OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Bonada

El Mas Can Bonada és una masia del municipi de Queralbs (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Tradicionalment és considerat el mas de Serrat. Als segles xvi i xvii els seus formatges baixen a Ribes a quintars. Endinsada sobre aquesta, no conté elements de relació amb el carrer. La construcció del teulat denota el coneixement i l'ofici en l'ús dels materials i les tècniques constructives.

## Història

Serrat, situat a la cota dels 1.300 m. d'altitud, amb cases esglaonades al pendent de la serra. Anys enrere tenia una vintena de cases habitades. Ara només té quatre o cinc que siguin habitades permanentment i algunes altres de restaurades per a segona residència. La més notable és la casa Bonada, erigida a l'indret d'una torre de defensa aixecada l'any 1519. Serrat pertany a la demarcació parroquial de Fustanyà.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Can Bonada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Can Bolíbar

Can Bolíbar és un edifici d'Olot protegit com a bé cultural d'interès local.
És un gran casal de planta rectangular amb teulat a dues aigües vers les façanes principals i amplis voladissos sostinguts per bigues de fusta. La casa disposa de baixos, planta noble i dos pisos superiors. L'origen d'aquesta edificació és al segle xix, tot i que fou totalment remodelada l'any 1933. Els murs varen ser estucats i s'hi poden veure les dates (1833-1933) i un rellotge de sol fet amb estuc. Les obertures, excepte una galeria coberta del segon pis, són rectangulars i emmarcades amb pedra.
Cal destacar que la casa té a l'angle de les façanes sud i est una fornícula amb teulat a dues aigües amb el grup de la Dolorosa.

## Història

Durant la segona meitat del segle xix a Olot continuen les vicissituds bèl·lico-polítiques. A conseqüència d'això, l'església parroquial i l'hospici són convertits en caserna, mentre que el Teatre Municipal és incendiat.
Olot viu, però, un moment de gran empenta constructiva. S'edifiquen nombrosos edificis dins un ampli marc d'eclecticisme (Plaça de Braus, Escolapis, Cor de Maria, Caputxins, etc.) Dins el món de l'urbanisme cal destacar l'ampliació de la ciutat pel carrer Mulleres, la sortida de l'Horta del Carme, la zona de Sant Roc, el Firal i la Plaça Palau.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Bolíbar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Cantó de Vendôme-2

El cantó de Vendôme-2 és un cantó francès del departament de Loir i Cher, situat al districte de Vendôme. Té 7 municipis i part del de Vendôme.

## Municipis

* Areines
* Marcilly-en-Beauce
* Meslay
* Sainte-Anne
* Saint-Ouen
* Vendôme (part)
* Villerable
* Villiersfaux

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1998 | Robert Girond | PS |
| 1998-2004 | Philippe Degeyne | PS |
| 2004-2006 | André Gibotteau | UDF |
| 2006- | Monique Gibotteau | UDF, després NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Capella del Convent de les Monges (Miralcamp)

La Capella del Convent de les Monges és una obra de Miralcamp (Pla d'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Al carrer Major número 4 es conserva la capella de l'antic convent de monges, que es dedicaven a l'ensenyament. Es tracta una obra modesta, de factura senzilla, amb un petit campanar d'espadanya de maó vist.

## Referències

* ↑ «Capella del Convent de les Monges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 agost 2021].
# Can Mainegre (Calella)

Can Mainegre és una obra de Calella (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa construïda i ampliada durant els segles XVI-XVII.
Casa de cós entre mitgeres de planta rectangular de 5 m de façana per 12m de fondària i annex adossat a l'edificació principal fent cantonada destinada a magatzem o per guardar carruatges. De planta baixa i pis amb coberta a dues aigües, cal destacar el portal adovellat de punt rodó de l'entrada de l'habitatge al carrer del Raval i el portal de l'annex al carrer Bruguera d'arc rebaixat.
Els topalls de pedra existents a banda i banda a la part inferior de l'accés a l'annex ens fan pensar que servien per protegir el portal de les entrades i sortides dels carros.

## Referències

* 1 2 3 «Can Mainegre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 juny 2020].
# Aurelià Festiu

Aurelià Festiu (en llatí Aurelianus Festivus) va ser un llibert de l'emperador Luci Domici Aurelià, que va escriure una història sobre l'emperador usurpador Firm (+ 375) en la que dona molts detalls de les extravagàncies de l'usurpador durant el seu període govern. En parla Flavi Vopisc a la Història Augusta.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/157?rgn=full+text;view=image;q1=FestusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 147. ]
# Pedro Pablo Hernández

Pedro Pablo Hernández (Tucumán, Argentina, 24 d'octubre de 1986) és un futbolista xilè argentí que juga com a migcampista ofensiu o extrem esquerre al Club Atlético Independiente.

## Enllaços externs

* Pablo Hernández a BDFutbol
* Fitxa a ESPN Deportes (castellà)
* Pablo Hernández, Fitxa a Soccerway
* Pablo Hernández a National-Football-Teams.com (anglès)
# Titantaramel·lita

La titantaramel·lita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom com a terme extrem amb titani d'una sèrie amb la taramel·lita.

## Característiques

La titantaramel·lita és un silicat de fórmula química Ba₄(Ti,Fe$^{3+}$,Fe$^{2+}$,Mg)₄(B₂Si₈O$_{27}$)O₂Cl$_x$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1977. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, pertany a «09.CE - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$^8$- (vierer-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: papagoïta, verplanckita, baotita, nagashimalita, taramel·lita, barioortojoaquinita, byelorussita-(Ce), joaquinita-(Ce), ortojoaquinita-(Ce), estronciojoaquinita, estroncioortojoaquinita, ortojoaquinita-(La), labuntsovita-Mn, nenadkevichita, lemmleinita-K, korobitsynita, kuzmenkoïta-Mn, vuoriyarvita-K, tsepinita-Na, karupmøllerita-Ca, labuntsovita-Mg, labuntsovita-Fe, lemmleinita-Ba, gjerdingenita-Fe, neskevaaraïta-Fe, tsepinita-K, paratsepinita-Ba, tsepinita-Ca, alsakharovita-Zn, gjerdingenita-Mn, lepkhenelmita-Zn, tsepinita-Sr, paratsepinita-Na, paralabuntsovita-Mg, gjerdingenita-Ca, gjerdingenita-Na, gutkovaïta-Mn, kuzmenkoïta-Zn, organovaïta-Mn, organovaïta-Zn, parakuzmenkoïta-Fe, burovaïta-Ca, komarovita i natrokomarovita.

## Formació i jaciments

Aquesta espècie ha estat descrita amb mostres provinents de fins a set indrets: el llac Wilson (Yukon, Canadà), la mina Madrelena, a Tres Pozos (Baixa Califòrnia, Mèxic), a Big Creek i Rush Creek, tots dos al comtat de Fresno (Califòrnia, Estats Units), al dipòsit de bari i silicats de Trumbull Peak, al comtat de Mariposa (Califòrnia, Estats Units), a Santa Cruz (Califòrnia, Estats Units), i a Dumtah, al comtat de Tulare (Califòrnia, Estats Units). A banda de tots aquests indrets, també ha estat descrita en un parell de jaciments més a l'estat de Califòrnia.

## Referències

* ↑ «Titantaramellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ Riba i Arderiu, O. «Vocabulari de mineralogia». IEC. [Consulta: 15 juny 2020].
# Nectocaris pteryx

Nectocaris pteryx és una espècie d'animal de cos tou i d'afinitat desconeguda que va viure al Cambrià mitjà. Les seves restes fòssils s'han trobat al jaciment dels esquists de Burgess a la Colúmbia Britànica, Canadà. Walcott, el descobridor del jaciment, fotografiarà l'espècimen que havia recollit a la dècada de 1910, però mai no tingué temps per a investigar-lo més a fons. No fou fins a l'any 1976 que fou descrit formalment, per Simon Conway Morris. El cap presenta dos ulls pedunculars, un o dos parells d'apèndixs i una closca al darrere.

## Referències

* 1 2 Conway Morris, S. « Nectocaris pteryx, a new organism from the Middle Cambrian Burgess Shale of British Columbia». Neues Jahrbuch für Geologie und Paläontologie, Monatshefte, 12, 1976, p. 703–713.
* ↑ Conway Morris, S. «Burgess Shale Faunas and the Cambrian Explosion». Science, 246, 4928, 1989, p. 339–346. DOI: 10.1126/science.246.4928.339.
# Paramola

* Per a altres significats, vegeu «Carlinga».
En nàutica, la paramola és l'armadura de fusta o metàl·lica, formada per una o diverses peces, en la qual es manega l'ànima (o mare) d'un cap de corda, i descansava el peu d'un arbre, d'un norai, d'un puntal, etc., del qual cadascun pren per sobrenom particular la denominació de la peça a la qual serveix de suport.
Generalment les paramoles van disposades en direcció horitzontal, però també n'hi havia que es col·loquen inclinades i verticals, tals com les de ferro, que porten alguns vaixells per a servir de suport a l'asta de la bandera de popa, i la del pal de bauprés que anava endentada verticalment i empernada en les llates de la primera i segona coberta just a proa de l'arbre de trinquet.
Les paramoles dels arbres es constreixen o col·loquen damunt del paramitjal, sòlidament empernades o clavades a aquesta. N'hi han de diferent tipus, construïdes en una sola peça de fusta, la que anomenaríem paramola monòxila; la que es construeix al voltant del paramitjal, amb diverses peces de fusta, que es pot anomenar de caixa; i la tercera seria aquella que es troba directament al paramitjal, fent el paramitjal també la funció de paramola.

## Paramola de l'arbre mestre

La paramola de l'arbre mestre (o major) era la caixa en què el peu s'embotia. Aquesta, com que es troba a la part central del vaixell, sol coincidir amb la sentina, per aquest motiu junt a la paramola s'hi sol trobar la caixa de la bomba de sentina, destinada a buidar l'aigua que penetra a l'interior del vaixell. Eu un vaixell de dos o més arbres (o pals), la paramola de l'arbre mestre sempre és la que té una mida més gran de totes les paramoles que puguin haver en un vaixell.

## Paramoles dels arbres de trinquet i de mitjana

Les paramoles dels arbres de trinquet i de mitjana poden ser del mateix tipus de paramola que l'arbre mestre, però sempre d'unes dimensions més petites -sempre i quan els arbres i la superfície vèlica d'aquests siguin inferiors a la de l'arbre mestre-. El fet que l'arbre de trinquet arbori una vela quadra, com l'arbre mestre, i l'arbre de mitjana una vela llatina o longitudinal, pot fer que hi hagin petites diferències. En els vaixells de més port la paramola de l'arbre de trinquet i el de l'arbre de mitjana poden no trobar-se sobre del paramitjal, a la coberta inferior o pla del pallol, sinó a la coberta falsa o primera coberta.

## Bibliografia

* Cartilla práctica de construcción naval, dispuesta en forma de vocabulario (1847), p. 45-46, 110 Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine.
# Pazo dos Deportes de Riazor

El Pazo dos Deportes de Riazor (en català: Palau d'Esports de Riazor) és un recinte poliesportiu de la ciutat de la Corunya, a Galícia, situat a la vora del passeig marítim i al costat de l'Estadi Municipal de Riazor. En ell hi juguen com a locals el HC Liceo d'hoquei sobre patins i el CB Coruña de bàsquet. Té capacitat per a 4.425 espectadors.

## Història

La construcció del pavelló va començar el novembre de 1968, sobre una superfície de 5.840 m², sota la direcció de l'arquitecte municipal Santiago Rey Pedreira. Es va inaugurar l'1 d'agost de 1970, en un partit entre la Selecció d'hoquei sobre patins masculina d'Espanya i un combinat de jugadors de la resta del món que va acabar 4-2 a favor del combinat espanyol.
En la seva història el Pazo ha albergat en dues ocasions el Mundial d'hoquei patins masculí, el 1972, quan es va proclamar campiona la selecció espanyola, i el 1988, que el va guanyar la selecció d'Itàlia. També s'hi han disputat altres competicions esportives, com la final del campionat d'Europa de boxa l'any 2011 o també competicions d'esgrima.
El pavelló es va remodelar l'any 2011 amb un pressupost de 4,2 milions d'euros.

## Referències

* ↑ "Franco inauguró un Palacio de los Deportes en La Coruña", article a ABC, 2 d'agost de 1970, pàg. 66 (castellà)
* ↑ "El Mundial de 1972, en La Coruña", article a ABC, 2 de gener de 1972, pàg. 59 (castellà)
* ↑ "El Ayuntamiento ultima las obras del Palacio de Deportes de Riazor", article a La Opinión de A Coruña, 16 de març de 2011 (castellà)

## Enllaços externs

* Informació al web de l'Ajuntament de la Corunya (castellà)
# Partit Esquerrà Comunista Treballador de l'Iraq

El Partit Comunista Esquerrà dels Treballadors de l'Iraq —en àrab الحزب الشيوعي العمالي اليساري العراقي, al-Ḥizb ax-Xuyūʿī al-ʿUmmālī al-Yasārī al-ʿIrāqī; en kurd حیزبی کۆمۆنیستی کرێکاری چه‌پی عێراق— és un partit polític iraquià creat el 2004. El seu líder és Issam Shukri.
Fou una escissió del Partit Comunista dels Treballadors de l'Iraq produïda el 2004 quan el partit Comunista Treballador de l'Iran es va fraccionar i va sorgir el Partit Comunista Treballador de l'Iran-Hekmatista al qual el Partit Comunista Treballador de l'Iraq com organització va donar suport; però el sector contrari a aquesta escissió a Iran es va escindir al seu torn i va fundar el nou partit.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Partit Europeu d'Ucraïna

El Partit Europeu d'Ucraïna (ucraïnès Європейська партія України) és un partit polític d'Ucraïna d'orientació liberal, dirigit per Mikola Katerintxuk. A les eleccions al Parlament d'Ucraïna de 2007 formà part de la coalició Bloc la Nostra Ucraïna-Autodefensa Popular, que va obtenir 72 escons dels 450 de la Rada Suprema. Tot i que té previst participar en les pròximes eleccions parlamentàries amb la mateixa coalició, ha mantingut converses amb el Bloc Litvín, amb el Bloc Iúlia Timoixenko i amb Vitali Klitxkó (en el cas que volgués participar com a independent).

## Enllaços externs

* Web oficial
# Pere Serra Canyelles

Pere Serra Canyelles (Sóller, 1869 - 1951) fou un metge i polític mallorquí.
Metge de Sóller. Vinculat al partit d'Antoni Maura, va ser batle de Sóller entre el gener i l'agost de 1906. Col·laborà al setmanari Sóller. Participà en les tertúlies de la rebotiga de l'apotecari Jaume Torrens, que esdevingueren un centre promotor d'iniciatives com la creació del ferrocarril de Sóller o la canalització de les aigües del municipi. A les tertúlies de l'apotecari Torrens hi participaven, entre d'altres, el notari Pere Alcover Maspons, Jeroni Estades, Joan Marquès Arbona, el vicari Pastor, Francesc Castañer, el rector Sebastià Maimó i Truyols i el farmacèutic Jaume Torrens. Fou en aquest entorn que Pere Serra conegué alguns dels pintors i escriptors que freqüentaven la vall. D'alguns d'aquests artistes, en fou el metge personal. És el cas de Santiago Rusiñol, Francisco Bernareggi o Joaquim Mir. Sobretot va existir una estreta relació entre Rusiñol i el metge Serra que li deixà la seva casa a les muntanyes d'Escorca, Cals Reis, com a residència temporal. Signà, juntament amb tres dels seus fills, la Resposta als Catalans.

## Referències

* ↑ NIGORRA VAQUER, Aina. El llegat periodístic i literari de Miquel Manuel Serra i Pastor: recerca i anàlisi dels seus articles al setmanari Sóller. Memòria del treball de Fi de Grau, 2016.
# Pic Mucuñuque

El pic Mucuñuque, també conegut com Pic Santo Domingo, és una muntanya que s'eleva fins als 4.610 msnm. Està situat a la Serralada de Mérida, dins el Parc Nacional de Sierra Nevada, uns 100 quilòmetres al nord-est de la ciutat de Mérida, Veneçuela.
El cim fou ascendit per primera vegada pel topògraf veneçolà Alfredo Jahn l'11 de desembre de 1910, el qual li atorgà una altura de 4.672 metres.

## Referències

* 1 2 Biggar, John. Los Andes - Una Guía Para Escaladores (en castellà). Andes, 2007, p. 34. ISBN 0953608735.
* ↑ Pérez Omar J., Hoyer Melvyn, Hernández José N., Rodríguez Carlos, Márques Víctor, Sué Nicolás et al . Alturas del Pico Bolívar y otras cimas andinas venezolanas a partir de observaciones Gps INCI [revista en la Internet]. 2005 Sep [citado 2015 Ago 21] ; 30(4): 213-216.
* 1 2 «Pico Mucunuque - Peakbagger.com». [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ Silva,, Gustavo «Los Picos más Altos del Estado Mérida-Venezuela». Rev. Geog. Venez, 42, 1, 2001, pàg. 76 [Consulta: 13 agost 2015].
# Pic Occidental de Clarabide

El Pic Occidental de Clarabide és un cim de 3.008 m d'altitud, amb una prominència d'11 m, que es troba a ponent del Pic de Clarabide, al massís de Perdiguero, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament dels Alts Pirineus (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Semir, Ramon de. Posets - Perdiguero, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1977 (E-25). ISBN 84-7011-038-1. Arxivat 2019-05-01 a Wayback Machine.
# Periquito de ventre taronja

El periquito de ventre taronja (Neophema chrysogaster) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita praderies, pantans i platges del sud-oest de Tasmània, si bé antany també ho feia a Nova Gal·les del Sud.

## Referències

* ↑ Periquito de ventre taronja al TERMCAT Rev. 24/07/2012
# Periquito elegant

El periquito elegant (Neophema elegans) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids (psittacidae) que habita boscos, matolls i praderies de dues zones d'Austràlia, per una banda al sud-est d'Austràlia Meridional i Victòria (Austràlia) i per altra a l'est d'Austràlia Occidental.
# Periquito nocturn

El periquiro nocturn (Pezoporus occidentalis) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita zones àrides amb roques, sorra i matolls espinosos d'Austràlia, sobrevivint a zones interiors d'Austràlia Occidental i nord-oest de Queensland.
# Peralveche

Peralveche és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 69 | 95 | 142 | 112 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Paul Lemetayer

Paul Lemetayer (Nantes, 4 de juny de 1942) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1964 i 1969. El seu èxit esportiu més important fou la victòria en una etapa del Tour de França de 1967

## Palmarès

* 1964
** 1r a la París-Ezy
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Tunísia
* 1965
** 1r a Camors
** Vencedor d'una etapa del Dauphiné Libéré
* 1966
** 1r a Nantes
** 1r a Ploeuc
** Vencedor d'una etapa del Midi Libre
* 1967
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque
* 1968
** 1r a Concarneau
** 1r al Trofeu Jaumendreu (etapa de la Setmana Catalana)
* 1969
** 1r a Saint-Clet
** 1r a St Ciet
** 1r a Pleyber-Christ

### Resultats al Tour de França

* 1967. 78è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1968. Abandona (12a etapa)
* 1969. Abandona (6a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1965. 45è de la classificació general
* 1968. 43è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1967. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa de Paul Lemetayer a sitiodeciclismo.net
# Petrovsk

* Per a altres significats, vegeu «Petrovsk (Tomsk)».
Petrovsk - Петровск (rus) - és una ciutat de l'óblast de Saràtov, a Rússia. Petrovsk es troba a la vora del Medvéditsa, a 98 km al nord-oest de Saràtov i a 636 km al sud-est de Moscou.
Ja hi havia al segle xvii a l'emplaçament de l'actual Petrovsk un antic poble mercant. El 1698 Pere el Gran hi feu un post de defensa de la frontera contra les incursions tàtares. Segons una llegenda, el tsar hi anà personalment el 1707, si bé el nom de Petrovsk li fou donat en honor de Pere el Gran, rebé l'estatus de ciutat molt més tard, el 1780.
# Petrovsk-Zabaikalski

Petrovsk-Zabaikalski - Петровск-Забайкальский (rus) - és una ciutat del krai de Zabaikàlie, a Rússia. La vila es troba a la vora del riu Baliaga, a 107 km al sud-est d'Ulan-Udè, a 333 km al sud-oest de Txità i a 4.531 km a l'est de Moscou.

## Història

Abans de les expedicions d'exploració menades pels cosacs al segle xvii, l'indret de l'actual Petrovsk-Zabaikalski era una cruïlla de rutes utilitzades per les tribus nòmades buriates. El 1789 l'emperadriu Caterina la Gran feu construir una fàbrica siderúrgica per explotar els jaciments de minerals de ferro que hi havia a la regió. La fàbrica s'anomenà Petrovski Zavod, o Fàbrica de Pere, en homenatge al tsar Pere el Gran. La vila es desenvolupà al voltant de la fàbrica, i s'anomenà amb el mateix nom, Petrovski Zavod.
Del 1830 al 1839 el poble fou un centre de detenció per a 71 decabristes, acompanyats de deu dones que compartiren amb ells l'exili. La casa de la princesa Ielena Trubetskoi, dona de Serguei Petróvitx Trubetskoi, fou restaurada i transformada en un museu obert el 10 d'octubre del 1980. El barri històric de Petrovsk-Zabaikalksi té diversos testimonis del pas dels decabristes, com la capella funerària de la dona de Muràviev o la tomba de la dona de Trubetskoi.
# Petrovsk (Tomsk)

* Per a altres significats, vegeu «Petrovsk».
Petrovsk (rus: Петровск) és un poble rus situat al raion de Pervomàiskoie de l'óblast de Tomsk que el 2015 tenia 36 habitants. Fou fundat el 1910 i el 1926 agrupava 26 granges. En aquesta última data, la majoria de la població eren belarussos.

## Referències

* ↑ Реестр административно-территориальных единиц Томской области (по состоянию на 1 января 2015 года) (en rus).
# Petrus Franciscus Greive

Petrus Franciscus Greive (Amsterdam, 1811 – 1872), fou un pintor neerlandès del segle xix.

## Biografia

Petrus Franciscus Greive va aprendre a pintar de Jean Augustin Daiwaille, Jan Willem Pieneman, i Christiaan Julius Lodewijk Portman. Va ser un membre de la societat d'Amsterdam Arti et Amicitiae i mestre a l'Acadèmia Reial d'Art d'Amsterdam, on va ensenyar als estudiants August Allebé, Joan Berg, Jan van Essen, Johan Conrad Greive (el seu nebot), Meijer de Haan, Marie Heineken, Cato van Hoorn, Diederik Franciscus Jamin, Jan Jacob Lodewijk ten Kate, Jacob Simon Hendrik Kever, Maurits Leon, Lambertus Lingeman, Coen Metzelaar, David Oyens, Betsy Repelius, Johanna Elisabeth Judith Rutgers, Hendrik Jacobus Scholten, Jacob Taanman i Karel Elias van Toulon.

## Referències

* 1 2 «Petrus Franciscus Greive» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Petrus Franciscus Greive
* Petrus Franciscus Greive a artnet
# Petrus Johannes Schotel

Petrus Johannes Schotel (Dordrecht, 1808 – Dresden, 1865) fou un pintor marí neerlandès del segle xix.

## Biografia

Fill de Johannes Christiaan Schotel, Petrus Johannes Schotel va seguir el seu estil pictòric. Va treballar diversos anys com a mestre de dibuix a l'escola marina de Medemblik.
Va casar-se i la seva filla Petronella Elisabeth Schotel va esdevenir també una pintora de flors com la seva germana Christina Petronella Schotel.

## Referències

* 1 2 Petrus Johannes Schotel a l'RKD

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Petrus Johannes Schotel
* Petrus Johannes Schotel a artnet
# Peret (Erau)

Peret (en francès Péret) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau