OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa al carrer Santa Eulàlia, 5-7 (Santa Coloma de Gramenet)

La Casa al carrer Santa Eulàlia, 5-7 és una obra de Santa Coloma de Gramenet (Barcelonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres, de planta baixa i planta pis amb un pati lateral. La façana principal presenta una composició molt senzilla i simètrica. El parament està arrebossat i pintat de color groc. L'emmarcament de les obertures és d'un altre to. Destaquen les dues balconeres que donen al carrer i l'obertura lateral al mig del tester que mira al jardí. Les finestres de la planta baixa tenen reixes de ferro forjat, així com les baranes dels balcons.
A la façana lateral trobem dos petits motius esculpits en relleu situats a la llinda de les obertures de la planta pis. També destaquen les façanes testeres que presenten paraments decorats amb arcuacions i elements ceràmics.
El jardí queda separat respecte el carrer mitjançant una tanca d'obra i ferro.
La coberta és de teula àrab a doble vessant amb el carener paral·lel a la façana principal.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa al carrer Santa Eulàlia, 5-7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Ca la Godó

Ca la Godó és una casa de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil, es tracta d'una casa amb planta baixa i pis a la part frontal -al darrere són dos pisos-. Està coberta per un terrat transitable a totes dues bandes. L'edifici té un pati frontal. Destaca pels elements neoclàssics que s'empra a la seva composició, especialment les balustrades que dominen tot el conjunt damunt la cornisa, al terrat; a totes les obertures i la balconada central, així com al cos lateral en forma de porxo tancat -on s'utilitza l'arc carpanell-. Es pot apreciar, igualment, la mateixa influència als trenca aigües situats damunt les finestres, uns d'ells rectes i d'altres amb dos vessants. Cal fer notar que la balconada central, típica de Tiana, està suportada per dos primes columnetes de ferro colat que donen un cert aire eclèctic a l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 «Ca la Godó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Pilzà

Pilzà és un llogaret pertanyent al municipi de Benavarri, a la Baixa Ribagorça, actualment dins de la província d'Osca. Està situat a 905 msnm, al cim de la serra de Pilzà, dominant els replans dels conreus i la vall del riu Guard.
El castell de Pilzà fou conquerit, amb Purroi, pels comtes Ramon Berenguer I i Ermengol III d'Urgell, i restà sota domini de l'urgellenc. El terme formà, amb el de Purroi, un enclavament del Bisbat d'Urgell dins el de Lleida fins al 1956. Formà municipi independent fins al 1972. L'antic terme comprenia, a més, el poble d'Estanya, el de Castilló del Pla, l'antiga quadra d'Andolfa i els despoblats de Penavera i Cabestany.

## Monuments

* Restes de l'antiga fortalesa i torre cilíndrica de segle xi.
* Església parroquial romànica del segle xiii.

## Referències

* ↑ Rizos Jiménez, Carlos Ángel; Selfa Sastre. Municipio de Benavarri (Benabarrre). Editorial Milenio-Gobierno de Aragón (Toponimia de Ribagorza). ISBN 978-84-9743-303-7.
* ↑ «Pilzà | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ ribagorza.com. «Pilzán / Pilzà». Arxivat de l'original el 5 de juliol de 2012. [Consulta: 14 juliol 2014].
# 35 d'Aquari

35 d'Aquari (35 Aquarii) és una estrella de la Constel·lació d'Aquari. Té una magnitud aparent de 5,81. És del tipus B3. Les seves coordenades galàctiques són longitud 37,16º latitud -57,76º. L'estrella és una estrella gegant blava; posseeix una magnitud absoluta de -5,8 i la seva velocitat radial negativa indica que l'estrella s'apropa al sistema solar.

## Observació

Es tracta d'una estrella situada a l'hemisferi celeste austral, molt a prop de l'equador celeste; el que comporta que pugui ser observada des de totes les regions habitades de la Terra, exceptuant el cercle polar àrtic. A l'hemisferi sud sembla circumpolar només en les àrees més internes de l'Antàrtida, sent de magnitud 5,8 és al límit de la visibilitat a ull nu. El millor període per a la seva observació és entre els mesos d'agost i desembre. El període de visibilitat és pràcticament el mateix en els dos hemisferis degut a la seva posició propera a l'equador celeste.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Catalogue of two-dimensional spectral types for the HD stars, Vol.4. Indicat a la font segons: SIMBAD. Autor: Nancy Houk. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1988.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 01-03-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ Andrea Fabiana Torres «Fundamental parameters of B supergiants from the BCD system. I. Calibration of the (λ_1, D) parameters into Teff» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 27-03-2009, pàg. 297–320. DOI: 10.1051/0004-6361/200811147.
* ↑ Norberto Castro «The IACOB project. III. New observational clues to understand macroturbulent broadening in massive O- and B-type stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 19-12-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201628541.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 01-11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ Master Star Catalog
# Abraham van Beijeren

Abraham Hendriksz van Beijeren (ca. 1620, La Haia - març del 1690, Rotterdam) va ésser un pintor barroc holandès. Va viure a moltes ciutats holandeses (La Haia, Delft, Amsterdam, Alkmaar i Gouda) abans d'establir-se l'any 1678 a Rotterdam on va morir el 1690. Malauradament, Van Beijeren va signar els seus llenços amb el monograma AVB sense incloure-hi una data. Com a conseqüència ha estat difícil establir una cronologia de les seues obres. Va començar pintant marines per evolucionar cap a les natures mortes mostrant-hi porcellana xinesa, seleccions de fruita, motius florals, etc.

## Bibliografia

* Bergström, Ingvar, "Dutch Still Life Painting in the Seventeenth Century", Nova York: T. Yoseloff, 1956
# 40a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

La 40a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia va tenir lloc el 22 d'abril de 1996 a la casa de la Llotja de Barcelona.Michael Radford i Ken Loach van recollir personalment els seus premis. Els guanyadors es van fer públics a finals de gener.

## Premis Sant Jordi
### Premis competitius

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula espanyola | Terra i llibertat | Pel·lícula |
| Millor actor en pel·lícula espanyola | Federico Luppi | Nadie hablará de nosotras cuando hayamos muerto La ley de la frontera. |
| Millor actriu en pel·lícula espanyola | Marisa Paredes | La flor de mi secreto |
| Millor opera prima | Nadie hablará de nosotras cuando hayamos muerto | Agustín Díaz Yanes |
| Millor pel·lícula estrangera | Il postino | Pel·lícula |
| Millor actor en pel·lícula estrangera | Chazz Palminteri | Sospitosos habituals Una història del Bronx Bales sobre Broadway |
| Millor actriu en pel·lícula estrangera | Jessica Lange | Les coses que no moren mai Rob Roy' |

### Premis honorífics

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Premi a la labor professional | Marta Balletbò-Coll Ana Simón Cerezo | Per la producció i distribució de Costa Brava |

## Roses de Sant Jordi

Una vegada més es van lliurar les dues roses de Sant Jordi, premis concedits per votació popular entre els oïdors de Ràdio 4 que recompensen a les que el públic considera millors pel·lícules nacional i estrangera.
| Categoria | Premiat |
| Millor pel·lícula espanyola | El perquè de tot plegat |
| Millor pel·lícula estrangera | Il postino |

## Referències

* ↑ Premis Sant Jordi de Cinema 1992-1997, amb fotografies, al web de Carles Francino.
* ↑ Michael Radford y Loach recogieron suspremios Sant Jordi, La Vanguardia, 23 d'abril de 1996
* ↑ Los Sant Jordi de cine premian a Ken Loach y Michael Radford La Vanguardia, 30 de gener de 1995

## Vegeu també

* X Premis Goya
* Fotogramas de Plata 1995
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1995
* V Premis de la Unión de Actores
* V Premis Turia

## Enllaços externs

* Premis Sant Jordi 1996 a IMDB
# 261

El 261 (CCLXI) fou un any comú començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* L'emperador Gal·liè venç els alamans a Mediolànum (data aproximada).

## Referències

* ↑ Clifford Ando. Imperial Rome AD 193 to 284: The Critical Century. Edinburgh University Press, 2012, p. 169ff. ISBN 978-0-7486-2050-0.
# Aberthin

Aberthin és una petita vila situada al county borough de Bro Morgannwg, Gal·les. Es troba just als afores d'Y Bont-faen, a De Cymru, al nord d'una vall poc profunda, molt a prop de la carretera A48. La Cowbridge Comprehensive School es troba just al sud-oest de la vila.
A 250 metres al sud hi ha una antiga pedrera plena d'oòlits de color gris. Aberthin és també el nom d'un rierol, el Riu Aberthin. A la vila hi havia una estació de tren que va estar operativa entre 1905 i 1920, però actualment és un camp a l'oest d'Aberthin.

## Etimologia

En anglès es pronuncia posant accent a la segona síl·laba, a diferència de la majoria de noms gal·lesos que comencen per Aber. Molts dels habitants d'Aberthin pronuncien la e com si fos una u allargada. Aparentment, el nom és una derivació del nom del rierol, Nant i Berthyn.

## Elements destacables

No hi ha botigues, però hi ha dos Pubs, un Ajuntament, que quan va ser construït el 1749 era la segona edificació metodista calvinista de Gal·les, i un arbre notable al mig de la rotonda. L'església metodista i la vila van ser visitats el 1746 per Howell Harries, i va ser a l'església on Peter Williams va fer un discurs que va provocar que fos repudiat pels metodistes. Cases de l'àrea inclouen la Llansannor Court i la Great House.

## Cultura

El comitè de la vil·la organitza molts esdeveniments durant l'any, com ara la cursa d'ànecs (on ànecs grocs de plàstics són deixats al rierol perquè els arrossegui el corrent), una foguera i focs artificials (celebrats als Downs amb vistes del poble), nits de concursos, art amateur, balls al graner i, durant el Dia de la Vil·la, es realitza una barbacoa, amb música en directe i una exposició canina.

## Referències

* 1 2 Royal Commission on Ancient and Historical Monuments in Wales. An Inventory of the Ancient Monuments in Glamorgan: The Iron Age and the Roman. H.M.S.D., 1981 [Consulta: 19 abril 2012].
* ↑ Geological Survey of Great Britain. The Geology of the South Wales Coal-field ...: The country around Bridgend (Sheets 261, 262 of the map), by Aubrey Strahan and T. C. Cantrill, with parts by H. B. Woodward and R. H. Tiddeman. 1904. Printed for H.M. Stationery off., by Wyman and sons, limited, 1927 [Consulta: 19 abril 2012].
* ↑ Willett, Mark. The Stranger in Monmouthsire, and South Wales; or, Illustrative sketches of the history, antiquities, and scenery, of South Wales, and its borders, 1825, p. 354 [Consulta: 19 abril 2012].
* ↑ The Welsh Academy Encyclopaedia of Wales. John Davies, Nigel Jenkins, Menna Baines and Peredur Lynch (2008) pg500 ISBN 978-0-7083-1953-6
* ↑ Davies, D. Elwyn. "They thought for themselves": a brief look at the story of Unitarianism and the liberal tradition in Wales and beyond its borders. Gomer Press, 1982, p. 71 [Consulta: 19 abril 2012].

## Enllaços externs

* www.geograph.co.uk : photos of Aberthin and surrounding area
# Abertura

Abertura és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Geografia

El terme municipal és generalment pla, amb una altura compresa entre els 380 i els 430 metres, sent el turó d'Esparragosa la cota més alta. Els principals cursos d'aigua són els rius Búrdalo i Alcollarín.

## Demografia

Abertura ha tingut la següent evolució demogràfica des de 1900:

## Referències

* ↑ «Poblaciones de hecho desde 1900 hasta 1991. Cifras oficiales de los Censos respectivos.» (en castellà). Institut Nacional d'Estadística d'Espanya (INE). Arxivat de l'original el 16 de març 2015. [Consulta: 15 març 2015].
* ↑ «Series de población desde 1996. Cifras oficiales de la Revisión anual del Padrón municipal a 1 de enero de cada año.» (en castellà). Institut Nacional d'Estadística d'Espanya (INE). [Consulta: 15 març 2015].
Viccionari
# Afrixalus lindholmi

Afrixalus lindholmi és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu al Camerun.

## Referències

* Schiøtz, A. & Amiet, J.-L. 2004. Afrixalus lindholmi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 d'abril del 2008.
# Scutiger jiulongensis

Scutiger jiulongensis és una espècie d'amfibi que viu a la Xina.

## Referències

* Liang, F. & Pipeng, L. 2004. Scutiger jiulongensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 13 de gener de 2008.
# R (Complexitat)

En teoria de la complexitat, la classe de complexitat R és el conjunt dels problemes de decisió que poden ser resolts amb una màquina de Turing, que és el conjunt de tots els llenguatges recursius. Per tant, R equival al conjunt de totes les funcions computables.
La classe R és igual a RE ∩ coRE.

## Referències

* ↑ Blum, Lenore; Shub, Mike; Smale, Steve «On a theory of computation and complexity over the real numbers: 𝑁𝑃- completeness, recursive functions and universal machines» (en anglès). Bulletin of the American Mathematical Society, 21, 1, 1989, pàg. 1–46. DOI: 10.1090/S0273-0979-1989-15750-9. ISSN: 0273-0979.
* ↑ «Complexity Zoo:R - Complexity Zoo» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-07-21. [Consulta: 30 novembre 2018].
# Pilèmenes

* No s'ha de confondre amb Pilèmenes de Bitínia o Pilèmenes de Paflagònia.
Segons la mitologia grega, Pilèmenes (grec antic: Πυλαιμένης, llatí: Pylaemenes) fou un rei de Paflagònia que va lluitar a la guerra de Troia. Era considerat fill de Bisaltes, aliat dels troians. Va ser pare d'Harpalió, que també va combatre amb els troians i va morir a mans de Meríones. Pilèmenes va caure davant de Menelau o d'Aquil·les, però, tot i que la seva mort s'explica al cant V de la Ilíada, reapareix en el cant XIII, en el seguici fúnebre del seu fill.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 437. ISBN 9788496061972.
# Casal Marino

El casal Marino és un edifici de les Borges Blanques (Garrigues) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge unifamiliar orientat cap a llevant, s'estructura en una planta baixa i dos pisos. A la inferior, trobem dues grans portalades en forma d'arcada; al primer pis, tres balcons de ferro forjat disposats de manera regular a la façana; i ja al segon, tres finestres amb baranes sobre de les que hi ha petits òcul per a la ventilació. Aquesta ordenació seria una composició simètrica sinó fos perquè al primer pis, al costat d'un dels balcons laterals, hi ha una finestra amb un petit ampit de pedra que la trenca.
Totes les obertures estan remarcades per lloses de pedra que donen cert relleu i moviment a la façana, a més a més de cert toc de severitat. A l'interior de la casa hi ha un gran vestíbul amb escalinates i una porta d'accés al pati central de l'habitatge però es tracta ja de construccions posteriors.

## Història

Aquesta casa senyorial es comença el 1854 però no s'arriba a acabar; tan sols es fan les parets i la teulada. No és fins al 1945 quan s'acaba l'edificació per voluntat de l'aleshores propietaria de l'immoble, Maria Mas.
El juny de 1980 Silvestre Mas Basques feu donació del casal a la ciutat per a destinar-lo a fins socials i culturals. Aquest acte el commemora una placa a la façana on hi posa "Casal Mariano". Als noranta encara no s'havia produït la reforma però s'intentava convertir l'edifici en museu i arxiu municipal. Avui dia a l'edifici hi trobem associacions culturals l'Ateneu Popular Garriguenc, la Colla Sardanista Brut Natura, o serveis públics com l'Oficina de Joventut del Consell Comarcal de les Garrigues.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casal Marino». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Ca la Fernanda

Ca la Fernanda és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres plantes i coberta de doble vessant a façana. Consta de tres crugies, té la façana arrebossada i les obertures rectangulars emmarcades de pedra sorrenca i gairebé totes amb llindes monolítiques. L'arrebossat està en molt mal estat, però encara són visibles restes de pintura en marcs d'obertures i altres parts de la façana.
La planta baixa consta de tres obertures, una porta d'accés als pisos superiors, una entrada de garatge i una finestra. La porta d'accés, a la crugia central, té forma rectangular, encara que originalment havia estat, com es veu lleugerament, una antiga porta amb arc de mig punt adovellada de grans blocs de pedra sorrenca. L'entrada de garatge està emmarcada de rajol i arrebossat. La finestra rectangular i allargada en vertical conté una reixa de ferro de dos nivells de barrots amb decoració.
El primer pis consta de tres finestres amb balcó. Dues d'aquestes són de la mateixa mida, les de la part dreta de la casa, i l'altra, és més petita i el balcó més reduït. Les grans finestres amb balcó, amb tota seguretat reformades durant el segle xix, estan emmarcades de grans blocs de pedra sorrenca que tenen motllurada la part de l'angle de l'obertura. Les llindes monolítiques d'aquests balcons contenen les inscripcions: 17 + 17 i 17 + 17 CLEMENS
El segon pis té tres finestres, una per crugia, emmarcades de pedra sorrenca, llindes monolítiques i l'ampit motllurat. El ràfec de la cornisa està format per tres fileres de rajols. Dues fileres són de rajola plana i una filera, entre les dues anteriors, en punta de diamant.

## Història

Aquesta casa és d'origen medieval, com la resta de dependències annexes a l'antic monestir de Santa Maria d'Amer, però la fisonomia actual és bàsicament del segle XVIII; finestres i porta antiga, de 1717, i balcons del segle xix.
Com la resta de cases situades a aquest costat de la Plaça del Monestir, té un gran pati a la part posterior, que dona al Passeig del Firal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ca la Fernanda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Tronc (botànica)

En botànica, el tronc és la part principal de la tija d'un arbre, situada entre les arrels i l'enforcadura de les branques principals, on comença la capçada. Està constituït per dues parts: la fusta, o teixit llenyós, al centre, i l'escorça a la perifèria. En el cas de les palmeres, el tronc, amb una estructura particular, sense ramificació i amb un diàmetre constant, s'anomena estípit. S'anomena rabassa, a la part del tronc d'un arbre o d'un arbust coberta per la terra, i de la qual arrenquen les arrels.
Quan l'arbre mor, el tronc és la part que es descompon més lentament; el grau de descomposició depèn de la duresa de la fusta i de si està més o menys exposat a la humitat. Els troncs morts tenen un paper important en l'ecosistema forestal. Alguns troncs s'han fossilitzat dins la torba o bé han acabat mineralitzats i transformats en roca.
L'explotació industrial de la fusta es fa principalment aprofitant els troncs, mentre que les branques grosses són útils per fer aglomerat o pasta de paper. El tronc tallat del qual s'han separat la brancada i les arrels i del qual es poden treure peces de fusta com bigues o posts s'anomena roll. La part inferior del tronc que roman a terra amb les arrels quan es talla l'arbre és el soc, o la soca; aquest darrer mot de vegades s'utilitza també per designar el tronc sencer. Dels brots que surten espontàniament d'una soca tallada se'n diu tanys.
Excepte en alguns boscos equatorials, el tall transversal d'un tronc fa que apareguin els anells anuals, deguts al creixement estacional del teixit llenyós, més actiu a la primavera que a la tardor. Si es compten els anells es pot conèixer l'edat de l'arbre talat. L'estudi d'aquests anells és a la base de la dendrocronologia.
Sota el cobricel que formen les branques i el fullatge de les capçades dels arbres d'un bosc, els troncs van perdent les branques baixes de manera natural, començant per les de més avall. És el fenomen conegut com la poda natural. Però, en moltes espècies, una exposició sobtada a la llum –posterior a una arrencada natural d'arbres (a causa del vent o la neu) o a una tala– pot fer que el tronc –a partir de meristemes de l'escorça, activats per la llum– es cobreixi de noves branques anomenades brots epicòrmics. Això també passa quan s'obre una clariana, una rasa o un tallafoc, en què el fenomen es dona en els troncs que es troben al límit de l'espai obert que s'ha practicat. Aquests brots poden disminuir la qualitat de la fusta –amb nous nusos perifèrics– o, a llarg terme, desequilibrar alguns arbres.

## Vegeu també

* Silvicultura
* Dendrocronologia
Viccionari
# Raúl Minchinela

Raúl Minchinela (Saragossa, 1973) és enginyer industrial. Principalment conegut per la seva videosèrie a internet Reflexiones de Repronto (2007), que ja ha completat quatre temporades. La seva trajectòria digital va començar a Contracultura (1995), que es considera el primer webzine generalista en espanyol. Com analista cultural, ha publica en mitjans nacionals (Cultura/s, Mondo Brutto, Leer, Rockdelux), internacionals (Clarín, Le Courrier International) i digitals (Elitevisión, El Butano Popular). Ha intervingut en directe en cinemes i festivals amb el seu projecte Trash entre Amigos.

## Referències

* ↑ «Raúl Minchinela». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Radhika (cràter)

Radhika és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 7,9 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim tàmil, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Radhika». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus