OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Royal Air Maroc

Royal Air Maroc (àrab: الخطوط الملكية المغربية, al-Ḫuṭūṭ al-Malakiyya al-Maḡribiyya), normalment abreujat per RAM, és l'aerolínia nacional d'El Marroc, amb base a Casablanca. Duu a terme vols regulars internacionals des del Marroc a destinacions a Àfrica, Àsia, Europa i Amèrica del Nord. Així mateix opera rutes domèstiques i vols xàrter. El seu hub principal és l'Aeroport Internacional Mohammed V (CMN) de Casablanca.
Royal Air Maroc és membre de la Arab Air Carriers Organization (en anglès, Organització de Transportistes Aeris Àrabs).
El govern marroquí posseïx el 95,95% de l'aerolínia i Air France el 2,86%. El govern busca privatitzar parcialment la companyia venent un 25%. Royal Air Maroc compta amb 5719 empleats i posseïx el 99% d'Atlas Blue, així com el 51% d'Air Senegal International i de Air Gabon International.

## Flota

La flota de Royal Air Maroc es compon dels següents aparells (2006):
* 3 Airbus A321-200
* 2 ATR 42-300
* 2 Boeing 737-200 (Càrrega)
* 6 Boeing 737-500
* 5 Boeing 737-700
* 13 Boeing 737-800
* 1 Boeing 747-400
* 2 Boeing 757-200
* 3 Boeing 767-300
# Antoni Balasch i Parisi

Antoni Balasch i Parisi (Albesa, 2 de novembre de 1958) és un pedagog i polític català, alcalde d'Albesa i diputat al Parlament de Catalunya en la IX i X legislatures.

## Biografia

És llicenciat en ciències de l'educació, especialitzat en pedagogia terapèutica. De 1996 a 2003 fou director del CEIP Gaspar de Portolà de Balaguer. És soci d'Òmnium Cultural i de l'Ateneu Popular de Ponent de Lleida, i vicepresident de l'Institut d'Estudis Ilerdencs de 2003 a 2007.
Milita a Convergència Democràtica de Catalunya des del 1992. A les eleccions municipals espanyoles de 1991 fou escollit regidor i tinent d'alcalde de l'ajuntament d'Albesa, i des de les eleccions municipals espanyoles de 1999 n'és alcalde. De 1991 a 2003 ha estat membre del Consell Comarcal de la Noguera i diputat de la Diputació de Lleida de 2003 a 2011.
Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2010 i 2012. Ha estat president de la Mesa de la Comissió de Control de l'Actuació de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals i portaveu dels grup parlamentari de CiU en la Comissió de la Sindicatura de Comptes. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 formà part de la candidatura Junts pel Sí per la circumscripció de Lleida i fou elegit novament diputat.
L'any 2019 la Fiscalia de Lleida li va obrir diligencies per malversació per haver cobrat presumptament dietes dobles.

## Referències

* ↑ Alcaldes de l'Arbeca Arxivat 2015-11-21 a Wayback Machine. a municat.gencat
* ↑ Biografia dels diputats de CiU, p. 2
* ↑ «Fitxa del Parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 16 agost 2015].
* ↑ CDC situa els consellers Munté, Rigau i Gordó a la llista de Junts pels Sí, La Vanguardia, 30 de juliol de 2015
* ↑ Fiscalia investiga si Sabarich i Balasch cobraven dietes dobles, Segre, 12 de juny de 2019
# Zeuxis

Zeuxis és el nom dels següents personatges:
* Zeuxis (general), general al servei d'Antíoc III el Gran
* Zeuxis (filòsof), filòsof grec
* Zeuxis (metge), metge grec
* Zeuxis de Tàrent, metge grec
* Zeuxis d'Heraclea, pintor grec
* Zeuxis (artista), artista grec
# Friedens

Friedens és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.673 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Friedens tenia 1.673 habitants, 636 habitatges, i 485 famílies. La densitat de població era de 205,7 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 636 habitatges en un 37,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,9% hi vivien parelles casades, en un 6,6% dones solteres, i en un 23,6% no eren unitats familiars. En el 20,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.117 $ i la renda mediana per família de 37.232 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.576 $ mentre que les dones 20.288 $. La renda per capita de la població era de 16.571 $. Entorn del 8,2% de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Friedens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Friedens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Bisbee

«Bisbee» té aquests significats:
* Bisbee, en l'estat d'Arizona.
* Bisbee, en l'estat de Dakota del Nord.
# Lúčky (Banská Bystrica)

* Per a altres significats, vegeu «Lúčky».
Lúčky és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1429.
# Zeuxidam

Zeuxidam és el nom dels següents personatges:
* Zeuxidam d'Esparta, rei d'Esparta el desè dels europòntides
* Zeuxidam (príncep), príncep espartà
# Zenkerella

«Zenkerella» té aquests significats:
* Zenkerella (planta), de la família de les fabàcies
* Zenkerella (rosegador), de la família dels anomalúrids
# Víctor Fuentes Prósper

Víctor Fuentes Prósper (Picanya, 15 de març de 1948) és un economista i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes.

## Biografia

Es llicencià en ciències econòmiques a la Universitat de València, on hi treballà molts anys com a professor del Departament d'Economia Aplicada.
Duran la transició espanyola fou un dels fundadors i secretari general del Partido Socialista Popular al País Valencià i fou membre per aquest partit de la Junta Democràtica del País Valencià (1975) i de la Taula de Forces Polítiques i Sindicals del País Valencià (1976-77).
Quan el 1978 el PSP es va integrar al PSOE esdevingué membre del PSPV-PSOE, del que en formà part de la direcció executiva de l'Horta Sud. També va ser secretari de la Comissió Executiva del PSPV-PSOE en 1978-1979 i 1996-1997, i president de la Comissió Federal Revisora de Comptes entre 1997 i 2000.
A les eleccions municipals espanyoles de 1979 fou elegit regidor a l'ajuntament de Picanya, càrrec que va revalidar a les eleccions municipals espanyoles de 1983, 1987 i 1991. També fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983, 1987, 1991 i 1995. Fou president de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda (1983-1987 i 1995-1999), de la Comissió d'Educació i Cultura (1987-1991), vicepresident de la Comissió Permanent no legislativa de Seguretat Nuclear (1991-1995)

## Referències

* ↑ Elogio de un profesor, El País, 22 de setembre de 2009
* ↑ Víctor Fuentes disecciona los problemas económicos del Consell a El Periòdic, 9 de febrer de 2013
* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.219. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. I Legislatura
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes, II Legislatura
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes, III Legislatura
# Víctor García León

Víctor García León (Madrid, 1976) és un guionista i director de cinema espanyol, fill del director de cinema José Luis García Sánchez i de la cantant Rosa León. De petit va fer un petit paper com a actor a Cómo ser mujer y no morir en el intento (1991), i el seu debut com a director i guionista es va produir el 2001 amb Más pena que gloria, amb la que fou nominat al Goya al millor director novell i va obtenir la Bisnaga de Plata al Festival de Màlaga. El 2004 va participar en el llargmetratge col·lectiu ¡Hay motivo! amb el segment Las barranquillas.
El 2006 va dirigir el seu segon llargmetratge Vete de mí, amb guió coescrit amb Jonás Trueba (fill de Fernando Trueba) i amb el que va obtenir els premis Goya al millor actor i al millor actor secundari, el Fotogramas de Plata al millor actor de cinema i la Conquilla de Plata del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià. El 2007 va dirigir l'obra de teatre de Juan Diego Botto La última noche de la peste.
Deixà durant uns anys el cinema i va dirigir alguns episodis de les sèries Hispania, la leyenda (2012) i Familia (2013). El 2017 va dirigir el seu tercer llargmetratge, el fals documental Selfie, amb el que va guanyar un dels Premis Turia, la Bisnaga de Plata al Festival de Màlaga i el de millor actor al Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc. El 2019 començà a treballar en l'adaptació de la novel·la de Rafael Azcona Los europeos.

## Filmografia

* Más pena que gloria (2001)
* El elefante del rey (curtmetratge, 2003)
* Vete de mí (2006)
* Selfie (2017)
* Els europeus (2019)

## Referències

* ↑ Más pena que gloria al web dels Premis Goya
* ↑ Excelente acogida en el Festival de Málaga del debú de Víctor García-León, 'Más pena que Gloria', El País, 7 de juny de 2001
* ↑ Tres minutos para criticar la realidad, El País, 5 de febrer de 2004
* ↑ Vete de mí al web dels premis Goya
* ↑ Juan Diego Botto presenta en San Sebastián la vida de un hijo parásito en la ácida 'Vete de mí', El País, 22 de setembre de 2006
* ↑ Tratado de la estupidez, El País, 2 de maig de 2007
* ↑ El pijo que se enroló en Podemos, El País, 1 de juny de 2017
* ↑ Víctor García León, director de 'Los europeos': «España está todavía muy lejos de Europa», Diario de Ibiza, 24 de febrer de 2019

## Enllaços externs

* Notícies sobre Víctor García León a El País
# William O'Malley

William O'Malley (Buffalo, 18 d'agost de 1931 - Newton, 15 de juliol de 2023) fou un escriptor, actor i sacerdot catòlic jesuïta estatunidenc. Es graduà al Col·legi de la Santa Creu el 1953. Ha estat professor de teologia a l'Escola Preparatòria de Fordham al Bronx, professor associat de teologia a la Universitat de Fordham i especialista en temes de teodicea, moral cristiana i matrimoni. Va participar en el film L'exorcista on va tenir un paper de sacerdot.
En aplicació de la moral cristiana, l'agost de 2019, O'Malley va ser acusat d'haver agredit sexualment un estudiant diverses vegades mentre ensenyava a la ciutat de Rochester a l'estat de Nova York a la darreria dels anys vuitanta del segle xx.

## Referències

* ↑ https://www.wxxinews.org/people/david-andreatta. «The Rev. William J. O’Malley, accused McQuaid teacher of ‘The Exorcist’ fame, dies at 91» (en anglès), 21-07-2023. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ Bob McCabe, The exorcist: Out of the shadows: the full story of the film, pp. 39-40 (Omnibus Press, 1999) ISBN 9780711975095. Found at Google Books.
* 1 2 Herbert, Geoff. «‘The Exorcist’ priest accused of sex abuse in Rochester El sacerdot de l'Exorsita acusat d'abús sexual a Rochester]» (en anglès). Advance Media New York, 19-08-2019. [Consulta: 2 abril 2022].
* ↑ Michallon, Clémence «Priest who appeared in The Exorcist accused of 'grooming and sexually abusing' student at Jesuit school» (en anglès). The Independent, 17-08-2019.
# Yasuyuki Moriyama

Yasuyuki Moriyama (Gifu, Prefectura de Gifu, Japó, 1 de maig de 1969) és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Yasuyuki Moriyama va disputar 1 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Antonius Josephus Adrianus Uitewaal

Antonius Josephus Adrianus Uitewaal (Leiden, Països Baixos, 1899 - Ámsterdam, 1963) va ser un botànic neerlandès.
Va ser un estudiós de les plantes suculentes, especialment les natives de Sud-àfrica, descrivint nous gèneres, com l'Astroloba i la Poellnitzia, el nom de la qual el va atorgar en honor del botànic alemany Karl von Poellnitz el 1939. L'any següent, Poellnitz li va dedicar el nom d'una espècie: Haworthia uitewaaliana Poelln.
Fou membre fundador de l'Organització Internacional per a l'Estudi de Plantes Suculentes (IOS) participant al congrés inaugural a Zürich, l'any 1950, on també hi va assistir el botànic català Joan Pañella i Bonastre.
Publicació a la revista Alsterworthia international: special issue. Nº 4.

## Referències

* ↑ «Poelln. Biography». Severens.
* ↑ «Poellnitzia Uitewaal». International Plant Names Index.
* ↑ «Haworthia uitewaaliana Poelln.». International Plant Names Index.
* ↑ «A Brief Chronicle of IOS». International Organization for Succulent Plant Study.
* ↑ Bayer, Martin B.; Uitewaal, Antonius Josephus Adrianus; Treutein, Jens; Resende, Flávio; Smith, Gerald Graham «Alsterworthia international special issue». Alsterworthia international: special issue. Nº 4, 2004, pàg. 43.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# George Roseborough Collins

George Roseborough Collins (Springfield, Massachusetts, 2 setembre 1917 – Falmouth, Massachusetts, 5 gener 1993) va ser un historiador de l'art i de l'arquitectura americà, que sobresurt com a estudiós de l'obra de Gaudí.

## Biografia

Fou professor d'història de l'art a la Universitat de Colúmbia (Nova York). S'especialitzà en arquitectura moderna i en art hispànic. Dirigí importants estudis sobre Gaudí, Gustavino i diversos arquitectes i urbanistes catalans. Fou president d'Amics de Gaudí, als Estats Units, i creà, a Nova York, el Catalan Art Institute.
Va publicar: Antoni Gaudí (1960), en anglès; Arturo Soria y la Ciudad Lineal (1968); nombrosos estudis sobre Gaudí, i l'estudi de l'aplicació de la volta catalana als Estats Units.
El seu arxiu sobre art i arquitectura catalanes es conserva a la biblioteca de l'Institut d'Art de Chicago.
Va ser membre corresponent de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi (1975) i doctor Honoris Causa per la Universitat Politècnica de Catalunya (1977)
A Barcelona (any 1998) se li va dedicar un carrer, que es troba prop dels pavellons Güell de Gaudí.

## Referències

* ↑ «Honoris causa — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya. BarcelonaTech». www.upc.edu. [Consulta: 20 novembre 2016].
* ↑ «B Nomenclàtor». w10.bcn.cat. [Consulta: 20 novembre 2016].

## Enllaços externs

* George R. Collins al diccionari d'historiadors de l'art català
* L'Arxiu Collins d'Art i Arquitectura catalanes a l'Institut d'Art de Chicago
* Necrològica de George R. Collins al New York Times
# Bolet de noguer

El bolet de noguer (Polyporus squamosus), degut al seu llarg període de creixement, es pot trobar gairebé durant tot l'any. És un bolet relativament fàcil d'identificar que se distingeix d'altres espècies pròximes del gènere Polyporus, per la seua mida i pel seu hàbitat. Els exemplars molt joves, de carn tendra, es poden menjar després d'una cocció prolongada a fi d'estovar-los. No es tracta, però, d'un bolet amb tradició ni vocació culinària.

## Morfologia

El barret fa de 5 a 30 cm d'amplada, o més i tot, en forma de ventall, de color blanc brut o bé grogós, recobert d'escames amples, de color bru fosc. El carpòfor, que és de creixement molt lent, es pot mantindre durant molts mesos. A la part inferior, l'himeni entapissa l'interior de tubets molt fins, de fins a 7 mm de longitud, a penes decurrents pel peu, amb porus de color blanc o crema. El peu és gruixut i rabassut, de 3 a 10 cm, generalment en posició lateral, amb la base de color bru en els bolets joves i negra en els més vells. Carn tendra al principi, més tard coriàcia i molt dura al final, amb olor de farina rància i gust dolç.

## Hàbitat

Viu sobre fusta, preferentment d'arbres de boscos de ribera (salzes, pollancres, freixes...), sobre troncs caiguts o damunt dels arbres vius, a les ferides i a les branques esqueixades.

## Bibliografia

* Pascual, Ramon; Llimona, Xavier; Nistal, Miquel; Cuello, Pilar i Cuello, Josep: Els bolets. Edicions Intercomarcals, S.A, Col·leccions Temàtiques, volum I, Manresa, 1994. ISBN 84-88545-06-1, plana 57.
* Marcel Bon: Champignons de France et d'Europe occidentale (Flammarion, 2004).
* Dr Ewaldt Gerhardt: Guide Vigot des champignons (Vigot, 1999) - ISBN 2-7114-1413-2
* Roger Phillips: Les champignons (Solar, 1981) - ISBN 2-263-00640-0.
* Thomas Laessoe, Anna Del Conte: L'Encyclopédie des champignons (Bordas, 1996) - ISBN 2-04-027177-5.
* G. Becker, Dr L. Giacomoni, J Nicot, S. Pautot, G. Redeuihl, G. Branchu, D. Hartog, A. Herubel, H. Marxmuller, U. Millot i C. Schaeffner: Le guide des champignons (Reader's Digest, 1982) - ISBN 2-7098-0031-4.
* Henri Romagnesi: Petit atlas des champignons (Bordas, 1970) - ISBN 2-04-007940-8.
# Frolovka (Tambov)

* Per a altres significats, vegeu «Frolovka».
Frolovka (en rus: Фроловка) és un poble de l'óblast de Tambov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 74 habitants.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «Тамбовская область» (en rus). База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России». Arxivat de l'original el 2022-02-11. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «Gavrilovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-20. [Consulta: 20 març 2022].
# Dodge 600

El Dodge 600 és un cotxe de tipus mid size que usa el xassís Chrysler E, que comparteix amb el Plymouth Caravelle i el Chrysler New Yorker. El 600 substitueix al coupe Dodge Miranda i al sedan Dodge 400.
El 600 està disponible amb 2 carrosseries, una sedan de 4 portes que usa aquesta Chrysler E i una coupe i descapotable, convertible, de 2 portes i que, aquesta, usa el xassís Chrysler K.
El Dodge 600 va ser fabricat els anys 1983 a 1988. El Dodge Spirit va substituir-lo.

## Història

El Dodge 600 la versió de Dodge del Chrysler E-Class, un cotxe de luxe dels anys 1980. Al deixar de fabricar-se el Dodge St. Regis el 1981, el mid size Dodge Diplomat va esdevenir el sedan més gran que oferia Dodge. El 1983 Dodge va presentar un nou sedan a la seva gamma de vehicles: aquest és el Dodge 600, un model que s'ubica entre el Dodge Aries i el Dodge Diplomat.

## Informació general

Mides del 600:
Batalla (Wheelbase): 2,623 m (103.3 in)
Llargada (Length): 4,704 m (185.2 in)
Amplada (Width): 1,727 m (68.0 in)
Alçada (Height): 1,348 m (53.1)
| Any | Motor | Potència | Torsió |
| 1983-1984 | 2.2 L Chrysler K 2.2 I4 | 84 cv | 150 N·m |
| 1984-1988 | 2.2 L Chrysler K 2.2 TBI I4 | 99 cv | 164 N·m |
| 1984–1988 | 2.2 L Chrysler K Turbo I I4 | 142 cv | 228 N·m |
| 1986–1988 | 2.5 L Chrysler K 2.5 TBI I4 | 100 cv | 184 N·m |
| 1983-1985 | 2.6 L Motor Mitsubishi Astron I4 | 92 cv | 178 N·m |
| 1983-1985 | 2.6 L Motor Mitsubishi Astron I4 | 101 cv | 189 N·m |
Respecte de les transmissions, el 600 gaudeix d'un bon nombre de caixes de canvi, concretament, dos de manuals i dos d'automàtiques: manuals de 5 velocitats A520 i A525 i automàtica de 3 velocitats Torqueflite A413 i Torqueflite A470.
Els paquets d'equipament són 2: Base i ES ("Euro/Sedan") i el motor 2.2L Chrysler Kera l'opció de sèrie. En opció podia elegir-se amb el 2.6L Motor Mitsubishi Astron. El 1984 s'incorpora la versió turbo del 2.2L.
El 1985 desapareix els paquets Base i ES i es deixa un únic SE. El sedan passa a tenir una major batalla, ja que el Dodge Lancer entra a competir en el terreny del 600 (les transmissions manuals de 5 velocitats del 600 desapareixen). L'any següent, el sedan recupera el paquet Base, i tots els 600 reben petits retocs, com una graella nova, i desapareix el motor 2.6L Motor Mitsubishi Astron a favor d'un 2.5L Chrysler K TBI. El 1987 desapareix el coupe i el descapotable (convertible).
Els rivals del Dodge 600 són el Ford Taurus, Mitsubishi Sigma i Pontiac 6000.

## Informació mediambiental

El Dodge 600 del 1987 amb un motor 2.5L i una transmissió automàtica de 3 velocitats té un consum de 22 mpg ciutat / 27 mpg carretera l'equivalent a 8,7 l/100 per carretera i 10,7 l/100 per ciutat. Sobre emissions, el 600 emet 7,70 tones de CO2 a l'atmosfera anualment.

## Enllaços externs

* Dodge 400 i 600 a Allpar (anglès)

## Referències

* ↑ «Fuel Economy of the 1987 Dodge 600».
# Lúčky (Košice)

* Per a altres significats, vegeu «Lúčky».
Lúčky és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1336.
# Yasutaro Matsuki

Yasutaro Matsuki (Tòquio, Japó, 28 de novembre de 1957) és un futbolista japonès retirat que va disputar 11 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Antònia Boada i Ros

Antònia Boada i Ros (Badalona, 1928 - Barcelona, 1977) fou una assistenta social i dirigent veïnal catalana, molt vinculada al seu barri, Bufalà.
Estigué vinculada a l'Aspirantat d'Acció Catòlica del centre parroquial Sant Josep, del qual n'organitzà les primeres colònies escolars per a infants. Fou una de les persones que intervingué en la fundació d'Aspanin (Associació de Pares de Nens Inadaptats), institució que té cura dels nens discapacitats. D'altra banda, fou una persona destacada en el moviment associatiu de la ciutat de Badalona, va promoure la creació de diverses associacions de veïns, i de la pròpia Federació d'Associacions de Veïns de Badalona (FAVB), i l'Associació de Jubilats de Badalona. Ajudà sempre a joves i grans, i això feu que la gent li tingués una gran estimació, especialment al barri de Bufalà.
Antònia Boada morí el 1977 a causa d'un accident a la fàbrica Rivière, on treballava. Fou enterrada al cementeri de Sant Pere. El 5 de març de 1978 s'inaugurà una plaça a Bufalà, urbanitzada per les pressions de les entitats veïnals, se li donà el nom de Boada a petició de l'AVV de Bufalà i la FAVB.

## Referències

* 1 2 3 Abras, Carreras i Nieto, 2003, p. 73.
* 1 2 Abras Pou, 1998, p. 123.

## Bibliografia

* Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998.
* Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, M. Dolors. Tots els carrers de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 2003.
# Apol·loni Herofileu

Apol·loni Herofileu (en llatí Apollonius Herophileius, en grec Άπολλώνιος Ἡροφίλειος), era probablement la mateixa persona coneguda també per Apol·loni Mus va ser un metge grec que va escriure una obra titulada Περὶ Εὐπορίστων De Facile Parabilibus , obra citada sovint per Galè i a la que Oribasi probablement s'hi refereix. Va viure al segle i aC o una mica abans, ja que Andròmac el jove el cita, i també abans d'Arquígenes d'Apamea. Segons Galè, va viure per un temps a Alexandria. El seu cognom derivava de ser seguidor d'Heròfil de Calcedònia (Herophilos). Una obra seva sobre ungüents, Περὶ Μύρων, és citada per Ateneu i Celi Aurelià.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/260?rgn=full+text;view=image;q1=Apollonius+GlaucusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 245-246. ]
# Apol·loni Empíric

Apol·loni Empíric (en grec Άπολλώνιος Ἐμπειρικός) va ser un metge d'Antioquia, fill d'Apol·loni d'Antioquia, membre de la secta dels empírics. Probablement va viure al segle ii aC. És mencionat per Galè.

## Referències

* ↑ Celsus, De Med., i. praef.
* ↑ Galen, De Meth. Med., ii. 7, vol. x.