OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Inka Grings

Inka Grings (Düsseldorf, 31 d'octubre de 1978) és una entrenadora de futbol i antiga davantera. Va ser internacional amb Alemanya entre 1996 i 2012, marcant 64 goals i guanyant les Eurocopes 2005 i 2009 (sent la màxima goletjadora de tots dos torneigs) i un brontze olímpic als Jocs de Sidney. A nivell de clubs va guanyar 1 Lliga de Campions, 1 Lliga i 3 Copes d'Alemanya amb el Duisburg i 2 Lligues i 2 Copes de Suïssa amb el Zürich.
Va ser la màxima golejadora de la Bundesliga en sis ocasions, i de la Lliga de Campions en dues. Va ser nomenada millor jugadora d'Alemanya al 1999, 2009 i 2010, i la seva millor posició al FIFA World Player va ser una 5a posició al 2009.
Actualment entrena al Duisburg a la 2a Divisió alemanya.

## Trajectòria
### Jugadora

| Temporades | Club | Títols | Selecció (fases finals) |
| 94/95 - 10/11 0 0 0 0 | FCR Duisburg 0 0 0 0 | 1 Lliga de Campions, 1 Lliga, 3 Copes 0 0 0 0 | Mundial 1999 (quarts) Jocs Olímpics 2000 (3r lloc) Eurocopa 2005 (campió) Eurocopa 2009 (campió) Mundial 2011 (quarts) |
| 11/12 - 12/13 | FC Zürich | 2 Lligues, 2 Copes |
| 2013 | Chicago Red Stars |
| 14/15 | 1.FC Colònia |

### Entrenadora

| Temporades | Club | Títols |
| 14/15 - act. | MSV Duisburg |

## Referències

* ↑ UEFA
* ↑ «Edeportes.es». Arxivat de l'original el 2016-08-07. [Consulta: 13 juliol 2016].
# Indautxu

Indautxu és un barri del districte bilbaí d'Abando. Té una superfície de 9,7 kilòmetres quadrats i una població de 28.276 habitants (2008). Limita al nord amb el barri de Deustuko Doneperiaga, a l'oest amb Basurtu al sud amb Ametzola i a l'est amb Abando. El barri està centrat en la Plaza Indautxu, una plaça gran, nova i reformada sota la qual hi ha un petit centre comercial i una estació del Metro de Bilbao. El barri és forá poblat i compta amb nombrosos hospitals i clíniques privades, l'escola dels Jesuïtes i el parc Doña Casilda Iturrizar. El barri té el seu propi equip de futbol, la Sociedad Deportiva Indautxu, fundat el 1924.

## Vegeu també

* Casa Arróspide

## Referències

* ↑ Clínica Indautxu
* ↑ «Jesuitak Indautxu». Arxivat de l'original el 2008-04-04. [Consulta: 1r novembre 2012].

## Enllaços externs

* Informació turística sobre Indautxu
# Identificador

Els identificadors (IDs) són símbols lèxics que nomenen entitats. El concepte és anàleg al de "nom". Els identificadors es fan servir àmpliament en pràcticament tots els sistemes de processament de la informació. Donar nom a les entitats fa possible fer-ne referència, la qual cosa és essencial per a qualsevol tipus deprocessament simbòlic.

## Identificadors en llenguatges informàtics

En els llenguatges informàtics, els identificadors són elementts textuals, (també anomenats símbols) que nomenen entitats del llenguatge. Algunes de les entitats que un identificador pot denotar són les variables, les constants, els tipus de dada, les etiquetes, les subrutines (procedimients i funcions) i els paquets.

## Vegeu també

* Identificador de procés
# Ignasi Labastida i Juan

Ignasi Labastida i Juan (1970) és un investigador i activista del coneixement lliure català. Es doctorà en Física a la Universitat de Barcelona i és responsable de la Unitat de Suport a la Recerca del CRAI de la mateixa universitat, on dirigeix l'Oficina de Difusió del Coneixement. Des de l'any 2003 va liderar el projecte Creative Commons a Catalunya i Espanya. Ha promocionat i contribuït en la creació de material de formació sobre ciència oberta. Des del març de 2019 presideix la Junta de SPARC Europe.

## Referències

* ↑ «Fitxa d'Ignasi Labastida». CCCB. [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «Mosaic | Ignasi Labastida». [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «About the Authors & Facilitators - Open Science Training Handbook». Arxivat de l'original el 2023-02-05. [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «New Chair of the Board for SPARC Europe» (en anglès), 22-03-2019. [Consulta: 12 juny 2019].

## Enllaços externs

* Deu anys de Creative Commons a Catalunya
* Ignasi Labastida: «Creative Commons no es sinónimo de barra libre» (en castellà)
# Ilia Kaixavi

Ilia Iauhenavitx Kaixavi (en belarús: Ілья Яўгенавіч Кашавы) (Minsk, 20 de març de 1991) és un ciclista belarús, professional des del 2015. Actualment corre a l'equip Wilier Triestina-Selle Italia. Combina la carretera amb la pista.

## Palmarès en ruta

* 2013
** 1r al Gran Premi della Liberazione
* 2014
** 1r a la Cronoscalata Gardone Val Trompia-Prati di Caregno
** 1r al Gran Premi Chianti Colline d'Elsa
** Vencedor d'una etapa al Giro delle Valli Cuneesi
* 2015
** Vencedor d'una etapa a la Volta al llac Qinghai

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2015. 144è de la classificació general
* 2016. 151è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2016. 97è de la classificació general
* 2017. 155è de la classificació general

## Palmarès en pista

* 2011
** Campió de Belarús en persecució per equips
* 2012
** Campió de Belarús en puntuació

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Isabel Nonell i Torras

Isabel Nonell i Torras (Barcelona, 14 de març de 1953) és una política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la VII legislatura

## Biografia

Del 1970 al 1982 va treballar d'administrativa en empreses del sector financer i en el grup Banca Catalana a Barcelona, Còrdova i Madrid. Ha estat assistent del grup parlamentari de Convergència i Unió al Congrés dels Diputats, secretària de l'àmbit sectorial de Convergència Democràtica de Catalunya i ha coordinat les campanyes d'aquest partit a les eleccions al Parlament de Catalunya del 1995 i a les del 1999 i al Congrés dels Diputats del 1996. Entre el 1996 i el 2000 va ser la cap del gabinet de la secretaria general de CDC i del 2000 al 2002 coordinadora de la Fundació Trias Fargas. Entre el 2006 i el 2010 va ser assessora del Conseller d'Innovació, Universitats i Empresa.
El 2003 va ser una de les sòcies fundadores de la plataforma Catalunya 2003 amb la qual, a la candidatura d'Esquerra Republicana a les eleccions al Parlament de Catalunya d'aquell mateix any va ser escollida diputada en substitució de Pere Esteve que havia estat nomenat conseller. Des de les eleccions municipals del 2007 és regidora a l'Ajuntament d'Alella per Esquerra Republicana.
Va ser vicepresidenta de la Fundació Josep Irla entre el 2006 i el 2011 i des del 2012 n'és patrona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ajuntament d'Alella». [Consulta: 2 març 2015].
* ↑ «Composició del Parlament de Catalunya 2003-2006». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 2 març 2015].
* ↑ «Fundació Josep Irla». Arxivat de l'original el 2012-01-06. [Consulta: 2 març 2015].
# Isthmohyla infucata

Isthmohyla infucata és una espècie de granota que viu a Panamà.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Solís, F., Ibáñez, R., Jaramillo, C. & Fuenmayor, Q. 2004. Isthmohyla infucata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Institut d'Estudis Polítics d'Ais de Provença

L'Institut d'Estudis Polítics d'Ais de Provença (conegut com a Sciences Po Aix) va ser fundat el 1956. És un prestigiós establiment públic francès d'ensenyament superior a la ciutat d'Ais de Provença pertanyent a la Universitat d'Ais i de Marsella. És un dels nou instituts d'estudis polítics de França, i forma part per tant de les grans escoles. El seu director és el professor de dret públic Rostane Mehdi des de 2015.

## Història

L'institut va ser creat pel Decret del 27 de març de 1956 amb el nom d'Institut d'Estudis Polítics de la Universitat d'Ais i de Marsella. El seu primer director va ser Paul de Geouffre de La Pradelle. L'escola va canviar el seu nom el 1969.
El seu estatut jurídic actual és fixat per un decret de l'any 1989.

## Admissió

L'admissió es basa en un concurs, directament després del batxillerat francès, o d'un, dos o tres anys d'ensenyament superior. Des de 2004 fins a 2007 es va unir amb els dos altres IEP de Grenoble i Lió per proposar un concurs de admission comú. Des de 2008 s'han afegit els IEP de Rennes, Tolosa, Lilla i Estrasburg. Per aproximadament un miler integrats participen uns 10.000 candidats cada any.

## Notes

* ↑ " Rapport d'évaluation de l'Institut d'études politiques d'Aix-en-Provence" p. 23 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès) PDF Agència francesa d'avaluacio de recerca i ensenyament superior (AERES).
* ↑ Sciences Po Rhône-Alpes-Méditerranée Arxivat 2007-10-12 a Wayback Machine. sobre Sciences Po en Rhone-Alps-Mediterrani, el lloc internet oficial del concurs comú (francès)
# Ismaïl II

Abu-l-Walid Ismaïl (II) fou un rei musulmà de la dinastia nassarita de Granada, que va regnar efímerament durant deu mesos, el 1359-1360. Era fill de Yússuf I i de Maryam, una dona ambiciosa, que va moure els fils des de l'ombra d'una revolució.
L'agost de 1359 Abu-l-Walid Ismaïl va dirigir un cop d'estat de palau que va enderrocar al seu germanastre Muhàmmad V. Va tenir el suport del seu cosí i cunyat Abu Abd Al·lah Muhàmmad (després rei Muhàmmad VI), conegut a les cròniques cristianes com "el Bermejo", que estava casat amb una filla de Maryam i Yússuf I, el qual fou qui va prendre el palau per assalt, matant al ministre Ridwan, però Muhàmmad V no era a palau i es va poder refugiar a Guadix des d'on va fugir a Fes (novembre del 1359).
Era feble i desagradable i Ibn al-Khatib, el ministre principal, no hi simpatitzava. Aquesta debilitat i minsa popularitat fou aprofitada per Abu Abd Al·lah Muhàmmad "el Bermejo", que tenia el comandament de les forces militars, que el 24 de juny de 1360 el va fer matar i es va proclamar rei com a Muhàmmad VI.

## Referències

* Historia de la dominacion de los Arabes en España: Sacada de varios manuscritos y memorias arabigas, per José Antonio Conde.
# Ismaïl Ayoune

Ismaïl Ayoune (15 d'abril de 1987) és un ciclista marroquí.

## Palmarès

* 2012
** 1r al Challenge de la Marxa Verda-Gran Premi Al Massira
* 2013
** 1r al Challenge de la Marxa Verda-Gran Premi Al Massira

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Ismaïl III de Pèrsia

Ismail III (Isfahan, 1733 - Abadan, 1773) fou el darrer xa safàvida de Pèrsia (1750-1760) amb un poder nominal. Era nascut Abu Turab Mirza, i tenia 15 anys (8 en algunes fonts); fill de Sayyid Murtaza i de la princesa Mariam Begum, que al seu torn era filla de Sultan Husayn I (1694-1722).
El 29 de juny de 1750 la coalició entre Abu l-Fath Khan Bakhtyari, Ali Mardan Khan i Karim Khan Zand, que van decidir repartir-se el poder, va decidir proclamar a un xa de la casa safàvida en la persona del jove príncep que va portar el nom d'Ismail III. Karim fou el cap militar, Ali Mardan el wakil (regent o tutor del xa) i Abu l-Fath va romandre com a governador. Altres caps no el van reconèixer però Karim es va imposar a Azad Khan Afgan el 1758 a Tabriz i el 1759 a Muhammad Hasan Khan a Astarabad. El verdader governant fou Karim Khan. Uns mesos després, mentre Karim Khan feia campanya a Kurdistan, Ali Mardan Khan va empresonar Abu l-Fath Khan Bakhtyari i el va fer cegar i poc després el va fer matar, i el va substituir pel seu cosí al que va enviar a ocupar Fars. Això va precipitar el trencament entre Ali Mardan, considerat popularment un opressor, i Karim Khan, molt més benvolent; aquest darrer, convençut que el seu rival el mataria també, es va avançar, es va dirigir a Isfahan que va reconquerir en 1751 i el va derrotar, i Karim va agafar llavors el càrrec de wakil al-Dawla (Regent de la dinastia). Ali Mardan Khan va haver de fugir i va poder reorganitzar les seves forces i al començar el 1753 va proclamar al tron Sultan Husayn II del que fou wakil però fou assassinat per Muhammad Khan, un suposat parent de Karim Khan Zand el juny de 1753. Finalment el 1773 va morir i Karim Khan ja es va sentir prou fort com per dirigir l'estat sol, amb el títol de Wakil ar-Ra'aya o Protector del poble.

## Referències

* ↑ Werner, Christoph. An Iranian Town in Transition: A Social and Economic History of the Elites of Tabriz, 1747-1848 (en anglès). Otto Harrassowitz Verlag, 2000, p. 33. ISBN 3-447-04309-1.
* ↑ Perry, J. R.. «Āgā Mohammad Khan Qājār». A: Encyclopædia Iranica, Vol. I, Fasc. 6 (en anglès), 1984, p. 602–605.
* ↑ Garthwaite, Gene R. The Persians (en anglès). Wiley, 2005, p. 184. ISBN 9781557868602.
* ↑ Segons la Tarikh-i Giti-gusha, de Mirza Sadik, esmentada per Malcom a History of Persia, Londres, 1815

## Bibliografia

* E. van Donzel, B. Lewis, Ch. Pellat Encyclopédie de l'Islam G.P Maisonneuve & Larose SA Paris 1978.

## Enllaços externs

* Genealogia
* llista de governants
# Iuri Filosi

Iuri Filosi (Brescia, Llombardia, 17 de gener de 1992) és un ciclista italià, professional des del 2015. Actualment corre a l'equip Nippo-Vini Fantini.

## Palmarès

* 2013
** 1r a la Milà-Rapallo
* 2014
** 1r a la Piccola Sanremo
** Vencedor de 2 etapes a la Volta al Bidasoa
* 2017
** 1r al Gran Premi de Lugano

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2016. Fora de control (8a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Instrument de teclat

Un instrument de teclat és un instrument musical dotat d'un o més teclats que han de ser accionats per tal que l'instrument soni. Des del punt de vista de l'anomenat sistema Hornbostel-Sachs, aquesta tipologia inclou instruments de corda percudida com el piano i el clavicordi, de corda polsada com el clavicèmbal, l'espineta o el virginal, de vent com l'orgue, l'harmònium, l'acordió (i altres instruments derivats com el bandoneó) o la melòdica, o fins i tot instruments electròfons com els teclats electrònics, però aquesta classificació té ple sentit en la mesura en què una mateixa tècnica d'execució o tècniques relativament semblants serveixen per tocar instruments diversos.

## Mecanisme

Un teclat musical és el conjunt de palanques abatibles adjacents, anomenades tecles, en un instrument musical, especialment el piano.
Els teclats típics contenen tecles per tocar les dotze notes de l'escala musical occidental, amb una combinació de tecles més grans i més llargues, normalment blanques (dites ungles), i tecles més petites i més curtes, normalment negres. Aquesta combinació de tecles blanques i negres es repeteix a l'interval d'una octava.
Al pitjar una tecla d'un instrument de teclat l'instrument sonarà mecànicament percudint una corda (piano); puntejant-la (clavecí, clavicordi); provocant l'entrada d'aire per fluir a través d'una tub (orgue); o picant una campana (carilló). En els teclats elèctrics i electrònics (orgue Hammond, piano digital, sintetitzador), al pitjar una tecla es connecta un circuit.
Com que l'instrument de teclat més comú és el piano, es coneix aquest tipus de teclat com a "teclat de piano".
A més d'aquest tipus de teclats, anomenats manuals, les tecles també poden ser accionades amb els peus (pedals de l'orgue o pedaler), o amb els punys (carilló).

## Enllaços externs

* Teclat mut interactiu
* Teclat sonor amb sons de diversos instruments Arxivat 2011-03-03 a Wayback Machine.
# Jajce

Jajce (alfabet ciríl·lic: Јајце) és una ciutat al centre de Bòsnia i Hercegovina, situat a la Federació de Bòsnia i Hercegovina. És a l'encreuament entre Banja Luka, Mrkonji Grad i Donji Vakuf, al conflent dels rius Pliva i Vrbas.
A la ciutat s'hi entra per unes portes fortificades, que protegien l'antic castell.

## Història

Jajce s'incorporava a principis del segle xiv com a capital del regne de Bòsnia que, el 1463, queia en mans de l'Imperi Otomà, però es reconqueria el mateix any. Durant aquest període, la darrera reina bosniana, Katarina Velika, va restaurar l'església de Sant Lluc, avui la més vella de la ciutat. Finalment, el 1525, Jajce es convertia en l'última ciutat de Bòsnia absorbida pels otomans.
Diferents esglésies i mesquites foren construïdes en diferents èpoques, fent una ciutat bastant diversa en aquest aspecte.
Jajce guanyava prominència durant la Segona Guerra Mundial perquè oferia la segona convenció del Consell Antifeixista d'Alliberació Nacional de Iugoslàvia el 29 de novembre de 1943. En aquesta reunió es posava la primera pedra per la fundació de la República Federal Socialista de Iugoslàvia.
Al començament de la guerra de Bòsnia, Jajce estava habitat per gent de tots els grups ètnics per la seva situació en un encreuament entre àrees de majoria sèrbia al nord, àrees de majoria musulmana al sud-est i àrees majoritàriment croates al sud-oest.
Al cens de 1991, el municipi tenia 45.007 habitants: 17.380 (un 38,8%) bosnians, 15.811 (un 35,1%) croats, 8.663 (un 19,3%) serbis, 2.490 (un 5,5%) iugoslaus, i 657 (un 1,2%) altres. La mateixa ciutat de Jajce tenia 15.454 residents, amb uns percentatges molt similars.
Entre els mesos d'abril i maig del 1992, gairebé tot el serbis fugiren de la ciutat cap a territoris sota el seu control. A l'estiu del mateix any, l'Exèrcit serbi de Bòsnia començava els bombardeigs pesants sobre la ciutat, introduint-se a la ciutat a l'octubre, aparentment a causa de la manca de cooperació entre els bosnians musulmans i les forces croates. Els bosnians i croats s'escapaven a través de Divicani a Travnik. En les contraofensives croates d'agost i setembre del 1995 la ciutat era presa per les forces croates provocant ara la fugida en gran part de la població sèrbia. Jajce passava a formar part de la Federació musulmana croata segons els acords de Dayton.

## Persones il·lustres

* Ermin Velić (n. 1959), jugador d'handbol

## Enllaços externs

* Web de Jajce (bosnià)
* Turisme Jajce Arxivat 2013-11-13 a Wayback Machine.
# Jack Parr

John "Jack" Parr (Louisville, Kentucky, 13 de març de 1936 ― Lindsborg, Kansas, 4 de gener de 2015) va ser un jugador de bàsquet estatunidenc que va disputar una temporada a l'NBA. Amb 2,06 metres d'alçada, jugava en la posició de pivot.

## Trajectòria universitària

Va jugar durant tres temporades amb els Wildcats de la Universitat Estatal de Kansas, on va obtenir una mitjana de 16,9 punts i 12,7 rebots per partit. Els seus 889 rebots el situen en la segona posició històrica de la universitat, només superat per Ed Nealy. Va ser seleccionat en les seves tres temporades en el millor quintet de la Big Eight Conference, liderant el 1956 la conferència en punts i rebots.

## Trajectòria professional

Va ser triat en la setantena posició del Draft de l'NBA de 1958 per Cincinnati Royals, amb els quals va jugar una única temporada, obtenint una mitjana de 4,0 punts i 4,2 rebots per partit.

## Estadístiques a l'NBA

| Temporada | Edat | Equip | Lliga | P | TIT | MIN | TC | TCA | %TC | 3P | 3PA | %3P | TL | TLA | %TL | R.of. | R.DEF. | REB | ASIS | ROB | TAP | PER | FP | PTS |
| 1958-59 | 22 | Cincinnati Royals | NBA | 66 | | 15.7 | 1.7 | 4.7 | .355 | | | | 0.7 | 1.1 | .603 | | | 4.2 | 0.8 | | | | 2.1 | 4.0 |
| Total | | | NBA | 66 | | 15.7 | 1.7 | 4.7 | .355 | | | | 0.7 | 1.1 | .603 | | | 4.2 | 0.8 | | | | 2.1 | 4.0 |

## Referències

* ↑ «Former K-State hoop standout, Jack Parr, dies at 78» (en anglès). Salina Journal, 04-01-2015.
* ↑ cjonline.com Parr humbled by K-State Vestíbul honor
* ↑ collegehoopedia.com Big Eight Conference Arxivat 2015-01-10 a Wayback Machine.
* ↑ thedraftreview.com 1958 NBA Draft
* ↑ basketball-reference.com 1958-59 Cincinnati Royals Roster and Statistics Arxivat 2014-04-15 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Estadístiques de Jack Parr a Basketball-Reference.com (anglès)
* Fitxa de Parr a Nba.com (anglès)
* Fitxa de Jack Parr a ultimatenba.com (anglès)
# Jack Rollins

Jack Rollins (que va néixer amb el nom de Jacob Rabinowitz; Nova York, 23 de març de 1915 - Manhattan, 18 de juny de 2015) fou un productor cinematogràfic nord-americà.

## Referències

* ↑ «Mor Jack Rollins, el productor de Woody Allen». Diari Ara. [Consulta: 19 juny 2015].
# Jacobo Oreyro y Villavicencio

Jacobo Oreyro y Villavicencio (San Fernando, 1822 - Cadis, 1881) va ser un marí espanyol.

## Biografia

El 1834 va ingressar a l'Armada Espanyola i fou destinat a Cuba, on el 1842 fou ascendit a alferes de navili, el 1846 a tinent de navili i el 1857 a capità de fragata. El 1860 participà en la Guerra d'Àfrica i el 1864 fou ascendit a capità de navili.
Ascendit a contraalmirall el 1871, després de proclamar-se la Primera República espanyola fou nomenat cap de personal del Ministeri de la Marina i el 1873 fou nomenat ministre de Marina dues vegades en un mateix any, intentant posar ordre en el caòtic estat de l'Armada espanyola en aquell temps en el qual va haver de fer front a la Revolució Cantonal, enfortint la resistència de l'Arsenal de la Carraca.
Processat en produir-se la restauració borbònica, la seva causa va ser sobreseguda. Maçó, va ser Sobirà Gran Comanador entre 1878 i 1880.

## Referències

* ↑ Biografia al bloc todoavante
# James Cooke Brown

James Cooke Brown (21 de juliol de 1921 a Tagbilaran, Filipines)- 13 de febrer de 2000 Terra del Foc, Xile) va ser un sociòleg i escriptor de ciència-ficció nord-americana. És conegut per haver creat el llenguatge artificial Loglan (Logical Language) i per haver dissenyat el joc de taula ''careers'' de Parker Brothers.
Una de les seves novel·les, L'Incident Troka (Double day, 1970), descriu una base de dades mundial de coneixement lliure similar a l'actual Internet. La novel·la comença amb la creença que el món està a la vora de la seva autodestrucció. Llavors presenta un món aproximadament un segle després que és un paradís de pau i prosperitat, basat en idees, moviments i el coneixement disponible. En la seva estructura metafòrica, la novel·la és una crida a un canvi social, no a través d'una revolució, sinó a través d'una educació lliure i de la conservació de la ingenuïtat humana.
Llargament descatalogat i relativament estrany, es va publicar una versió de llibre electrònic anomenat Amazon Kindle de la novel·la el 2012. La novel·la preveia que tots els llibres i publicacions periòdiques es visualitzessin en dispositius electrònics portàtils anomenats "lectors".
Entre d'altres dels seus èxits, Brown va dissenyar, i va construir, un vaixell de tres cascs (anomenat trimarà), amb el qual va realitzar nombrosos viatges.
Durant un creuer a Sud-amèrica amb la seva dona, Brown va ingressar a un hospital a Argentina, on va morir als 78 anys.

## Referències

* ↑ «Dr. James Cooke Brown».

## Enllaços externs

* James Cooke Brown en isfd.
# Jean Baptiste Cappus

Jean Baptiste Cappus (Dijon, 1689 - idem. 1751) fou un pedagog i compositor musical francès.
Fou pensionat per l'autoritat municipal sent nomenat professor de l'Acadèmia. Des d'aquesta posició social va imprimir les obres: dos Livres de pièces de viole et de basse (París, 1730/33), Sémélé ou la naissance de Bacchus (París, 1732), i Recueils d'airs sérieux et à boire (París, 1732), Les plaisirs de l'hiver, divertiment en un acte, que fou representat davant la reina, al castell de Versalles, el 13 de novembre de 1730.

## Referències

* ↑ Enciclopedia Vniversal Ilvstrada Evropeo-Americana (en castellà). vol. 11. Madrid: Espasa-Calpe, 1915, p. 580. ISBN 84-239-4519-7.