OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vicente Moriones Belzunegui

Vicente Moriones Belzunegui (Sangüesa, Navarra, 1913 - Bilbao, 1970) fou un militant anarquista navarrès. Exiliat després de la Guerra Civil, a França va participar en la II Guerra Mundial en les activitats del Grup Ponzán, integrat a la xarxa d'evasions de Pat O'Leary, per la qual cosa va ser detingut per les forces d'ocupació nazis, internat a Vernet d'Arièja i deportat amb el nom fals de Valeriano Martínez, al camp de Buchenwald (Alemanya).
Després del final de la Guerra Mundial va tornar a Espanya i a l'activitat militant en la clandestinitat. El 1947 va ser detingut i condemnat a 40 anys de presó. Va romandre empresonat 18 anys, quedant en llibertat el 1963. Quan va morir el 1970 era Secretari de la CNT del Nord.

## Bibliografia

* Benito Bermejo y Sandra Checa, Que sus nombres no se borren Arxivat 2010-10-14 a Wayback Machine., El País Semanal, 25 de febrer de 2007
* Antoni Téllez i Solà La red de evasión del grupo Ponzán : anarquistas en la guerra secreta contra el franquismo y el nazismo (1936-1944), Barcelona, Virus, 1996 (ISBN 84-88455-29-1)
# Vuonnemita

La vuonnemita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la lamprofil·lita. Rep el nom de la seva localitat tipus, el riu Vuonnemiok, situat al massís de Khibini, a Rússia.

## Característiques

La vuonnemita és un silicat de fórmula química Na$_{11}$Ti$^{4+}$Nb₂(Si₂O₇)₂(PO₄)₂O₃(F,OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1973. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vuonnemita pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la vall del riu Vuonnemiok, al massís de Khibini, dins l'óblast de Múrmansk (Rússia). Dins d'aquest massís també ha estat descrita als monts Koaixva i Rasvumtxorr. Encara al mateix país, se n'ha trobat vuonnemita en diferents punts del massís de Lovozero. A fora de Rússia també ha estat descrita a Dinamarca i al Canadà. Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Vuonnemite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 novembre 2018].
# Vultúrnum

Vultúrnum o Volturnum (en llatí: Vulturnum, en grec antic: Οὐουλτοῦρνον) va ser una ciutat de Campània situada a la costa, tocant a la desembocadura del riu Volturnus, a la riba sud.
No s'esmenta abans de la Segona Guerra Púnica ni s'han trobat rastres anteriors. Cap a l'any 212 aC els romans hi van construir un castellum ('fortalesa') defensiu amb un magatzem de subministraments pels soldats que assetjaven Càpua. Probablement va subsistir després de la guerra i va anar creixent. L'any 194 aC es va establir allí una colònia romana, al mateix temps que a Liternum i Puteoli, si bé amb un reduït nombre de colons, el que no va permetre a Volturnum agafar més importància. Titus Livi l'esmenta com una ciutat o municipi romà i també altres geògrafs com Estrabó, Plini el Vell, Pomponi Mela i Claudi Ptolemeu. Va mantenir aquesta categoria al menys fins a l'època dels Antonins. Sota August va rebre una nova colònia i va retenir el rang colonial durant l'Imperi. Al segle iv va ser la seu d'un bisbe, i va existir fins al segle ix, quan va ser destruïda pels sarraïns que assolaven la costa de la Campània.
Al segle xvii es va construir una nova fortalesa anomenada Castel Volturno o Castell'a Mare di Volturno, que va derivar en la ciutat actual de Castel Volturno. En queden unes restes poc rellevants de l'antiga ciutat.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari llatí-català de noms propis, p. 195
* ↑ Segons l'Enciclopedia Treccani a l'article «Campano, Agro»

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Vulturnum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 10 juny 2023].
# Vialonga

Vialonga és una freguesia portuguesa del concelho de Vila Franca de Xira, amb 17,52 km² de superfície i 15.471 habitants (2001). La seva densitat de població és de 883,0 hab/km².
# Vial

Un vial, fiala o fiola és un flascó relativament petit de vidre, especialment utilitzat per emmagatzemar medicaments líquids, en pols o en altres formes com les càpsules.

## Forma

La forma més típica de vial és un petit flascó amb un tap de goma segellat per una càpsula metàl·lica, que permet la punció amb una agulla hipodèrmica, per a afegir-hi un líquid solvent al contingut sòlid mitjançant una xeringa i després aspirar-ho tot plegat, àmpliament usat en medicina.
El vidre sol ser incolor o de color ambre (per protegir-ne el contingut de la llum). La part inferior és habitualment plana, a diferència dels tubs d'assaig que tenen, en general, un fons arrodonit.
Els anomenats vials d'alta recuperació, tenen un fons cònic per a la recuperació completa de la mostra.
Hi ha diversos sistemes de tancament a més del ja esmentat tap de goma per punció. Per exemple, pots tancats amb tap de rosca (que opcionalment poden portar un goter o pipeta) o amb un tap a pressió de suro o de plàstic.
També n'hi ha que serveixen com a mitjà de transport i cultiu per mostres microbiològiques com els flascons per hemocultiu.

## Etimologia

La paraula "vial" ve del grec "phiale", per via de l'anglès, que significa "contenidor de fons pla". El llatí "phiala" ha donat fiala i fiola ve del llatí tardà "fiola".
Viccionari
# Vélie-Nikólskoie

Vélie-Nikólskoie (en rus: Велье-Никольское) és un poble de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 571 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Vitali Abalàkov

Vitali Mikhailovitx Abalàkov (rus: Вита́лий Миха́йлович Абала́ков) nascut el 13 de gener (31 de desembre al calendari antic) de 1906 a Krasnoiarsk i mort el 26 maig de 1986 a Moscou, fou un enginyer químic, alpinista i inventor soviètic.
Germà d'Eugeni Abalàkov, un altre famós alpinista, va realitzar la primera ascensió soviètica del Pic Lenin (7134 m, anomenat ara Ibn Sina) al Pamir. El 1936 feu l'ascensió del Khan Tengri (7010 m) a la serralada del Tian Shan, on va perdre diversos dits i part del peu per congelació.
Durant molts anys, Vitali fou director d'un important laboratori de recerca i desenvolupament d'equipament esportiu, on creà un gran nombre de nous aparells. En el camp de l'escalada i l'alpinisme és conegut per haver inventat durant els anys 30 del segle XX el "Fil d'Abalàkov" d'escalada de gel, encastadors, claus, cargols i ganxos de gel, grampons de titani i auto-bloquejadors. De fet, els “friends” creats pels escaladors americans Greg Lowe l'any 1973 i Ray Jardine el 1978 s'inspiraven en un encastador de lleves inventat anys abans per Abalàkov. També ideà tècniques de control del rendiment esportiu com, per exemple, l'anomenat test d'Abalàkov per mesurar la força de les cames en els salts, que s'utilitza en esports com el bàsquet.
D'entre les seves ascensions destaquen les primeres absolutes a muntanyes del Caucas, com les cares nord del Dykh-Tau (5205 m) i del Ullu-Tau (4207 m), o la cresta que uneix els pics de Gestola (4860 m) i el Skhara (5183 m) a la paret del Bezengi. També realitzà primeres a cims d'altres zones com el pic nord del Ibn Sina o el Jengish Chokusu (o pic Pobeda, 7439 m). Adaptà la seva forma d'escalar a la discapacitat sobrevinguda per la seva amputació parcial del peu, i es mantingué actiu liderant expedicions i exercint, a més, d'instructor de muntanya. Escrigué diversos manuals d'escalada i llibres de temàtica alpinístic.
El 1938, va ser arrestat amb part del seu equip per la NKVD i va romandre sota investigació fins al 1940 sent acusats de "propaganda pública oberta" de tècniques d'alpinisme occidental, de "menysvalorar" fites alpines soviètiques i de ser un "espia alemany".
Va ser premiat amb l'Orde de Lenin (1957), Orde de la Insígnia d'Honor (1972) i els títols de Mestre Honorari d'Esports de la URSS (1943), i Entrenador Honorari de la URSS (1961).

## Bibliografia

* ((rus)) Расстрельное время

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Russa (2006), Moscou: Bol haya Rossiyskaya Enciklopediya Editor, vol. 1, p. 9
* ↑ Royal Geographical Society; The Alpine Club. Mountaineers: Great Tales of Bravery and Conquest. Dorling Kindersley Limited, 2011, p. 240. ISBN 978-1-4093-8331-4.
* ↑ Samet, Matt. The Climbing Dictionary: Mountaineering Slang, Terms, Neologisms & Lingo: An Illustrated Reference. The Mountaineers Books, 2011, p. 44. ISBN 978-1-59485-503-0.
* ↑ Расстрельное время
* ↑ «Biografies alpines: Vitaly Abalakov, l’amic dels friends». Història del Muntanyisme. Alpinistes i pirineistes cèlebres, 17 de novembre de 2010. [Consulta: 26 gener 2019].
# WildStorm Productions

WildStorm Studios és un estudi dirigit pel dibuixant Jim Lee qui començà dibuixant per a Marvel Comics en X-Men i Castigador, fins a la seua separació en 1992, quan s'integrà a l'equip de Rob Liefeld (Youngblood), Todd McFarlane (Spawn) i alguns altres artistes per a expandir els seus personatges propis sota el segell Image Comics.
Posteriorment cada artista creà el seu propi segell i WildStorm passà a ser una subdivisió de DC Comics en 1999.

## Referències

* ↑ Mas, David. «Aquellos Maravillosos Años 90: WILDSTORM PRODUCTIONS (I)» (en castellà), 23-01-2020. Arxivat de l'original el 2020-11-17. [Consulta: 10 novembre 2020].
# Volans (grup)

Volans és un trio de rock instrumental de Barcelona creat el 2011 i format per Hug Bonet, guitarra, Edu Roselló, baix, i Lluís Campos, bateria. El trio, antany membres de la dissolta banda de metall HOM, fusiona pop i rock instrumental amb tot un ventall de tons melòdics que ells defineixen com a càlids, agressius, inquietants i foscos. El 2012 van publicar Geografías del Olvido, amb quatre composicions, a través d'una campanya de financiació, editant 500 exemplars en format digipack, gravat a Alamo Estudio i masteritzat per Yves Roussel. El 2014, van publicar De prop, treball post-rock instrumental amb influència del jazz i la psicodèlia, disc de 7 cançons gravat en directe en els estudis L'Atlàntida de Barcelona del què van editar 200 còpies.

## Discografia

* Geografías del Olvido, (EP, 2012)
* De prop (2014)

## Referències

* 1 2 Berger, Laurent. «VOLANS - De Prop: sencillamente, buena música» (en castellà). Rock The Best Music, 03-03-2015. [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ «Sona 9: Korneiev, Roig!, Noel Biniés, Seda, Volans, The Cuit's (37:42 a 50:35)». Catalunya Ràdio, 19-05-2014.
* ↑ Rey, Raúl. «Volans - Geografías del Olvido» (en castellà). Feiticeira Planet of Sound, 2012. [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ Arilla, José Luis Martínez. «Volans: rock instrumental desde Barcelona» (en castellà). Rock Progresivo, 02-02-2015. [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ «Volans». Sona9. Enderrock, 16-04-2013. [Consulta: 31 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Volans - Lloc web oficial
Viccionari
# Vostotxni (Tbilísskaia)

* Per a altres significats, vegeu «Vostotxni».
Vostotxni - Восточный (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les terres baixes del Kuban-Azov. És a 9 km al nord de Tbilísskaia i a 110 km al nord-est de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Tbilísskaia.
# Vostotxni (Privolni)

* Per a altres significats, vegeu «Vostotxni».
Vostotxni - Восточный (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del Txelbas. És a 14 km al nord-oest de Kropotkin i a 130 km al nord-est de Krasnodar.
Pertany al khútor de Privolni.
# Willy Kern

Willy Kern (Zúric, 29 de gener de 1912 - Dübendorf, 9 d'abril de 2009) va ser un ciclista suís, que fou professional entre el 1938 i el 1948. Com a professional els seus èxits més importants foren una 2a posició final a la Volta a Suïssa de 1942 o una 7à la Volta a Catalunya de 1946.

## Palmarès

* 1945
** Vencedor d'una etapa del Circuit del Nord

## Enllaços externs

* Fitxa de Willy Kern a sitiodeciclismo.net
* Fitxa de Willy Kern a museociclismo.it
* Fitxa de Willy Kern a cyclebase.nl
# Waitsburg

Waitsburg és una ciutat al Comtat de Walla Walla de l'Washington. Segons el cens del 2000 tenia 1.212 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Waitsburg tenia 1.212 habitants, 490 habitatges, i 314 famílies. La densitat de població era de 492,6 habitants per km².
Dels 490 habitatges en un 32,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 31,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,7% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 23,5% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.527 $ i la renda mediana per família de 40.865 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.625 $ mentre que les dones 21.518 $. La renda per capita de la població era de 16.803 $. Aproximadament el 10,6% de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Waitsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Waitsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Westmore

Westmore és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 306 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Westmore tenia 306 habitants, 133 habitatges, i 90 famílies. La densitat de població era de 3,4 habitants per km².
Dels 133 habitatges en un 20,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,6% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 32,3% no eren unitats familiars. En el 26,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,7% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 22,5% entre 25 i 44, un 36,3% de 45 a 60 i un 16,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 112,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.375 $ i la renda mediana per família de 38.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.875 $ mentre que les dones 18.958 $. La renda per capita de la població era de 14.522 $. Entorn del 7,8% de les famílies i el 14,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Westmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Westmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Waxhaws

Els waxhaws (també pronunciada Waxhau) era una tribu ameríndia que vivia als actuals comtats de Lancaster, a Carolina del Sud; i Union i Mecklenburg a Carolina del Nord, a la zona de Charlotte. Els waxhaws estaven relacionats amb altres tribus siouan del sud-est properes, com els catawbes i sugeree.
Alguns estudiosos suggereixen que els waxhaws poden haver estat una tribu catawba en lloc d'un poble separat, donada la similitud del que es coneix de la llengua i costums. Un costum distintiva que van compartir va ser l'aplanament del front dels infant. L'aplanament del cap va donar als waxhaw un aspecte distintiu, amb els ulls molt oberts i el front inclinat. Començaven el procés en néixer mitjançant posant al cap de l'infant una taula plana. Es deia que els ulls més amplis donava als waxhaw avantatge en la caça.
Els habitatges waxhaw típics eren similars als d'altres pobles de la regió. Estaven coberts d'escorça. Els edificis cerimonials, però, eren en general de palla amb canyes i escorça. Duien a terme danses cerimonials, reunions tribals i altres ritus importants en les cases del consell.
Durant la Guerra Yamasee de 1715, els waxhaw van ser gairebé aniquilats pels colons europeus i les tribus rivals. Una epidèmia de verola en 1741 va obligar els waxhaws a dissoldre's, ja que un gran nombre va morir per la malaltia. Els historiadors creuen que els supervivents van abandonar la zona per unir-se a altres tribus, molt probablement els seus veïns, els culturalment i lingüísticament similars catawba. La tribu desaparegué com a entitat separada. Això va deixar el territori abandonat obert per als colons europeus.

## Referències

* James Mooney, Siouan Tribes of the East, 1894
* http://www.gutenberg.org/dirs/etext99/nvycr10.txt
* John M. Redwine, The Monroe Journal, 23 October 1925
# José Horn Areilza

José Horn y Mendia de Areilza (Cagsana, província d'Albay, Filipines, 1880 -Bilbao, 30 de juliol de 1936) fou un polític i advocat basc.

## Biografia

Nasqué a les Filipines però el seu pare era de Vitòria i la seva mare de Bermeo. Va estudiar Dret a la Universitat de Deusto (1894-1900), on milità a les joventuts del Partit Nacionalista Basc, i després de llicenciar-se treballà com a advocat i com a professor de dret a la Universitat.
Amb el Partit Nacionalista Basc fou escollit alcalde de Bilbao el 1909, regidor d'Abando el 1911 i del 1913 al 1917, i diputat per Biscaia a les eleccions generals espanyoles de 1931, 1933 i 1936. Fou un dels nacionalistes bascs que signaren el, 25 d'octubre de 1918 una carta adreçada al president dels EUA Woodrow Wilson. El mateix any fou nomenat senador per Biscaia, i reclamà la creació d'una Universitat del País Basc. El 1932 fou nomenat president del Bizkai Buru Batzar del PNB.
Col·laborà també al diari Euzkadi, i com a advocat defensà militants nacionalistes com el director de la revista, Pantaleón Ramírez de Olano i Francisco Idiakez, per a qui aconseguí l'anul·lació de la condemna, malgrat l'oposició de juristes com Ángel Ossorio y Gallardo. Alhora, fou conseller del Banc Guipuscoà i de la Companyia Marítima Euskalduna (creada el 1927). A les Corts Espanyoles fou un dels principals oradors en defensa de l'Estatut d'Estella i el 1933 fou nomenat portaveu de la Minoria Basca. El 1935 fou Degà del Col·legi d'Advocats de Biscaia. Va morir d'un càncer cerebral poc després de començar la guerra civil espanyola.

## Enllaços externs

* José Horn a l'Enciclopèdia del País Basc Auñamendi
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Biografies d'alcaldes de Bilbao 1902-1937 p. 137- 145
* Fitxa del Senat
# Ilipa

Ilipa (en llatí: Ilipa engrec antic: Ἴλιπα) va ser una ciutat d'Hispània al territori dels turdetans, també anomenada Ilpa, que després va formar part de la província d'Hispània Ulterior (reanomenada Bètica) i del convent jurídic d'Hispalis, situada a la dreta del riu Betis (Guadalquivir), a 700 estadis de la seva desembocadura, en un punt on hi podien arribar naus petites amb càrrega. A la rodalia tenia mines de plata, segons diuen Estrabó i Plini el Vell. L'esmenta l'Itinerari d'Antoní. Les seves ruïnes són a Peñaflor, terme d'Alcalá del Río (Sevilla).
La primavera de l'any 206 aC es va lliurar a la vora d'aquesta ciutat la batalla d'Ilipa entre cartaginesos i romans. Els cartaginesos havien estat derrotats a Baecula i Roma controlava la zona d'influència cartaginesa a Hispània excepte la vall del Betis on Cartago tenia concentrades les tropes, a la vora d'Ilipa. Publi Corneli Escipió va reclutar forces entre les tribus d'Hispània i encara que les seves tropes eren inferiors en nombre estaven prou motivades. La batalla es va lliurar al lloc conegut per Vado de las Estacas, no lluny de la ciutat i els romans van triomfar delmant l'exèrcit cartaginès comandat per Hàsdrubal. Pels mutilats d'aquesta batalla es va fundar Itàlica. Molts hispans de l'exèrcit cartaginès van desertar o simplement se'n van anar i el general Hàsdrubal es va retirar d'Hispània.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ilipa». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 desembre 2023].
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XVIII, 13-14
* ↑ O'Connell, Kevin P. «The battle-site of Ilipa: back to basics». Pre Roman Archaeology/Iberian Culture. www. Academia.edu. [Consulta: 4 desembre 2023].
# MilaX

MilaX és una distribució Live CD petita d'OpenSolaris. Es pot executar des d'un miniCD, des d'una targeta comercial arrancable i des d'una unitat flash USB. La versió actual està basada amb Solaris Nevada. Actualment es pot descarregar amb imatges ISO i USB. Es pot instal·lar al disc dur utilitzant una instal·lació arrancable ZFS. Està disponible per a plataformes x86 i SPARC.

## Vegeu també

* OpenSolaris
* Belenix (un altre live CD d'OpenSolaris)
* Nexenta OS (GNU/Solaris Basat amb Debian)

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial (anglès)
* http://www.opensolaris.org/os/project/milax/ Arxivat 2008-04-29 a Wayback Machine.
* MilaX a Genunix (anglès)
* MilaX - Petita distribució Live CD d'OpenSolaris a Google Video per Alexander Eremin