OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tsumeb

Tsumeb és una important ciutat de la Regió d'Oshikoto al nord de Namíbia. Va ser capital d'aquesta regió fins al 2008, quan Omuthiya va ser proclamada ciutat i nova capital. És la ciutat més propera al Parc nacional d'Etosha, una de les més grans reserves de vida salvatge de tota l'Àfrica.

## La ciutat i la vella mina

Tsumeb significa "Lloc de molsa" (o en afrikaans: "Plek van Padda-Sluik"). Probablement hagi rebut aquest nom per l'enorme turó natural de color verd d'òxid de minerals de coure que existia abans de la seva destrucció per la mineria. La ciutat va ser fundada el 1905 pel govern colonial alemany.
Tsumeb és notable pels minerals que van propiciar la seva fundació. S'hi han extret minerals polimetàl·lics obtenint coure, plom, plata, or, arsènic i germani. Hi havia també una bona quantitat de zinc, però la recuperació d'aquest metall va ser sempre difícil per motius tècnics. La mina de Tsumeb té molt de renom entre col·leccionistes minerals, sent notable pels més de 300 minerals vàlids i per ser la localitat tipus de més d'una setantena d'espècies minerals. Molts minerals rars i únics, com feinglosita, la leiteïta o la ludlockita, es poden trobar únicament aquí.

## Referències

* ↑ «Oshikoto Regional Council moves to Omuthiya» (en anglès). The Namibian, 21-08-2008 [Consulta: 14 gener 2015].
* ↑ «Tsumeb, Otjikoto Region (Oshikoto), Namibia» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 desembre 2017].
# Tsumoïta

La tsumoïta és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la tetradimita. Rep el nom de la mina Tsumo, al Japó, la seva localitat tipus.

## Característiques

La tsumoïta és un sulfur de fórmula química BiTe. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1972. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2,5 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tsumoïta pertany a «02.DC - Sulfurs metàl·lics, amb variable proporció M:S» juntament amb els següents minerals:, hedleyitaikunolita, ingodita, joseïta-B, kawazulita, laitakarita, nevskita, paraguanajuatita, pilsenita, skippenita, sulfotsumoïta, tel·lurantimoni, tel·lurobismutita, tetradimita, baksanita, joseïta-C, protojoseïta, sztrokayita, vihorlatita i tel·luronevskita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al museu de la Universitat de Tòquio, al Japó.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tsumo, a la localitat de Masuda (Shimane, Japó). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Tsumoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 febrer 2021].
# Toghuzghuz

Toghuzghuz (Tokuz Oghuz = Els Nou Oghuz) fou una confederació tribal turca. Fins al segle xi va designar als uigurs.
Quan apareixen per primer cop a les fonts xineses el 630 (chiu hsing = els Nou Noms o els Nou Clans) no era equivalent a uigurs (aquestos estaven formats per 10 tribus i derivaven dels T'ieh-le o Poble dels Carros) que només eren un dels 9 clans o tribus i que llavors s'anomenaven oghurs. Les altres 8 tribus eren els Bukut, els Kun o Hunt, els Bayirku, els Tongra, els Sikar, els Ch'i-pi els A-pu-ssu i els Ku-lun-wu-ku.
A les fonts musulmanes s'esmenten en temps del califa al-Mahdi (775-785). El rebel Rafi ibn al-Layth al Khurasan els hauria demanat ajut (806). Al-Tabari diu que havien penetrat a l'Ushrusana. Tulun, pare d'Ahmad ibn Tulun, que era un ghulam abbàssida, era d'origen tokuz oghuz. Foren el poble més poderós dels pobles turcs. El 1028-1036 l'estat de Kan-chou i els petits estats veïns del corredor del Kansu foren conquerits pels tanguts els descendents dels quals foren els uigurs grocs. Els uigurs del Kao-ch'ang eren opositors dels karakhànides musulmans i hi van lluitar diverses vegades. Els karakhànides van estendre la influència musulmana pel Turquestan oriental; a partir del 1130 part important d'aquestes regions foren sota control dels kara khitai. Al segle xiii els uigurs van esdevenir els principals funcionaris al naixent Imperi Mongol.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, X, 596, 597 i 598
# Togliatti

Togliatti (en rus Толья́тти, Toliatti) és una ciutat de Rússia, a l'óblast de Samara. Està banyada pel Volga. La seva població és de 718.030 habitants (2007).
Es va fundar el 1737 com una fortalesa anomenada Stàvropol (Ста́врополь) pel polític Vassili Tatísxev. Informalment es coneixia com a Stàvropol-na-Volgue (Ста́врополь-на-Во́лге) per distingir-la de Stàvropol. Per la construcció de l'embassament del Volga a la dècada del 1950, la part vella quedà sota les aigües. El 1964, la ciutat va canviar de nom a Togliatti en honor de Palmiro Togliatti, secretari general del Partit Comunista Italià.

## Districtes

* Avtozavodski (Автозаво́дский), també anomenat Novi Górod ('ciutat nova'), part moderna on hi ha una fàbrica de cotxes Lada.
* Tsentralni (Центра́льный), o Stari Gorod ('ciutat vella'), seu del govern municipal i centre industrial.
* Komsomolski (Комсомо́льский), el districte més antic.

## Economia

Fabrica automòbils en cooperació amb la Fiat des de 1970 i, des de 2001, amb la General Motors.
També hi té importància la indústria petroquímica, amb empreses com la TogliattiAzot (el productor d'amoníac més gran de Rússia) i la KúibixevAzot, que produeix fertilitzants de nitrogen. Altres indústries són la de materials de la construcció, del calçat i d'equipaments elèctrics i electrònics.

## Referències

* ↑ Rosstat-Samara. Comitè d'Estadística Estatal de l'Óblast de Samara Arxivat 2008-04-30 a Wayback Machine. (rus)
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-04-15. [Consulta: 18 novembre 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la ciutat (rus) (anglès)
* Plànol de la ciutat (rus)
* Universitat Estatal de Togliatti Arxivat 2013-08-26 a Wayback Machine. (rus) (anglès)
# Tití fosc

El tití fosc (Leontocebus fuscus) és una espècie de primat de la família dels cal·litríquids. Viu al Brasil i Colòmbia. Té una llargada de cap a gropa de 212–234 mm, la cua de 296–383 mm i un pes de 350-400 g. De vegades s'associa amb el tití de Goeldi (Callimico goeldii). Anteriorment era considerat sinònim del tití de cap bru (L. fuscicollis). El seu nom específic, fuscus, significa 'fosc' en llatí.

## Referències

* ↑ Porter, Leila M; Dacier, Anand Rowe, Noel. All the World's Primates (en anglès). Pogonias Press, 2016, p. 333. ISBN 9781940496061.
# Tossal de les Forques

«Tossal de les Forques» té aquests significats:
* Tossal de les Forques (Alcoletge), muntanya al municipi d'Alcoletge, a la comarca del Segrià
* Tossal de les Forques (Castelló de Farfanya), cim al municipi de Castelló de Farfanya (Noguera)
* Tossal de les Forques (Cervera), cim al municipi de Cervera (Segarra)
* Tossal de les Forques (Cervià de les Garrigues), muntanya al municipi de Cervià de les Garrigues, a la comarca de les Garrigues
* Tossal de les Forques (Ciutadilla), cim al municipi de Ciutadilla (Urgell)
* Tossal de les Forques (el Cogul), muntanya al municipi del Cogul, a la comarca de les Garrigues
* Tossal de les Forques (Juneda), muntanya al municipi de Juneda, a la comarca de les Garrigues
* Tossal de les Forques (Montblanc), muntanya al municipi de Montblanc, a la comarca de la Conca de Barberà
* Tossal de les Forques (Ponts), cim al municipi de Ponts (Noguera)
* Tossal de les Forques (Sant Martí de Riucorb), cim al municipi de Sant Martí de Riucorb (Urgell)
* Tossal de les Forques (Sant Ramon), cim al municipi de Sant Ramon (Segarra)
* Tossal de les Forques (l'Albi), cim a les Garrigues
* Tossal de les Forques (la Floresta), muntanya al municipi de la Floresta, a la comarca de les Garrigues
* Tossal de les Forques (la Sentiu de Sió), muntanya al municipi de la Sentiu de Sió, a la comarca de la Noguera
* Tossal de les Forques (població) nucli urbà al municipi de la Sentiu de Sió
* Tossal de les Forques (Guixers), muntanya de 1267,3 metres del municipi de Guixers, al nord de Sisquer
# Ehrenfried Stoeber

Ehrenfried Stoeber (Estrasburg, 1779-1835) fou un advocat i escriptor alsacià, un dels pares de la moderna literatura alsaciana. Estudià al Gymnasium d'Estrasburg, on va conèixer Johann-Georg-Daniel Arnold, amb qui s'interessà pel teatre popular alsacià. El 1797 va fundar la Literarische Gesellschaft alsatischer Freunde (Societat dels Amics de la Literatura Alsaciana). De 1801 a 1802 estudià dret a Erlangen i de 1803 a 1806 continuà els estudis a París. De retorn a Estrasburg, treballà amb el seu pare fins que el 1822 va obtenir el títol de notari.
El 1807 va fundar la revista Alsatisches Taschenbuch i el diari Alsa. Autor del llibre de poemes Neujahrsbüchlein in Elsässer Mundart (Llibret del Nou Any, 1816), que conté el famós poema Wie ich's meine (Com ho entenc), i la comèdia musical Lustpiel mit Gesang (1823. Tota la seva obra fou recollida en Sämtliche Gedichte und kleinere prosaische Schriften (1835). També va compondre una biografia de Johann Friedrich Oberlin i el drama pòstum Fredor Polsky oder eine nacht ins Polens Wäldern. També foren poetes els seus fills Auguste Stoeber i Adolphe Stoeber

## Bibliografia

* (francès) Jean-Luc Schweyer, Daniel-Ehrenfried Stoeber 1779-1835, témoin de son temps, s.n., 1974
* (francès) Marie-Louise Witt et Pierre Erny, Les Stoeber : poètes et premiers folkloristes de l'Alsace, J. Do Bentzinger, 2002, 239 p.
# Ehrenfeld

Ehrenfeld és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 234 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ehrenfeld tenia 234 habitants, 90 habitatges, i 65 famílies. La densitat de població era de 231,7 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 90 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,8% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 26,7% no eren unitats familiars. En el 24,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 26,5% de 45 a 60 i un 15,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.125 $ i la renda mediana per família de 30.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.000 $ mentre que les dones 15.781 $. La renda per capita de la població era d'11.037 $. Entorn del 10% de les famílies i l'11,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Fills il·lustres

* Charles Bronson (1921 - 2003) actor

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ehrenfeld». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ehrenfeld». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# El Toll

«El Toll» té aquests significats:
* El Toll (Hortoneda), surgència d'aigua d'Hortoneda
* El Toll de Pera, camp de conreu de secà de Conca de Dalt
* El Toll (Moià), masia de Moià
* Els Plans del Toll, masia de Moià
* Coves del Toll, coves prehistòriques situades a Moià
* Museu Arqueològic i Paleontològic-Coves del Toll de Moià, museu de Moià
* Circuit El Toll, antic circuit de motocròs de Moià
# Titírids

Els titírids (Tityridae) són una família d'aus de l'ordre dels passeriformes que habiten en selves i boscos de la zona neotropical. Anteriorment, les 41 espècies d'aquesta família es repartien entre les dels tirànids, píprids i cotíngids. Són ocells petits i mitjans. La majoria tenen la cua relativament curta i el cap gran.

## Llista de gèneres

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021), els titírids estan formats per 11 gèneres amb 45 espècies:
* Gènere Iodopleura, amb tres espècies.
* Gènere Laniisoma, amb dues espècies.
* Gènere Laniocera, amb dues espècies.
* Gènere Myiobius, amb 4 espècies.
* Gènere Onychorhynchus, amb 4 espècies.
* Gènere Oxyruncus, amb una espècie: bec-esmolat (Oxyruncus cristatus).
* Gènere Pachyramphus, amb 17 espècies.
* Gènere Schiffornis, amb 7 espècies.
* Gènere Terenotriccus, amb una espècie: mosquer cua-rogenc (Terenotriccus erythrurus).
* Gènere Tityra, amb tres espècies.
* Gènere Xenopsaris, amb una espècie: becard menut (Xenopsaris albinucha).

## Referències

* ↑ Cotingas, manakins, tityras, becards Rev: 25-1-2021
# El capità Horatio Hornblower

El capità Horatio Hornblower (Captain Horatio Hornblower) és una pel·lícula americano-britànica dirigida per Raoul Walsh el 1951 i doblada al català.
El paper principal havia estat escrit per a Errol Flynn però tenia problemes amb la Warner Bros i amb l'alcohol.

## Argument

Les aventures guerreres, i sobretot sentimentals, d'un oficial de la marina britànica en l'època del bloqueig continental napoleònic.

## Repartiment

* Gregory Peck: Capità Horatio Hornblower
* Virginia Mayo: Lady Barbara Wellesey
* Robert Beatty: Tinent William Bush
* James Robertson Justice: Quist
* Stanley Baker: Mr Harrison
* Christopher Lee: Un capità espanyol
* Michael Goodliffe: Coronel Caillard
* Kynaston Reeves: Almirall Lord Hood

## Referències

* ↑ esadir.cat. El capità Horatio Hornblower. esadir.cat.
* ↑ «Captain Horatio Hornblower». The New York Times.

## Bibliografia

* (anglès) Monthly Film Bulletin, n° 208
# El capital

* Aquest article tracta sobre l'obra d'economia política de Karl Marx. Si cerqueu la pel·lícula de 2012 dirigida per Costa-Gavras, vegeu «El capital (pel·lícula)».
El capital. Crítica de l'economia política (en alemany: Das Kapital. Kritik der politischen Ökonomie) és un tractat d'economia política escrit per Karl Marx. És una anàlisi crítica del capitalisme i les seves pràctiques econòmiques. Marx basa el seu treball en el dels economistes clàssics com Adam Smith, David Ricardo. Incorpora també la metodologia dialèctica de G.W.F. Hegel i idees provinents del socialisme francès d'autors com Pierre-Joseph Proudhon.
Marx revela la principal injustícia del capitalisme en la seva teoria de la plusvàlua, que situa l'origen del benefici empresarial en el fet que l'empresari paga com a salari menys del valor real del treball aportat per l'obrer.
Marx publica el primer volum d'El capital el 17 de juliol de 1867 a Londres. Malgrat que es mor abans d'acabar el segon i el tercer volums, el seu amic i col·laborador Friedrich Engels recull i edita els seus manuscrits i publica el segon i tercer volums el 1885 i 1894, respectivament.

## Tema

En l'obra El Capital. Crítica de l'Economia política (1867), Karl Marx proposa que la força motivadora del capitalisme es troba en l'explotació del treballador, el treball impagat del qual és la màxima font de beneficis i d'excedents. El patró (empresari) pot demanar la propietat dels beneficis perquè és propietari dels mitjans de producció, els quals estan legalment protegits per l'estat capitalista mitjançant drets de propietat.

## Enllaços externs

* Primer llibre d'El Capital. Crítica de l'economia política (català)
* El sistema capitalista segons Karl Marx. Article al blog Humanitas sobre El Capital de Karl Marx (23 d'agost de 2017).
* Llibre complet en anglès a Wikisource
# Ducat d'El Infantado

El ducat d'El Infantado és un títol nobiliari espanyol.
Els Reis Catòlics van concedir l'any 1475 el títol a Diego Hurtado de Mendoza y Figueroa, que tenia llavors els títols de marquès de Santillana i comte del Real de Manzanares, a més d'altres títols i senyories. A partir de la concessió del ducat, l'hereu va quedar associat al títol de Santillana. El 1520 se li va atorgar la grandesa d'Espanya al seu net i tercer duc, Diego Hurtado de Mendoza y Luna. El 1633 va passar als Díaz de Vivar, comtes del Cid, i el 1686 als Silva, ducs de Pastrana, el 1770 als Álvarez de Toledo, marquesos de Tavara. El 1841 s'integrà a la Casa d'Osuna, a causa de la mort de Pedro de Alcántara Álvarez de Toledo, tretzè titular de ducat, i l'heretà el duc d'Osuna, juntament amb la resta de títols i patrimoni associat. El 1885 el ducat va recaure en Andrés Arteaga-Lazcano y Silva, marquès de Valmediano.
Titulars del ducat d'El Infantado :
| Núm. | Nom | Període | Relació |
| 1 | Diego Hurtado de Mendoza y Figueroa | 1475-1479 | Primer titular |
| 2 | Íñigo López de Mendoza | 1479-1500 | Fill de l'anterior |
| 3 | Diego Hurtado de Mendoza y Luna | 1500-1531 | Fill de l'anterior |
| 4 | Íñigo López de Mendoza | 1531-1566 | Fill de l'anterior |
| 5 | Íñigo López de Mendoza | 1566-1601 | Net de l'anterior |
| 6 | Ana de Mendoza | 1601-1633 | Filla de l'anterior |
| 7 | Rodrigo Díaz de Vivar de Mendoza | 1633-1657 | Net de l'anterior |
| 8 | Catalina de Mendoza | 1657-1686 | Germana de l'anterior |
| 9 | Gregorio Silva y Mendoza | 1686-1693 | Fill de l'anterior |
| 10 | Juan de Dios Silva y Mendoza | 1693-1737 | Fill de l'anterior |
| 11 | María Francisca Silva y Mendoza | 1737-1770 | Filla de l'anterior |
| 12 | Pedro de Alcántara Álvarez de Toledo y Mendoza | 1770-1790 | Fill de l'anterior |
| 13 | Pedro de Alcántara Álvarez de Toledo y Salm-Salm | 1790-1841 | Fill de l'anterior |
| 14 | Pedro de Alcántara Téllez-Girón y Beaufort | 1841-1845 | Nebot de l'anterior |
| 15 | Mariano Téllez-Girón y Beaufort | 1845-1883 | Germà de l'anterior |
| 16 | Andrés Avelino de Arteaga Lazcano y Silva | 1883-1912 | Nebot de l'anterior |
| 17 | Joaquín Ignacio de Arteaga y Echagüe | 1912-1951 | Fill de l'anterior |
| 18 | Íñigo de Arteaga y Falguera | 1951-1997 | Fill de l'anterior |
| 19 | Íñigo de Arteaga y Martín | 1997-2018 | Fill de l'anterior |
| 20 | Almudena de Arteaga y del Alcázar | 2018-Act. | Filla de l'anterior |

## Referències

* 1 2 3 «Ducado del Infantado» (en castellà). Portal de Archivos Españoles. Ministeri de Cultura i Esport. [Consulta: 16 octubre 2021].
* 1 2 «Ducat d'El Infantado». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Guia de títulos» (en castellà). Diputación Permanente y Consejo de la Grandeza de España y Títulos del Reino. [Consulta: 16 octubre 2021].
# Tros de Calçó

El Tros de Calçó són uns camps de conreu del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Mur, en terres de l'antic poble de Mur.
Estan situats a l'esquerra del barranc de Lloriguer, al sud-oest de Claverol i de la Masia de Claverol, a migdia del Pou del Sastre.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Tros de Narriu de Tarrufa

El Tros de Narriu de Tarrufa és un paratge de camps de conreu del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble d'Herba-savina.
Està situat a prop i al sud d'Herba-savina, a la dreta del riu de Carreu, i al nord del Camí de Carreu. És entre la llau del Canalot, a ponent, i la llau dels Bancals, a llevant. És al nord de les Llaus.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# El valent Despereaux

El valent Despereaux (títol original en anglès, The Tale of Despereaux) és una pel·lícula de fantasia d'aventures animada per ordinador del 2008 dirigida per Sam Fell i Rob Stevenhagen (en el seu debut com a director). Està basat en la novel·la homònima del 2003 de Kate DiCamillo. La pel·lícula està narrada per Sigourney Weaver i és protagonitzada per Matthew Broderick, Emma Watson, Robbie Coltrane, Dustin Hoffman, Richard Jenkins, Kevin Kline, Frank Langella, William H. Macy, James Nesbitt, Tony Hale, Christopher Lloyd, Tracey Ullman, Ciarán Hinds i Stanley Tucci. L'animació va ser proporcionada per Framestore Animation.
Es va estrenar als Estats Units el 19 de desembre de 2008 per Universal Pictures. La pel·lícula és la segona pel·lícula d'animació per ordinador distribuïda per Universal Pictures, després de The Pirates Who Don't Do Anything: A VeggieTales Movie. La pel·lícula va recaptar 86,9 milions de dòlars amb un pressupost de 60 milions de dòlars i va rebre crítiques generalment contradictòries: molts crítics van elogiar la pel·lícula per la seva animació, la seva interpretació de veu i el personatge principal, però es van queixar que tenia una història poc original i confusa.
La pel·lícula es va estrenar als cinemes el 19 de desembre de 2008 amb Universal Pictures. La pel·lícula es va estrenar en DVD i Blu-ray el 7 d'abril de 2009. Un llançament de Blu-ray també va incloure un DVD de definició estàndard de la pel·lícula a més del disc Blu-ray. La pel·lícula va obtenir uns ingressos de 25.531.805 dòlars al mercat de vendes de DVD dels Estats Units. El 9 de desembre de 2012 es va estrenar el doblatge en català a TV3.
La banda sonora va ser composta per William Ross, que va gravar-la amb la Hollywood Studio Symphony al Sony Scoring Stage.

## Referències

* ↑ The Tale of Despereaux - Box Office Data, Movie News, Cast Information.
* ↑ «El valent Despereaux». ésAdir. [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ Dan Goldwasser «William Ross scores The Tale of Despereaux». ScoringSessions.com, 15-12-2008.

## Enllaços externs

* El valent Despereaux - Lloc web oficial
# Trancozelos

Trancozelos és una freguesia portuguesa del municipi de Penalva do Castelo, amb 5,16 km² d'àrea i 269 habitants (en el cens del 2011). La densitat de població n'és de 52,1 hab/km².
Aquest llogaret s'anomenà Vila Nova do Santo Sepulcro perquè ací es fundà el primer Monestir del Santo Sepulcro, de l'Orde del Sant Sepulcre de Jerusalem, de la península Ibèrica, i encara hi roman una capella romànica dedicada a Santa Maria de Águas Santas de Vila Nova do Mosteiro.

## Població

População da freguesia de Trancozelos :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 616 | 587 | 597 | 632 | 594 | 518 | 546 | 558 | 676 | 555 | 463 | 444 | 383 | 332 | 269 |

## Patrimoni

* Església Parroquial de Trancozelos
* Capella del llogaret de Trancozelinhos
* Capella del llogaret de Lizei
* Monestir del Santo Sepulcro
* Pont de Trancozelos

## Referències

* ↑ Mosteiro da O.C.S.S.J. em Trancozelos.
* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes