OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Poecilia marcellinoi

Poecilia marcellinoi és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: El Salvador.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
* The Taxonomicon (anglès)
* Discover Life (anglès)
# Cantó de Riumas

El cantó de Riumas és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Muret, està format per 16 municipis i el cap cantonal és Riumas.

## Municipis

* Riumas
* Berat
* Pojarramet
* La Bastida de Clarmont
* Planhòla
* La Haja
* Bèuhòrt
* Lautinhac
* Sabonèras
* Savèra
* Hòrgas
* Le Pin Murelet
* Sajàs
* Montastruc de Savés
* Monés
* Montgràs

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# Maracalagonis

Maracalagonis és un municipi italià, situat a la regió de Sardenya i a la Ciutat metropolitana de Càller. L'any 2007 tenia 7.313 habitants. Es troba a la regió de Campidano di Cagliari. Limita amb els municipis de Castiadas, Quartucciu, Quartu Sant'Elena, Sinnai, Villasimius.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Antonella Corona | Centreesquerra |
# Núria Marqués Marroquín

Núria Marqués Marroquín (Ciutadella de Menorca, 6 de març de 1975) és una artista visual multidisciplinària que viu i treballa a Barcelona. És llicenciada en Belles Arts i DEA per la Universitat de Barcelona. És tracta d'una de les artistes més rellevats del panorama actual de l'art contemporani de Menorca.

## Biografia

Va néixer el 6 de març de 1975 a Ciutadella de Menorca. És una artista que treballa amb la fotografia, el dibuix, la il·lustració, l'escultura i el vídeo. Des dels anys 90 del segle passat que la seva recerca ha anat evolucionat i pivotant entorn d'un discurs centre en el seu jo interior, des de les emocions que afloren a partir de les pressions socials i psicològiques a les quals les persones es veuen exposades a diari i de com l'autodefensa és la cerca de la felicitat tot creant paradisos artificials. Treballa amb sentiments i emocions primàries com la por i de com es trasllada a trastorns psicològics com l'angoixa o l'ansietat o els atacs de pànic. Aquesta temàtica és concebuda com l'emmirallament d'una societat exigent envoltada d'incerteses.
La seva obra més recent és "Spleen in Teherán. Càmera Lúcida" va ser la guanyador de la convocatòria oberta 2022 de l'Institut d'Estudis Baleàrics i seleccionada per representar el seu estand a la fira ARCO, recentment celebrada a Madrid. En aquesta obra continua explorant sobretot a través del dibuix la visió occidental d'un país oriental com Iran.
Ha estat reconeguda amb diversos premis, com el premi Art Jove’ 04 atorgat pel Govern de les Illes Balears, una menció honorífica al 4e Festival d’Images Artístiques Vidéo al Centre culturel français, Milà (2004), la Beca Auditòrium Sa Màniga- Fundació “Sa Nostra”, Palma, i una menció honorífica als Premis Ciutat de Palma, Ajuntament de Palma (2005). La seva obra ha estat exposada en museus i centres d’art com el Museo de Arte Contemporánea de Vigo (2003), el Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (2003-2004), el Centre de Cultura “Sa Nostra” de Palma, la Sala de Cultura “Sa Nostra” de Ciutadella, Maó i Eivissa (2005), el Círculo de Bellas Artes de Madrid (2006), el Centre d’Art Santa Mònica de Barcelona (2006) i el Mori Art Museum de Tòquio (2006).
# Toís

Toís és una partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, dins del territori de l'antic terme d'Aramunt, al Pallars Jussà.
Està situada al nord-est de les Eres d'Aramunt, en els vessants occidentals del Tossal de Sant Pere, al nord de los Àrbols i a migdia de Barrelles.
Hi mena des d'Aramunt el Camí de Toís i Travet.
Consta de més de 55 hectàrees (55,6200) de secà, amb zones de matoll, pastures, ametllerars i oliverars, i terres improductives.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 19 juny 2010].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Casa Andreuet

La Casa Andreuet és una casa de Sorpe, al municipi d'Alt Àneu (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular molt allargada, amb planta baixa i tres pisos, el darrer de mansarda. Coberta de llicorella a dues aigües. Façana orientada al Sud-oest, situada a la paret mestra perpendicular al cavall que suporta la coberta i que dona al pati, format per la casa i les seves dependències (pallers, estables, etc). a la façana s'obren tres pisos de galeries formades en cada pis per dues grans arcades de mig punt. Les del primer pis alt arrenquen directament del sol del pis. La galeria superior és formada per dues arcades de gran alçada. Les parets són de pedra arrebossada.

## Referències

* ↑ «Casa Andreuet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Casa Anguera

La Casa Anguera és una obra amb elements gòtics i renaixentistes de Sarral (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de quatre plantes amb un primer pis intermedi. Aquesta distribució de les plantes, fent arrencar la primera sota el nivell de la porta d'accés, és força curiosa i respon a la voluntat d'aprofitar l'espai construït. D'aquesta manera, la planta a peu de carrer s'aprofitava per a finalitats agrícoles i al mateix temps per habitació. El darrer pis presenta la típica galeria de tradició gòtica que trobem en tantes masies o palaus urbans i que en el primer cas serví per a assecar el gra o altres productes agrícoles. En aquest cas, cal remarcar l'existència de dos balcons que dignifiquen aquesta planta.

## Referències

* ↑ «Casa Anguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 febrer 2019].
# Casa Andreu Capdevila i Amigó

La Casa Andreu Capdevila i Amigó és un edifici situat al carrer de Sants, 131 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local

## Història

Va ser projectat el 1922 per l'arquitecte Modest Feu i Estrada per a Andreu Capdevila i Amigó.

## Descripció

Consta de planta baixa, cinc pisos i terrat. La planta baixa és de pedra vista mentre que els pisos superiors tenen el parament pintat d'ocre. La porta d'entrada a l'immoble és d'arc apuntat amb la clau de volta ressaltada amb uns relleus vegetals, i per sobre un ull de bou. Al costat hi ha una gran obertura on s'ubica un comerç; és un gran arc amb el punt d'inflexió desplaçat cap a un costat. Aquest arc queda partit per una columna coríntia, que marca l'eix central de l'edifici, i a sobre d'aquesta hi ha un relleu d'una flor. Entre les dues obertures una motllura polilobulada emmarca el número de carrer de la casa. Corona aquesta planta un fris amb motius d'onades.
Al primer pis hi ha una tribuna que fa de balcó al segon pis. Aquesta és de formes arrodonides però la part superior, que ja es correspon amb el tancament del balcó, és rectangular amb merlets; el canvi de forma s'ha fet gràcies a uns esglaons en els angles. La tribuna està aguantada per unes grans mènsules i un fris de dentellons. Al segon pis hi ha dos obertures que donen al balcó. Aquestes tenen la llinda decorada amb unes formes ondulants i una mènsula, decorada amb motius vegetals, al centre que aguanta el balcó del pis superior, juntament amb dos més petites a banda i banda. el tercer pis té un balcó corregut amb la barana de ferro forjat al que donen dues portes de característiques similars a les inferiors. Al quart pis hi ha també un balcó corregut però aquí les dues obertures són d'arc rebaixat i sense decoració. L'ultima planta té una gran galeria amb una barana de pedra sobre la qual s'aixequen columnes de capitell corinti i als angles pilars amb capitell similar; aquests aguanten arcs poligonals os s'alternen tres estrets amb dos més amples. La galeria està aguantada per unes grans mènsules de rodets. S'obren a aquesta dos portes allindanades. Corona l'edifici uns merlets entre els quals hi ha una barana de ferro forjat. Ressegueix el mur a la part superior una motllura que arrenca d'unes cartel·les amb motius vegetals.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Andreu Capdevila i Amigó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 «Casa Andreu Capdevila i Amigó». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 1614/1922.

## Enllaços externs

* «Casa Andreu Capdevila». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Casa Andreu (Ripoll)

La Casa Andreu és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres format de planta baixa, dos pisos i altell. La planta baixa està reformada com a comerços. A les llindes de les dues obertures de la primera planta hi ha trencadís de rajoles de diversos colors. A sota el balcó hi ha dues mènsules decorades. A la primera planta hi ha un balcó amb una sola obertura, però inicialment eren dues obertures amb balcons individuals. Al segon pis hi ha un únic balcó per a dues obertures. El treball de ferro de les baranes d'ambdós pisos és el mateix. Al costat i per sobre de les obertures hi ha decoració neoclàssica. La resta de la façana està decorada amb incisions horitzontals. El cos d'obra en què hi ha l'altell fou construït en una època posterior.

## Referències

* ↑ «Casa Andreu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Cantó de Sierentz

El cantó de Sierentz (alsacià kanton Sierez) és una divisió administrativa francesa situat al departament de l'Alt Rin i a la regió del Gran Est

## Composició

El cantó aplega 21 comunes :
| Nom alsacià | Nom francès | Nom alemany |
| Bàrtene | Bartenheim | Bartenheim |
| Brínke | Brinckheim | Brinkheim |
| Chems | Kembs | Kembs |
| Dietwiller | Dietwiller | Dietweiler |
| Gaispítze | Geispitzen | Geispitzen |
| Halfrànzchílech | Helfrantzkirch | Helfranzkirch |
| Kàppele | Kappelen | Kappelen |
| Ketzige | Koetzingue | Kötzingen |
| Làndser | Landser | Landser |
| Needermàschgez | Magstatt-le-Bas | Niedermagstatt |
| Neederstaibrunne | Steinbrunn-le-Bas | Niedersteinbrunn |
| Obermàschgez | Magstatt-le-Haut | Obermagstatt |
| Oberstaibrunne | Steinbrunn-le-Haut | Obersteinbrunn |
| Rànzwiller | Rantzwiller | Rantzweiler |
| Schlierbi | Schlierbach | Schlierbach |
| Sierez | Sierentz | Sierenz |
| Stette | Stetten | Stetten |
| Üffe | Uffheim | Uffheim |
| Wàhlbi | Wahlbach | Wahlbach |
| Wàltene | Waltenheim | Waltenheim |
| Zäsige | Zaessingue | Zässingen |

## Conseller general de l'Alt Rin

* 1979-2010: Jean-Louis Lorrain

## Enllaços externs

* Cantó de Sierentz al Web del Consell General Arxivat 2006-11-16 a Wayback Machine.
# Casa Espona

La Casa Espona és una obra noucentista de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de dos pisos que presenta una planta un xic complexa, amb alçats en diferents nivells. Es dibuixen tres cossos esglaonats, els laterals coberts a una sola vessant i el central a dues. L'edificació segueix el desnivell del carrer, la part baixa és destinada al soterrani i l'entrada està situada a nivell del primer pis. A la part dreta hi ha una galeria sostinguda per pilars, mentre que el segon pis s'obre un balcó, també en el tercer pis, als cossos laterals del qual s'obren a sota de la coberta. Encara s'hi obre un quart pis. Damunt del portal d'entrada hi ha un mosaic amb els màrtirs Llucià i Marcià. És construïda en pedra i arrebossada al damunt, totes les finestres són emmarcades amb pedra esculpida, i presenta bonic elements de ferro forjat. Alguns sectors de l'edifici es troben força malmesos.

## Història

Amb l'expansió urbana de Vic, a principis del segle xx, és traçà el nou c/ Torras i Babes que venia a substituir els c/ Santa Teresa a la sortida de Vic cap a la carretera de Sant Hilari, que promogué més tard la urbanització cap el sector de llevant de la ciutat fins a enllaçar amb els edificis del c/ dels Caputxins i cap a la carretera de Roda. Aquesta casa forma part d'un conjunt de cases modernistes que es troben en aquest carrer.

## Referències

* 1 2 «Casa Espona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Casa Esteve Font Germà

La Casa Esteve Font Germà és un edifici modernista del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil entre parets mitgeres, destinat a habitatges. Consta de planta baixa i pis. Assentat a sobre d'un sòcol de maçoneria que va fins a la línia d'arrencada de l'arc. Les obertures de la planta pis estan emmarcades amb obra vista. A l'arrencada de l'arc hi ha una imposta ceràmica. El capcer queda rematar per una cornisa sinuosa formada per una triple filera de totxanes a sardinell.
En aquesta obra, Raspall utilitza la totxana per encerclar les obertures.

## Referències

* 1 2 «Casa Esteve Font Germà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Cantó de Thoissey

El cantó de Thoissey era una divisió administrativa francesa del departament de l'Ain. Comptava amb 12 municipis i el cap era Thoissey. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Garnerans
* Genouilleux
* Guéreins
* Illiat
* Mogneneins
* Montceaux
* Montmerle-sur-Saône
* Peyzieux-sur-Saône
* Saint-Didier-sur-Chalaronne
* Saint-Étienne-sur-Chalaronne
* Thoissey
* Valeins

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1961 | Jean Chamérat | RPF, després Divers droite |
| 1961-1968 | Louis Marchand | SFIO |
| 1968-1979 | Raymond Noël | Radical, després MRG |
| 1979-1991 | François Bastide | Divers droite |
| 1991-2004 | Pierre Montagnier | UDF-CDS |
| 2004-2015 | André Philippon | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 7.236 | 7.825 | 8.105 | 9.344 | 10.668 | 12.005 | 14.613 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Thorigny-sur-Marne

El cantó de Thorigny-sur-Marne és un antic cantó francès del departament del Sena i Marne, que estava situat al districte de Torcy. Comptava amb 16 municipis i el cap era Thorigny-sur-Marne.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Lagny-sur-Marne, el cantó de Serris i el cantó de Torcy.

## Municipis

* Bailly-Romainvilliers
* Carnetin
* Chalifert
* Chanteloup-en-Brie
* Chessy
* Conches-sur-Gondoire
* Coupvray
* Dampmart
* Guermantes
* Jablines
* Jossigny
* Lesches
* Magny-le-Hongre
* Montévrain
* Serris
* Thorigny-sur-Marne

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1993-2004 | Olivier Bourjot | Divers droite |
| 2004-2011 | Jean Calvet | Verts, després MoDem, després PRG |
| 2011- | Arnaud de Belenet | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 12.459 | 16.408 | 19.240 | 24.871 | 34.841 | 56.850 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carrie Goldberg

Carrie Goldberg (1977) és una advocada estatunidenca especialitzada en delictes sexuals amb el seu bufet d'advocats CA Goldberg PLLC . Ha representat cinc clients que van descriure l'abús sexual comesos per Harvey Weinstein; l'antiga diputada demòcrata al Congrés Katie Hill després que les seves fotos nues es publiquessin als mitjans de comunicació; i l'autora Emma Cline després que una exparella denunciés per plagi. També ha treballat en diversos casos que inclouen pornografia de venjança (revenge porn), violència masclista i ciberassetjament.
Goldberg va experimentar una violència sexual significativa, cosa que la va motivar a iniciar el seu despatx d'advocats el 2014. Abans d'això, va treballar amb supervivents de l'Holocaust durant diversos anys i en dret de propietat i tutela. La seva carrera legal i les seves experiències vitals són el tema del seu llibre Nobody's Victim (2019), que també descriu altres casos famosos de violència sexual.
Goldberg s'oposa a la Secció 230 de la Llei de Decència de Comunicacions dels EUA (CDA), que eximeix els llocs web de ser responsables del contingut de tercers; el seu cas contra Grindr per negligència va ser rebutjat per aquest motiu. Ha criticat les respostes del Departament d'Educació de la ciutat de Nova York als informes de violència sexual per part d'estudiants i ha representat aquests estudiants.

## Referències

* ↑ Testa, Jessica. «Revenge Porn Lawyer Carrie Goldberg Has Taken On Psychos, Stalkers, and Trolls. Now She Confronts Her Own Worst Demons». Elle, 17-07-2019. Arxivat de l'original el 16 febrer 2022. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «A champion for Internet victims». The Daily World, 14-09-2019. Arxivat de l'original el 5 desembre 2020. [Consulta: 13 març 2022].
# Casa Buira

Casa Buira era una masia del poble d'Escarlà, de l'antic terme ribagorçà de Sapira, pertanyent actualment al municipi de Tremp.
Estava situada a l'esquerra i a prop de la riba de la Noguera Ribagorçana, al sud-oest d'Escarlà, a la dreta del barranc d'Escarlà prop d'on s'uneix amb la Noguera Ribagorçana i a l'esquerra de la llau dels Esmolars. En queden només algunes ruïnes.
# Cantó de Vièla d'Aura

El cantó de Vièla d'Aura és un cantó francès del departament dels Alts Pirineus, situat al districte de Banhèras de Bigòrra. Té 18 municipis i el cap cantonal és Vièla d'Aura.

## Municipis

* Aranhoet
* Àdet
* Borisp
* Cadelha e Trashèrra
* Camparan
* Ens
* Estença
* Gralhen
* Gusha
* Salhan
* Sent Lari e Sola
* Tramedaigas
* Vièla d'Aura
* Biec

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1995 | Jean Mouniq | |
| 1995- | Maryse Beyrié | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.033 | 2.024 | 1.920 | 2.142 | 2.516 | 2.503 | 2.677 |
# Cantó de Vitròla

El cantó de Vitròla és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte d'Istre. Inclou el municipi de Vitròla.

## Municipis

* Vitròla
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1992 | Raymond Lecler | RPR |
| 1992-1998 | Jean-Jacques Anglade | PS, després Divers gauche |
| 1998-2004 | Dominique Tichadou | PS |
| 2004-2009 | Guy Obino | PS |
| 2009- | Loïc Gachon | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Casa del 42 del Carrer de Sant Joan

La Casa del 42 del Carrer de Sant Joan és un edifici medieval de la vila de Vilafranca de Conflent, de la comarca d'aquest nom, a la Catalunya del Nord.
Com el seu nom indica, és en el número 42 del carrer de Sant Joan, en el sector central - oriental de la vila. Li corresponen la parcel·la cadastral 125.
És un edifici medieval, però fortament remodelat posteriorment. A la planta baixa presenta una arcada de punt rodó amb les arestes vives, tapiada, al costat de ponent i dues de segmentals amb les arestes aixamfranades i les dovelles extradossades, de les quals la de més a llevant conté actualment encara la porta, mentre que l'altra, la del centre és també tapiada. Actualment, una porta de garatge moderna s'obre barroerament entre les dues portes tapiades esmentades. Els nivells superiors de la façana foren remodelats més tardanament.

## Referències

* ↑ La casa, en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Garrigou Grandchamp, Pierre. «Inventaire des édifices domestiques des XIIe, XIIIe et XIVe siècles à Villefranche de Conflent». A: La maison au Moyen Age. Toulouse: Société archéologique du Midi, 2002.
# Castell de Vilamitjana

El Castell de Vilamitjana fou un castell de l'antic terme de Vilamitjana, i actual terme de Tremp, del qual es conserven algunes restes.
En roman només dempeus un mur d'uns 2 metres de llarg, que, tanmateix, tampoc no és segur que pertanyés al castell, un portal i diversos fragments de murs a ran del portal.
Estava emplaçat a la part més alta del turonet on es dreça la vila closa de Vilamitjana, pràcticament damunt i al nord de l'església de Santa Maria.
* Portal d'accés al castell, des de fora
* Portal d'accés al castell, des de dins

## Bibliografia

* BENITO I MARQUÈS, Pere, BOLÒS I MASCLANS, Jordi i BUSQUETS I RIU, Joan-Josep. "Castell de Vilamitjana". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
# Catedral d'Arezzo

La Catedral d'Arezzo, dedicada als sants Pere i Donato, és el principal lloc de culte catòlic de la ciutat d'Arezzo i seu de la diòcesi de Arezzo-Cortona-Sansepolcro. Situada sobre el cim del turó d'on va sorgir la ciutat, i sobre les runes d'una església paleocristiana i probablement també sobre l'antiga acròpoli de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Cattedrale dei Santi Pietro e Donato». diocesiarezzo.it.
# Casal a la Riera, 98 (Mataró)

Casal a la Riera, 98 és un edifici de Mataró (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un casal de planta baixa i dues plantes pis. La composició de la façana segueix una simetria central on se situa l'accés, les finestres del primer i segon pis i el frontó. Als extrems hi ha dos balcons a cada planta completen la composició de façana. La façana presenta un estucat lliscat i quatre pilastres d'ordre toscà fins al coronament de l'edifici. Al vestíbul d'entrada destaca l'estucat planxat amb esgrafiats dels arrambadors de l'escala.

## Referències

* 1 2 «Casal a la Riera, 98». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Casa cantonada carrer Pi i Ralló i carrer Sant Ramon, 2

La Casa cantonada carrer Pi i Ralló i carrer Sant Ramon, 2 és una obra gòtica de Begur (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Finestra d'arc gotitzant amb un petit tema floral al mig de la punxa de l'arc. Tota ella emmarcada en pedra. L'ampit és de motllures de mitja canya i li en manca un tros. Els costats de la finestra són bisellats.
La casa a la qual pertany està en bon estat.
Cal parlar també del ràfec de la casa que és de 5 filades alternades de rajols plans i teules girades.

## Referències

* 1 2 3 «Casa cantonada carrer Pi i Ralló i carrer Sant Ramon, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].