OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Gotarra

Can Gotarra és una obra de Vidreres (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Immoble que consta de dues plantes, com són la planta baixa, la qual concentra tres obertures en la façana, com són el portal d'accés, de llinda monolítica de grans dimensions, conformant un arc pla, muntants de pedra i la llinda conté una inscripció al·ludint a la data de construcció de l'edifici com és el 1758. El portal està flanquejat per dues finestres, les quals recullen les mateixes característiques compositives que el portal. Ara bé, es diferencien en el fet que les finestres tenen l'ampit treballat, cobertes amb un enreixat de ferro forjat i una d'elles conté en la llinda la data de 1780. Pel que fa al primer pis, aquest també contempla tres obertures, les quals són repartides estratègicament en el centre i els extrems. Les tres són de similar tipologia, tantes vegades repetida i plagiada, de llinda monolítica, conformant un arc pla, muntants de pedra i ampit treballat. Finalment, cal dir que la casa està coberta amb una teulada a dues aigües.

## Referències

* ↑ «Can Gotarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 juliol 2018].
# Aimó II de Borbó

Aimó II de Borbó, anomenat "Vaire-Vache", (1055 - c.1120) va ser senyor de Borbó de 1116 fins a la seva mort. Era fill d'Arquimbald IV, senyor de Borbó, i Beliarda.
Al 1099, es va casar amb Adelinda o Llúcia de Nevers, filla de Guillem II de Tonnerre, i neta de Guillem I, comte de Nevers, d'Auxerre i de Tonnerre. Van tenir tres fills.
* Arquimbald VII de Borbó, senyor de Borbó
* Una filla, casada amb Arquimbald, senyor de Saint-Gérant
* Guillem, senyor de Montluçon
Després de la mort del seu germà Arquimbald V el Pietós, intenta apoderar-se del senyoriu en detriment del fill menor i successor legítim del seu germà Arquimbald VI el Pupil, del qual era el tutor. Alard de la Roche-Guillebaud, senyor de Châteaumeillant, que s'havia casat amb la vídua d'Arquimbald V, demanà la intervenció de Lluís VI de França en nom del seu gendre. El rei entra en campanya cap al 1108/1109 amb un exèrcit, assetja una fortalesa d'Aimó II, el castell de Germigny-sur-l'Aubois, i l'obliga a rendir-se. Aimó II va haver de renunciar a totes les pretensions sobre el priorat de Saint-Pourçain-sur-Sioule, depenent de l'abadia de Sant Filibert de Tournus i compartir l'herència amb el jove Arquimbald VI, que no va tenir descendents.

## Bibliografia

* André Leguai, Histoire du Bourbonnais (« Que sais-je ? », n° 862), Paris, Presses universitaires de France, 1960.
* Anthony Stokvis, Manuel d'histoire, de généalogie et de chronologie de tous les États du globe, depuis les temps les plus reculés jusqu'à nos jours, préf. H. F. Wijnman, éditions Brill Leyde 1889, réédition 1966, Volum II, cp II
* Achille Luchaire, « Les Premiers Capétiens (987-1137) », in Ernest Lavisse (dir.), Histoire de France des origines à la Révolution, tome II, seconde partie, Paris, Librairie Hachette et Cie, 1901, réédition 1980, chapitre V : « Le réveil de la Royauté. Louis VI le Gros » p. 332.
* Annales Nivernenses, hrsg. von Georg Waitz in: Monumenta Germaniae Historica SS 13 (1881), S. 91
* Suger de Saint-Denis, Vita Ludovici VI regis Philippi filii qui grossus dictus, hrsg. von Léopold Deslisle in: Recueil des Historiens des Gaules et de la France 12 (1877), S. 42–43

## Referències

* ↑ Gilles Ménage. Histoire De Sable. Le Petit, 1683, p. 74–.
* Aimó II de Borbó a Foundation for Medieval Genealogy
# Elènia olivàcia

L'elènia olivàcia (Elaenia mesoleuca) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del sud-est del Brasil, Paraguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Elènia olivàcia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
# Finley (Dakota del Nord)

Finley és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 515 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Finley tenia 515 habitants, 224 habitatges, i 144 famílies. La densitat de població era de 57 hab./km².
Dels 224 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,9% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 32,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 19,2% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 24,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.917 $ i la renda mediana per família de 43.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.844 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 17.989 $. Entorn del 10,1% de les famílies i el 10,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Finley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Finley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Vaux-sous-Chèvremont

Vaux-sous-Chèvremont, en való Li Vå-dzo-Tchivrimont, és un antic municipi de Bèlgica que l'1 de gener de 1977 fusionà amb Chaudfontaine. L'1 de gener de 2012 tenia 4571 habitants. Es troba al marge del riu Vesdre i enclavat entre dues línies ferroviàries: la nova línia d'alta velocitat LAV 3 Brussel·les-Lieja-Colònia, inaugurada el 2009 que travessa el poble, abans d'enfonsar-se al túnel de Soumagne i la línia 37 de la vall del Vesdre Lieja-Verviers-Aquisgrà.

## Història

El nom significa «vall» en contraste amb el mont de Chèvremont que es troba al costat del poble.
A l'edat mitjana, el territori del municipi depenia de dues jurisdiccions diferents: la procuradoria de Fléron i de l'arrendament d'Amercœur, per als afers religiosos depenia de la parròquia de Chênée. Des del segle xvii la població va créixer ràpidament quan la indústria metal·lúrgica (foneria, caldereria…) va desenvolupar-se. El poble era conegut per als seus clavetaires que van exportar arreu del món. Aquesta evolució va continuar quan des de la fi del segle xvii fins a la fi del segle XX es va extraure el carbó a les quatre hulleres del poble: Macy, Foxhalle, Fond Piquette i Basse Ransy.
A l'inici del segle xviii els pobletans van voler obtenir un oratori propi, però eren massa pobres per a poder pagar-se l'obra. La primera església va inaugurar-se el 1845 però les bombes V1 de l'exèrcit alemany que apuntaven les instal·lacions industrials, van malmetre l'edifici religiós i les cases del centre del poble.
L'1 de gener de 1977 el municipi va perdre la seva autonomia en integrar-se al municipi de Chaudfontaine.

## Economia

Al segle xvi l'empresari Joan Curtius va crear-hi les seves primeres fàbriques de pólvora, l'inici d'un imperi industrial de productes d'artilleria. Aquesta fàbrica fortificada donà el nom al carrer Les Casemates. Avui només en queda el Molí Curtius. Després del tancament de les mines de carbó, tant el poble com tota la regió va conèixer una crisi econòmica important. Encara subsisteixen diverses empreses metal·lúrgiques, de les quals la foneria Magotteaux és la més coneguda. També hi ha noves indústries, com a la famosa xocolateria Galler.

## Monuments i curiositats

* El passeig al Vesdre
* Els molins d'Hauster
* El Molí Curtius
* Hauster
* El rec d'Hauster
* El Vesdre al centre de Vaux
* El Vesdre entre Vaux i Hauster

## Referències

* ↑ Característiques Arxivat 2014-01-17 a Wayback Machine., Web de Chaudfontaine
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Vaux-sous-Chèvremont
# Praia da Luz

Praia da Luz, oficialment Luz, és una freguesia del municipi portuguès de Lagos, a l'Algarve. També coneguda com a Luz de Lagos o Vila da Luz (una contracció del seu antic nom oficial, Vila da Nossa Senhora da Luz), "Praia da Luz" s'utilitza tant per referir-se tant al poble urbanitzat com a la platja. La parròquia, que en origen era un petit poble de pescadors, actualment acull diversos complexos turístics. Segons el cens del 2011, Praia da Luz tenia 3545 habitants.

## Referències

* ↑ «Junta de Freguesia - História da Terra». Freguesia da Luz. Arxivat de l'original el 2019-08-28. [Consulta: agost 2019].
# Sant Antoni de Llefià

Sant Antoni de Llefià és un barri de Badalona (Barcelonès) que forma part del Districte IV juntament amb Sant Joan de Llefià, Sant Mori de Llefià i La Salut. Limita amb Santa Coloma de Gramenet, Sant Adrià de Besòs i amb els altres dos barris que conformen el districte.
Amb les dades del padró de 2012, el barri de Sant Antoni de Llefià té 15.869 habitants, dels quals 7.876 (el 49,6%) són homes i 7.993 (el 50,4%) són dones. La població del barri representa al 7,1% d'habitants de tota la ciutat. El barri és un dels que té un major índex d'immigració de tota Badalona. L'any 2010 era el tercer amb major percentatge d'immigrants de la ciutat, amb un 7,5% del total. Pel que fa al percentatge de persones estrangeres que viuen a cada barri respecte del total de la població del mateix barri, aquest es trobava al voltant del 18%.

## Llocs d'interès

La Torre Mena és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local de tipus colonial construït el 1880, remodelat i convertit en centre cívic el 1991 i renovat el 2011. A mitjans dels anys quaranta del segle xx i fins a l'any 1981 va ser la seu de Ràdio Miramar.
Existeix un projecte de reforma de la plaça Trafalgar que preveu la creació d'una zona verda, i que resoldrà el desnivell amb l'avinguda del Marquès de Sant Mori mitjançant una grada, amb una part enjardinada i una altra adequada per a asseure’s, millorant la connectivitat i l'accessibilitat urbana amb els diferents carrers de l'entorn. La data estimada de la finalització de les obres és el mes d'abril de 2019.

## Transport Públic

Disposa de diverses línies d'autobusos urbans i d'una estació de la Línia 10 del metro de Barcelona anomenada Llefià.

## Referències

* ↑ «Padró d'Habitants 01/01/2012». Ajuntament de Badalona, 13-06-2009. Arxivat de l'original el 2014-09-03. [Consulta: 3 setembre 2012].
* ↑ «Badalona estabilitza la seva població al voltant dels 219.000 habitants i creix en 9.000 ciutadans durant la darrera dècada». Ajuntament de Badalona, 28-06-2010. Arxivat de l'original el 2013-12-11. [Consulta: 3 setembre 2012].
* ↑ «Centre Cívic Torre Mena». Ajuntament de Badalona. Arxivat de l'original el 2019-11-16. [Consulta: 18 febrer 2013].
* ↑ «Badalona estrena un renovat Centre Cívic Torre Mena». Badaweb, 28-03-2011.
* ↑ «Centre Cívic Torre Mena». Ajuntament de Badalona. [Consulta: 3 setembre 2012].
* ↑ «Radio Miramar pierde la onda» (en castellà). El Periódico de Catalunya, 02-01-1994. Arxivat de l'original el 2020-09-19. [Consulta: 3 setembre 2012].
* ↑ «El projecte de reforma de la plaça Trafalgar de Llefià tindrà un pressupost d'1,5 milions d'euros». Ajuntament de Badalona, 01-02-2017 [Consulta: 2 febrer 2017]. Arxivat 3 de febrer 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-02-03. [Consulta: 2 febrer 2017].
# Campionat d'Espanya d'hoquei sobre patins en línia masculí

El Campionat d'Espanya d'hoquei sobre patins en línia femení (en castellà: Campeonato de España de hockey línea masculino) va ser una competició esportiva de clubs espanyols d'hoquei sobre patins en hoquei línia, creat l'any 1994. De caràcter anual, estava organitzada per la Real Federació Espanyola de Patinatge. Després de la Lliga catalana, va ser la segona competició a l'Estat espanyol. Els equips participants disputaven una fase final en una seu neutral i en format d'eliminació directa, que determinava el campió de la competició. Els dominadors del campionat van ser els equips catalans. La temporada 2002-03 va ser substituïda per la Lliga espanyola d'hoquei sobre patins en línia masculina.

## Historial

* En negreta = Equip guanyador
* (1) = Nombre de campionats
* (pro.) = Prórroga
* (p.) = Penaltis
* Nota: Noms dels equips segons l'època
| Edició | Temporada | Data | Campió | Resultat | Finalista | Seu |
| I | 1994-95 | | Boston Pizza Rollerblade (1) | 8-3 | Correcaminos Kirol Elkartea | Pavelló d'Alcoi |
| II | 1995-96 | | CHL Premià (1) | | | |
| III | 1996-97 | | CHL Premià (2) | | | |
| IV | 1997-98 | | | | | |
| V | 1998-99 | | | | | |
| VI | 1999-00 | | Espanya HC (1) | | Guanches Tenerife | Igualada |
| VII | 2000-01 | | Igualada HL (1) | | Guanches Tenerife | |
| VIII | 2001-02 | 31-03-2002 | HC Castellbisbal (1) | 4-0 | Guanches Tenerife | Pavelló Txurdinaga, Bilbao |

## Referències

* ↑ «hoquei sobre patins en línia». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Premià lluita amb Anoia, Vic i Baró Bari pel màxim títol català». Avui, 02-05-1998. [Consulta: 31 octubre 2020].
* 1 2 «Club Hoquei en Línia Premià». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Castellbisbal guanya el campionat estatal». El 9, 02-04-2002. [Consulta: 31 octubre 2020].
# Levyna-Ca

La levyna-Ca és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la chabazita-levyna. Originàriament denominada levyna (en anglès, lévyne) en honor de Serve-Dieu Abailard "Armand" Lévy (París, França, 14 de novembre de 1794 - Pecq, França, 29 de juliol de 1841), mineralogista i cristal·lògraf de la Universitat de París. El sufix va ser agregat l'any 1997 pel Subcomitè de Zeolites de l'Associació Mineralògica Internacional per a denominar el catió canviable dominant i distingir-la de l'anomenada levyna-(Na).

## Característiques

La levyna-Ca és un silicat de fórmula química (Ca,Na₂,K₂)[Al₂Si₄O₁₂]·6H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1825. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la levyna-Ca pertany a «02.GD: Tectosilicats amb H₂O zeolítica; cadenes de 6-enllaços – zeolites tabulars» juntament amb els següents minerals: gmelinita-Ca, gmelinita-K, gmelinita-Na, willhendersonita, cabazita-Ca, cabazita-K, cabazita-Na, cabazita-Sr, cabazita-Mg, levyna-Na, bellbergita, erionita-Ca, erionita-K, erionita-Na, offretita, wenkita, faujasita-Ca, faujasita-Mg, faujasita-Na, maricopaïta, mordenita, dachiardita-Ca, dachiardita-Na, epistilbita, ferrierita-K, ferrierita-Mg, ferrierita-Na i bikitaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Dalsnipa, dins el municipi d'Húsavík, a les illes Fèroe (Dinamarca). També ha estat descrita en altres indrets de les Fèroe, així com a Islàndia, Alemanya, Anglaterra, Itàlia, Espanya, Romania, la República Txeca, l'Índia el Japó, Austràlia i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Lévyne-Ca» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 març 2020].
# Albert Buysse

Albert Buysse, (Eeklo, 30 de novembre de 1911 - Sint-Niklaas, 13 d'octubre de 1998) fou un ciclista belga, que va córrer durant les dècades de 1930 i 1940. Va destacar en les curses de sis dies, modalitat en la què va aconseguir nou victòries.
Era fill de Marcel Buysse i germà del també ciclista Norbert Buysse.

## Palmarès

* 1933
** 1r als Sis dies de Marsella (amb Albert Billiet)
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Roger De Neef)
* 1936
** 1r als Sis dies de Brussel·les (amb Albert Billiet)
* 1937
** 1r als Sis dies de Londres (amb Piet van Kempen)
** 1r als Sis dies de Rotterdam (amb Albert Billiet)
* 1938
** 1r als Sis dies de Londres (amb Albert Billiet)
** 1r als Sis dies d'Anvers (amb Albert Billiet)
* 1939
** 1r als Sis dies d'Anvers (amb Albert Billiet)
** 1r als Sis dies de París (amb Albert Billiet)
* 1941
** Campió de Bèlgica d'Òmnium

## Referències

* ↑ «BUYSSE Albert». [Consulta: 15 febrer 2023].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Albert BUYSSE» (en italià). [Consulta: 15 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Enrico Piaggio

Enrico Piaggio (Pegli, 22 de febrer de 1905 - Montopoli in Val d'Arno, 16 d'octubre de 1965) va ser un empresari italià.
El seu pare fou Rinaldo Piaggio, el fundador de Piaggio. Enrico es va graduar en Economia a la Universitari de Gènova el 1927. El 1951 va rebre un grau superior en enginyeria de la Universitat de Pisa. Enrico i el seu germà Armando van heretar el negoci d'enginyeria familiar el 1938, quan morí el pare. Enrico va prendre la decisió de fabricar Vespes.

## Referències

* ↑ Giorgio Sarti. Vespa: 1946-2006: 60 Years of the Vespa. MotorBooks International, 2006. ISBN 978-0-7603-2577-3.
* ↑ «Vespa History - Enrico Piaggio». Star Vespa.
* ↑ «Vespa History». Vespa LA. Arxivat de l'original el 2011-01-02.
# Finlàndia Oriental

La Província de Finlàndia Oriental és una província de Finlàndia. Fa frontera amb les províncies d'Oulu, Finlàndia Occidental i Finlàndia del Sud. també fa frontera amb Rússia.

## Províncies Històriques

El 1997 es redissenyà la divisió administrativa finlandesa, i es va reduir el nombre de províncies de 12 a 6, tot incorporant part de les de Mikkeli, Kuopio i Carèlia del Nord (Pohjois-Karjala) a la nova de Finlàndia Oriental.

## Regions

Finlàndia Oriental es divideix en 3 regions:
* Carèlia Septentrional (Pohjois-Karjala / Norra Karelen)
* Savònia del Nord (Pohjois-Savo / Norra Savolax)
* Savònia del Sud (Etelä-Savo / Södra Savolax)
Les regions de Finlàndia Oriental tenen 66 municipis.

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial de la Regió de Finlàndia Oriental Arxivat 2003-04-04 a Wayback Machine.
# Pommereulla

Pommereulla és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies. És originari de l'est d'Àsia.
El gènere va ser descrit per Carl von Linné el Jove i publicat a Nova Graminum Genera 31. 1780. L'espècie tipus és Pommereulla cornucopiae.

## Taxonomia

* Pommereulla cornucopiae L.f.
* Pommereulla elongata Wight i Arn. ex Steud.
* Pommereulla monoeca Rottler
* Pommereulla royleana Steud.

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 3 febrer 2010].
* ↑ «Pommereulla». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 23 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Grassbase - The World Online Grass Flora
# Cantó de Saint-Maur-La Varenne

El cantó de Saint-Maur-La Varenne és un antic cantó francès del departament de Val-de-Marne, que estava situat al districte de Créteil. Comptava amb part del municipi de Saint-Maur-des-Fossés.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Saint-Maur-des-Fossés-1 i el cantó de Saint-Maur-des-Fossés-2.

## Municipis

* Saint-Maur-des-Fossés (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1992 | Lucien Lanier | app. RPR |
| 1992-2009 | Denis Constant | UDF, després divers droite |
| 2008-2013 | Sylvain Berrios | UMP |
| 2013- | Muriel Devaux | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 19.532 | 18.911 | 19.295 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Ladigesia roloffi

Ladigesia roloffi és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-26 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Sierra Leone i Libèria.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.
* ↑ Paugy, D., K. Traoré i P.S. Diouf, 1994. Faune ichtyologique des eaux douces d'Afrique de l'Ouest. p. 35-66. A G.G. Teugels, J.F. Guégan i J.J. Albaret (eds.) Biological diversity of African fresh- and brackish water fishes. Geographical overviews presented at the PARADI Symposium, Senegal, 15-20 de novembre de 1993. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 275:177 p.
* ↑ Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Axelrod, H.R., W.E. Burgess, N. Pronek i J.G. Walls, 1991. Dr. Axelrod's Atlas of freshwater aquarium fishes. Sisena edició. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Elisabet Llabrés Ferrer

Elisabet Llabrés Ferrer (Santa Maria del Camí, Mallorca, 11 de setembre de 1997) és una ciclista balear. Des del 2016 milità a l'equip professional del Lointek, fins al 2019 que s'inccorporà a Massi-Tactic.

## Referències

* ↑ «Elisabet LLABRES FERRER» (en anglès). Union Cycliste Internationale (UCI). [Consulta: 31 juliol 2022].
* ↑ «Elisabet Llabrés Ferrer». Sitio de ciclismo. [Consulta: 31 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a museociclismo.it