OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1084 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1084 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 27 de novembre de 1996 després de reafirmar les resolucions prèvies sobre el Sàhara Occidental, el consell va debatre l'aplicació del Pla de Regularització i estendre el mandat de la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO) fins al 31 de maig de 1997.
Tant Marroc com el Polisario estaven compromesos amb el pla de Regularització de les Nacions Unides. Com a part del plan, les parts havien de respectar l'alto el foc i reiniciar discussions. Ambdues parts també tenen una visió del període posterior al referèndum. S'ha assenyalat la finalització de reduccions pel secretari general Boutros Boutros-Ghali a aspectes de la MINURSO.
El Consell de Seguretat va reiterar llur compromís de celebrar un referèndum lliure i just d'autodeterminació per al poble del Sàhara Occidental. Les parts han mostrat la seva bona voluntat per l'alliberament dels presos i cooperen amb l' Oficina de l'alt Comissionat de les Nacions Unides per als Refugiats per prosseguir la tasca humanitària. El secretari general ha estat requerit a continuar els seus esforços per resoldre el punt mort en la implementació del pla de les Nacions Unides i a informar abans del 28 de febrer de 1997 sobre la situació,incloent passos alternatius a prendre si no hi ha cap progrés. Es va sol·licitar un ajornament complet sobre l'aplicació de la resolució actual pel 9 de maig de 1997.

## Referències

* ↑ «Security Council extends Western Sahara mandate until 31 May 1997». United Nations, 27-11-1996.
* ↑ Chopra, Jarat «A chance for peace in Western Sahara». Survival, 39, 3, 1997, pàg. 51–65. DOI: 10.1080/00396339708442926.
* ↑ «Western Sahara: referendum reaffirmed». UN Chronicle.

## Vegeu també

* Mur marroquí
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1996 - 1997)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Ionització per impacte

La ionització per impacte és el procés en un material pel qual un portador de càrrega energètica pot perdre energia mitjançant la creació d'altres portadors de càrrega. Per exemple, en els semiconductors, un electró (o forat) amb prou energia cinètica pot treure un electró lligat del seu estat lligat (a la banda de valència) i promoure'l a un estat a la banda de conducció, creant un parell electró-forat. Perquè els portadors tinguin energia cinètica suficient s'ha d'aplicar un camp elèctric prou gran, en essència que requereix un voltatge prou gran però no necessàriament un gran corrent.
Si això succeeix en una regió de camp elèctric elevat, pot provocar una ruptura d'allau. Aquest procés s'aprofita en díodes d'allau, mitjançant els quals s'amplifica un petit senyal òptic abans d'entrar en un circuit electrònic extern. En un fotodíode d'allau, el portador de càrrega original es crea mitjançant l'absorció d'un fotó.
El procés d'ionització d'impacte s'utilitza en detectors de pols còsmic moderns com el detector de pols Galileo i els analitzadors de pols Cassini CDA, Stardust CIDA i el Surface Dust Analyzer per a la identificació d'impactes de pols i l'anàlisi de la composició de la pols còsmica. partícules de pols.
En cert sentit, la ionització per impacte és el procés invers a la recombinació Auger.
Els fotodíodes d'allau (APD) s'utilitzen en receptors òptics abans que el senyal es doni als circuits receptors, el fotó es multiplica amb el fotocorrent i això augmenta la sensibilitat del receptor ja que el fotocorrent es multiplica abans de trobar el soroll tèrmic associat al circuit receptor.

## Referències

* ↑ «Impact Ionization - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). https://www.sciencedirect.com.+[Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ Sze, S.M.. Physics of Semiconductor Devices (en anglès). John Wiley & Sons, 1981, p. 45. ISBN 0-471-05661-8.
* ↑ Grün, E.; etal Space Science Reviews, 60, 1-4, 01-05-1992, pàg. 317-340. Bibcode: 1992SSRv...60..317G. DOI: 10.1007/BF00216860 [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ Srama, R.; etal Space Science Reviews, 114, 1-4, 01-09-2004, pàg. 465-518. Bibcode: 2004SSRv..114..465S. DOI: 10.1007/s11214-004-1435-z [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ Kempf, Sascha; etal Planetary and Space Science, 65, 1, 01-05-2012, pàg. 10–20. Bibcode: 2012P&SS...65...10K. DOI: 10.1016/j.pss.2011.12.019.
# Pagoda de Hoằng Phúc

La Pagoda de Hoằng Phúc és una pagoda a comuna de My Thuy, barri de Le Thuy, Província de Quảng Bình, Vietnam. El primer temple va ser construït fa més de 700 anys, un dels temples més antics al centre del Vietnam. El temple ha estat reconstruït i rebatejat diverses vegades. El 1985, el temple es va ensorrar. Al desembre de 2014, la reconstrucció es va iniciar i es va acabar el gener de 2016. birmana Sangha budista donat la sarira temple de la pagoda de Shwedagon.

## Referències

* ↑ «Myanmar presents Lord Buddha’s sarira to Vietnamese pagoda». VietnamNet, 16-01-2016. Arxivat de l'original el 2016-01-26. [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ «Quang Binh province: Reconstruction of main facilities of Hoang Phuc pagoda completed». religion.vn, 12-01-2016. [Consulta: 18 gener 2016].
# Vérkhniaia Gutarà

Vérkhniaia Gutarà (en rus: Верхняя Гутара) és un poble de l'óblast d'Irkutsk, a Rússia, que el 2017 tenia 420 habitants.

## Referències

* ↑ Bespiatov, T. «Иркутская область» (en rus). [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ «Тофаларский государственный природный заказник». ООПТ России. Информационно-аналитическая система «Особо охраняемые природные территории России» (ИАС «ООПТ РФ»). Arxivat de l'original el 2016-11-23. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Soleichthys siammakuti

Soleichthys siammakuti és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del Golf de Tailàndia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# David Bigas Vargas

David Bigas Vargas (Peralada, 19 de juny de 1994) és un futbolista català que exerceix com a lateral esquerre a la UE Llagostera.
La carrera esportiva de David Bigas comença al planter del CF Peralada, als 12 anys es va incorporar a la del Girona FC arribant a debutar amb el primer equip el 9 de setembre de 2014 substituint a Christian Alfonso, en un partit de Copa del Rei contra el CD Tenerife El 26 de març de 2015 és cedit a la UE Sant Andreu de la Segona Divisió B fins a final de temporada, sent recuperat una vegada acabada el campionat, per tornar a ser cedit per una temporada, aquesta vegada al CE L'Hospitalet, rescindint contracte amb el club i fitxant per la UE Olot. Actualment pertany al primer equip de la UE Llagostera.

## Referències

* 1 2 «David Bigas Vargas». Arxivat de l'original el 2021-01-24. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «La Previa del Juvenil A - Girona», 20-09-2012. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ Agencia EFE. «El Girona accede a tercera ronda ganando al Tenerife en los penaltis». Marca, 09-09-2014.
* ↑ «David Bigas ja s´entrena amb el Sant Andreu». Diari de Girona, 30-03-2015.
# El fantástico mundo del doctor Coppelius

El Fantástico mundo del doctor Coppelius és una pel·lícula hispano-estatunidenca dirigida en 1966, basada en el ballet Coppélia i dirigida per Ted Kneeland i protagonitzada per Walter Slezak i Claudia Corday. Produïda per Samuel Bronston, fou estrenada als Estats Units per The Mysterious House of Dr. C. El New York Times la va titllar una "confecció esgarrifosa però no amenaçadora", tot i que va assenyalar el títol del seu llançament estatunidenc era enganyós: "No és una pel·lícula de terror com es podria suposar", "La casa misteriosa del Dr. C és una adaptació respectable del ballet de Kneeland.

## Premis i nominacions
### Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícules | Resultat |
| 1966 | Millors decorats | Gil Parrondo Roberto Carpio | Guanyador |

## Referències

* ↑ Rovi «The Mysterious House of Dr. C (1976)». New York Times. Rovi. New York Times, 2015 [Consulta: 31 desembre 2015].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1966». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 15 setembre 2018].
# Resposta a l'impuls

En el processament del senyal i la teoria del control, la resposta a l'impuls, o funció de resposta a l'impuls (amb acrònim anglès IRF), d'un sistema dinàmic és la seva sortida quan es presenta un senyal d'entrada breu, anomenat impuls (δ(t)). De manera més general, una resposta d'impuls és la reacció de qualsevol sistema dinàmic en resposta a algun canvi extern. En ambdós casos, la resposta a l'impuls descriu la reacció del sistema en funció del temps (o possiblement en funció d'alguna altra variable independent que parametritzi el comportament dinàmic del sistema).
En tots aquests casos, el sistema dinàmic i la seva resposta als impulsos poden ser objectes físics reals, o poden ser sistemes matemàtics d'equacions que descriuen aquests objectes.
Com que la funció d'impuls conté totes les freqüències (vegeu la transformada de Fourier de la funció delta de Dirac, que mostra l'amplada de banda de freqüència infinita que té la funció delta de Dirac), la resposta d'impuls defineix la resposta d'un sistema lineal invariant en el temps per a totes les freqüències.
Matemàticament, com es descriu l'impuls depèn de si el sistema es modela en temps discret o continu. L'impuls es pot modelar com una funció delta de Dirac per a sistemes de temps continu, o com el delta de Kronecker per a sistemes de temps discret. El delta de Dirac representa el cas límit d'un pols fet molt curt en el temps mantenint la seva àrea o integral (donant així un pic infinitament alt). Tot i que això és impossible en qualsevol sistema real, és una idealització útil. En la teoria de l'anàlisi de Fourier, aquest impuls comprèn porcions iguals de totes les possibles freqüències d'excitació, cosa que el converteix en una sonda de prova convenient.
Per determinar una sortida directament en el domini del temps requereix la convolució de l'entrada amb la resposta d'impuls. Quan es coneixen la funció de transferència i la transformada de Laplace de l'entrada, aquesta convolució pot ser més complicada que l'alternativa de multiplicar dues funcions en el domini de la freqüència.

## Referències

* ↑ «Impulse Responses» (en anglès). https://www.roomeqwizard.com.+[Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ «What are Impulse Response Functions?» (en anglès). https://resources.altium.com,+21-10-2020.+[Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ Koop, Gary; Pesaran, M. Hashem; Potter, Simon M. «Impulse response analysis in nonlinear multivariate models» (en anglès). Journal of Econometrics, 74, 1, 01-09-1996, pàg. 119–147. DOI: 10.1016/0304-4076(95)01753-4. ISSN: 0304-4076.
* ↑ «Impulse Response Function - Convolution» (en anglès). [Consulta: 9 novembre 2022].
# Atalaya

«Atalaya» té aquests significats:
* Atalaya (gènere), gènere de plantes de la família de les sapindàcies.
* Atalaya (Badajoz), municipi a la província de Badajoz (Extremadura, Espanya)
* Atalaya (Madrid), barri al districte de Ciudad Lineal (Madrid)
* La Atalaya, municipi a la província de Salamanca (Castella i Lleó, Espanya)
* Atalaya del Cañavate, municipi a la província de Conca (Castella-la Manxa, Espanya)
* Castell de la Atalaya, edifici a la ciutat de Villena (Alt Vinalopó, País Valencià)
* Atalaya (revista), Revista amb articles literaris, dibuixos animats i còmics (1941 -1948)
Viccionari
# Solell del Codro Llampat

El Solell del Codro Llampat és una solana del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situat a la dreta de la riera de Sant Joan, al nord-oest del Molí d'en Sala. En el seu extrem sud-oriental hi ha el paratge de la Daina. Al bell mig de la solana hi ha el Codro Llampat.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Ricardo Franco

Ricardo Franco (Madrid, 24 de maig de 1949 - Madrid, 20 de maig de 1998) va ser un cineasta espanyol. Va fer de director de cinema, muntador, ajundant tècnic, guionista, compositor de música i actor.

## Biografia

Després d'haver estudiat dret, filosofia i medicina, Ricardo Franco fa les seves primeres armes en el cinema el 1969. En principi com ajudant de direcció amb el seu oncle, el cineasta Jesús Franco: The Castle of Fu Manchu, Marquès de Sade: Justine, després com a director d'un curtmetratge — sobre un guió del seu cosí, l'escriptor Javier Marías: Gospel, el monstre, .
L'any següent, produeix i roda la seva primera pel·lícula: El Desastre d'Annual ; de seguida censurat pel poder franquiste. Guanya el seu primer èxit el 1976 amb Pascual Duarte – tret de la novel·la del premi Nobel de literatura Camilo José Cela. La pel·lícula és presentada al Festival de Canes 1978 i rep una bona acollida de la crítica i del públic.
A més del cinema, realitza sèries policíaques per a la televisió, publica un recull de poemes i es distingeix com a lletrista de cançons. El 1997, rep la Medalla d'or del mèrit de les belles arts pel Ministeri de l'Educació, de Cultura i Esports (Espanya).
Mor a conseqüència d'un infart en la nit del dimecres al dijous, el 20 de maig de 1998, en un hospital de Madrid. Tenia quaranta-vuit anys i acabava de començar el rodatge de Lágrimas negras.

## Filmografia
### Ajudant de direcció

* 1968: Marqués de Sade: Justine de Jesús Franco
* 1968: Die Folterkammer des Dr. Fu Man Chu de Jesús Franco

### Director

* 1970: El Desastre de Annual.
* 1976: El Increíble aumento del coste de la vida.
* 1976: Pascual Duarte. En competició al Festival de Cannes el 1976. Premi d'interpretació masculina per José Luis Gómez.
* 1978: Los restos del naufragio, amb Ángela Molina. En competició al Festival de Cannes 1978.
* 1986: Gringo mojado.
* 1988: Berlín Blues, amb Julia Migenes. Set nominacions als « Goya » el 1989.
* 1991: El Sueño de Tánger.
* 1994: Después de tantos años.
* 1995: Oh, cielos, amb Ángela Molina.
* 1997: La buena estrella. Presentat al Festival de Cannes a la secció « Un certain regard » el 1997. Cinc Premis, en la 12a edició dels « Goya » en gener 1998: millor director, millor actor per Antonio Resines i millor film.
* 1998: Lágrimas negras. Film pòstum, acabat per Fernando Bauluz.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1998: Goya al millor director per La buena estrella
* 1998: Goya al millor guió original per La buena estrella

### Nominacions

* 1976: Palma d'Or per Pascual Duarte
* 1978: Palma d'Or per Los restos del naufragio
* 1989: Goya al millor director per Berlín Blues

## Referències

* ↑ «Relación de premiados del año 1997» (en castellà), 1997.
# David Bruce Weishampel

El professor David Bruce Weishampel (nascut el 16 de novembre de 1952) és un paleontòleg americà del Centre d'Anatomia Funcional i Evolució de la Johns Hopkins University School of Medicine. Weishampel va rebre el seu PhD en geologia de la Universitat de Pennsilvània l'any 1981. La seva recerca es focalitza en la sistemàtica dels dinosaures, els dinosaures europeus del Cretaci superior, la mecànica de les mandíbules i la herbivorisme, cladística i heterocronia i la història de la biologia evolutiva. El treball més ben conegut de Weishampel és The Dinosauria University of California Press; 2a edició (1 de desembre de 2004). Va ser consultat per a Parc Juràssic i és un bon amic de Steven Spielberg. Ha rebut un "Academy Scientific and Technical Award".

## Publicacions seleccionades

* Weishampel, D. B., Dodson, P., and Osmólska, H. (eds.). 2004. The Dinosauria. 2a edició. Univ. California Press, Berkeley. 833 pp.
* Weishampel, D. B. & White, N. (eds.). 2003. The Dinosaur Papers: 1676-1906. Smithsonian Institution Press, Washington, D. C. 524 pp.
* Weishampel, D.B., C.-M. Jianu, Z. Csiki, and D.B. Norman. 2003. Osteology and phylogeny of Zalmoxes (n.g.), an unusual ornithopod dinosaur from the latest Cretaceous of Romania. J. Syst. Palentol. 1: 123-143.
* Jianu, C. M. & Weishampel, D. B. 1999. The smallest of the largest: a new look at possible dwarfing in sauropod dinosaurs. Geol. Mijnbouw 78: 335-343.
* Weishampel, D. B. 1996. Fossils, phylogeny, and discovery: a cladistic study of the history of tree topologies and ghost lineage durations. J. Vert. Paleont. 16: 191 197.
* Weishampel, D. B. 1995. Fossils, function, and phylogeny. In: Thomason, J. (ed.). Functional Morphology in Vertebrate Paleontology. Cambridge Univ. Press, New York. pp. 34-54.
* Weishampel, D. B. & Horner, J. R. 1994. Life history syndromes, heterochrony, and the evolution of Dinosauria. In: Carpenter, K., Horner, J. R., & Hirsch, K. (eds.). Dinosaur Eggs and Babies. Cambridge Univ. Press, New York. pp. 229 243.
* Heinrich, R. E., Ruff, C. B., & Weishampel, D. B. 1993. Femoral ontogeny and locomotor biomechanics of Dryosaurus lettowvorbecki (Dinosauria, Iguanodontia). Zool. J. Linn. Soc. 108: 179 196.
* Weishampel, D. B., Norman, D. B., & Grigorescu, D. 1993. Telmatosaurus transsylvanicus from the Late Cretaceous of Romania: the most basal hadrosaurid. Palaeontology 36: 361 385.
* Weishampel, D. B. 1993. Beams and machines: modeling approaches to analysis of skull form and function. In: Hanken, J. & Hall, B. K. (eds.) The Vertebrate Skull. Univ. Chicago Press, Chicago. pp. 303 344.
* Weishampel, D. B., Grigorescu, D., & Norman, D. B. 1991. The dinosaurs of Transylvania: island biogeography in the Late Cretaceous. Natl. Geogr. Res. 7: 68 87.
* Weishampel, D. B. 1991. A theoretical morphologic approach to tooth replacement in lower vertebrates. In: Vogel, K. & Schmidt Kittler, N. (eds.). Constructional Morphology and Biomechanics: Concepts and lmplications. Springer Verlag, Berlin. pp. 295 310.

## Enllaços externs

* http://www.hopkinsmedicine.org/FAE/DBW.htm Arxivat 2005-03-12 a Wayback Machine.
# Emlenton (Pennsilvània)

Emlenton és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 784 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Emlenton tenia 784 habitants, 322 habitatges, i 200 famílies. La densitat de població era de 364,7 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 322 habitatges en un 29,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,3% hi vivien parelles casades, en un 12,7% dones solteres, i en un 37,6% no eren unitats familiars. En el 35,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 23,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.227 $ i la renda mediana per família de 40.893 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.125 $ mentre que les dones 21.875 $. La renda per capita de la població era de 16.952 $. Entorn del 10,7% de les famílies i el 15,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Emlenton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Emlenton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Joan Armengol (bisbe)

Joan Armengol o Joan Ermengol (?-1408), fou abat del Monestir de Sant Cugat i bisbe de Barcelona (1389-1408).
El papa Luna (Benet XIII d'Avinyó) el va nomenar bisbe de Barcelona. Joan Armengol va ser un gran defensor d'aquest papa, fins i tot ajudant-lo perquè pogués evadir el lloc d'Avinyó. Va traslladar les relíquies de Sant Sever des de Sant Cugat a Barcelona complint una promesa del rei Martí l'Humà.
L'any 1401 el bisbe Joan Armengol i els consellers de la ciutat participaren en la fundació de l'Hospital de la Santa Creu de Barcelona posant una de les primeres quatre pedres en nom de l'Església i la ciutat. Les altres tres pedres van ser posades pel rei Martí l'Humà, per la reina Maria de Luna i per Jaume de Prades en nom del príncep hereu.
El 8 de març de 1403 va contractar la il·lustració i decoració d'un missal per a l'ús litúrgic de la catedral de Barcelona, el Missal de Santa Eulàlia, a l'il·luminador de llibres Rafael Destorrents.

## Notes

* 1 2 3 Arquebisbat de Barcelona, Història dels bisbes de Barcelona
* ↑ Hospital de la Santa Creu
# Asín

Asín és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de Las Cinco Villas.
# Viquipèdia Zero

Viquipèdia Zero és un projecte de la Fundació Wikimedia per permetre l'accés a la Viquipèdia de franc als telèfons mòbils, particularment en mercats emergents. El programa va ser llançat el 2012 i va guanyar un Interactive Award al SXSW 2013 dins la categoria d'activisme. L'objectiu del programa és augmentar l'accés al coneixement lliure, en particular sense despeses per l'ús de dades.
El projecte Facebook Zero ha estat referenciat com a inspirador per la Viquipèdia Zero.

## Història

Llista parcial de llançaments:
* Maig de 2012: Malàisia
* 26 de juliol de 2012: Kenya amb Orange S.A.
* Octubre de 2012: Tailàndia amb dtac i Aràbia Saudita amb Saudi Telecom Company
* Maig de 2013: Pakistan amb Mobilink
* Juny de 2013: Sri Lanka amb Diàleg Axiata
* Octubre de 2013: Jordan amb Umniah i Bangladesh, amb Banglalink
* Abril de 2014: Kosovo a la xarxa d'IPKO
* Maig de 2014: Nepal amb Ncell
* Octubre de 2014: Ucraïna amb Kyivstar
* Novembre de 2014: Marroc amb inwi i Maroc Telecom
* Desembre de 2014: Ghana amb MTN Ghana
* Setembre de 2014: Myanmar amb Telenor

## Vegeu també

* Neutralitat de la xarxa

## Referències

* ↑ Russell, Brandon (February 22, 2013).
* ↑ Wadhwa, Kul Takanao (February 22, 2013).
* ↑ Sofge, Erik (March 8, 2013).
* ↑ Riese, Monica (March 12, 2013).
* ↑ Dillon, Conon (December 18, 2013).
* ↑ "Wikipedia Zero launches in Malaysia with Digi — Wikimedia blog".
* ↑ "Mobilink brings Wikipedia Zero to Pakistan" Arxivat 2013-06-22 a Wayback Machine.. nation.com.pk.
* ↑ "Wikipedia FREE".
* ↑ "Tech Talk | Wikipedia Zero | A righteous initiative for accessing free knowledge" Arxivat 2014-07-27 a Wayback Machine..
* ↑ "Banglalink launches Wikipedia Zero :: Financial Express :: Financial Newspaper of Bangladesh".
* ↑ "Kosovo's Largest Foreign Investment Sets Tone for Innovation" Arxivat 2015-05-02 a Wayback Machine.. www.the-american-times.com.
* ↑ "Wikipedia Zero arrives in Nepal via Ncell and you don't have to pay a Paisa to use it""Beeline открыл бесплатный доступ к Wikipedia для своих абонентов" Arxivat 2014-08-13 a Wayback Machine..
* ↑ "Абоненти "Київстар" можуть користуватися Wikipedia з нульовим балансом на рахунку".
* ↑ "MTN Ghana empowers customers with free access to Wikipedia" Arxivat 2014-12-23 a Wayback Machine.. myjoyonline.com.
* ↑ "MTN Ghana empowers customers with free access to Wikipedia" Arxivat 2014-12-23 a Wayback Machine.. myjoyonline.com.
* ↑ "TelenorMyanmar - Free Wikipedia" Arxivat 2015-01-19 a Wayback Machine.. telenor.com.mm.

## Enllaços externs

* Viquipèdia Zero a la Fundació Wikimedia
# Sigmodon planifrons

Sigmodon planifrons és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic dels vessants pacífics de la serralada de Miahuatlán (Mèxic), on viu a altituds d'entre 1.000 i 2.300 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals caducifolis. Està amenaçat per la destrucció i transformació del seu medi.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T. et al. Sigmodon planifrons. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 abril 2017.