OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Allopleuron hoffmani

Allopleuron hoffmani és una espècie de tortuga marina gegant extinta que va viure al Cretaci superior. Mesurava entre 2 i 2,5 metres. L'espècie tipus és Allopleuron hofmanni. És un membre basal del clade Pancheloniidae de tortugues. estretament relacionat amb Protosphargis. Es caracteritzava per la seva closca mes reduïda.

## Descripció

S'ha descrit que l'allopleuron utilitzava la plataforma continental del sud de Laurasia-Holàrctica com a àrea de reproducció. però actualment es considera que la fase reproductiva existiria al llarg de la costa d'Àsia. La dieta de l'allopleuron eren meduses, algues o carcasses. El mascle adult vivia a la costa del sud-est dels Països Baixos i al nord-est de Bèlgica a causa de la gran quantitat de fòssils en aquestes zones. Les zones amb prats d'herbes marines haurien pogut mantenir una gran població. La manca de restes d'allopleuron jove indica que les cries de l'espècie vivien en altres llocs.

## Referències

* ↑ Callaway, Jack M.; Nicholls, Elizabeth L. Ancient Marine Reptiles (en anglès). Academic Press, 1997-03-12, p. 263. ISBN 978-0-08-052721-5.
* ↑ Evers, Serjoscha W.; Barrett, Paul M.; Benson, Roger B. J. «Anatomy of Rhinochelys pulchriceps (Protostegidae) and marine adaptation during the early evolution of chelonioids» (en anglès). PeerJ, 7, 01-05-2019, pàg. e6811. DOI: 10.7717/peerj.6811. ISSN: 2167-8359. PMC: PMC6500378. PMID: 31106054.
* ↑ Moody, Richard T. J.. Chapter 10 - The Paleogeography of Marine and Coastal Turtles of the North Atlantic and Trans-Saharan Regions (en anglès). San Diego: Academic Press, 1997, p. 259–278. ISBN 978-0-12-155210-7.
* 1 2 Karl, Hans-Volker; Gröning, Elke; Brauckmann, Carsten «Nuevos ejemplares de la tortuga gigante de mar «Allopleuron» (Testudines: Chelonioidea) del Cretácico Superior marino de Europa central y del Paleógeno de Kazajistán» (en castellà). Studia Palaeocheloniologica Salmanticensia, 9, 26-11-2012, pàg. 153–173.
* ↑ Janssen, R.; Baal, R. R. van; Schulp, A. S. «On the taphonomy of the late Maastrichtian (Late Cretaceous) marine turtle Allopleuron hofmanni*» (en anglès). Netherlands Journal of Geosciences, 90, 2-3, 01-11-2011, pàg. 187–196. DOI: 10.1017/S0016774600001104. ISSN: 0016-7746.
# Gall nival gorja-roig

El gall nival gorja-roig (Tetraophasis obscurus) és una perdiu, per tant d'un ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae), que habita barrans i zones zones arbustives, per sobre del nivell dels arbres, a les muntanyes de l'oest de la Xina. Coneguda en algunes llengües com "perdiu monal de Verreaux" ("Verreaux's Monal-Partridge" en anglès, "Tétraophase de Verreaux" en francès).
# Colibrí ermità de l'Equador

El colibrí ermità de l'Equador (Phaethornis baroni) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita el sotabosc de les selves de l'Equador occidental i nord-oest del Perú. Freqüentment considerada una subespècie de Phaethornis longirostris.

## Referències

* ↑ «Colibrí ermità de l'Equador». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Castell d'Esparreguera

«Castell d'Esparreguera» té aquests significats:
* Castell d'Esparreguera (Seva), edifici en un enclavament a mig camí de les poblacions del Brull, Aiguafreda, Centelles i els Hostalets de Balenyà (Osona)
* Castell d'Esparreguera (Esparreguera), construcció del segle X al municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat)
# Instrument musical de vent

Un instrument musical de vent és aquell que genera un so quan es fa vibrar l'aire, normalment en forma d'una columna d'aire en el seu interior. En la classificació de Sachs-Hornbostel s'anomenen aeròfons.
La freqüència de l'ona generada està relacionada amb la longitud de la columna d'aire -en el cas dels que en tenen, que són la majoria- i la forma de l'instrument. El timbre de cada instrument varia en funció de la construcció i la manera de fer-ne vibrar l'aire.

## Classificacions

Pel que fa a la pràctica musical i a la composició, s'acostumen a classificar en dos grans grups:
* Instruments de vent de metall, com ara la trompa, el trombó, la trompeta o la tuba, que es subdivideixen en:
** Naturals, que nomes poden reproduir sons armònics.
** Cromàtics, que poden reproduir tots els tons cromàtics.
* Instruments de vent de fusta, com ara el clarinet, la flauta, l'oboè o el saxòfon.
Cal tenir en compte, però, que aquesta classificació no fa referència, realment, al material amb el qual està construït l'instrument sinó al tipus d'embocadura.
Per a una classificació més sistemàtica, aquests instruments es poden classificar en:
* Instruments de tubs, com per exemple la flauta.
* Instruments de llengüeta lliure, com per exemple l'harmònica i l'acordió.
* Instruments sense tubs ni llengüetes, com per exemple els brunzidors.
Cal fer esment que, per a alguns, els instruments de llengüeta lliure són considerats idiòfons en tant que allò que vibra és el mateix ressonador (la llengüeta).
Els instruments de tubs s'acostumen a classificar en primer lloc segons el tipus d'embocadura:
* De bisell, com per exemple les flautes.
* De llengüeta simple, com per exemple el clarinet.
* De llengüeta doble, com per exemple la gralla.
* De broquet, com per exemple la trompeta.
Els instruments de broquet són els que normalment es classifiquen com a Instruments de metall, i els que tenen els altres tipus d'embocadures, com a instruments de vent de fusta.
També es poden classificar segons que l'aire s'introdueixi en l'instrument bufant directament (flabiol, trombó) o amb alguns mecanisme (cornamusa, orgue, harmònium, acordió). En aquest segon cas poden tenir teclat o no.
Igualment es poden classificar segons que tinguin un sol tub (xeremia), o diversos (sac de gemecs, flauta de pan).
En el cas que tingui un o més tubs, normalment algun d'aquests tubs pot fer diverses notes; i hi ha diversos mecanismes per modificar les notes. Pot ser que el tub tingui forats (oboè), que tingui un mecanisme que permeti escurçar o allargar la llargada del tub (trombó de colissa) o que tingui un altre mecanisme que, per mitjà de pistons (trombó de pistons) o vàlvules (trompa) permeti desviar l'aire per tubs de llargades diverses.
Aquest tub, encara, pot ser de perforació cilíndrica, o cònica, o mixta.

## Referències

* 1 2 3 Abrashev, Bozhidar. Enciclopedia ilustrada de los intrumentos musicales : todas las épocas y regiones del mundo (en castellà). Barcelona: Ediciones S.L., 2006, p. 10. ISBN 978-3-8331-2464-8.

## Vegeu també

* Història de la classificació dels instruments musicals
* Teoria de la música
* Acústica
* El Rossinyol de terrissa
* Sarrusòfon
# Fergus Falls

Fergus Falls és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2009 tenia 13.544 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fergus Falls tenia 13.471 habitants, 5.633 habitatges, i 3.306 famílies. La densitat de població era de 398,3 habitants per km².
Dels 5.633 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,2% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 41,3% no eren unitats familiars. En el 35,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 18% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 24,5% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 22,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.454 $ i la renda mediana per família de 44.280 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.051 $ mentre que les dones 20.841 $. La renda per capita de la població era de 18.929 $. Entorn del 7% de les famílies i el 10,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fergus Falls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fergus Falls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Extra omnes!

Extra omnes! és una locució llatina que significa "Fora tots!" que pronuncia el mestre de les celebracions litúrgiques al tancament de les portes de la Capella Sixtina al principi d'un conclave per a l'elecció del nou pontífex sobirà.

## Vegeu també

* Conclave
* Col·legi Cardenalici
* Capella Sixtina
# Filet, Lídia i companys màrtirs d'Il·líria

Filet i Lídia, Macedoni, Teoprepi, Crònides i Amfiloqui (Il·líria, segle ii), segons una tradició, van ser uns cristians, morts màrtirs durant la persecució d'Hadrià. En realitat, però, no existiren mai. Són venerats com a sants a tota la cristiandat. Una falsificació històrica tardana, sense fonament, els convertí en naturals de Barcelona.

## Historicitat

Els hagiògrafs qualifiquen la passio d'aquests sants de llegendària i fabulosa. Segons ella, Filet era un noble senador d'Il·líria, casat amb Lídia, i Macedoni i Teoprepi eren fills de la parella. Per cristians, foren empresonats per ordre de l'emperador Hadrià, qui els confià a l'oficial Amfiloqui perquè els torturés de manera que renunciessin a la fe. Amfiloqui pogué veure que tota la família resisitia el suplici sense renegar del cristianisme, i això va fer que medités i es convertís al catolicisme. Crònides, el guardià de la presó, també va convertir-se llavors. Finalment, foren morts tots plegats en un gran recipient ple d'oli bullent.

## Veneració

Els sinaxaris romans d'Orient els recorden el 27, 28 o 29 de març, mentre que el Martirologi romà només donava la data del 27 de març; de tota manera, en l'última edició ja no apareixen, en haver estat demostrat que no van existir.

## Filet i Lídia, Macedoni, Teoprepi, Crònides i Amfiloqui, màrtirs de Barcelona

El 1619 es va publicar la falsa crònica atribuïda a l'autor tardoromà Luci Flavi Dextre, escrita uns anys abans pel jesuïta Jerónimo Román de la Higuera; en ella, reescrivia la història de les esglésies hispàniques dels primers segles, amb la intenció de fer-les més antigues i de vincular-les a personalitats santes reals. Sense cap fonament històric ni cap tradició secular al darrere, Higuera va convertir els sis màrtirs il·lírics en naturals de Barcelona i màrtirs a la mateixa ciutat, on Filet era senador. Segons aquesta història, van patir martiri cap al 300, durant les persecucions de Dioclecià.
La història dels sants vinculats a Barcelona té un abast local i mai no ha estat reconeguda per l'Església ni pels historiadors, per la qual cosa els pretesos màrtirs barcelonins no figuren al santoral ni al Martirologi romà, tot i que algunes obres i santorals espanyols els han recollit. A més, l'aparició tardana de la llegenda va fer que no arrelés en la ciutat, on no ha tingut mai cap devoció popular ni un culte reconegut. Apareixien, però, en santorals populars fins al començament del segle xx i al Costumari català de Joan Amades.

## Bibliografia

* Santi, beati e testimoni. "Santi Fileto e Lidia, sposi, e Macedone, Teoprepio, Cronide e Anfilochio Martiri".
* Nicolás Antonio, Gregorio Mayans y Siscar. Censura de historias fabulosas. Valencia: Antonio Bordázar de Artazu, 1742, p. 160.
# Fabriano

Fabriano és un municipi italià, situat a la regió de les Marques i a la província d'Ancona. L'any 2018 tenia 30.809 habitants.
# Farinole

Farinole (en cors Ferringule) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 179 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 115 | 121 | 131 | 148 | 176 | 179 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Ange Cherubini | | |
# Ferran Carvajal

Ferran Carvajal (Vilafranca del Penedès, 8 de novembre de 1976) és un actor, ballarí, coreògraf, productor i director català. Ha treballat en més de 50 espectacles escènics, una desena d'òperes, diverses sèries de televisió, pel·lícules i telefilms. Sol treballar de manera interdisciplinària, desenvolupant diversos papers alhora en les seves col·laboracions artístiques. Va ser fundador i Director Artístic de la companyia Thorus Arts.
Durant set temporades Ferran va formar part del repartiment principal d'El Cor de la Ciutat (2000-2007), la sèrie de televisió de TV3, amb la interpretació de Narcís, personatge que li va valer el Premi Especial APEI-Catalunya. Ferran també va interpretar el personatge de Robert durant tres temporades a la sèrie Infidels (2009-2011), una altra producció de TV3.

## Treballs destacats
### Director

* Tornem-hi! (2013, curt pilot de la sèrie Píndoles Isocràticas)

### Actor
#### Teatre

* La nostra classe (2011)
* Krum (2014)
* La ratera (2014-2022)
* Escape Room (2018-2022, imatge registrada)

#### Cinema

* El coronel Macià (2006)
* Psychophony (2012)
* Barcelona 1714 (2019)
* Escape Room: La pel·lícula (2022)

#### Televisió

* Nissaga l'herència (1999-2000), 8 episodis
* El Cor de la Ciutat (2000-2007), 106 episodis
* El cas de la núvia dividida (2006) (Pel·lícula per a televisió)
* El enigma Giacomo (2009) (Pel·lícula per a televisió)
* Infidels (2009-2011), 31 episodis

### Coreògraf
#### Teatre

* La nostra classe (2011)
* Krum (2014)

#### Òpera

* Der fliegende Holländer de Wagner, dirigida per Àlex Rigola
* Anna Bolena de Donizetti, dirigida per Rafael Duran
* Simon Boccanegra de Verdi, dirigida por José Luis Gómez
* El President de Thomas Bernhard, dirigida por Carme Portaceli
* Tragèdia, creada i dirigida per Àlex Rigola

## Referències

* ↑ «Otra vez» (en castellà). Promofest. [Consulta: 30 octubre 2022].
* 1 2 «Una sonrisa sin gato (suite)» (en castellà). Teatro Real. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Entrevista a Ferran Carvajal». 52 tallats. Arxivat de l'original el 30 d’octubre 2022. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Dossier Mrs. Dalloway» (en castellà). Teatro Español. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Ferran Carvajal». Thorus Arts. Arxivat de l'original el 5 gener 2022. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «La ratonera». Time Out. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «ESCAPE ROOM (temp. 18/19 – espec. nº 078)». Voltar i voltar, 04-12-2018. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Escape Room». Teatre Goya. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Psychophony» (en anglès). Imdb. [Consulta: 30 octubre 2022].
* 1 2 3 «Ferran Carvajal» (en anglès). Imdb. [Consulta: 30 octubre 2022].
# Francis Narin

Francis Narin, nascut el 1934 a Filadèlfia, Pennsylvània, és gestor d'informació i bibliòmetra, pioner en el camp de la cienciometria.
Estudià Química al Franklin and Marshall College, i va graduar-se en enginyeria nuclear al North Carolina State College. Es doctorà en bibliometria a la Walden University. Treballà al laboratori Los Alamos National Laboratory i a l'ITT Research Institute on va desenvolupar eines per avaluar la recerca científica i els seus efectes sobre els avenços tecnològics. El 1968 fundà la consultoria CHI Research, després anomenada Patent Board, que seria reconeguda internacionalment i que s'especialitzà en el desenvolupament d'eines i indicadors d'avaluació per a l'anàlisi de la ciència i la tecnologia. CHI Research proporcionava "serveis d'indicadors" tant a empreses governamentals com a particulars que fossin capaços de mesurar si les inversions en R+D estaven sent ben emprades. El 1976, juntament amb Gabriel Pinski publica un influent article construït sobre l'anàlisi de citacions d'Eugene Garfield. Als anys 1980 va estudiar la relació entre la literatura de recerca i als 90 va investigar la tecnologia de patents i els seus efectes sobre el rendiment del mercat de valors.
Narin és reconegut com un dels principals experts mundials en anàlisi de la ciència i la tecnologia. I tot i que ara ja està retirat, encara dur a terme tasques d'assessor a The Patent Board, on segueix publicant el "Patent Scorecard" del CHI Research, un standard industrial que mesura la capacitat d'innovació.
El 1988 va guanyar la medalla Derek de Solla Price

## Referències

* 1 2 «Francis Narin». Who2 Biographies. Infoplease. [Consulta: 2 febrer 2016].
* ↑ Narin F, Pinski, G «Citation influence for journal aggregates of scientific publications: Theory, with application to the literature of physics». Information, Processing & Monitoring, vol. 12, num. 5, 1976, pàg. 297-312. DOI: doi:10.1016/0306-4573(76)90048-0.
* ↑ «Derek John de Solla Price award of the journal 'Scientometrics'». ISSIː International Society for Scientometrics and Informetrics. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 2 febrer 2016].
# Firuzànides

Els firuzànides o dinastia Firuzànida fou una nissaga persa del Tabaristan que va governar efímerament a Tabaristan i Gurgan, i després a Kumis i a Amol. Eren notables als districtes de Shukur, Ranikuh i Ashkawar al Tabaristan. El primer (i realment únic) personatge notable fou el general Makan ben Kaki que vers el 918 va entrar al servei del dai alida de Tabaristan Hasan ben al-Kasim contra el seu rival Djafar ben al-Hasan (fill d'Al-Utrush, el sord, que havia mort el 917). Després va estar al servei d'altres prínceps alides del Tabaristan. Des de vers el 923 va tenir com a col·laborador a Asfar ben Shiroya, un cap daylamita, que després es va revoltar contra Makan. Finalment el 928 Asfar, aliat a un cap daylamita de nom Mardawidj ben Ziyar, va derrotar a Makan i li va prendre Tabaristan i Gurgan. Va fugir al Daylam on va reunir forces (segurament fou llavors que Ali Ben Buya el fundador de la dinastia buwàyhida conegut després com a Imad al-Dawla, es va incorporar al seu exèrcit, però el 931 es va passar al servei de Mardawidj) i va recuperar el Tabaristan, sota el nominal govern d'un dai alida, vers el 929, però derrotat per les forces de Mardawidj, lloctinent d'Asfar ben Shiroya, en fou altra vegada expulsat i se li va donar el feu d'Amol. En les lluites del 931, enderrocat i mort Asfar per Mardawidj, Makan es va apoderar del Tabaristan i Gurgan i va arribar fins a Nishapur on fou atacat per Mardawidj que ara governava a Rayy, Qazwin i Djibal. Makan fou derrotat i es va retirar abandonat Gurgan i Tabaristan, i passant a territori samànida.
L'emir samànida Nasr II ben Ahmad el va nomenar governador de Kirman (vers 933). Des de llavors no va parar de conspirar contra Mardawidj que el 935 fou assassinat pels soldats esclaus, suposadament comprats per Makan. Makan va abandonar Kirman i es va presentar a la zona on es va apoderar del Gurgan, del que es va proclamar governador en nom dels samànides. Llavors es va aliar a un germà de Mardawidj, de nom Wushmagir ben Ziyar, que va fundar la dinastia ziyàrida.
Makan va rebutjar vers el 939 la sobirania samànida. L'emir samànida va enviar contra ell (940) un exèrcit dirigit per Abu Ali Ahmad ben Muhtadj Čaghani que va entrar a la ciutat de Gurgan, d'eon Makan va fugir cap a Rayy, possessió del seu aliat Wushmagir. El general samànida els va atacar a la zona, a un llogaret anomenat Ishakabad, en direcció a Damghan, i els dos aliats foren derrotats el 25 de desembre del 940 i Makan va morir en combat, i el seu cap fou enviat a l'emir samànida a Bukharà i reenviada després al califa de Bagdad.
A la seva mort el seu cosí o oncle, al-Hasan ibn Firuzan es va apoderar breument del Kumis. Fou el sogre del buwàyhida Rukn al-Dawla que es va casar amb la seva filla. Un net d'al-Hasan Kanar ibn Firuzan, és esmentat encara el 998 a Amol. Després la família desapareix de les cròniques.

## Bibliografia

* Clifford E. Bosworth, The New Islamic Dynasties
# Fridtjof Backer-Grøndahl

Fridtjof Backer-Grøndahl (Christiania, 15 d'octubre de 1885 - Oslo, 21 de juny de 1959) va ser un pianista, compositor i professor de música noruec.
Backer-Grøndahl va néixer a Christiania (avui Oslo) el 1885, fill de la pianista i compositora Agathe Backer-Grøndahl i el director d'orquestra i professor de cant Olaus Andreas Grøndahl. Els seus primers estudis van ser amb la seva mare, amb qui va debutar en un concert a l'edat de 18 anys. Després va anar a la "High School for Music de Berlín", on el seu professor era Ernst Rudorff. També va tenir classes particulars amb Ernő Dohnányi i Xaver Scharwenka.
Va fer un estudi especial del Concert per a piano en A menor paisà seu (i l'amic de la seva mare) Edvard Grieg. Va recórrer Alemanya i països veïns des de 1905. El 1906 (Amsterdam) i el 1907 (Kiel) va tocar el Concert de Grieg sota la batuta del mateix compositor. També va tocar el concert sota Johan Svendsen.
De 1920 a 1930 Fridtjof Backer-Grøndahl va viure a Gran Bretanya, on va fer classes a la "University College de Londres" i també va concertar, incloent obres de la seva mare, Grieg i altres músiques noruecs al seu repertori, juntament amb les de Beethoven, Chopin, Schumann i Brahms.
Va escriure algunes cançons de piano i cicles de cançons. Va realitzar un petit nombre de gravacions de les peces líriques de Grieg, disponibles a YouTube. També va realitzar enregistraments de peces de piano de la seva mare Agathe.
Fridtjof Backer-Grøndahl va morir a Oslo el 1959, amb 73 anys.

## Referències

* Backer-Grøndahl, Fridtjof, Grove's Dictionary of Music and Musicians, 5th ed., 1954, Vol. I, p. 341
# Francesc Bas Aguado

Francesc Bas Aguado, Pedro (Oriola, 1917-1950). Sergent d'aviació durant la Guerra Civil i dirigent del maquis.
Nascut a Oriola el 1917, va fer de barber. Va ser membre de les Joventuts Socialistes i de la UGT. A partir de 1935 es va integrar a les JSU (Joventuts Socialistes Unificades). En esclatar la guerra s'allistà voluntari a aviació i es va formar a la URSS. S'incorporà al PCE i es va fer càrrec d'una esquadrilla de bombardeig lleuger, amb el grau de sergent. El gener de 1938 va ser nomenat sergent observador d'aviació. Participà en la darrera ofensiva d'Extremadura. Un cop a l'exili, va anar a Algèria i Marroc, amb estades a un camp de concentració i en companyies de treballadors. Va ser membre del Comitè Regional del PCE al Marroc. Va sortir de França cap a l'interior el 4 d'octubre de 1947, per fer-se càrrec de la direcció política de l'Agrupació Guerrillera de Llevant. El grup procedent de França el 9 de novembre arribà al pinar de la Sorollera (Terol) i es reuniren amb Ángel Fuertes, Antonio, que els va presentar els guerrillers del 17è sector. El desembre de 1947 Pedro redactà una ordre introduint canvis d'ordre polític i militar: limitant l'entrada dels maquis en els pobles a objectius concrets i limitant les "recuperacions econòmiques" i les venjances amb els delators. Després de la mort de Pelegrí Pérez, Pedro es va fer càrrec de la direcció de l'AGLA (Agrupació Guerrillera de Llevant i Aragó). El 1949 se'l va convocar a París en una reunió amb el Buró Polític del PCE per discutir la situació de la guerrilla. A finals d'agost de 1950 arribà a la muntanya Josep Gros amb noves instruccions del partit que foren qüestionades parcialment per dirigents com Pepito el Gafas i Pedro, així com per Félix Pérez, Sebastián. Francesc Bas sembla que va morir entre el 10 i el 15 d'octubre de 1950, com a resultat de la desconfiança existent cap a ell, incrementada pel fet que havia estat l'únic supervivent de l'atac de la Guàrdia Civil al campament de Santa Creu de Moia. Però el motiu real del seu assassinat podria ser el desacord amb els mètodes i les noves tàctiques que venien de la direcció i el seu coneixement d'aspectes foscos del partit i de l'AGL.

## Referències

* ↑ «Bas Aguado, Francisco “Pedro”, “Matías” o “Pérez”». La H/historia en la memoria, 19-05-2021. [Consulta: 29 setembre 2022].
* ↑ González Devís, Raül. Maquis i masovers. Entre la resistència, la supervivència i el terror. Benicarló: Onada Edicions, 2018, p. 142-143. ISBN 978-84-17050-65-8.