Rosa María Sardá
* Joaquín Kremel
* Helena Pérez-Llorca
* Emilio Gutiérrez Caba
* Merce Lleixa

## Referències

* ↑ «Escenes d'una orgia a Formentera». [Consulta: 7 maig 2021].
* ↑ Mora, Rosa «Bellmunt recuerda la época 'hippy' en 'Escenas de una orgía en Formentera'» (en castellà). El País [Madrid], 01-08-1996. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Abillá, Beatriz. «Francesc Belimunt estrena en el Savoy sus “Escenas d’una orgia a Formentera”» (en castellà) p. 53. La Vanguardia, 26-07-1996. [Consulta: 7 maig 2021].
* ↑ Torres, Augusto Martínez «Sobre la llamada 'comedia catalana'» (en castellà). El País [Madrid], 09-08-1996. ISSN: 1134-6582.
# Escenites

Escenites (Scenitae, Σκηνῖται) fou un nom general per diverses pobles àrabs de Síria, Mesopotàmia i la mateixa Aràbia. Claudi Ptolemeu els situa al nord dels thaditae i dels saraceni. El nom significa «habitants de tendes», del grec σκηνη (skènè) que significa barraca, tenda de campanya, la mateixa paraula que va donar escena, la tenda i per extensió el podi on els actors es mouen, doncs més aviat el nom descriptiu que els grecs van donar a uns grups de nòmades.

## Referències

* ↑ W., G. «Scenitae». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
* ↑ de Boer, Z.C.; Koch, C.G.Th.W.. «Scenitae - de betekenis volgens Grieksche en Romeinsche Oudheid». A: Woordenboek der Grieksche en Romeinsche Oudheid (en grec antic, neerlandès). Haarlem: De Erven F. Bohn, 1910 [Consulta: 6 maig 2020].
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «escena». A: Diccionari etimològic. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (2004, 4ª edició), p. 332. ISBN 9788441225169.
# Església del Carme (l'Alguer)

L'església del Carme és un lloc de culte situat en el centre històric de l'Alguer, a prop de les fortificacions catalanes. Consagrada al culte catòlic, forma part de la parròquia de la Immaculada Concepció de la diòcesi de l'Alguer-Bosa.
La fundació de l'església, feta oficialment el 12 de desembre de 1644, coincideix amb la de l'antic convent i va ser obra de dos carmelitans catalans, Brios i Brunacho que, gràcies als llegats i les donacions dels veïns, van poder comprar tres edificis contigus, per transformar-los en un gran espai religiós que inclou l'església i el convent, tot i que aquest últim ja no existeix a causa d'un incendi que el va destruir el 1889.

## Descripció

L'edifici està construït en pedra arenosa. La teulada del temple està formada per dos aiguavessos.

### Exterior

La façana exterior, realitzada el 1749 amb la creació d'un petit atri, condueix a l'entrada de l'església; presenta a les cantonades dues pilastres en angle, a la part superior frontal hi ha dues finestres que s'obren a la galeria de les dones, permetent la llum natural en el seu interior i, al timpà, es troba una rosassa quasi invisible. La façana s'acaba amb un campanar compost per tres arcs amb dues campanes.
L'entrada a l'església s'eleva per damunt del nivell del carrer per una gran obertura en arc i a través de dos trams de graons situats el primer abans de l'atri i el segon ja a l'entrada interior de l'església travessant la petita distància de l'atri.

### Interior

L'interior consta d'una planta rectangular amb una nau central coberta amb volta de canó, on hi ha tres capelles a cada costat. A la de l'absis, es troba el retaule major de fusta tallada, daurada i policromada, probablement realitzada per un mestre de Sàsser, entre finals del segle xvii i principis del segle xviii. El presbiteri s'eleva dos graons més alts que el terra de la nau i està vorejat per una balustrada de marbre viat; també acull l'altar construït amb el mateix marbre i estil, segurament pel mateix autor de la balustrada, on es pot apreciar un baix relleu de la Mare de Déu amb l'infant.
Les capelles laterals tenen volta de creueria, estan dedicades a sant Albert, Maria Magdalena de Pazzi, sant Franco Lippi, les Ànimes Beneïdes, Nostra Senyora dels Desemparats i un santcrist; les dues últimes estan limitades per una balustrada de marbre. A l'esquerra, entre la primera i la segona capella, es troba el púlpit, tallat en fusta, que mostra l'escut d'armes de l'orde del Carme.

## Referències

* «Alghero, Chiesa del Carmine» (en italià). Sardegnacultura. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 8 setembre 2014].

## Bibliografia

* P. Nonis, Chiese e santuari del territorio di Alghero, in Alghero: cara de roses, Cagliari, Editrice sarda F.lli Fossataro, 1951, pp. 360-365;
* S. Colomo, Guida ad Alghero e dintorni, Sassari, 1984;
* E. Valsecchi, Monumenti del centro storico di Alghero, Sassari, Nuova Comunità, 1995;
* A. Ingegno, Il centro storico di Alghero: appunti per una ricerca, Oristano, S'alvure, 1996;
* L. Deriu, Alghero: la città antica, Sassari, Carlo Delfino, 2000.
# Escil·la

«Escil·la (Scylla)» té aquests significats:
* Escil·la (botànica)
* Toponímia:
** Escil·la (ciutat)
** (155) Scylla, asteroide
* Personatges:
** Escil·la (filla de Forcis)
** Escil·la (filla de Nisos)
# Esclerosi

«Esclerosi» té aquests significats:
* Esclerosi (medicina), enduriment malaltís dels teixits o òrgans a causa de la hiperplàsia del teixit conjuntiu que entra en la seva estructura
** Esclerosi múltiple
** Esclerosi lateral amiotròfica, malaltia neurològica
** Ateroesclerosi, enduriment de les artèries
** Otosclerosi, malaltia genètica que afecta l'oïda
** Esclerodèrmia
** Esclerosi tuberosa
* En zoologia, un procés que endurix l'esclerotina de l'exoesquelet animal afegint proteïnes com la resilina i de vegades sals minerals com el carbonat de calci.
* En botànica i fitopatologia, procés que endureix el teixit vegetal afegint fibres i esclereides resultant en l'esclerènquima. Pot ser un procés fitopatològic
* Euroesclerosi
Viccionari
# Ermita de la Misericòrdia

* Per a altres significats, vegeu «Ermita de la Misericòrdia (la Fatarella)».
L'ermita de la Misericòrdia de Queretes (Matarranya) és una església del segle xvi amb afegits del segle xviii. Segons està gravat a la portada, la construcció original és del 1553. És d'estil gòtic, tot i que incorpora elements d'estil renaixentista. És una església de nau única, de tres trams, coberta amb volta de creueria, amb una capçalera poligonal de cinc trams. Té contraforts potents i algunes capelles laterals, cobertes també amb volta de creueria. A la capçalera s'hi va afegir una sagristia barroca el 1741. Es conserven restes d'edificacions conventuals al voltant de l'ermita.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ermita de la Virgen de la Misericordia». Sistema de Información del Patrimonio Cultural Aragonés. Govern Aragonès. [Consulta: 5 octubre 2014].
# Eudem (adroguer)

Eudem (en grec antic Εὔδημος) va ser un metge que va viure al segle iv aC o III aC que va compondre algunes medicines amb fórmules pròpies. Teofrast diu que fou una eminència en el seu ofici d'adroguer, ja que era "venedor de drogues". Eudem va voler demostrar que quan les persones estaven acostumades a les drogues, no sentien els seus efectes. Ho demostrava ingerint una petita quantitat de droga cada matí, i apostava que no en sentiria cap efecte abans de la posta del sol.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 142. ISBN 8481641618.
# Eudald Xuriguera

Eudald Xuriguera fou un líder del moviment obrer català del segle xix. Format en les idees del socialisme, al qual arribà des del sector tèxtil, destaca la seva participació com a líder de la Federació de les Tres Classes de Vapor, des d'on impulsà diverses accions sincials. També participà en la Unió Manufacturera (1872) com a representant dels teixidors mecànics. Assistí a les sessiones dites possibilistes de la Segona Internacional a París, on la representació catalana va topar amb la del PSOE, de línia marxista.

## Referències

* ↑ Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 1142, entrada: "Eudald Xuriguera". ISBN 84-297-3521-6.
# Eudeilinia

Eudeilinia és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Drepaninae.

## Taxonomia

* Eudeilinia herminiata Guenée, 1857
* Eudeilinia luteifera Dyar, 1917

## Referències

* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; et al. «Eudeilinia» (en anglès). The Global Lepidoptera Names Index. Natural History Museum, 2003.
# Església de Nuestra Señora de la Natividad (Alborea)

L'església de La nostra Senyora de la Nativitat està situada en Alborea (Albacete, Espanya), i és popularment coneguda com la Catedral de la Manchuela. La seua construcció correspon a diverses èpoques, des del segle xvi fins al segle xviii, a causa dels diferents conceptes arquitectònics que s'aprecien en estudiar la seua capçalera i la zona de les naus. El temple es pot adscriure a l'estil barroc, encara que l'existència d'una volta nervada nos remet a una època anterior.
Va ser declarada Bé d'Interés Cultural el 8 d'octubre de 1991. Identificador atorgat pel Ministeri de Cultura: RI-51-0007115.
El més destacable d'esta església és el gran absis huitavat que posseeix, inspirat en algunes obres del barroc andalús. Crida també l'atenció el fort contrast existent entre la magnífica traça d'eixe cos i les naus, excessivament reduïdes en altura i longitud.
La seua capçalera és de planta central, amb volta de quatre obertures quadrilobulades, decorada amb llunetes i apuntalada en pilastres, amb capitell corinti i entaulament; amb nau principal i a banda i banda capelles laterals. La coberta d'esta nau central és estrelada en el primer tram i d'aresta en els restants que s'apuntalen en mitges columnes.
Les portades presenten un barroc molt depurat, amb elements puristes. El frontó corbat partit amb un òvul suposa l'element que distorsiona el purisme de la resta del conjunt. La torre s'alça amb dos cossos rematats en piràmides i coberts en teules dins d'un ric cos volumètric.
Entre les capelles laterals en destaca una amb un bell cambril ricament pintat amb frescs de simbologia mariana del segle xviii. I tota l'ornamentació que cobrix per complet l'església correspon al gust barroc. Altres elements funcionals i de gran valor en la construcció de l'edifici són les seues campanes, un valuós rellonge, magnífica obra del segle xviii, les piques i les reixes.
Esta església és el resultat de l'aparell de les fórmules gòtiques amb les barroques, on els arquitectes varen saber concebre una fórmula d'adaptació entre el gòtic i el clàssic, donant lloc a un temple de grans dimensions, que resultarà una novetat pel seu caràcter clàssic.
L'interior de l'església produïx una fascinant impressió, una sorpresa constant, per les diverses perspectives que les seues tres naus procuren. I on esta arquitectura sorprenent aconseguix un "clímax" és en la gran cúpula, que es pressent al fons de les perspectives llunyanes com a màgica exaltació de la llum i el color.
En conjunt, este temple, des de lluny i en la seua proximitat, nos oferix una extraordinària i grandiosa visió, produint la impressió que emergix, com una erupció volcànica sobre el cràter del caseriu del municipi, formant una muntanya de lava atraent i d'elevada bellesa, coneguda amb el nom de la Catedral de la Manchuela.

## Enllaços externs

* Alborea a la web de la Diputació (Hi ha informació sobre l'Església de La nostra Senyora de la Nativitat)
* Lloc web oficial de Alborea Arxivat 2021-03-04 a Wayback Machine.
* Lloc web no oficial de Alborea (Hi ha informació sobre l'Església de La nostra Senyora de la Nativitat)
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 2004

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 celebrats a la ciutat d'Atenes (Grècia) es disputaren 10 proves d'esgrima, sis d'elles en categoria masculina i quatre en categoria femenina al Centre Olímpic d'Esgrima.
Participaren 223 esgrimistes, 129 homes i 94 dones, de 42 comitès nacionals diferents. En aquesta edició s'eliminà la prova de floret per equips en categoria femenina i s'introduí al seu lloc la prova individual femenina de sabre. Per primera vegada s'utilitzà la màscara protectora feta de lexan.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Brice Guyart | Salvatore Sanzo | Andrea Cassarà |
| Floret per equips Detalls | ItàliaAndrea Cassarà Salvatore Sanzo Simone Vanni | R.P. de la XinaDong Zhaozhi Wang Haibin Wu Hanxiong Ye Chong | RússiaRenal Ganeev Youri Moltchan Rouslan Nassiboulline Viatcheslav Pozdniakov |
| Espasa individual Detalls | Marcel Fischer | Wang Lei | Pàvel Kolobkov |
| Espasa per equips Detalls | FrançaFabrice Jeannet Jerome Jeannet Hugues Obry Érik Boisse | HongriaGábor Boczkó Krisztián Kulcsár Iván Kovács Géza Imre | AlemanyaSven Schmid Jörg Fiedler Daniel Strigel |
| Sabre individual Detalls | Aldo Montano | Zsolt Nemcsik | Vladislav Tretiak |
| Sabre per equips Detalls | FrançaJulien Pillet Damien Touya Gael Touya | ItàliaAldo Montano Gianpiero Pastore Luigi Tarantino | RússiaSerguei Charikov Alexei Diatchenko Stanislav Pozdniakov Alexei Yakimenko |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Valentina Vezzali | Giovanna Trillini | Sylwia Gruchała |
| Espasa individual Detalls | Tímea Nagy | Laura Flessel-Colovic | Maureen Nisima |
| Espasa per equips Detalls | RússiaKarina Aznavourian Oxana Ermakova Tatiana Logounova Anna Sivkova | AlemanyaClaudia Bokel Imke Duplitzer Britta Heidemann | FrançaSarah Daninthe Laura Flessel-Colovic Hajnalka Kiraly Maureen Nisima |
| Sabre individual Detalls | Mariel Zagunis | Tan Xue | Sada Jacobson |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Itàlia | 3 | 3 | 1 | 7 |
| 2 | França | 3 | 1 | 2 | 6 |
| 3 | Hongria | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 4 | Rússia | 1 | 0 | 3 | 4 |
| 5 | Estats Units | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 6 | Suïssa | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 | R.P. de la Xina | 0 | 3 | 0 | 3 |
| 8 | Alemanya | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 9 | Polònia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 9 | Ucraïna | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Eupolem d'Etòlia (exèrcit romà)

Eupolem （en llatí Eupolemus, en grec antic Εὐπόλεμος "Eupólemos") fou un militar etoli, que va dirigir un dels cossos auxiliars etolis que van servir a l'exèrcit del cònsol romà Luci Quinti Flaminí en la guerra contra el rei Filip V de Macedònia. L'esmenta Polibi.

## Referències

* ↑ 2.Eupolemus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 101
# Estol

«Estol» té aquests significats:
* Marina de guerra catalana - conjunt de vaixells.
* Bandada - grup d'ocells en vol.