OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ducat d'Híxar

El Ducat d'Híxar és un títol nobiliari espanyol creat per Ferran II d'Aragó, el 16 d'abril de 1483 per Juan Fernández d'Híxar, senyor de la baronia d'Híxar.
El títol fou confirmat el 1599 al seu besnet Juan Francisco Fernández d'Híxar, IV comte de Belchite, ja que no havia estat usat aquest títol per més de dos generacions.
Felip V d'Espanya, concedí la G.E. el 16 de març de 1718 a Isidro Francisco de Silva, VII duc d'Híxar, VII duc d'Aliaga, VII duc de Lécera.
Aquest títol de duc d'Híxar ha estat ostentat conjuntament, per quasi quatre-cents anys, pels mateixos titulars que han portat els títols de duc d'Aliaga i duc de Lécera.
El seu nom fa referència al municipi d'Híxar, a la província de Terol.

## Arxiu Ducal

L'Arxiu Ducal d'Híxar és d'importància cabdal per al coneixement de la noblesa i la societat catalanes de l'Antic Règim, en aplegar els fons documentals de dos grans conglomerats de llinatges catalans: els Castre-Pinós (comtes de Vallfogona i Guimerà, vescomtes d'Illa, Canet i Èvol i barons de Milany, Pinós, Mataplana, Lluçà, la Portella i Peramola); i els Ponts de Mendoza (marquesos de Vilanant, comtes de Robres i de Montagut, vescomtes de Jóc i barons de Jorba, Rupit i d'Orcau).

## Ducs d'Híxar

| | Titular | Període |
| Creat per Ferran el Catòlic |||
| I | Joan II Ferrandis d'Híxar i de Cabrera | 1483- |
| | Luis Ferrandis d'Híxar i Beaumont | (duc d'Aliaga i Lecera, però no d'Híxar) |
| II | Juan Francisco Ferrandis d'Híxar | 1599-1614 |
| III | Isabel Margarita Ferrandis d'Híxar i Castro-Pinós | ? -1642 |
| IV | Jaime Francisco Sarmiento de Silva | 1642-1700 |
| V | Juana Petronila de Silva i Aragón | 1700-1710 |
| VI | Isidro Francisco Ferrandis d'Híxar i Portugal Silva | 1710-1745 |
| VII | Joaquín Diego de Silva i Moncada | 1745- |
| VIII | Pedro de Alcántara Ferrandis d'Híxar i Abarca de Bolea | |
| IX | Agustín Pedro de Silva y Palafox | |
| X | Francisca Javiera de Silva y Fitz-James Stuart | |
| XI | José Rafael de Silva y Palafox | |
| XII | Cayetano de Silva y Fernández de Córdoba | |
| XIII | Agustín de Silva y Bernuy | 1866-1872 |
| XIV | Alfonso de Silva y Campbell | |
| XV | Alfonso de Silva y Fernández de Córdoba | |
| XVI | Cayetana Fitz-James Stuart y Silva | 1957-2013 |
| XVII | Alfonso Martínez de Irujo y Fitz-James Stuart | 2013-actual titular |

## Vegeu també

* Marquesat de Rupit

## Referències

* ↑ «Memòria 2005». Arxiu Nacional de Catalunya. Arxivat de l'original el 2014-03-11. [Consulta: 28 maig 2024].

## Enllaços externs

* «Genealogía de Linaje Fernández de Híjar». Xenealogías do Ortegal. José Luis Lamigueiro. Arxivat de l'original el 03-04-2011.
# El salto (pel·lícula)

El salto (lit. ‘El salt’) és una pel·lícula de drama social i suspens de 2024, dirigida per Benito Zambrano i escrita per Flora González Villanueva. És protagonitzada per Moussa Sylla, Edith Martínez-Val, Eric Nantchouang i Nansi Nsue.

## Sinopsi

L'Ibrahim (Moussa Sylla) és un immigrant que fa uns anys va arribar a Espanya des de Guinea sense papers. Ara les seves arrels estan a Madrid, on viu amb la Mariama (Nansu Nsue) i treballa com a paleta. Un dia, la policia deté l'Ibrahim i és deportat al seu país natal. A partir d'aquell moment, el seu únic objectiu serà tornar a Espanya per a reunir-se amb la Mariama i una filla que naixerà.

## Repartiment

* Moussa Sylla com a Ibrahim
* Edith Martínez-Val com a Aminata
* Eric Nantchouang com a Ousman
* Nansi Nsue com a Mariama
* Mariola Fuentes com a Carmela
* Vicenta N'Dongo com a Elena Jiménez
* Vicky Peña com a la germana Marisa

## Producció

L'abril de 2021, la productora Cine365 Films va anunciar que estava desenvolupant un thriller social, el qual estaria dirigit per Lluís Quílez amb base en un guió de Flora González Villanueva. El 26 de setembre de 2022 es va anunciar que el rodatge de la pel·lícula havia començat deu dies abans a Madrid, amb la direcció a càrrec de Benito Zambrano reemplaçant a Quílez, amb Moussa Sylla, Nansi Nsue i Edith Martínez com a protagonistes. El novembre de 2022 es va anunciar que el rodatge de la pel·lícula havia conclòs. A més de Madrid, la pel·lícula inclou escenes rodades als voltants de la ciutat i a Tenerife.
Encara que el pressupost exacte de la pel·lícula es desconeix, va rebre 400.000 euros provinents de les ajudes generals de l'Institut de la Cinematografia i de les Arts Audiovisuals (ICAA), i les escenes rodades a Madrid s'estima que van costar més de tres milions d'euros.

## Estrena

Al febrer de 2024, Filmax va anunciar que l'estrena de la pel·lícula en cinemes espanyols seria el 12 d'abril de 2024.

## Referències

* ↑ Silvestre, Juan. «‘El salto’: Así es la nueva película de Lluis Quílez tras ‘Bajocero’». Fotogramas, 22-04-2021. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ Mayorga, Emilio. «Cine365, Castelao, Noodles to co-produce Benito Zambrano’s ‘El Salto’ (exclusive)» (en inglés). Screen Daily, 26-09-2022. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ «Benito Zambrano termina el rodaje de 'El salto'». Diario de Sevilla, 07-11-2022. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ «'El salto', la última película de Benito Zambrano, llegará a los cines el 12 de abril». Infobae, 01-02-2024. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ «EL SALTO». ICAA. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ «'El Salto' de la valla de Melilla, en Madrid». Telemadrid, 07-10-2022. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ «‘El salto’, película de Benito Zambrano sobre la valla de Melilla, se estrena el 12 de abril». Cine con Ñ, 01-02-2024. [Consulta: 6 febrer 2024].

## Enllaços externs

* El salto - Lloc web oficial (castellà)
# El viatge de Bu

El viatge de Bu (originalment en franès, L'Odyssée de Choum) és un curtmetratge animat francobelga de 2020, produït per Picolo Pictures escrit per Claire Paoletti i Julien Bisaro i dirigit per Julien Bisaro. S'ha doblat al català amb la distribució de Rita & Luca Films.

## Sinopsi

La petita òliba Bu acaba de sortir de l'ou i una tempesta l'empeny fora del niu. Corre amunt i avall pel manglar, empenyent el segon ou de la cria. Contra tot pronòstic, està decidida a trobar una mare, sigui un caiman o un os rentador.

## Referències

* ↑ «Pippi i el senyor sense son + El viaje de Bu». Rita & Luca Films, 12-03-2020. [Consulta: 9 agost 2022].
# El tiempo de la felicidad

El tiempo de la felicidad és una pel·lícula espanyola de 1997 dirigida per Manuel Iborra i protagonitzada per Verónica Forqué.

## Argument

Ambientada en els dies en què el món es veia agitat per les veus de Bob Dylan, Janis Joplin o Leonard Cohen, ens presenta l'estiu a Eivissa d'una família els membres de la qual viuen uns dies d'aquests que deixen petjada i suposen per sempre un abans i un després.

## Repartiment

* Verónica Forqué (Julia)
* Antonio Resines (Fernando)
* Pepón Nieto (Cucho)
* María Adánez (Elena)
* Silvia Abascal (Verónica)
* Carlos Fuentes (Juan)
* Liberto Rabal

## Comentarios

El tiempo de la felicidad compta en el seu repartiment amb diversos actors espanyols joves que després es van consagrar en el cinema espanyol. L'edició en DVD va aparèixer a Espanya el gener de 2007.
La casa que es mostra en la pel·lícula és una casa de camp situada a S'Estelella, possessió situada prop de la localitat de S'Estanyol de Migjorn (Llucmajor, Mallorca). Alguns veïns van ser contractats com a extres per a aparèixer en algunes escenes, encara que la majoria d'aquestes no es van incloure en el muntatge final.

## Palmarès cinematogràfic
### XII Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor so | Daniel Goldstein Ricardo Steinberg Eduardo Fernández | Candidats |

### Fotogramas de Plata 1997

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor de cinema | Antonio Resines | Candidat |

## Referències

* ↑ El tiempo de la felicidad a decine21.com
* ↑ Verónica Forqué: "El trabajo de actor tiene que ver con lo inconsciente", El País, 2 de juliol de 1997
* ↑ El tiempo de la felicidad a Fotogramas
* ↑ TVE cuelga en su web la película 'El tiempo de la felicidad', que transcurre en Ibiza, Diario de Ibiza, 10 de juny de 2017
* ↑ El tiempo de la felicidad al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* El tiempo de la felicidad a Historia de nuestro cine, rtve.es
# Eleccions federals suïsses de 1967

Les eleccions federals suïsses de 1967 se celebraren el 29 d'octubre de 1967 per a renovar els 200 membres del Consell Nacional de Suïssa i els 46 membres del Consell dels Estats de Suïssa que escolliran els 21 membres del Consell Federal de Suïssa. El partit més votat fou el Partit Socialdemòcrata de Suïssa.

## Resultats electorals
### Consell Nacional de Suïssa

Resultat de les eleccions al Consell Nacional de Suïssa de 29 d'octubre de 1967
| Partits | Partits | Abr. | Vots | % | +/– | Escons | +/– |
| | Partit Socialdemòcrata de Suïssa | SPS/PSS | | 23,5 | -3,1% | 51 | -2 |
| | Partit Radical Democràtic de Suïssa | FDP/PLR | | 23,2 | -0,8% | 49 | -2 |
| | Partit Popular Democristià de Suïssa | CVP/PDC | | 22,1 | -1,3% | 45 | -3 |
| | Partit de Pagesos, Artesans i Ciutadans | SVP/UDC | | 11,0 | -0,4% | 21 | -1 |
| | Aliança dels Independents | LdU | | 9,1 | +4,1% | 16 | +6 |
| | Partit Liberal de Suïssa | LPS/PLS | | 2,3 | +0,1% | 6 | ±0 |
| | Partit del Treball | PdA/PST-POP | | 2,9 | +0,7% | 5 | +1 |
| | Partit Democràtic | PD/DP | | 1,4 | -0,4% | 3 | -1 |
| | Partit Evangèlic Popular | EVP/PEV | | 1,6 | ±0% | 3 | +1 |
| | Acció Nacional | NA/AN | | 0,8 | - | 1 | - |
| Total (participació 65,7%) | Total (participació 65,7%) | | 1.002.229 | | | | 200 |
| Font: http://www.wahlen.ch/ Arxivat 2021-02-28 a Wayback Machine. ||||||

## Referències

* Resultats a ipu.org
# Eduardo Risso

Eduardo Risso (Leones, 23 de novembre de 1959) és un dibuixant de còmics famós sobretot per la seva tasca al còmic negre 100 bales (100 bullets), escrit per Brian Azzarello, amb el que va guanyar un premi Eisner. Amb aquest autor també ha col·laborat en altres treballs, entre els quals destaquen uns capítols sobre Batman i Spaceman.
Va iniciar la seva carrera dibuixant tires per al diari La Nación i diverses revistes. Les seves col·laboracions posteriors amb Ricardo Barreiro i Carlos Trillo li van obrir les portes del mercat europeu fins que "100 bales" el va fer saltar a la fama internacional, amb quatre Premis Eisner.

## Referències

* ↑ Dougall, Alastair. «100 Bullets». A: The Vertigo Encyclopedia (en anglès). Dorling Kindersley, 2008, p. 11-17. ISBN 978-0756641221.
* ↑ «Pàgina de l'autor a Ficomic». Arxivat de l'original el 2014-05-12. [Consulta: 12 maig 2014].
* ↑ Dougall, [by Alex Irvine; with an introduction by Neil Gaiman]; senior editor Alastair. The vertigo encyclopedia. 1a ed.. Nova York: DK Pub., 2008. ISBN 0-7566-4122-5.
# Elia Abu Madi

Elia Abu Madi (àrab: إيليا أبو ماضي, Īlyā Abū Māḍī), també conegut com a Elia D. Madey (al-Muhayditha, 1889 o 1890 – Nova York, 23 de novembre de 1957), fou un poeta libanesoamericà en llengua àrab. Els seus poemes són molt coneguts entre els àrabs; el periodista Gregory Orfalea va escriure que «la seva poesia és tan comuna i memoritzada al món àrab com la de Robert Frost ho és en el nostre món».
Abu Madi va néixer al poble d'al-Muhayditha, actualment part de Bikfaya, al Líban, el 1889 o 1890. A l'edat d'11 anys es va traslladar a Alexandria, a Egipte, on va treballar amb el seu oncle.
L'any 1911 Elia Abu Madi va publicar la seva primera col·lecció de poemes, Tidhkar al-madi. El mateix any va deixar Egipte per anar als Estats Units, on es va establir, a Cincinnati, Ohio. El 1916 es va traslladar a Nova York i va començar una nova carrera com a periodista. A Nova York Abu Madi va treballar i va conèixer un gran nombre de poetes araboamericans com Khalil Gibran. Es va casar amb la filla de Najeeb Diab, editor de la revista en llengua àrab Meraat ul-Gharb, i esdevingué l'editor en cap d'aquella publicació el 1918. La seva segona col·lecció de poesia, Diwan Ilya Abu-Madi (Poemari d'Ilya Abu-Madi), va ser publicada a Nova York el 1919; la seva tercera col·lecció i la més important, Al-jadàwil (Les Corrents), va aparèixer el 1927. Els seus altres llibres foren Al-khamàïl (1940) i Tibr wa-turab (pòstum, 1960).
El 1929 Abu Madi va fundar el seu propi periòdic, Al-Samir, a Brooklyn. Va començar amb una periodicitat mensual, però després d'uns quants anys van arribar a aparèixer cinc cops per setmana.

## Principals poemaris

* تذكار الماضي (Tidhkar al-madi) - Records del passat
* تبر وتراب (Tibr wa-turab)
* الجداول (Al-jadàwil) - Els corrents
* الخمائل (Al-khamàïl)
* ديوان إيليا أبو ماضي (Diwan Ilya Abu-Madi) - Poemari d'Ilya Abu-Madi

## Crítica erudita

* Nijland, Cornelis. «Religious Motifs and Themes in North American Mahjar Poetry». A: Borg, Gert (ed. i introducció), i De Moor, Ed (ed.). Representations of the Divine in Arabic Poetry. Amsterdam: Rodopi, 2001, p. 161-181.
* Boullata, Issa J. «Iliya Abu Madi and the Riddle of Life in His Poetry». Journal of Arabic Literature, 17, 1986, pàg. 69-81.

## Fonts

* Salma Khadra Jayyusi, Trends and Movements in Modern Arabic Poetry, Brill, 1977.
* Encyclopedia of Islam, Brill, 1980.
* The New Anthology of American Poetry, eds. Steven Gould Axelrod, Camille Roman, Thomas J. Travisano, Rutgers University Press, 2005.
* Poeti arabi a New York. Il circolo di Gibran, introduzione e traduzione di F. Medici, prefazione di A. Salem, Palomar, Bari 2009. ISBN 88-7600-340-1, ISBN 978-88-7600-340-0

## Referències

* ↑ Orfalea, Gregory. A Community of Many Worlds: Arab Americans in New York City (en anglès).
# Dècada del 70 aC
## Esdeveniments

* Revolta d'esclaus comandada per Espàrtac (73 aC-71 aC)

## Personatges destacats

* Gneu Pompeu Magne (106 aC-48 aC), militar i home d'estat romà
* Marc Licini Cras Dives I (c. 115 aC-53 aC), general i polític romà
* Mitridates VI Eupator, rei del Pont (121 aC-63 aC)
# Dècada del 730 aC

La dècada del 730 aC comprèn el període que va des de l'1 de gener del 739 aC fins al 31 de desembre del 730 aC.

## Esdeveniments

* Assíria envaeix Israel
* Fundació de Siracusa
* Malta es converteix en colònia grega
# Dècada del 740 aC

La dècada del 740 aC comprèn el període que va des de l'1 de gener del 749 aC fins al 31 de desembre del 740 aC.

## Esdeveniments

* Inici de les guerres de Messènia

## Personatges destacats

* Tiglath-Pileser III
# Eleccions al Parlament de Canàries de 2007

Les Eleccions al Parlament de Canàries de 2007 se celebraren el 27 de maig. Amb un cens d'1.537.139 electors, els votants foren 940.852 (61,2%) i 596.287 les abstencions (38,8%). EL partit més votat és el PSOE, però mercè un pacte entre CC-AHI i PP fou nomenat president Paulino Rivero Baute (CC).
← Eleccions al Parlament de Canàries, 2007 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| PSOE | 322.833 | 35,01 | 26 |
| PP | 224.883 | 24,38 | 15 |
| Coalició Canària-PNC | 222.905 | 24,17 | 17 |
| Nueva Canarias | 50.749 | 5,50 | |
| Centre Canari | 36.975 | 4,01 | |
| Los Verdes de Canarias | 17.793 | 1,93 | |
| Coalició PIL-CC de Lanzarote | 9.701 | 1,05 | |
| Compromiso por Gran Canaria | 8.512 | 0,92 | |
| Izquierda Unida Canaria | 6.658 | 0,71 | |
| APC- Alternativa Ciudadana 25 de Maig | 4.824 | 0,52 | |
| Agrupación Herreña Independiente | 2.973 | 0,32 | 2 |
| ANC | 2.539 | 0,28 | |
| Unidad del Pueblo | 1.485 | 0,16 | |
| PCPC | 1.338 | 0,15 | |
| Alternativa Nacionalista Maga | 1.079 | 0,12 | |
| Partit Gran Canària | 1.073 | 0,12 | |
| Coalició de Centre | 1.006 | 0,11 | |
| Illa Alternativa | 870 | 0,09 | |
| Partit Humanista | 777 | 0,08 | |
| Movimiento por la Unidad del Pueblo Canario | 584 | 0,06 | |
| Unión Ciudadana, Progresistas Independientes de Canarias | 557 | 0,06 | |
| Compromiso por Tenerife | 466 | 0,05 | |
| La Falange | 327 | 0,04 | |
| Movimiento por la Unidad del Pueblo | 304 | 0,03 | |
| Democracia Nacional | 302 | 0,03 | |
| Iniciativa Ciudadana por Fuerteventura | 286 | 0,03 | |
| Partido Político Tagoror Pensionista de Canarias | 280 | 0,03 | |
| PNC-El Hierro | 244 | 0,03 | |
A part, es comptabilitzaren 1.327 (1,4%) vots en blanc.

## Diputats electes

* Juan.Fernando López Aguilar (PSOE)
* Paulino Rivero Baute (Coalició Canària)
* José Manuel Soria (PP)

## Enllaços externs

* Eleccions autonòmiques de 2007 Arxivat 2012-07-01 a Wayback Machine.
# Eleccions al Parlament de Canàries de 1983

Les Eleccions al Parlament de Canàries de 1983 se celebraren el 8 de maig. Amb un cens de 936.245 electors, els votants foren 566.326 (60,5%) i 369.919 les abstencions (39,5%). El PSOE és el partit més votat, i aconsegueix investir com a president el seu candidat, Jerónimo Saavedra, mercè un Pacte de Progrés.
Eleccions al Parlament de Canàries, 1983 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| PSOE | 234.562 | 42,36 | 27 |
| AP -PDP-UL | 164.138 | 29,64 | 17 |
| UPC-Asamblea Canaria | 46.945 | 8,48 | 2 |
| CDS | 40.682 | 7,35 | 6 |
| Convergencia Nacionalista Canaria | 24.479 | 4,42 | 1 |
| Partit Comunista de Canàries-PCE | 17.750 | 3,21 | 1 |
| Partido País Canario | 7.675 | 1,39 | |
| Asamblea Majorera | 5.551 | 1,00 | 3 |
| Agrupación Gomera Independiente | 4.941 | 0,98 | 2 |
| Agrupación Insular Lanzarote | 2.728 | 0,78 | |
| Siete Estrellas Verdes | 2.642 | 0,75 | |
| PST | 1.546 | 0,28 | |
| Coalición de Lucha Popular | 1.022 | 0,18 | |
| Agrupación Herreña Independiente | 944 | 0,17 | |
| LCR | 750 | 0,14 | |
A part, es comptabilitzaren 3.518 (0,6%) vots en blanc.

## Diputats electes

* Jerónimo Saavedra (PSOE)
* Pedro Guerra Cabrera (PSOE)

## Enllaços externs

* Resultat de les eleccions autonòmiques de 1983 Arxivat 2012-07-01 a Wayback Machine.
# Efialtes de Mèlida

Efialtes (en llatí Ephialtes, en grec antic Ἐφιάλτης) fou un pastor de Mèlida (Tessàlia, al sud-est de les Termòpiles), que va trair la seva pàtria amb l'esperança de rebre una recompensa dels perses. L'any 480 aC va guiar el cos de l'exèrcit dels perses anomenat els Immortals per una sendera de muntanya al voltant de la posició grega en el pas de les Termòpiles, defensat per Leònides I. Això va permetre als perses sorprendre els grecs per la rereguarda.
Després, per por de la venjança dels espartans, va fugir a Tessàlia, i el Consell de l'Amfictionia va posar preu al seu cap. Al cap d'un temps va tornar a Mèlida, on fou assassinat per Atenades de Traquínia, però per una causa no connectada amb la seva ajuda als perses. Heròdot no menciona aquesta causa. D'Efialtes en parlen també Pausànies, Estrabó i Poliè.

## Referències

* ↑ Heròdot, 2010, p. 152.
* ↑ 1.Ephialtes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 25

## Bibliografia

* Heròdot. Història. Llibre VII. Fundació Bernat Metge, 2010. ISBN 9788498591460.
# Elusia

Elusia és un gènere d'arnes de la família Crambidae descrit per William Schaus el 1940. La seva única espècie, Elusia enalis, descrita en la mateixa publicació, es troba a Puerto Rico.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 6 gener 2019].
# Eleccions legislatives luxemburgueses de 1931

El 7 de juny de 1931 es van celebrar unes eleccions generals parcials a Luxemburg, on es van escollir 25 dels 54 escons a la Cambra de Diputats, al centre i al nord, així com dos escons al sud del país. El Partit de la Dreta va guanyar 14 dels 27 escons, aconseguint incrementar el seu nombre total de 24 a 26 diputats.

## Resultats

| Partit | Vots | % | Escons | Escons | Escons |
| Partit | Vots | % | Diputats | Nou total | +/– |
| Partit de la Dreta | 348,652 | 46.0 | 14 | 26 | +2 |
| Partit dels Treballadors de Luxemburg | 153,805 | 19.2 | 5 | 15 | +3 |
| Partit Radical Socialista | 78,464 | 9.2 | 2 | 4 | –2 |
| Partit Radical (Marcel Cahen) | 65,861 | 7.9 | 2 | 2 | +1 |
| Partit dels Grangers i la Classe Mitjana | 46,446 | 6.9 | 2 | 2 | Nou |
| Partit Progressista Democràtic del Nord | 35,702 | 5.3 | 1 | 1 | Nou |
| Partit Independent | 40,569 | 4.7 | 1 | 2 | 0 |
| Partit Comunista de Luxemburg | 6,264 | 0.7 | 0 | 0 | Nou |
| Partit Independent de l'Est | – | – | – | 2 | 0 |
| Nuls/vots blancs | 3,878 | – | – | – | – |
| Total | 69,498 | 100 | 27 | 54 | +2 |
| Vots registrats | | | – | – | – |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||
$^a$ El percentatge dels vots no està relacionat amb el nombre total de la taula, ja que els votants podien realitzar més vots en algunes circumscripcions que en d'altres i, per tant, està calculat segons la proporció de vots rebuts en cada circumscripció.

## Referències

* ↑ Nohlen, D & Stöver, P (2010) Elections in Europe: A data handbook, p1244 ISBN 978-3-8329-5609-7
* 1 2 Nohlen & Stöver, p1261
* ↑ Nohlen & Stöver, p1254
# Embassa't

L'Embassa't és un festival de música que se celebra anualment a Sabadell des del 2009. L'organitza l'Associació Juvenil Sabadell Sona Jove. El dirigeix Arnau Solsona i els programadors musicals són el mateix Solsona, Mario G. Quelart, Marc Rius, Juan González i Pol Solsona. Es va crear seguint l'estil del festival PopArb d'Arbúcies: un aforament relativament reduït (unes 2.000 persones), un cartell de grups de música independents principalment nacionals i uns preus populars.
Deu el nom a la seva primera ubicació, la Bassa de Sant Oleguer de Sabadell. El 2013 el festival va traslladar-se als jardinets de l'Espai Cultura de l'Antiga Caixa Sabadell, al centre de la ciutat, així com el Mirador del Museu del Gas, on van tenir lloc les sessions de música electrònica. El 2020, a causa de la pandèmia provocada per la COVID-19, el festival es va cancel·lar i, al seu lloc, l'organització va organitzar una edició d'aforament molt limitat dins la Fira Sabadell anomenada RES (Resposta Entròpica Sonora). Des de 2021 el festival té lloc a l'amfiteatre del parc de Catalunya. En la 16ª edició, la del 2024, hi van assistir 7.629 espectadors.

## Referències

* ↑ Altarriba, Georgina. «El Embassa't 2014 traerá a La iaia, El Petit de Cal Eril y Joana Serrat a Sabadell» (en castellà). El Periódico de Catalunya, 25-04-2014. [Consulta: 28 juny 2014].
* ↑ «Todo listo para el Embassa't 2014» (en castellà), 04-06-2014. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 28 juny 2014].
* ↑ Cervantes, Xavier «L'Embassa’t celebra deu anys de música independent». Ara.cat.
* ↑ «El festival musical RES de Sabadell, una alternativa per la cancel·lació de l'Embassat». [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ Redacció. «Mushkaa tanca el "millor Embassa't de la història"», 20-05-2024. [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ Plans, Guillem. «A l’Embassa’t passen coses», 20-05-2024. [Consulta: 21 maig 2024].

## Enllaços externs

* Embassa't - Lloc web oficial