OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Avalon (Nova Jersey)

Avalon és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 2.103 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Avalon tenia 2.143 habitants, 1.045 habitatges, i 668 famílies. La densitat de població era de 196,5 habitants/km².
Dels 1.045 habitatges en un 12,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,7% hi vivien parelles casades, en un 5,5% dones solteres, i en un 36% no eren unitats familiars. En el 33,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,05 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,1% tenia menys de 18 anys, un 2,9% entre 18 i 24, un 16,3% entre 25 i 44, un 33,9% de 45 a 60 i un 32,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 56 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91 homes.
La renda mediana per habitatge era de 59.196 $ i la renda mediana per família de 72.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 60.227 $ mentre que les dones 39.886 $. La renda per capita de la població era de 50.016 $. Aproximadament el 2,2% de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Avalon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Avalon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Manolo Valiente

Manolo Valiente (Sevilla, 30 de novembre de 1908 - Banyuls de la Marenda, 30 de juny de 1991) va ser un pintor, escultor, ceramista i poeta espanyol.
La seva vida fou dedicada a la lluita contra el franquisme. Durant la retirada, a 30 anys, va creuar els Pirineus el 10 de febrer de 1939. De l'any 1939 a l'any 1942, va ser internat als camps d'Argelers, del Barcarès i de Bram.
L'any 1947, va participar en la primera exposició d'artistes exiliats a França, L'art espanyol a l'exili, organitzada per la Confederació Nacional del Treball i la Solidaritat Internacional Antifeixista a Tolosa de Llengadoc, amb Pablo Picasso, Juan Gris, Francisco Bores, Honorio Condoy i Antoni Clavé.
La seva obra s'inspira en l'art brut que es va fer als camps de concentració. També van ser internats altres artistes, com Agustí Centelles. Utilitza el ciment i afavoreix les formes geomètriques en les seves escultures, i també ha creat obres en les arts decoratives. És també el creador del monument nacional de França als guerillers, inaugurat pel president de la República francesa François Mitterrand i el president del govern d'Espanya Felipe González en juny de 1982.
Un carrer de la ciutat de Banyuls de la Marenda, on també es troba la fossa familiar i altres obres de l'artista, porta el seu nom.

## Referències

* ↑ https://journals.openedition.org/bulletinhispanique/1297?lang=fr
* ↑ «El Barcarès recorda el camp de refugiats amb una exposició de Manolo Valiente - 22 ago 2009».
* ↑ http://www.museuexili.cat/index.php?view=details&id=10:Manolo%20Valiente&option=com_eventlist&lang=ca&Itemid=0 Arxivat 2018-06-10 a Wayback Machine.
* ↑ «Manolo Valiente» (en francès). Arxivat de l'original el 2020-04-06. [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «ciutat de Banyuls de la Marenda». Arxivat de l'original el 2020-04-06. [Consulta: 7 abril 2020].

## Vegeu també

* Agrupació de Guerrillers Espanyols
# Peri (Còrsega)

Peri (en cors Peri) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 2006 tenia 1.449 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 487 | 493 | 507 | 626 | 924 | 1140 | 1449 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | Xavier Lacombe | UPM | |
| 1983-2008 | Ange Guerrini | | |
# Merzario

Merzario va ser un equip de cotxes de competició italià fundat pel pilot Arturo Merzario que va arribar a disputar curses a la Fórmula 1.
Va debutar a la primera cursa de la temporada 1978, al GP de l'Argentina. L'equip va prendre part en 2 temporades diferents (1978 - 1979) disputant un total de 31 Grans Premis (amb 32 monoplaces) no aconseguint finalitzar cap cursa i no assolint cap punt pel campionat del món de constructors.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Pilot | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Posició | Punts |
| 1978 | Arturo Merzario | ARG Ret | BRA NVQ | SUD Ret | O.USA Ret | MON NVQ | BEL NVQ | ESP NVQ | SUE NC | FRA NVQ | GBR Ret | ALE NVQ | AUT NVQ | HOL Ret | ITA Ret | USA Ret | CAN NVQ | | - | 0 |
| 1979 | Arturo Merzario | ARG Ret | BRA NVQ | SUD NVQ | O.USA Ret | ESP NVQ | BEL NVQ | MON | FRA NVQ | GBR NVQ | ALE NVQ | AUT NVQ | HOL NVQ | ITA NVQ | CAN NVQ | USA NVQ | | | - | 0 |

## Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 31 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Merzig

Merzig és una ciutat i municipi del districte de Merzig-Wadern a l'estat federat alemany de Saarland. Està situada tocant el riu Saar, aproximadament a 35 km al sud de Trèveris, i a 35 km al nord-oest de Saarbrücken.
A Merzig hi ha la B-Werk Besseringen, una de les poques fortificacions encara completament conservada de la Línia Sigfrid.

## Nuclis

L'actual municipi es va crear al 1974 amb la unió de les següents poblacions
* Ballern
* Besseringen
* Bietzen
* Brotdorf
* Büdingen
* Fitten
* Harlingen
* Hilbringen
* Mechern
* Menningen
* Merchingen
* Merzig
* Mondorf
* Schwemlingen
* Silwingen
* Weiler
* Wellingen

## Persones notables

* Gustav Regler (1898-1963), escriptor
* Franz-Josef Röder (1909-1979), polític
* Therese Zenz (1932), piragüista
* Benjamin Becker (1981), tenista
* Kevin Trapp (1990), futbolista

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Menjamel de Foerster

El menjamel de Foerster (Melidectes foersteri) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes Saruwaged, a la Península Huon, del nord-est de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Menjamel de Foerster». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Menjamel de Buru

El menjamel de Buru (Lichmera deningeri) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de l'illa de Buru, a les Moluques meridionals.

## Referències

* ↑ «Menjamel de Buru». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Mercè Rubiés Monjonell

Mercè Rubiés Monjonell (El Port de la Selva, 1 d'octubre de 1884 – Barcelona, 24 de setembre de 1971) fou una mestra i escriptora catalana. Era germana d'Anna Rubiés i Monjonell.
Mercè Rubiés va col·laborar estretament amb la seva germana Anna Rubiés, la qual va tenir un important protagonisme com a introductora del mètode Decroly a Catalunya i com a impulsora de nombroses iniciatives a l'ensenyament públic català, als anys vint i trenta del segle xx. Mercè Rubiés també va exercir de mestra i assistí als congressos celebrats a Hèlsinki el 1929 i a Niça el 1932, al costat de la seva germana Anna i altres pedagogs catalans rellevants.
Va escriure diferents obres literàries, especialment poemes i petites proses, i obtingué alguns guardons i premis literaris. Entre els llibres publicats es pot esmentar Fullejant el llibre de la meva vida (poesies, 1947), XXIV estampes de Comunió (1959), i uns Poemes editats conjuntament amb les proses Contalles de la Casa Vella de la seva germana Anna.
Hi ha constància del premi que Mercè Rubiés va instituir en memòria de la seva germana Anna Rubiés Monjonell, als anys seixanta, que consistia en un diploma honorífic i 75.000 pessetes, distribuïdes en deu premis destinats a “recompensar la constancia y fidelidad en el trabajo y la buena conducta familiar de obreras, solteras, en activo o jubiladas, del ramo de la aguja”.
També consta al Fons Especial “Aurora Bertrana de la Universitat de Girona” una dedicatòria en el llibre tramès per Mercè Rubiés a aquella escriptora: “A l'admirada Sra. Bertrana faig ofrena de Tramuntanada com a testimoni d'afecte i dels millors desitjos per l'any vinent de Mercedes Rubiés. Nadal de 1964."

## Referències

* ↑ Les Cinc branques: poesia femenina catalana. 1. ed. Barcelona: Albert i Corp, 1975. ISBN 84-400-8407-2.
* 1 2 3 4 «Mercè Rubiés Monjonell». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Melozzo da Forlì

Michelozzo degli Ambrogi (1438-1494) fou un pintor italià renaixentista pertanyent a l'escola d'Urbino i a l'escola de Forlì, famós per les seves pintures sobre àngels i el seu ús de la perspectiva.

## Biografia

El pintor quattrocentista Michelozzo degli Ambrogi és més conegut el nom del lloc on ocorre el seu naixement, Forlì, en 1438. No ses sap gaire sobre els seus començaments i els seus mestres, però se suposa que es va formar en l'escola de pintura de Forlì, regida per Ansuino da Forlì. Se sap que va ser un gran admirador de Piero della Francesca (qui va influenciar notablement l'estil de Melozzo), les obres del qual va estudiar a la cort d'Urbino, on va començar la seva carrera de pintor. Després d'aquest període de formació es va traslladar a Roma. No es coneix amb certesa si el trasllat va ocórrer en 1475, com molts estudiosos suposen, o en 1464. D'haver arribat a Roma en 1464, es creu que va treballar en l'església de San Marco.
Ja a Roma, Sixt IV el contractà com a pictor papalis, juntament amb altres artistes la decoració de la Biblioteca Vaticana. Hi va realitzar en 1477 la seva obra mestra: el fresc "Sixt IV nomenant prefecte Platina". En 1468 Melozzo fou un dels membres originals de l'acadèmia fundada per Sixt IV a fi d'unir els principals artistes que treballaven en la ciutat. En 1480 va acabar els frescs de l'absis de l'església dels Sants Apòstols, encomanats per Pietro Riario, i abandona Roma (en la qual va dur a l'escorç a la seva màxima expressió i va emprar una perspectiva de "sotto in sú" presa de Mantegna) per a traslladar-se a Loreto, on va decorar en 1484 la cúpula de la Capella del Tresor i va reprendre la seva afició cap a la perspectiva arquitectònica.
En 1489 Melozzo va tornar a Roma, per a retornar més tard a la seva ciutat natal, ì, on morí el 8 de novembre de 1494, després d'haver pintat l'església dels Capuchinos que seria destruïda en el segle xvii. Els seus principals seguidors foren Marco Palmezzano, Lorenzo de Viterbo i Antoniazzo Romano, però el seu estil va influenciar notablement d'altres artistes, com, Bramante.

## Obra

Encara que pocs dels treballs de Melozzo han estat preservats fins al moment, les crítiques concorden que aquest pintor va contribuir sensiblement al progrés de l'art. A pesar de no ser un notable colorista, Melozzo va realitzar un bon ús de la llum, i va tractar amb cura les fines i solemnes figures en les seves pintures, caracteritzant-se per la seva amplitud decorativa. El seu treball té certa semblança amb el del seu contemporani Andrea Mantegna.

## Bibliografia

* Bryan, Michael. Robert Edmund Graves. Dictionary of Painters and Engravers, Biographical and Critical. Londres: George Bell and Sons, 1886, p. 505.
* Clark, Nicholas. Melozzo Da Forli. Londres: Sotheby's Publications, 1990. ISBN 978-0-85667-371-9.
# Melotte 20

Melotte 20, també anomenat cúmul d'Alfa Perseu o Collinder 39, és un cúmul obert en la constel·lació de Perseus. A l'ull nu, el grup consisteix en diversos estels del tipus espectral blau B estrelles de tipus. El membre més lluminós del cúmul és un supergegant groc-blanc de segona magnitud: Mirfak, també anomenat Alfa Persei. Els membres brillants també inclouen Delta, Sigma, Psi, 29, 30, 34 i 48 Persei.
El satèl·lit Hipparcos que capta imatges en infraroig ha fet un diagrama del color i la magnitud dels estels i ha establert que la distància del grup d'estals a la terra és de 172 parsecs. La distància establerta per anàlisis independents concorden amb aquesta, així fent que el grup estigui bastant a prop en comparació amb l'escala de distàncies. L'edat d'aquest grup és aproximadament de 50-70 milions d'anys.

## Membres

| Designacionts | Tipus espectral i classe de lluminositat |
| α Per (33 Per) | F5Ib |
| δ Per (39 Per) | B5III |
| ε Per (45 Per) | B1V |
| ψ Per | B5Ve |
| 29 Per | B3V |
| 30 Per | B8V |
| 34 Per | B3V |
| 48 Per | B3Ve |

## Referències

* 1 2 3 URL de la referència: http://messier.seds.org/xtra/ngc/alphaper.html.
* ↑ URL de la referència: http://www.aanda.org/articles/aa/pdf/2009/13/aa11382-08.pdf.
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical parameters of Galactic open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 18-07-2005, pàg. 1163–1173. DOI: 10.1051/0004-6361:20042523.
* ↑ URL de la referència: http://iopscience.iop.org/article/10.1086/503900/pdf.
* 1 2 3 4 Stefano Bertone «Gaia Data Release 2. Observational Hertzsprung-Russell diagrams» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-08-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832843.
* 1 2 Ralf-Dieter Scholz «Global survey of star clusters in the Milky Way» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-10-2013, pàg. 53–53. DOI: 10.1051/0004-6361/201322302.
* ↑ Martin Netopil «On the metallicity of open clusters» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-01-2014, pàg. 93–93. DOI: 10.1051/0004-6361/201322559.
* ↑ van Leeuwen, F. "Parallaxes and proper motions for 20 open clusters as based on the new Hipparcos catalogue", A&A, 2009
* ↑ Majaess, D.; Turner, D.; Lane, D.; Krajci, T. "Deep Infrared ZAMS Fits to Benchmark Open Clusters Hosting delta Scuti Stars", JAAVSO, 2011
* ↑ Prosser, Charles F.; Randich, Sofia; Stauffer, Joh R.; Schmitt, J. H. M. M.; Simon, Theodore «ROSAT Pointed Observations of the Alpha Persei Cluster». Astronomical Journal, 112, 01-10-1996, pàg. 1570. Bibcode: 1996AJ....112.1570P. DOI: 10.1086/118124.
* ↑ Paunzen, E., Mermilliod, J.-C. "WEBDA: Alpha Persei"

## Enllaços externs

* Alpha Persei Moving Cluster, Mel 20
* The Alpha Persei Cluster (Mel 20) Arxivat 2017-04-08 a Wayback Machine.
* Spectral types in the Alpha Persei Cluster
# Mina de Can Berenguer

La mina de can Berenguer és una mina d'aigua del Vallès Oriental que té un recorregut important per Parets del Vallès, on neix, ja que capta l'aigua del riu Tenes, prop del poliesportiu municipal, i segueix cap al paratge de Can Berenguer. El final de la mina es troba al terme municipal de Mollet, on recorré uns 600 m, tots ells aeris. Entra a Mollet paral·lela al carrer de Facundo Bacardí i Massó (al polígon industrial de Can Magarola), alimenta la bassa de Can Magarola, que está situada a la confluència d'aquest carrer amb el de Claudi Arañó i Arañó.

## Història

La Mina de Can Berenguer també coneguda com a Rec de la Mina d'en Berenguer, fou construïda el 1780, la Mina va arribar a tenir un cabal de 200.000 litres/hora, sense baixar mai dels 100.000 litres/hora en períodes de forta sequera. L'alçada mitja de la mina era de 1´20 metres i la seva amplada mitjana era d´1 metre. Entre els anys 50 i 60 es va construir prop de l'actual carrer Monistrol una caseta amb una font, i en aquella època la gent de Parets feia servir la zona del paratge de Can Sidro Coix i la mina com a lloc d'esbarjo. A tocar de la font hi havia un safareig on la gent del poble hi anava els diumenges a rentar la roba, sempre que hi hagués aigua suficient. Sovint, al safareig hi cabien tres persones dretes i dues ajagudes. De totes maneres, realment la seva funció no era lúdica sinó que la utilitzaven tant industrials com pagesos com a recurs essencial. Era tanta la importància que en aquell temps li donaren a la mina, que els usufructuaris d'aquest aprofitament d'aigües privades, que eren part de captació i en part de conducció van redactar unes actes amb la presència de tots els copropietaris o representants implicats (tant industrials com pagesos) on es feia constar la distribució d'aquest aprofitament en proporció als interessos de cada representant. Es va fer una distribució del subministrament per franges horàries.

## Actualitat

En l'actualitat encara hi ha una empresa que per la seva proximitat a les conduccions de la mina, aprofita aigua per a ús industrial i una masia que hi ha tocant a la carretera nacional C-17, la Casa del trenc també hi rega els planters dels seus camps. I poc més resta d'aquell petit racó de Parets, algunes masies del barri de Can Cabassa encarà utilitzen els paratges de vora la mina com a lloc lúdic, per als infants. La Mina com que encarà porta aigua l'Ajuntament de Parets la té catalogada dins del Patrimoni Arqueològic de categoria 2 com a obra Medieval Moderna.

## Referències

* ↑ DOMÈNECH i MIR, M. i MORERA i CORTINES, A «Mines i recs de Gallecs i de l'antic Mollet agrícola». Notes, 31, 2015 [Consulta: 26 desembre 2018].
* ↑ Garcia i Marquès, Marta «La Miina de Can Berrenguer». CIL Vila Parietes, 0, 2007 [Consulta: 26 desembre 2018].
# Mike and the Mechanics

Mike + The Mechanics són una banda anglesa de música rock/pop formada l'any 1985 com a projecte paral·lel de Mike Rutherford, un dels membres fundadors de Genesis. La banda és coneguda pels singles "Silent Running (On Dangerous Ground)", "All I Need Is a Miracle", "Word of Mouth", "Over My Shoulder", o "The Living Years".
Inicialment, la banda estava formada per Rutherford, els cantants Paul Carrack i Paul Young, el teclista Adrian Lee i el bateria Peter Van Hooke. Carrack s'encarregava generalment de les balades i dels temes més pop, mentre que Young ho feia amb els temes més durs. Després d'una dècada d'èxits, Lee i Van Hooke deixen la banda el 1995, i no van ser reemplaçats.
Després de la mort de Young l'any 2000, Carrack esdevé l'únic cantant fins al 2004, quan la banda (essencialment un duet, en aquest punt) s'agafa un descans.
El grup reviu el 2010 amb músics nous treballant amb Rutherford, i inclouen nous cantants: Andrew Roachford i Tim Howar.

## Discografia

* Mike + The Mechanics (1985)
* Living Years (1988)
* Word of Mouth (1991)
* Beggar on a Beach of Gold (1995)
* Hits (1996)
* M6 (1999)
* Rewired (2004)
* The Road (2011)
* Let Me Fly (2017)

## Membres

| Membres actuals Mike Rutherford – guitarra, baix, cors (1985-2004, 2010–present) Tim Howar – cantant (2010–present) Andrew Roachford – cantant, teclats (2010–present) Anthony Drennan – guitarra baix (2010–present) Luke Juby – teclats, cors, baix, saxo, whistle (2010–present) Gary Wallis – bateria (2010–present; de gira: 1995-2004) Membres antics Paul Carrack – cantant, teclats (1985-2004) Paul Young – cantant, percussió (1985–2000; fins a la seva mort) Peter Van Hooke – bateria (1985–1995; girant: 2004) Adrian Lee – teclats (1985–1995) | Músics a les gires Ashley Mulford - guitarra, baix (1986) Tim Renwick - guitarra, baix, cors (1988-1996) Jamie Moses - guitarra, baix, cors (1999-2004) Rupert Cobb - teclats (2004) Owen Paul McGee - cors (2004) Abbie Osmon - cors (2004) Ben Stone – bateria (2012) |

### Timeline
## Referències

* ↑ «"Mike + The Mechanics: The Videos". Episod1 1/1. 1998. 15 minuts a Channel 4. (Rutherford)». .
* ↑ «Mike + the Mechanics' Paul Young Dies». MTV, 18-07-2000 [Consulta: 18 maig 2013]. Arxivat 10 de novembre 2013 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* https://www.facebook.com/mikeandthemechanicsofficial -Pàgina oficial a Facebook
# Millie i Christine McKoy

Millie i Christine McKoy (Comtat de Columbus, Carolina del Nord, 11 de juliol de 1851 - Comtat de Columbus, 8 d'octubre de 1912) eren dues germanes siameses estatunidenques que es feren famoses produint-se en diversos espectacles sota el nom de "Rossinyol de dos caps" (en anglès: The Two-Headed Nightingale) o "La vuitena meravella del món" (The Eighth Wonder of the World).
Millie i Christine van nàixer el 1851, filles de Monemia i Jacob, uns esclaus que pertanyien a Jabez McKay, un ferrer del país. Abans la naixença de totes dues bessones, la seva mare havia tingut set altres fills sense cap problema físic. Es considerà generalment que es tractava només d'una persona i fins i tot les mateixes bessones preferien el nom Millie-Christine i no cada nom separadament. Uns deu mesos després de nàixer les siameses, el ferrer les vengué a un firaire per 1.000 dòlars. Després de diverses vendes acabaren a les mans d'un altre firaire que es deia Joseph Pearson Smith.
Durant un espectacle les bessones foren segrestades per un rival de Smith que se les endugué a Gran Bretanya. Amb tot el seu pla va fracassar, ja que Joseph Smith va viatjar aleshores a Anglaterra per a recuperar Millie i Christine, i portà amb ell la mare dels infants. Després de guanyar el pleit contra el segrestador, Smith es feu càrrec de la mare i les filles i tornaren tots junts a Wadesboro, a la Carolina del Nord.
Amb la seva dona s'ocupà de l'educació de les noies i així a més d'aprendre cinc llengües, els van ensenyar a ballar, a tocar música, i sobretot a cantar per a millorar els espectacles. A partir d'aquell moment Millie i Christine conegueren una carrera reeixida sota el nom de "rossinyol de dos caps" i tornaren el 1871 a Anglaterra on feren una prestació davant la reina Victòria. Durant la dècada dels 1880, treballaren uns quants anys amb el Circ Barnum abans de retirar-se a la granja que havia comprat son pare al comtat de Columbus.
El 1869, una biografia de les bessones, que es deia History and Medical Description of the Two-Headed Girl, es venia durant els seus espectacles públics.
Millie, que patia de tuberculosi d'ençà el 1911, va morir el 8 d'octubre de 1912 i Christine va sucumbir unes quantes hores després.

## Referències

* 1 2 From 'Monsters' to Modern Medical Miracles, 21 de juny de 2008.

## Enllaços externs

* http://docsouth.unc.edu/neh/carolinatwin/menu.html
* http://www.anb.org/articles/20/20-01879.html
# Matoller cuafilós

El matoller cuafilós (Bradypterus brunneus) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). És endèmic de les selves de l'interior de Madagascar. Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim, tot i que s'estima que pugui estar amenaçat per la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* ↑ «Matoller cuafilós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 14 agost 2023 (català)
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 603. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Brown Emu-tail. Bradypterus brunneus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 16 agost 2023].
# Miquel II de Dioclea

Miquel II de Dioclea o Miquel II Vojislavljević (serbi: Михаило Војислављевић) fou rei de Dioclea el 1101 i 1102. Era el fill gran del rei Constantí Bodin i la reina Jacinta. Succeí al seu pare com a monarca de Dioclea, però es veié superat pels seus cosins en la pugna pel tron. Quan perdé els seus últims partidaris, abdicà i es retirà a un monestir.

## Referències

* ↑ Fine, 1991, p. 230 i 231.
* ↑ Živković, 2008.

## Bibliografia

* Fine, John V. A. Jr.. The Early Medieval Balkans: A Critical Survey from the Sixth to the Late Twelfth Century (en anglès). University of Michigan Press, 1991. ISBN 0-472-08149-7.
* Živković, T. Forging unity: The South Slavs between East and West 550-1150 (en anglès). Belgrade: The Institute of History, Čigoja štampa, 2008. ISBN 9788675585732.