OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Club Ajedrez Alcoy

El Club Ajedrez Alcoy (en valencià, Club Escacs Alcoi) és una entitat dedicada a la pràctica i a la competició de la disciplina dels escacs i ubicada a la ciutat d'Alcoi, al País Valencià.
El club es va fundar al novembre de 1930, al Bar del Teatre Principal d'Alcoi. En els seus inicis, es componia d'un grup d'escaquistes que disputaven partides contra altres equips locals. Després de tindre la seu en diversos bars, el 1945 s'instal·la al Cercle Catòlic Obrer, on hi roman fins a l'any 1977, quan el Club alcoià marxa a uns locals propis del carrer del Mestre Serrano.
Com a equip de competició, el major èxit del Club Escacs d'Alcoi va ser el Campionat d'Espanya d'escacs per conjunts de 1965. A més a més, va ser club amfitrió en l'edició d'una dècada enrere, la de 1955. Un altre guardó destacat és un Premi del President de la República en un torneig regional de 1935.

## Referències

* ↑ "Un trofeu amb aires republicans" Article al Diari Información (24/12/2010)

## Enllaços externs

* Pàgina del Club d'Escacs Alcoi a la UPV Arxivat 2013-06-21 a Wayback Machine.
# Bedoesc

Bedoesc (en francès Bédouès) és un municipi del departament francès del Losera, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# The Bad Man

The Bad Man és un western estatunidenc dirigit per Richard Thorpe i estrenada el 1941. És un remake de The Bad Man (1930) de Clarence G. Badger estrenada el 1930.

## Argument

Lionel Barrymore i Ronald Reagan fan, respectivament, de l'avi Henry Jones i del seu net Gil Jones, dos propietaris d'un ranxo mexicà, el The Bad Man. Lopez és un bandit que roba bestiar al ranxo de Gil. Però Lucia ha tornat de Nova York i Gil és feliç fins que coneix el seu marit, Morgan, un home de negocis de Manhattan. Morgan vol comprar el ranxo abans l'execució d'una hipoteca, i Gil està decidit a vendre, però Lopez apareix amb els seus homes i els captura a tots. Lopez té la seva pròpia llei, feta amb un 44 - i planeja resoldre-ho tot segons la seva visió de la vida.

## Repartiment

* Wallace Beery: Pancho Lopez
* Lionel Barrymore: Oncle Henry Jones
* Laraine Day: Lucia Pell
* Ronald Reagan: Gilbert 'Gil' Jones
* Henry Travers: Mr. Jasper Hardy
* Chris-Pin Martin: Pedro
* Tom Conway: Morgan Pell
* Chill Wills: 'Red' Giddings
* Nydia Westman: Angela Hardy
* Charles Stevens: Venustiano

## Referències

* ↑ «The Bad Man». The New York Times.
# Club Africain

El Club Africain (àrab: النادي الأفريقي, an-Nādī al-Afrīqī, ‘Club Africà’) és un club esportiu tunisià de la ciutat de Tunis.

## Història

El Club Africain començà les seves activitats el 1919 escollint el nom de Islamic Club Africain. Aquest nom no agradà a les autoritats del protectorat francès i retardà la posada en marxa del club. Finalment el 4 d'octubre de 1920 el club fou autoritzat amb el nom de Club Africain. Fou el continuador del club Stade Africain, fundat el 1915 i dissolt el 1918 (fusionat dins l'US Tunisienne). D'aquest club en mantingué els colors i alguns jugadors, com Mohamed Soudani).

## Seccions

* Futbol
* Handbol
* Voleibol
* Basquetbol
* Rugbi
* Natació
* Boxa
* Atletisme
* Judo

## Palmarès
### Intercontinental

* Lliga de Campions de la CAF
** 1991
* Copa afro-asiàtica de futbol
** 1992

### Regional

* Copa de l'Àfrica del Nord de futbol
** 2008, 2010
* Lliga de Campions aràbiga
** 1997
* Recopa aràbiga de futbol
** 1995
* Copa del Magrib de futbol
** 1971
* Recopa del Magrib de futbol
** 1974, 1975, 1976

### Nacional

* Lliga tunisiana de futbol
** 1946-47¹, 1947–48¹, 1963–64, 1966–67, 1972–73, 1973–74, 1978–79, 1979–80, 1989–90, 1991–92, 1995–96, 2007–08, 2014–15
* Copa President tunisiana
** 1964–65, 1966–67, 1967–68, 1968–69, 1969–70, 1971–72, 1972–73, 1975–76, 1991–92, 1997–98, 1999–2000, 2016–17, 2017–18
* Supercopa tunisiana de futbol
** 1968, 1970, 1979
¹Títols abans de la independència.

## Jugadors destacats

| Faouzi Rouissi Sadok Sassi Karim Saidi Adel Sellimi Karim Essediri Khaled Mouelhi Mehdi Ben Slimane Ferid Chouchane Mohamed Mkacher Riadh Jelassi Hamdi Marzouki Raouf Bouzaiene | Sabri Jaballah Sammy Adjei Abdeljalil Hadda Dramane Traoré Rezki Amrouche Fodil Megharia Tadjou Salou Lantame Ouadja Tarik El Taib Claudio Milar Saad Benyamin |

## Referències

* ↑ «Tunisia - Foundation Dates of Clubs». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Tunisia - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Tunisia - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-02-21 a Wayback Machine.
* Web de seguidors Arxivat 2009-03-26 a Wayback Machine.
# Constantí Làscaris (gramàtic)

Constantí Làscaris Virgola, en grec: Konstandinos Làskaris (Constantinoble, 1434 - Messina, 1501), va ser un filòleg i humanista grec promotor del renaixement de l'estudi de la llengua grega a Itàlia.
Làscaris era descendent d'una família noble de Bitínia, els Làscaris, que havia donat quatre emperadors de Nicea durant el segle xiii.
Làscaris va ser alumne de Joan Argiròpul, un erudit. El 1453, després de la caiguda de Constantinoble, va exiliar-se primer a l'illa de Corfú per la intervenció del cardenal Bessarió. El 1460 va anar a la cort de Milà, on Francesco Sforza el va contractar com a professor de la seva filla Ippolita.
Després Làscaris va ensenyar grec a la Universitat de Roma. Entre els seus alumnes es trobava Pietro Bembo (1492-1494).
Làscaris el 1476 va escriure una gramàtica grega anomenada Erotémata, impresa a Milà per Dionisio Paravisino, que va ser el primer llibre completament amb caràcters grecs imprès a Europa. Aquesta gramàtica va ser reimpresa per Aldo Manuzio el 1495.

## Bibliografia

* (anglès) Fotis Vassileiou & Barbara Saribalidou, Short Biographical Lexicon of Byzantine Academics Immigrants in Western Europe, 2007.
# Constantí Nicè

Constantí Nicè (en llatí: Constantinus Nicaeus) fou un jurista romà d'Orient provinent de Nicea, d'època incerta però posterior a Gàrides, que va florir al segle xi, car l'esmenta a la seva obra.
Va fer comentaris als llibres de la Basilica i a les Novellae de Justinià I.

## Referències

* ↑ Constantinus Nicaeus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 845
# Conducció (transport)

Una conducció, en projectes i obres d'enginyeria civil, és un conjunt d'unitats de paral·lelepípedes o cilíndriques buides que unides constitueixen una instal·lació lineal o una xarxa per al transport i la distribució d'un fluid o de partícules sòlides de diàmetre i abrasibilitat adients.
Els termes conducció i conducte sovint es fan servir com a sinònims.

## Referències

* ↑ «DIEC2». Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 3 abril 2020].
# Club Social de Deportes Rangers de Talca

El Club Social de Deportes Rangers de Talca és un club de futbol xilè de la ciutat de Talca.

## Història

El club va ser fundat el 2 de novembre de 1902. El nom del club, Rangers, fou escollit per l'anglès Juan Greenstret, un dels fundadors del club. L'origen dels colors, el vermell i el negre, són desconeguts, però una teoria diu que provenen del fet que alguns dels seus primers jugadors eren membres de la segona companyia de bombers de Talca, que lluïen aquells colors.
En els seus més de cent anys d'història, el club no ha aconseguit grans èxits. Els seus títols més destacats són tres campionats de segona divisió. Els seus partits com a local els disputa a l'estadi Fiscal, amb capacitat per uns 17.000 espectadors.

## Palmarès

* 3 Lliga xilena de segona divisió: 1988, 1993, 1997

## Jugadors destacats

* Vicente Cantatore
* Silvio Fernández Dos Santos
* Rubén Gómez
* Ángel Labruna
* Omar Enrique Mallea

## Evolució de l'uniforme

| (1967) | (1973) | (actual) |

## Enllaços externs

* Club Social de Deportes Rangers de Talca - Lloc web oficial
# Colchicum speciosum

Còlquic blanc (Colchicum speciosum Album), és una planta que des de 1985 està ubicada dins de la família Colquicàcia o Colchicaceae i que anteriorment es considerava part de la família Liliàcia. És una planta bulbosa, vigorosa, que floreix a la tardor. Posseeix fins a 20 flors blanques, en forma de copa, les quals resisteixen les inclemències del temps i poden fer de 10 a 15 cm de longitud. A la primavera, produeix fulles basals grans, molt amples i semierguides que apareixen a finals de l'hivern o en primavera.
És planta verinosa per als humans encara que principalment afecta els ramats que se la mengin quan pasturen.
El Còlquic en estat silvestre s'estén per la part montana de la regió mediterrània però també és present a la Gran Bretanya.
A Catalunya, encara que aquesta espècie no ha estat mai citada, hi viuen algunes altres espècies del gènere Colchicum, normalment en àrees de muntanya mitjana o a l'alta muntanya.

## Descripció

El nom de l'espècie speciosum significa cridaner i fa referència a la seva vistositat de les seves flors.
La planta creix a partir d'una estructura bulbosa anomenada corm des d'on surten unes fulles obtuses de 60 cm de llarg per 5 cm d'ample que són de color verd fosc. Les flors són de color rosa o lila apareixen solitàries o en grups i presenten 6 tèpals soldats en forma de tub. El fruit és en forma de càpsula.
S'utilitza com a planta medicinal (el corm i els fruits capsulars), sota control mèdic, per raó dels seus components principals la colquicina (contra la gota i els efectes de l'esclerosi múltiple) i el colquicòsid (com a relaxant muscular en les contractures musculars).
També s'utilitza en millora genètica per la propietat d'induir al poliploidisme.
En haver una gran demanda dels components de la planta per la indústria farmacèutica, fornida fins ara de la recol·lecció de plantes silvestres, s'intenta el conreu del còlquic que presenta grans dificultats. Hi ha grans dificultats en la reproducció asexual vegetativa i a més la germinació de les càpsules és pràcticament nul·la.

## Referències

* ↑ «Colchicum speciosum a EOL» (en anglès). [Consulta: 9 febrer 2015].
* ↑ «Colchicum speciosum a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 9 febrer 2015].
* ↑ Brickell, Christopher. «Bulboses». A: The Royal Horticultural Society-nueva enciclopedia de PLANTAS Y FLORES (en castellà). 3a edició. Barcelona: Grijalbo, 1999, p. 437. ISBN 8425334713.
* ↑ «Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 10 març 2024].
# Colchón CR (equip ciclista)

L'equip Colchón CR (conegut posteriorment com a Helios-Colchon CR) va ser un equip ciclista espanyol que competí professionalment entre el 1980 i el 1981 i entre el 1986 i 1989.
No s'ha de confondre amb els equips CR Colchon-Atun Tam, Novostil-Helios i Zor-Helios.

## Principals resultats

* Volta a Aragó: Antoni Coll Pontanilla (1981)
* Clàssica als Ports de Guadarrama: Roberto Córdoba (1987)
* Volta a La Rioja: Miquel Àngel Iglesias (1987)
* Victòries d'etapa a la Volta a Catalunya: Miquel Àngel Iglesias (1988)

### A les grans voltes

* Volta a Espanya
** 6 participacions (1980, 1981, 1986, 1987, 1988, 1989)
** 2 victòries d'etapa:
*** 2 el 1981: Francisco Javier Cedena, Álvaro Pino
** 0 classificació final:
** 4 classificacions secundàries:
*** Classificació per punts: Francisco Javier Cedena (1981)
*** Classificació de les Metes Volants: Miquel Àngel Iglesias (1987, 1988, 1989)
* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions

## Enllaços externs

* Plantilles a firstcycling.com Arxivat 2014-10-20 a Wayback Machine.
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Contribució especial

Les contribucions especials són un tipus de tribut el fet imposable del qual consisteix en l'obtenció per l'obligat tributari d'un benefici o d'un augment de valor dels seus béns a conseqüència de la realització d'obres públiques o de l'establiment o ampliació de serveis públics. El seu establiment és potestatiu i, normalment, s'estableixen per les Hisendes Locals.
# Copa Catalana d'Escacs

La Copa Catalana d'Escacs és un torneig d'escacs per equips a ritme d'escacs ràpids de 15 minuts i 5 segons addicionals per jugada. L'esdeveniment és organitzat per la Federació Catalana d'Escacs.

## Quadre d'honor

    AnyLlocCampióSubcampió 1985 Club Guixolenc d'Escacs 1991Cerdanyola MataróFoment Martinenc 1992Cerdanyola MataróBarcino 1993TerrassaBarcino 1994TerrassaFoment Martinenc 1995BarcinoSitges 1996BarcinoSitges 1997BarcinoTerrassa 1998TerrassaXec-Epic 1999Barcelona-VulcàTerrassa 2000Foment MartinencTerrassa 2001Foment MartinencSant Feliu UC 2002Foment MartinencAssociació Paretana 2003Foment MartinencAteneu Colón 2004Sant BoiFoment Martinenc 2005Foment MartinencUnió Escacs Montcada 2006VendrellClub Escacs LleidaUnió Escacs Montcada 2007BarcelonaUnió Escacs MontcadaSCC Sabadell 2008LleidaSCC SabadellReus Deportiu 2009BarcelonaEscola d'Escacs BCNUnió Escacs Montcada 2010BarcelonaSCC SabadellUGA 2011BarcelonaBarberàUGA 2012PontsSCC SabadellBarberà 2013La Selva del CampEscola d'Escacs BCNSant Josep de Badalona 2014SabadellSCC SabadellSant Josep de Badalona 2015GironaEscola d'Escacs BCNSCC Sabadell 2016MollerussaEscola d'Escacs BCNUnió Escacs Montcada 2017AmpostaMolletBarberà

## Referències

* ↑ «El Club Escacs Lleida gana la Copa Catalana». http://tabladeflandes.com. Arxivat de l'original el 30 de juliol 2013. [Consulta: 7 febrer 2016].
* ↑ «Copa Catalana - A - Fase Final - Grup Divisio d'Honor». chess-results.com. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Final Copa Catalana 2008 - Final Absoluta». chess-results.com. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Copa Catalana Final A - Grup Divisio d'Honor». chess-results.com. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «COPA CATALANA 2010 - Final Absoluta». chess-results.com. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Copa Catalana 2011 Final A - Grup Divisio d'Honor». chess-results.com. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «FINAL COPA CATALANA ABSOLUTA 2012». chess-results.com. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Final Copa Catalana d'Escacs, a la Selva». laselvadelcamp.org. [Consulta: 6 febrer 2016].
* ↑ «FINAL COPA CATALANA ABSOLUTA 2013». chess-results.com. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «FINAL COPA CATALANA 2014 - FINAL ABSOLUTA». chess-results.com. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «FINAL COPA CATALANA 2015». [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «FINAL COPA CATALANA ABSOLUTA 2015». chess-results.com. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Final de la Copa Catalana 2016». escacs.cat. [Consulta: 29 març 2016].
* ↑ «Copa Catalana Final Absoluta 2016». http://chess-results.com.+[Consulta: 24 abril 2016].
* ↑ «Copa Catalana Final Absoluta 2017». chess-results.com. [Consulta: 3 abril 2017].

## Enllaços externs

* Historial Copa Catalana
# Corvo

* Per a altres significats, vegeu «Corvo (desambiguació)».
Corvo (en portuguès Ilha do Corvo, és a dir, 'illa del corb') és l'illa més petita de l'arxipèlag de les Açores, Portugal, estant situada al grup occidental d'illes, al nord de l'illa de Flores. L'illa ocupa una superfície de 17,13 km², amb 6,5 km de llarg per 4 km d'ample. Dista de l'illa de Flores, 6 milles nàutiques.
L'illa està formada per una muntanya volcànica extinta, el Monte Gordo de 770 metres d'altura.
En els mapes genovesos del segle xiv s'esmenta la Insula Corvi Marini (l'illa dels corbs marins o cormorans), encara que és poc probable que aquesta designació es referís específicament a aquesta illa, aquest nom és l'origen del nom de l'illa. Al principi sembla que va ser una designació per a les dues illes del Grup Oriental de l'arxipèlag (Flores i Corvo). Ambdues van ser descobertes per Diogo de Teive en el retorn del seu segon viatge d'exploració (1452), estant molt properes. En temps d'Enric el Navegant va ser illa de Santa Iria. També es va conèixer com a "Illot de les Flores" (Iléu das Flores) i també "Illa del Marc" (Ilha do Marc), perquè la muntanya del Caldeirão servia com a referència geogràfica als mariners.
El 12 de novembre de 1548, Gonçalo de Sousa, segon capità donatari de les illes de Flores i de Corvo, va ser autoritzat per enviar a l'illa esclaus (mulats probablement originaris de l'Illa de Sant Antoni, Cap Verd) com a agricultors i ramaders. El poblament inicial de l'illa va començar amb l'enviament d'una expedició de 30 persones, dirigides per Antão Vaz de Azevedo, originari d'Illa Terceira. Cap al 1580 es van establir a l'illa colons de Flores.
El 1587, Corvo va ser saquejada i les cases cremades per corsaris anglesos que també van atacar Lajes das Flores. L'any 1632 l'illa va patir dues temptatives de desembarcament de pirates algerians però van ser rebutjats per la població local.
Al segle xix va començar l'emigració cap als Estats Units i Canadà.
Els habitants van viure en un gran aïllament durant molts segles, i la vila de Corvo el municipi més aïllat de Portugal. Durant l'hivern no hi ha connexions marítimes regulars amb Flores encara a l'estiu arriba a haver diverses connexions al dia que triguen uns 45 minuts entre Santa Creu das Flores i Vila de Corvo. Amb l'inici del trànsit aeri el 27 d'abril de 1972 els habitants van començar a sentir-se menys aïllats del món. En l'actualitat hi ha connexions amb Santa Creu das Flores, Horta i Lajes (Illa Terceira) tres vegades per setmana.

## Vegeu també

* Banc D. João de Castro
* Illots das Formigas
* Corvo
* Illa de Faial
* Illa de Flores

## Nota

* ↑ MobileReference. Travel Portugal for Smartphones and Mobile Devices - Illustrated Guide, Phrasebook, and Maps. MobileReference, 1 gener 2007, p. 1307–. ISBN 9781605010250 [Consulta: 15 març 2011].
Viccionari
# Cova de la Masia de les Coves

La Cova de la Masia de les Coves és una cova marina càrstica situada a la Punta de les Coves dins la serra de Colls-Miralpeix, al terme municipal de Sitges, a la comarca del Garraf (Barcelona). Se situa al costat de la Cova Verda. Es tracta d'un jaciment arqueològic del paleolític, ja que dins la cova s'hi va trobar un petit conjunt de fragments de sílex rodats amb retocs.
La cova consta d'una galería de 13 metres amb l'entrada vía marítima, ja que ha quedat sota el nivell del mar degut a l'enfosament continuat de la línia de la costa del Garraf i a causa de la creació del Port Franc de Barcelona que impedeix el transport de sorra per part dels corrents marins.

## Descobriment i historiografia del jaciment

El descobriment de la cova se li atribueix a Antoni Ferrer (Tonet). No s'hi ha realitzat cap intervenció arqueológica, ja que les restes es van trobar en superfície. El material està inventariat al Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú.
Diferents estudis faunístics i reconstruccions paleoambientals han determinat que, durant l'època en què la cova es trobava habitada, el nivell del mar se situaria en 25-75 metres més baix que actualment, per tant la costa es trobaria entre 4-12 km mes lluny. La cova es trobaria en una plana costanera amb un ric ecosistema. Les temperatures serien més baixes i la pluviositat més elevada.

## Bibliografia

* Daura, J., Sanz, M. 2009 "Historiografia dels jaciments pleistocens al massís del Garraf i curs baix del riu Llobregat" Treballs del Museu de Geologia de Barcelona ISSN 1130-4995, 16, pàg. 5-38.
* López-García, J., Blain, H. A., Cuenca-Bescós, G., Arsuaga, J. L. 2008 "Chronological, environmental and climatic precisions on the Neanderthal site of the Cova del Gegant (Sitges, Barcelona, Spain)". Journal of Human Evolutin, 55 (6), pàg. 1151-1155.

## Referències

* ↑ «Extranet eGIPCI».
* ↑ «Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona».
* ↑ «Historiografia dels jaciments plistocens al massís del Garraf i curs baix del riu Llobregat». Arxivat de l'original el 2016-03-03.
* ↑ «Chronological, environmental, and climatic precisions on the Neanderthal site of the Cova del Gegant (Sitges, Barcelona, Spain)». Arxivat de l'original el 2015-05-28.
# Cova de les Bones Dones

La Cova de les Bones Dones o de les Encantades de Cabrera de Mar es troba al Parc de la Serralada Litoral, la qual és coneguda també com a Cova o Cau de la Mala Dona, de les Males Dones, de la Bona Dona i Boca de l'Infern. És ubicada a Cabrera de Mar (el Maresme), a la carena rocallosa que baixa del turó de Montcabrer cap a mar. També és accessible des del camí que va de Cabrera de Mar a Cabrils, pel veïnat del Sant Crist, però cal pujar més estona pel mig del bosc (Coordenades: x=448770 y=4597053 z=237).
Es tracta d'un santuari ibèric obert al vessant sud del turó de Montcabrer, a la part baixa d'una carena rocallosa que baixa des del turó cap a mar. Té dues obertures a l'exterior i una alçada interior d'uns dos metres. El sostre i les parets estan solcats d'uns alvèols d'erosió força singulars.Era la cova oficial de les bruixes en la majoria de rondalles i històries de la contrada: hi ha infinitat de llegendes sobre les malifetes que feien les seues habitants. També es repeteix amb diverses variants la de la bella dona que enamorava el senyor de Burriac per fer que defugís les seues obligacions en la defensa del territori. Molt a prop hi ha també el Cau de les Formigues i la Cova dels Tres Cercles.
Per les troballes se sap que la cova havia estat emprada durant el neolític, encara que no és clar si com a lloc per a rituals o com a habitacle o aixopluc. La dificultat d'accés i el tipus de ceràmica trobada (50.000 fragments consistents essencialment en vaixella de diferents tipus, àmfores, amforetes votives en miniatura, envasos de perfum, rèpliques en ceràmica de banyes de bòvids i caps de Demèter de terracota) semblen descartar-la com a habitacle.
L'any 1993, Ramon Coll feu una excavació d'urgència i del tot necessària just davant de la cavitat, ja que no s'hi havia fet cap intervenció moderna malgrat la importància científica del jaciment. El resultat d'aquesta excavació i l'estudi del material arqueològic recuperat (com també del material etnogràfic de la zona) fou la interpretació de la Cova de les Encantades com un centre de culte de l'època ibèrica. Segons Coll, funcionaria com a santuari entre els segles IV i I aC (amb una especial intensitat en el període comprès entre el 125 aC i el 50 aC) i el culte es traslladaria posteriorment al temple de Mitra de Can Modolell (Cabrera de Mar).
* Les dues entrades a la cova de les Bones Dones
* Boca superior de la cova de les Bones Dones
* Boca inferior de la cova de les Bones Dones
* Interior de la cova de les Bones Dones
* Alvèols d'erosió a la cova de Les Bones Dones

## Notes

* 1 2 3 4 5 6 7 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Pàgs. 52-53, Editorial Piolet, BarcelonaISBN 9788415075615
* 1 2 Gran Enciclopèdia Catalana (català)

## Bibliografia

* García i Fonoll, E.; Fuertes i Nogués, X., 2005. Cova de les Encantades (Cabrils, Maresme). Cavernes, 25, pàgs. 31-32. Grup d'Espeleologia de Badalona, Badalona

## Enllaços externs

* Les cavitats de Montcabrer (Cabrera de Mar, Maresme) (català)
* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)