OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Chelito

Consuelo Portella Audet, coneguda artísticament com La Chelito (Placetas, 12 de febrer de 1885 - Madrid, 20 de novembre de 1959), va ser una figura destacada en l'inici del cuplet i de la cançó picaresca on també va introduir la rumba, arribant a tenir una gran popularitat a principis del segle xx.

## Biografia

El seu pare va ser un capità de la Guàrdia Civil destinat a Placenta, quan Cuba encara era una colònia espanyola, i així és com Consuelo va néixer a l'illa del Carib. Però als 15 dies del seu naixement, el seu pare va decidir tornar a Espanya amb tota la família. La Chelito va iniciar el gènere del cuplet picaresc, cantant amb desimboltura i gran coqueteria en els locals de varietat més prestigiosos de la seva època, arribant a conquistar la fama amb cançons com “Las pantorrillas”, “La noche de novios”, o la seva famosa “La pulga”, en les quals no es molestava massa a amagar el doble sentit de les seves lletres, ni evitava que els seus títols desvelessin el seu contingut picant.
La Chelito va aprofitar la seva ascendència cubana per ser la introductora de la rumba al món del cuplet picaresc. I donant-se a conèixer a Madrid amb molt èxit, en 1903 i amb només 15 anys, primer va debutar en el Teatre Onofri del Paral·lel i després va seguir actuant en famosos locals com el Saló Venus, el Teatre Circ Espanyol, o el teatre del retir. En aconseguir tanta fama, aviat van començar a aparèixer artistes que, fent-se passar per les seves germanes, s'aprofitaven del prestigi que va aconseguir el nom de la Chelito i així aconseguien intervenir en algun que un altre espectacle. I malgrat el gran entusiasme general que produïa en el públic masculí, tampoc li van faltar tremendes crítiques des de la premsa, entre les quals la comparaven amb Llucifer. En 1915, la seva celebritat també va arribar a l'esfera de la literatura amb l'obra de Juan Belda “La Coquito”, la qual representava, en forma de novel·la eròtica, la vida de la Chelito. I en 1977, la novel·la també va ser portada a la pantalla gran pel director Pedro Masó.
A més de cupletista, en 1927 la Chelito va intervenir com a actriu en la pel·lícula El Comte Meravelles de José Buchs, compartint cartell amb Pedro Larrañaga, José Montenegro i Carmen de Toledo. Però en 1928, va abandonar els escenaris per ocupar-se definitivament dels seus negocis empresarials amb la dirección del Dorado, on va erigir un teatre i una cafeteria que acabarien convertint-se en el Teatre Muñoz Seca.
D'ella es diu que els homes l'assetjaven i que va tenir diversos romanços, entre els quals s'explica que va mantenir un amb el mateix rei Alfonso XIII, o un altre amb el cubà Dagoberto Campos, a qui va conèixer en l'únic viatge que va fer a la seva illa natal com a artista.

## Referències

* 1 2 Artículo en el Diario ABC de 28 de noviembre de 1959
# Las sergas de Esplandián

Las sergas de Esplandián (Les gestes d'Esplandián) és un llibre de cavalleries escrit per Garci Rodríguez de Montalvo, publicat a Sevilla al juliol de 1510, sent el cinquè llibre de la sèrie Amadís de Gaula.

## Referències

* ↑ Rodríguez de Montalvo, Garci. The Invention of the Sequel: Expanding Prose Fiction in Early Modern Spain (en anglès). Boydell & Brewer Ltd, 2011, p. 49. ISBN 1855662329.

## Vegeu també

* Origen del nom de Califòrnia
# Les Saleres de la Casa Nova del Verdeguer

Les Saleres de la Casa Nova del Verdeguer és un paratge constituït per camps de conreu del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situat al sud-oest de la masia de la Casa Nova del Verdeguer, al costat sud-est del Camp Gran de la Casa Nova del Verdeguer i a migdia de la Casa del Guarda. És a llevant del Sot Cirer i del Sot del Cau de les Lloses, a ponent del Dolmen de la Casa Nova.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0.
# Lisandro Magallán

Lisandro Magallán (nascut el 27 de setembre de 1993) és un futbolista professional argentí que juga de defensa central per l'AFC Ajax de l'Eredivisie. També va jugar amb el conjunt nacional argentí en les olimpíades de 2016.

## Referències

* ↑ «Squad: Lisandro Magallán». Boca Juniors. Arxivat de l'original el 18 de desembre de 2018. [Consulta: 2 gener 2019].
# Llista d'alcaldes de la Bastida

Els alcaldes del municipi rossellonès de la Bastida des del 1862 van ser:
| Data inicial | Fi del mandat | Nom |
| 1862 | 1865 | Pierre Touron |
| 1865 | 1865 | Jean Malé |
| 1865 | 1870 | Pierre Touron |
| 1870 | 1876 | Paul Faitg |
| 1876 | 1881 | Noell |
| 1881 | 1883 | Jean Carbonell |
| 1883 | 1887 | Joseph Taix |
| 1887 | 1896 | Laguerre |
| 1896 | 1900 | Pierre Touron |
| 1900 | 1904 | Vincent Noell |
| 1904 | 1908 | Jean Coste |
| 1908 | 1912 | Jean Noell |
| 1912 | 1916 | Joseph Sarrahy |
| 1916 | 1918 | Pierre Carrère |
| 1918 | 1928 | Joseph Sarrahy |
| 1928 | 1931 | Jacques Carrère |
| 1931 | 1949 | Jean Casteil |
| 1949 | 1953 | François Puigségur |
| 1953 | 1971 | Jean Casteil |
| 1971 | 1995 | Roger Bails |
| 1995 | | Daniel Baux |

## Enllaços externs

* Llista d'alcaldes de la Bastida
# Llista d'alcaldes de la Roca d'Albera

Els alcaldes del municipi rossellonès de la Roca d'Albera han estat:
| Data inicial | Fi del mandat | Nom |
| 1792 | 1796 | François Olibo |
| 1796 | 1800 | Jean Poch |
| 1800 | 1802 | Joseph Gaspa |
| 1802 | Juny del 1815 | Joseph Pujas |
| Juny del 1815 | Agost del 1815 | François Vilar |
| Agost del 1815 | Gener del 1816 | Joseph Pujas |
| Gener del 1816 | Març del 1816 | Jacques Doutres (interim) |
| Abril del 1816 | 1827 | Joseph Malzach |
| 1827 | 1830 | Hyacinthe Carboneill |
| 1830 | 1831 | François Barate |
| 1831 | 1831 | Jacques Montoriol |
| 1831 | 1834 | Martin Fourcade |
| 1834 | 1837 | Blaise Roger |
| 1837 | 1840 | Jean Montoriol |
| 1840 | 1841 | Hyacinthe Carboneill |
| 1841 | 1846 | Jean Oursoul |
| 1846 | 1848 | Paul Vilar |
| 1848 | 1848 | Jean Chaubet |
| 1848 | 1850 | Pierre Vilar |
| 1850 | 1854 | Joseph Chaubet |
| 1854 | 1854 | Paul Vilar |
| 1854 | 1855 | Joseph Montoriol |
| 1855 | 1857 | Louis Malzach |
| 1857 | 1860 | Raymond Vassal |
| 1860 | 1862 | Jacques Cisque |
| 1862 | 1869 | Pierre Vilar |
| 1869 | 1870 | Louis Malzach |
| 1870 | 1871 | Théophile Vilar |
| 1871 | 1874 | Martin Durand |
| 1874 | 1876 | Joseph Malzach |
| 1876 | 1876 | Théophile Vilar |
| 1876 | 1879 | Joseph Molins |
| 1879 | 1881 | Joseph Cantuern |
| 1881 | 1882 | Jean Caurignac |
| 1882 | 1882 | Hyacinthe Oursol |
| 1882 | 1888 | Baptiste Pagès |
| 1888 | 1893 | Théophile Vilar |
| 1893 | 1904 | Pierre Vilar |
| 1904 | 1910 | Michel Bosch |
| 1910 | 1913 | Joseph Cantuern |
| 1913 | 1928 | Louis Solé |
| 1928 | 1941 | Joseph Carboneill |
| 1941 | 1944 | Étienne Courp |
| 1944 | 1959 | Louis Solé |
| 1959 | 1965 | François Domenjo |
| 1965 | 1983 | Fernand Soler |
| 1983 | 1989 | Sébastien Martinez |
| 1989 | 1995 | Pierre Romengas |
| 1995 | 3.2008 | Maryse Armada |
| Març del 2008 | Setembre del 2008 | Jean Pierre Bagate |
| Octubre del 2008 | Moment actual | Christian Nauté |

## Enllaços externs

* Llista d'alcaldes de la Roca d'Albera

## Referències

* 1 2 3 4 Fabricio Cardenas, Vieux papiers des Pyrénées-Orientales, Laroque-des-Albères, 8 juin 1815, 21 février 2014
# Llista d'alcaldes de la Llagosta

Relació històrica d'alcaldes de La Llagosta, des de la seva segregació de Sant Fost de Campsentelles (1936) fins a l'actualitat:
| Núm. | Alcalde | Inici mandat | Fi de mandat | Partit polític |
| 1 | Josep Sisó i Pons | 24 de novembre de 1936 | 21 de febrer de 1937 | Unió de Rabassaires |
| 2 | Joan Sariol i Castellà | 21 de febrer de 1937 | 30 de setembre de 1938 | Esquerra Republicana de Catalunya |
| 3 | Andreu Ricart i Bonàs | 30 de setembre de 1938 | 16 d'octubre de 1938 | |
| 4 | Pere Monràs i Pagès | 16 d'octubre de 1938 | 26 de gener de 1939 | Esquerra Republicana de Catalunya |
| Reagrupació amb Sant Fost de Campsentelles (1939-1944) |||||||
| 5 | Marc Mogas i Ventura | 30 d'octubre de 1944 | 27 de juny de 1949 | Dictadura Franquista |
| 6 | Salvador Sariol i Grau | 27 de juny de 1949 | 12 de juny de 1950 | Dictadura Franquista |
| 7 | Josep Marjanet i Ricart | 12 de juny de 1950 | 14 de juny de 1958 | Dictadura Franquista |
| 8 | Joan Pagès i Gabarra | 14 de juny de 1958 | 10 d'agost de 1967 | Dictadura Franquista |
| 9 | Antoni Morral i Dulcet | 10 d'agost de 1967 | 19 de novembre de 1975 | Dictadura Franquista |
| 10 | Melcior Sayeras i Vilardell | 19 de novembre de 1975 | 19 d'abril de 1979 | Dictadura Franquista |
| 11 | Francisco Javier Serrano i Postigo | 19 d'abril de 1979 | 16 de juliol de 1982 | Partit Socialista Unificat de Catalunya |
| 12 | Juan Alfaro i Iniesta | 22 de juliol de 1982 | 7 de maig de 1983 | Partit Socialista Unificat de Catalunya |
| 13 | José Luis López i Segura | 23 de maig de 1983 | 22 de novembre de 2002 | Partit dels Socialistes de Catalunya |
| 14 | Adelino José Macías i González | 5 de desembre de 2002 | 25 de maig de 2003 | Partit dels Socialistes de Catalunya |
| 15 | Antonio Rísquez i Caballero | 14 de juny de 2003 | 21 de maig de 2011 | Partit dels Socialistes de Catalunya |
| 16 | Alberto López Rodríguez | 11 de juny de 2011 | 22 de maig de 2015 | Iniciativa per Catalunya Verds |
| 17 | Oscar Sierra Gaona | 13 de juny de 2015 | En el càrrec | Partit dels Socialistes de Catalunya |

## Referències

* ↑ «Alcaldes de La Llagosta». Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental (des de 1901 fins a l'actualitat). Museu de Granollers, 2006-. [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ «Ajuntament de La Llagosta - Històric d'alcaldes». Municat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juny 2016].
# Llista d'alcaldes de la Roca del Vallès

Llista d'alcaldes de la Roca del Vallès:
* Francesc Sala i Estapé (1897 - 1906)
* Francesc Vilà i Xicota (1906 - 1909)
* Francesc Sala i Estapé (1909 - 1912)
* Ramon Galbany i Aregay (1912 - 1912)
* Maria Oliveras i Masjuan (1912 - 1914)
* Joan Vallhonesta i Recordà (1914 - 1916)
* Miquel Catafal i Mompart (1916 - 1918)
* Agustí Agustí i Amat (1918 - 1921)
* Ramon Galbany i Aregay (1921 - 1924)
* Josep Ametller i Puig (1924 - 1924)
* Josep Bragulat i Casellas (1924 - 1927)
* Jaume Mompart i Fortuny (1927 - 1930)
* Jaume Vilà i Soley (1930 - 1931)
* Joan Vallhonesta i Recordà (1931 - 1933)
* Joan Quintana i Mauri (1933 - 1934)
* Sadurní Pujadas i Fortuny (1934 - 1935)
* Francesc Asmarats i Simó (1935 - 1936)
* Romà Planas i Plana (1936 - 1937)
* Isidre Raimí i Jubany (1937 - 1937)
* Vicenç Gil i Macian (1937 - 1937)
* Pau Pujol i Coma (1937 - 1937)
* Conrad Gallemí i Segura (1937 - 1938)
* Vicenç Gil i Macian (1938 - 1939)
* Octavi de Ballester i Auguet (1939 - 1939)
* Joaquim Lliví i Amat (1939 - 1944)
* Josep Pujol i Recordà (1944 - 1946)
* Adelino Blasco i Ferrer (1946 - 1951)
* Pere Miró i Pujadas (1951 - 1952)
* Carles Pont i Estrada (1952 - 1964)
* Jaume Borrell i Martí (1964 - 1974)
* Diego Castells i Valls (1974 - 1975)
* Xavier Raymí i Vila (1975 - 1979)
* Francesc Mestre i Andreu (1979 - 1983)
* Joan Pujol i Alabau (1983 - 1995)
* Romà Planas i Miró (1995 - 1995)
* Salvador Illa i Roca (1995 - 1999)
* Josep Estapé i Vilà (1999 - 1999)
* Salvador Illa i Roca (1999 - 2005)
* Miquel Estapé i Valls (2005 - 2007)
* Rafael Ros i Penedo (2007 - 2015)
* Albert Gil i Gutiérrez (2015 - 2018)
* Carles Fernández i Pérez (2018 - 2019)
* Albert Gil i Gutiérrez (2019 - 2023)
* Marta Pujol i Armengol (2023-)

## Enllaços externs

* Diccionari biogràfic d'alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental, del Museu de Granollers, amb les biografies dels alcaldes
# Lluís Solà i Escofet

Lluís Solà i Escofet (Badalona, 1900-1961) va ser un sociòleg i economista català.
Fill del doctor Baldomer Solà i Seriol, el 1920 va entrar a treballar a la Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona, on després d'ocupar diversos llocs, va ser ascendit al càrrec de subdirector general i secretari del consell d'administració. La seva feina es va centrar en l'estalvi popular i la previsió social, uns temes sobre els quals sempre va divulgar impartint conferències, assistint a congressos i publicant nombrosos llibres i articles.
Profundament catòlic, va ser prefecte de la Congregació de la parròquia de Santa Maria de Badalona, president de l'Associació d'Exalumnes dels Germans Maristes i vocal del Círcol Catòlic, a més de col·laborador de la revista Aubada.
Des de 1973 porta el seu nom una plaça de la ciutat, al entorn de la qual, hi ha els pisos de la Caixa construïts al solar de l'antiga fàbrica de can Mercader, al barri de Casagemes.

## Referències

* 1 2 3 Abras Pou, 1998, p. 74.

## Bibliografia

* Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998.
# Lo Perxe de Ca Borràs

Lo Perxe de Ca Borràs és una obra de la Torre de l'Espanyol (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat en el centre històric de la població, a la confluència del carrer de Catalunya i el carrer de Baix. Constituïa la porta d'entrada a la població pel sector de migdia, i es trobava construït a la planta baixa d'un edifici entre mitgeres. A tramuntana s'obre amb un portal d'arc de mig punt de pedra que, tal com consta inscrit a la clau, va ser incorporat l'any 1903. El sostre es troba suportat amb bigues de fusta.

## Referències

* ↑ «Lo Perxe de Ca Borràs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].

## Enllaços externs

* «Lo Perxe de Ca Borràs». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# London (Kentucky)

London és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 5.692 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, London tenia 5.692 habitants, 2.400 habitatges, i 1.461 famílies. La densitat de població era de 285 habitants/km².
Dels 2.400 habitatges en un 25,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,8% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, i en un 39,1% no eren unitats familiars. En el 35,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,3% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 19,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.283 $ i la renda mediana per família de 34.340 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.355 $ mentre que les dones 19.873 $. La renda per capita de la població era de 15.046 $. Entorn del 19,4% de les famílies i el 20,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- London». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- London». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Llista de jutges de Gallura

Els jutges de Gallura foren els sobirans del Jutjat de Gallura a Sardenya.
* Torxitori I de Zori vers 1100
* Saltar de Lacon-Zori ?-1113
* Itocor de Gunale 1113-1116
* Constantí II Spanu de Gallura 1116-vers 1133
* Comit Spanu vers 1133-1146
* Constantí III de Lacon 1146-vers 1170
* Barisó I de Lacon vers 1170-1203
* Elena de Lacon 1203-1207
* Lambert Visconti de Gallura 1207-1209
* Comit de Torres 1209-1210
* Lambert Visconti de Gallura (segona vegada) 1210-1225 (de Càller 1220-1225)
* Ubald I Visconti de Gallura 1225-1238 (regent de Càller 1231-1232, jutge consort de Torres 1236-1238)
* Joan I Visconti de Gallura 1238-1275
* Huguet Visconti de Gallura 1275-1287
* A Pisa 1287-1323
* Conquesta catalana 1323-1324, passa a Catalunya-Aragó
# Lophelia pertusa

Lophelia pertusa és una espècie d'antozou hexacoral·li de l'ordre Scleractinia. És l'espècie de corall d'aigua freda més comuna d'entre les que formen esculls al món. Es troba en tots els mars del món excepte en els polars, Viu normalment a fondàries entre els 200 i els 1.000 m però s'ha trobat a 39 m a Noruega i a 3.000 m a l'Atlàntic. Creix amb molta lentitud i sovint les seves colònies les destrueix la pesca d'arrossegament. Les seves colònies presenten una gran biodiversitat.
L'any 2011 es va trobar una colònia de 100.000 m² a la Mediterrània, concretament a 600 m de fondària en un mont submarí de la Mar d'Alboran

## Biologia

Lophelia pertusa forma esculls de corall els quals de forma unusual entre els corall no tenen les algues simbiòtiques (zooxantel·les). La zona profunda del mar on viu és afòtica (no hi arriba la llum) Prefereix un rang de temperatures entre 6 i 8º
En ser un corall és un organisme colonial amb molts individus (pòlips) que viuen sobre els esquelets de carbonat de calci de les generacions de corall precedents. Quan aquesta espècie de corall està viva el seu color varia entre el vermell i el taronja. Al contrari que la majoria dels coralls tropicals els pòlips de Lophelia no estan interconectats per teixit viu. A Carolina del Nord s'estima que els esculles de Lophelia tenen una antiguitat de 40.000 anys amb pòlips vius que tenen una edat de més de 1.000 anys.
Els coralls de Lophelia poden créixer fins a fer 35 m d'alt i centenars de metres d'ample, el màxim de llargada observat és de 13 km a Noruega (Illes Lofoten). Aquests esculls tenen molts anys, ja que només creixen de l'ordre d'un mil·límetre l'any.
L'organització ecologista Greenpeace argumenta que les explotacions petrolieres del nord d'Europa poden amenaçar aquests coralls i que per tant s'haurien de limitar.

## Referències

* ↑ http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0022098107002559
* ↑ http://www.agenciasinc.es/esl/Noticias/Descubren-un-gran-arrecife-de-coral-en-el-Mediterraneo
* ↑ http://www.springerlink.com/content/7vyd8bxyadtmvkgr/%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ P. Whomersley, G.B. Picken «Long-term dynamics of fouling communities found on offshore installations in the North Sea». Journal of the Marine Biological Association of the United Kingdom, 83, 5, 2003, pàg. 897–901. DOI: 10.1017/S0025315403008014h.

## Enllaços externs

* Lophelia - Encyclopedia of Life
# Lophatherum

Lophatherum és un gènere de plantes de la subfamília centotecòidia, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Lophatherum annulatum Franch. i Sav.
* Lophatherum dubium Steud.
* Lophatherum elatum Zoll. i Moritzi
* Lophatherum geminatum Baker
* Lophatherum gracile Brongn.
* Lophatherum humile Miq.
* Lophatherum japonicum Steud.
* Lophatherum zeylanicum Hook.f.
# Internostrum

Internostrum és un sistema de traducció instantània català-castellà i castellà-català, que ha estat desenvolupat pel Departament de Llenguatges i sistemes informàtics de la Universitat d'Alacant, per encàrrec de la Caixa d'Estalvis del Mediterrani. Té la particularitat que permet obtenir la traducció al català tant en l'estàndard del català oriental com en valencià.

## Referències

* 1 2 El traductor gratuït en línia Internostrum incorpora les modalitats valencianes notícia a Levante-EMV del 14 de desembre de 2005
* ↑ Internostrum: nou traductor del castella al catala notícia a Vilaweb del 23 de maig de 2000
* ↑ Softcatala col·labora amb la Universitat d'Alacant en un traductor automàtic castellà-català a la xarxa notícia a Vilaweb del 19 de setembre de 2000

## Enllaços externs

* Internostrum - Lloc web oficial
# Mikliàikha

Mikliàikha (en rus: Микляиха) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 3 habitants. Pertany al districte municipal de Koltxúguino.

## Referències

* ↑ «Владимирская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года.». Arxivat de l'original el 2019-01-14.
* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Tartrat d'antimoni i potassi

El tartrat d'antimoni i potassi, conegut antigament com a tàrtar emètic, és una sal de l'àcid tàrtric que conté els cations antimoni (3+) i potassi. La seva fórmula és ${\ce {K2Sb2(C4H2O6)2}}$. És un compost conegut des de l'edat mitjana i emprat en medicina com a potent emètic (vomitiu). S'emprà, també, en el tractament de l'esquistosomosi i la leishmaniosi.
Es presenta en forma de cristalls hemihidratats, ${\ce {K2Sb2(C4H2O6)2*1/2H2O}}$. Els cristalls són incolors, eflorescents a l'aire, de gust dolcenc, solubles en aigua i insolubles en etanol, que hom obté per escalfament de l'òxid d'antimoni(III) amb una dissolució d'hidrogen tartrat de potassi. És altament tòxic i té aplicació com a mordent per a teixits i cuir, en medicina com a emètic i sudorífic, en perfumeria i com a insecticida.

## Referències

* ↑ «tàrtar emètic | enciclopèdia.cat». [Consulta: 5 octubre 2019].
# Skvortsovo (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Skvortsovo».
Skvortsovo (en rus: Скворцово) és un poble (un possiólok) del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 19 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# Font de Ca la Teresa

La Font de Ca la Teresa, o de la Tereseta és una font natural situada a la vall de can Girona del Parc de la Serralada Litoral. També és també anomenada Font del Llorer per un magnífic exemplar de llorer (Laurus nobilis) que hi ha en una petita esplanada damunt del broll (entremig del que eren les boques de dues mines).

## Entorn

Les mines d'aigua, abans esmentades, es troben actualment ensorrades i cobertes per la bardissa. Anys enrere, proveïen una casa que hi havia uns metres més avall de la font (Ca la Teresa), ara totalment enrunada. La font normalment no raja i, quan ho fa, només goteja. Tot i això, l'entorn és força agradable, tranquil i sol estar net.

## Descripció

És situada a un alzinar, a pocs metres per sota del camí i està formada per un mur de pedra tallada d'on surt un tub d'acer encastat a la pedra. La pica és un test ensorrat a terra i el canaló de desguàs una teula ceràmica. És una composició força original i única en el Parc de la Serralada Litoral. Al davant hi ha una alzina inclinada força curiosa, i per bé que els llorers que li donen nom són espècies mediterrànies, no són autòctones del bosc on es troba la font, sinó que algú els hauria plantat expressament.

## Accés

És ubicada a Santa Maria de Martorelles: situats a la Font de Can Gurri, saltem l'àlber caigut i prenem el corriol que puja cap al turó de Castellruf. Passada una torre d'alta tensió, el corriol s'eixampla i es torna més planer. Seguim 220 metres, fins a trobar a mà dreta un caminet. A dalt d'un arbre hi ha una fletxa de fusta que apunta a la font, però és molt poc visible en el nostre sentit de marxa. En cas contrari (venint de la Conreria), cal seguir la pista carenera en sentit nord.

## Referències

* 1 2 3 Candela, Adolf; Sánchez, Antoni; Soriano, Quixol. Les fonts martorellenques, 2011, p. 40.
* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 109.
* 1 2 Caminada I-085 (Vallès Oriental i Maresme) (català)

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)