OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beendorf

Beendorf, en baix alemany Beendörp és un municipi de l'estat de Saxònia-Anhalt que té uns 902 habitants. S'ha afiliat a municipi conjunt de Flechtingen a la fi del 2009. La població continua minvant, des del 1939 quan tenia 1260 habitants en va perdre 29%.
Beendorf és regat pel Brunnentalbach (també anomenat Beendorfer Graben), el Röthegraben i el Heinen que hi desemboquen al marge esquerre de l'Aller a l'oest on forma la frontera amb Bartensleben, a l'oest i al sud toca al municipi d'Helmstedt a Baixa Saxònia, a l'antiga frontera entre les dues Alemanyes. Al nord-oest hi ha el gran parc natural Bachtäler des Lappwaldes de 590 hectàrees.
Des del 1944 hi havia una extensió del camp de concentració de Neuengamme dels quals els presoners havien de treballer en les antigues mines de sal que van transformar-se en fàbriques subterrànies per a la indústria militar. Els homes havien de construir els tallers, les dones els muntatges de precisió. L'abril 1945, 3000 dones i 1300 presoners van ser evacuats per la Schutzstaffel cap a Sasel i Wöbbelin en una nomenada marxa de la mort, davant la progressió ràpida de l'exèrcit dels Estats Units i la capitulació imminent. Al cementiri municipal, el 1958 es va inaugurar un sepulcre comú per a 250 presoners morts per les condicions de treball inhumans al camp.
Durant la República Democràtica Alemanya, per la serva proximitat a la frontera d'Occident, era terreny vedat (Sperrgebiet), del qual tots els habitants considerats com no fiables pel règim comunista van ser forçats a mudar vers l'interior del país.

## Llocs d'interès

* El parc natural de les Valls del Lappwald
* El Schacht Marie, antiga mina de sal i de potassi
* L'exposició permanent sobre el camp de concentració a l'escola Bernhard Becker

## Enllaços i referències

* ↑ Rademacher, Michael. «Landkreis (Neu-)Haldensleben» (en alemany). Deutsche Verwaltungsgeschichte von der Reichseinigung 1871 bis zur Wiedervereinigung 1990. Arxivat de l'l original el 2017-09-09. [Consulta: 27 octubre 2014].
* ↑ Blasig, J. «Beendorfer Graben I und II». A: Planfeststellungsverfahren zur Stillegung des Endlagersfür radioaktive Abfälle Morsleben (Eram) (Proposició de pla per a la supressió del dipòsit final de deixalles radioactives de Morsleben (pdf) (en alemany). Hildesheim: Bundesamt für Strahlenschutz, 2009, p. 130 [Consulta: 28 octubre 2014]. Arxivat 2014-10-28 a Wayback Machine.
* ↑ «Bachtäler des Lappwaldes» (en alemany). Naturschutzgebiete in Sachsen-Anhalt. Landesverwaltungsamt Sachsen-Anhalt. Arxivat de l'original el 2014-03-14. [Consulta: 25 octubre 2014].
* ↑ «Das Außenlager Helmstedt/Beendorf.» (en alemany). KZ-Gedenkstätte Neuengamme, 2014. Arxivat de l'original el 2014-10-28. [Consulta: 27 octubre 2014].
* ↑ Kooger, Björn. Rüstung unter Tage: die Untertageverlagerung von Rüstungsbetrieben und der Einsatz von KZ-Häftlingen in Beendorf und Morsleben (Indústria subterrània: la transferència de la indústria militar i l'explotació de presoners de camps de concentraci´a Beendorf i Morsleben) (en alemany). Berlín: Metropol, 2004, p. 320. ISBN 9783936411027.
# Ferran de Castella

Ferran de Castella és el nom dels següents personatges:
* Ferran de Castella o Ferran de la Cerda (1255 - Ciudad Real, 1275), infant de Castella
* Ferran de Castella-Aumale (1238 - ~1260), infant de Castella i comte d'Aumale
* Ferran de Castella o Ferran González (Castell de Lara, ? - Burgos, 970), comte de Castella (931 -944) i (945 -970)
* Ferran de Castella o Ferran d'Antequera (Medina del Campo, Castella, 1380 - Igualada, 1416), infant de Castella, i després monarca catalanoaragonès
* Ferran I de Castella, dit el Magne (?, 1016 - Lleó, 1065), rei de Lleó (1037- 1065)
* Ferran III de Castella (Zamora, 1199 - Sevilla, 1252), rei de Castella (1217 -1252) i rei de Lleó (1230-1252) i venerat com a sant a l'Església catòlica
* Ferran IV de Castella dit l'Emplaçat (Sevilla, 1285 - Jaén, 1312), rei de Castella i de Lleó (1295 -1312)
# Esmeralda Berbel Perdiguero

Esmeralda Berbel Perdiguero (Badalona, 1961) és una escriptora catalana en castellà.
Nascuda a Badalona el 1961, on hi tenien la residència els pares, tot i que bona part de la infància i la joventut la va passar a Sant Adrià de Besòs, on la família tenia un bar.
Llicenciada en filologia hispànica per la Universitat de Barcelona. El 1993 va quedar finalista del certamen de relats breus Imágenes de Mujer amb la publicació del conte No me dijo i va ser finalista del premi de narrativa castellana de la Fundació La Caixa amb el conte Dormir y despertar. L'any següent va ser finalista del premi Femenino-Lumen amb El hombre que pagaba noches enteras, el seu primer llibre de relats, publicat el 2002.
L'Associació Progressista de dones Montserrat Roig va premiar el seu conte Albahaca (1998) i el relat Amapolar (2003), publicats de nou el 2019 juntament amb el llibre Alismas. El 2005 va publicar el llibre Tracta'm bé, que tracta sobre el maltractament físic i psicològic. El 2006 va rebre el premi de narrativa per a dones de Terrassa pel relat Arborcer i el 2007 va ser premiada al certamen de contes breus d'Adrogué, a Buenos Aires, amb el relat La línea.
També ha publicat llibres de poesia com Calma corazón, calma o Fumar en la bañera. A banda de la seva activitat com a escriptora, és professora de l'escola d'escriptura de l'Ateneu Barcelonès i d'altres centres públics i privats.
Va estar casada amb l'actor Eduard Fernández durant 25 anys; tenen una filla, Greta Fernández. Arran del divorci, molt dur segons Berbel, va publicar un llibre autobiogràfic sobre la ruptura titulat Irse.

## Referències

* ↑ «Esmeralda Berbel Perdiguero». Memòries de l'Àrea Metropolitana de Barcelona. Aigües de Barcelona. [Consulta: 20 juliol 2002].
* 1 2 3 «La badalonina Esmeralda Belbel presenta "Tracta'm bé" a l'Abacus». Vilaweb, 15-03-2005.
* 1 2 3 «Esmeralda Berbel» (en castellà). Godall Edicions. [Consulta: 20 març 2021].
* ↑ «Alismas» (en castellà). Godall Edicions. [Consulta: 12 juny 2021].
* ↑ Antón, Jacinto «Dolorosa història de ruptura amb actor de fons». El País, 11-05-2018.
* ↑ Meseguer, Astrid «Diario de una ruptura dolorosa: “¿Qué nos ha pasado?”». La Vanguardia, 23-05-2018.
# Contes inacabats de Númenor i la Terra Mitjana

Els Contes inacabats de Númenor i la Terra Mitjana, sovint coneguts simplement com a Contes inacabats, és una col·lecció de relats inacabats de J.R.R. Tolkien, publicats pòstumament pel seu fill Christopher Tolkien l'any 1980. Va ser publicat per Edhasa el 1994 en traducció de Dolors Udina, reeditada per Proa el 2003 i el 2022.
Contràriament a El Silmaríl·lion, en què els fragments incomplets van ser reescrits i algunes parts van ser reescrites per deixar una obra consistent i internament coherent, els Contes inacabats es van publicar tal com Tolkien va deixar-los, solament amb petites intervencions per homogeneïtzar la nomenclatura (l'autor tenia el costum d'anar provant diferents noms pels personatges mentre escrivia els esborranys).
Tot i que es tracta d'històries per acabar, en general el lector ja coneix el desenllaç de la trama a través de les altres obres de Tolkien. L'interès de l'obra se centra, doncs, en la publicació de versions inèdites de les històries que apareixen a El Silmaríl·lion, i en l'aportació de noves dades sobre la Terra Mitjana.
L'èxit comercial que van tenir els Contes inacabats va demostrar que encara hi havia interès per l'obra de Tolkien. Encoratjat pels resultats, Christopher Tolkien es va embrancar en el projecte més ambiciós d'escriure La Història de la Terra Mitjana, que analitza el procés creatiu de Tolkien en la totalitat dels seus escrits sobre la Terra Mitjana.

## Continguts

Les històries del llibre estan estructurades per l'edat d'Arda en la que transcorren:
* Primera part: La Primera Edat:
** "Sobre Tuor i la seva arribada a Gondolin"
** "Narn i Chîn Húrin (La Balada dels Fills de Hurin)"
* Segona part: La Segona Edat:
** "Una descripció de l'Illa de Númenor"
** "Aldàrion i Erendis: L'Esposa del Mariner"
** "La línia d'Élros: Reis de Númenor"
** "La història de Galàdriel i Cèleborn"
* Tercera part: La Tercera Edat:
** "El Desastre dels Camps Llirials"
** "Círion i Éorl i l'amistat de Góndor i Ròhan"
** "El Quest d'Erèbor"
** "La caça de l'Anell"
** "Les Batalles dels Guals de l'Isen"
* Quarta part:
** "Els Drúedain"
** "Els Istari"
** "Els Palantiri"

## Referències

* ↑ «Tolkien: esbossos fabulosos». Les Rades Grises. 27 de Juny de 2022. [Consulta: 2 novembre 2022].
# Menenia Sextia

La lex Menenia Sextia va ser una llei romana proposada pels cònsols Publi Sexti Capitolí Vaticà i Til o Gai Meneni Lenat l'any 452 aC. Establia unes referències per la imposició de multes i taxava en 20 asos el preu d'un moltó i en 100 asos un bou.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 115 [Consulta: 21 abril 2022].
# Krokava

Krokava és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1427.
# Batarà capgrís

El batarà capgrís (Dysithamnus mentalis) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc, vegetació secundària de les terres baixes i muntanyes des de Mèxic, a l'est de Tabasco, Campeche i Belize fins Panamà i des de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Tobago, cap al sud, per l’oest dels Andes, fins al nord-oest de Perú i, per l'est dels Andes, a través de l'est d'Equador, centre i est de Perú, centre de Bolívia, a les terres baixes de l'est del Paraguai. Centre i est del Brasil i nord-est d'Argentina.

## Referències

* ↑ «Batarà capgrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Ferran de Castella-Aumale

Ferran de Castella-Aumale o Ferran II d'Aumale (nascut el 1238 i mort vers el 1260 en tot cas, abans del 1269) fou príncep (infant) de Castella i comte d'Aumale. Era fill de Ferran III de Castella, rei de Castella i Lleó i de Joana de Dammartin comtessa de Pontheiu, Montreuil i Aumale. A la mort del seu pare el 1252 se li va confiar l'administració del comtat d'Aumale (no obstant la seva mare va restar com a comtessa de Ponthieu i Aumale, ja que eren suo iure) i vers 1254 es va casar amb Laura de Monfort, filla d'Amauri VI, comte de Montfort, i de Beatriu de Viennois. Ja era mort el 1269. Laura va morir el 1270. Va deixar un sol fill, Joan I d'Aumale nascut vers 1255. L'àvia Joana de Dammartin va agafar el control d'Aumale, ja que Joan encara era menor, i va viure fins al 1278 o 1279. Joan, va reclamar la successió de Ponthieu i Aumale, però en el primer comtat li fou negada, ja que allí no s'admetia el dret de representació sent el dret per la filla més gran sobrevivent, Elionor de Castella, casada amb Eduard I d'Anglaterra; en canvi Joan no va tenir problema en ser reconegut com a comte d'Aumale on si que existia el dret de representació (igual que a les senyories d'Épernon i de Noyelles-sur-Mer) i de fet ja fou considerat comte a la mort del pare, vers 1260/1269.

## Referències

* L'art de verifier les dates des faits historiques...
* Genealogia
# Contescourt

Contescourt és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 72 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Contescourt era de 72 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 23 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família i 1 estava desocupat. Tots els 23 habitatges eren cases. Dels 22 habitatges principals, 18 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 5 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Contescourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 12 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 51 persones, 38 eren actives i 13 eren inactives. De les 38 persones actives 36 estaven ocupades (20 homes i 16 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 13 persones inactives 4 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Contescourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Contescourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Marilís Orionaa

Marilís Orionaa (Valançun, 1959) és el nom artístic de la cantant i cantautora occitana Dominique Anne-Marie Narioo (Domenja Anna-Maria Nariòu en occità).

## Biografia

Marilís és filla de l'escriptor occità Gilabèrt Narioo. Va ser professora de lletres clàssiques i ensenyava alhora l'occità, abans d'anar-se'n de l'educació nacional francesa el 1994 a fi de dedicar-se íntegrament a la seua carrera musical. La seua obra s'inspira dels cants tradicionals bearnesos, però també del cant de les cantants gregues. Les seues lletres són sovint sentimentals i realistes, per bé que de tant en tant també canta cançons polititzades.

## Discografia

* Ca'i (1997), premi de l'Académie Charles-Cros
* Femelís (2002)
* Pr'amor (2002)
* Damm (2007)

## Referències

* ↑ «Une voix en Bearn: Marilis Orionaa». Lettres d'Aquitaine, Dossier langue occitane - Dossièr lenga occitana, décembre-janvier 2003/2004, pàg. 22.

## Enllaços externs

* Web oficial
# Krombia

Krombia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Krombia belutschistanalis Amsel, 1961
* Krombia djergiralis Chrétien, 1911
* Krombia harralis Chrétien, 1911
* Krombia minimella Amsel, 1961
* Krombia pulchella Amsel, 1949
* Krombia venturalis Luquet & Minet, 1982
* Krombia zarcinella D. Lucas, 1909

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 9 gener 2019].
# Sa Riera

«Sa Riera» té aquests significats:
* Platja de sa Riera, platja i nucli de població de Begur, Baix Empordà.
* Torrent de sa Riera, torrent de l'illa de Mallorca que passa per Palma.
* Edifici de sa Riera, edifici de Palma de la Universitat de les Illes Balears, situat vora el curs del torrent del mateix nom.
* Torrent de sa Riera, torrent de l'illa de Mallorca que desemboca al Torrent de Sant Miquel.

## Vegeu també

* La Riera
# Marianne Baum

Marianne Cohn, més coneguda pel nom de casada de Marianne Baum (Sarrebourg, 9 de febrer de 1912 - Berlin-Plötzensee, 18 d'agost de 1942), va ser una activista política jueva comunista alemanya.
El seu germà fou el també activista comunista Lothar Cohn. El 1927, a l'edat de 14 anys, va començar a participar en grups polítics i va conèixer al seu futur marit: Herbert Baum. En contraure matrimoni van formar el Grup Herbert Baum a Berlín. Es tractava d'un grup jueu-comunista de resistència, el qual va planejar l'atac a una exposició nazi anomenada "Das Sowjet-Paradies". L'exposició mostrava la propaganda anticomunista a Berlín. L'atac, efectuat el 18 de maig de 1942, va fer enfadar les elits del Partit Nazi i molts membres del grup antifeixista van ser arrestats. Marianne Baum i huit activistes més van ser sentenciats a mort acusats d'alta traïció.

## Llegat

Hi ha una placa en el cementiri de Weißensee a Berlín que commemora el Grup Herbert Baum i un carrer al costat del cementeri: Herbert-Baum-Straße. Al Lustgarten de Berlín hi ha un monument dissenyat per Jürgen Raue que va ser inaugurat l'any 1981 en commemoració de l'atac de 1942.

## Referències

* ↑ Brothers, Eric. «New findings on the Herbert Baum Group», 23-06-2014.
* ↑ Brothers, Eric. «New Findings on the Herbert Baum Group», 2014.
* ↑ Cox, John M. Circles of resistance: Jewish, leftist, and youth dissidence in Nazi Germany. Peter Lang, 2009. ISBN 978-1-4331-0557-9.
# Batarà bicolor

El batarà bicolor (Dysithamnus occidentalis) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos dels Andes al sud-oest de Colòmbia i est d'Equador.

## Referències

* ↑ «Batarà bicolor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# European History Quarterly

El European History Quarterly és una revista acadèmica trimestral avaluada per experts que publica articles en l'àmbit d'història. Va ser fundat el 1971 amb el nom de European Studies Review i el 1984 es va canviar al nom actual. Abasta una gamma de temes que van des de la baixa edat mitjana fins a l'època contemporània.
Segons Journal Citation Reports, el European History Quarterly tenia un factor d'impacte de 0.474 el 2021, col·locant-lo al lloc 171 de les 182 revistes a la categoria de «Ciències Polítiques» i al lloc 65 de les 101 revistes a la categoria d'«Història».

## Referències

* ↑ «Impact Factor» (en anglès). Sage Journals. [Consulta: 9 octubre 2021].
# L'Èrm

L'Èrm (francès L'Herm) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sa Puntassa

Sa Puntassa és el cap que tanca per l'extrem oriental la Badia de sa Ràpita o de Migjorn, a la costa sud de Mallorca. El cap està situat dins el terme de ses Salines, dins el nucli turístic de la Colònia de Sant Jordi.
El cap és baix i rocallós i permet navegar-hi a prop, ja que la profunditat a la mateixa vorera ronda els 4 metres. De fet, la zona és també coneguda amb el nom de "es Carregador", ja que antigament s'hi acostaven vaixells amb calat important a carregar-hi diferents materials, principalment la sal que es produïa a les veïnes salines. Just davant el far s'hi troba l'illot de na Corberana. Hi ha un far automàtic instal·lat, de torre cilíndrica amb franges horitzontals negres. La seva llum és blanca, i emet 3 ràfegues en intèrvals de 10 segons. Aquest far serveix per indicar la ubicació del Port de sa Colònia de Sant Jordi o Port de Campos als vaixells que travessen el Freu de Cabrera, ja que aquest port és el port més proper a l'Arxipèlag de Cabrera.
L'accés per terra és molt senzill, ja que s'hi pot accedir sense cap problema des dels carrers del nucli urbà de la Colònia de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ Jordi Carol; Carmen Muñoz. El litoral de Mallorca (en castellà). 1a.. Barcelona: GeoPlaneta, 2001, p. 53. ISBN 84-08-03939-3.
* ↑ «Far de punta de Campos o de sa Puntassa». Masmar. [Consulta: 30 setembre 2018].
# Menes (llibert)

Menes (en llatí Menas, en grec antic Μηνᾶς) va ser un llibert de Pompeu Magne i de Sext Pompeu. Appià l'anomena Menòdor ( Μηνόδωρος), nom que hauria adoptat quan va rebre la manumissió.
L'any 40 aC Sext Pompeu, llavors aliat de Marc Antoni contra Octavi, va enviar a Menes al front d'una flota i quatre legions, a ocupar Sardenya, durant el conflicte conegut com a Guerra de Sicília. Menes va aconseguir el propòsit i la fidelitat de les dues legions estacionades a l'illa, però Helè, llibert d'Octavi, va reconquerir l'illa encara el mateix any 40 aC.
Llavors Menes va rebre el comandament d'una flota per fer operacions contra Octavi i Antoni, que s'acabaven de reconciliar, i va assolar la costa d'Etrúria i altre cop va conquerir Sardenya, però per a protegir-se i guanyar el favor d'Octavi va alliberar a Helè i altres presoners destacats que havia fet, sense cap rescat.
L'any 39 aC va intentar dissuadir a Sext de fer la pau amb Octavi i Antoni, però en debades. Llavors en una entrevista de Sext amb Antoni i Octavi a bord de la seva nau a Misenum, li va suggerir tallar les cordes de la nau i desfer-se dels dos rivals, cosa que va rebutjar Sext.
Mentrestant, Sext Pompeu va començar a sospitat de la fidelitat de Menes, sobretot després de l'alliberament d'Helè, i també per informacions rebudes d'aquí i d'allà. L'any 38 aC Sext va demanar comptes a Menes de la seva administració a Sardenya i aquest va fer matar als missatgers i va acordar amb Octavi l'entrega de l'illa i les forces militars i navals sota el seu comandament, oferta que Octavi va acceptar amb alegria. Octavi després no va acceptar lliurar a Menes a mans de Sext Pompeu i encara el va tractar amb distinció, el va elevar a l'orde eqüestre, i el va nomenar legat de Calvisi Sabí amb el comandament dels mateixos vaixells que havia lliurat, i en aquest comandament va participar a finals del 38 aC en la campanya naval que en conjunt va resultar desfavorable a Octavi però en la que Menes va fer bons serveis.
Quan es van reiniciar les hostilitats entre Sext i Octavi l'any 36 aC, Menes va desertar del camp d'Octavi i va retornar a la fidelitat de Sext segons es creu perquè estava ofès per haver tingut fins llavors només un comandament subordinat i potser perquè veia Pompeu més fort. En les operacions que van seguir va obtenir alguns èxits parcials, però com que Sext Pompeu no li va retornar el seu antic comandament i se sentia vigilat de prop per la falta de confiança, va desertar altre cop al camp d'Octavi.
Octavi el va acceptar però aquesta vegada ja el va veure amb mals ulls. L'any 35 aC va acompanyar a Octavi a la campanya a la costa nord-est de la mar Adriàtica i va morir a la campanya de Pannònia durant el setge de Síscia.
Des d'antic s'ha suposat que el personatge que Horaci ataca durament al seu quart Epode, seria aquest Menes. Autors moderns dubten de l'afirmació, però les evidències internes del poema ho fan plausible.

## Referències

* ↑ E.E., Menas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1034-1035
Viccionari