OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ruïnes de la Casa Salsas

Les Ruïnes de la Casa Salsas és una obra de Llívia (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga casa senyorial, amb les costants de l'arquitectura constructiva catalana, que segueixen el mateix tipus d'espai i modulació. És de planta rectangular amb portal adovellat i possiblement de planta i dos pisos. A la part inferior, encara es pot apreciar, el tram per on passava l'ample escala que pujava al pis noble.

## Història

A l'any 1943 va patir un incendi del que no es va poder salvar quasi res, cremant-se els mobles antics i quadres de pintors, entre ells un Murillo. Va caure el teulat i amb els anys s'ha anat enderrocant pausadament, quedant només part de la façana. Aquesta cas tenia un col·lecció de pintures, mobles i indumentària.

## Referències

* 1 2 «Ruïnes de la Casa Salsas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Ryoichi Maeda

Ryoichi Maeda (Prefectura de Hyogo, Japó, 9 d'octubre de 1981) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Ryoichi Maeda va disputar 24 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Ryoken Kawagishi

Ryoken Kawagishi (en japonès: 川岸良兼) (Komatsu, Prefectura d'Ishikawa, Japó 6 de desembre de 1966) és un golfista professional japonès.

## Enllaços externs

* Perfil en el lloc oficial del Japan Golf Tour Arxivat 2010-06-26 a Wayback Machine. (anglès)
# Saint-Léger-lès-Authie

Saint-Léger-lès-Authie és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 90 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Léger-lès-Authie era de 90 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 20 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 45 habitatges, 38 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 44 eren cases i 1 era un apartament. Dels 38 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 5 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 35 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 23 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Léger-lès-Authie el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 52 persones, 36 eren actives i 16 eren inactives. De les 36 persones actives 34 estaven ocupades (18 homes i 16 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 16 persones inactives 6 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Saint-Léger-lès-Authie hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Léger-lès-Authie a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Léger-lès-Authie a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sammy Cox

Samuel Richmond Cox (13 d'abril de 1924 - 2 d'agost de 2015) fou un futbolista escocès de la dècada de 1950.
Va defensar els colors de Queen's Park, Third Lanark, Dundee, Rangers on jugà deu temporades amb un total de 370 partits jugats i East Fife.
Fou internacional amb la selecció d'Escòcia i amb la selecció de la lliga escocesa.

## Referències

* ↑ Jack, Christopher «Rangers legend Cox dies aged 91». Evening Times. Herald & Times Group, 02-08-2015 [Consulta: 2 agost 2015].
* ↑ «Rangers legend Sammy Cox dies at the age of 91». BBC Sport. BBC, 02-08-2015. [Consulta: 2 agost 2015].
* ↑ Perfil a neilbrown.newcastlefans.com
* ↑ Perfil a scottishfa
* ↑ Perfil a londonhearts
# Anaram Au Patac

Anaram Au Patac (AAP) fou una organització juvenil marxista i independentista occitana. El seu local de reunió era la Tor deu borrèu, Pau, Bearn (França). Entre les seves reivindicacions es trobaven el reconeixement de l'occità com a llengua oficial i l'alliberament nacional d'Occitània, percebuda com a colònia de França, Espanya i Itàlia. Anaram Au Patac es va dissoldre el 19 de setembre de 2009 i es va refundar en una nova organització, Libertat !.

## Referències

* ↑ Bernard, Guillaume; Duquesnoy, Éric. Les forces politiques françaises: Genèse, environnement, recomposition; Rapport Anteios (en francès). Presses universitaires de France, 2007, p. 370. ISBN 2130560792.
* ↑ «Message de LIBERTAT, mouvement de la gauche révolutionnaire d'Occitanie» (en francès). bretagne-info, 17-11-2009. [Consulta: 6 març 2014].

## Enllaços externs

* Anaram Au Patac
# Marina Mascarell

Marina Mascarell (Oliva, Safor, 1980) és una coreògrafa i ballarina valenciana. Directora d'ençà del mes d'abril de 2023 del Teatre de Dansa danès (en danès: Dansk Danseteater), és un dels referents europeus més importants pel que fa al món de la coreografia. L'artista, que va ser autora resident del Mercat de les Flors durant tres temporades, havia treballat anteriorment amb el Nederlands Dans Theater a la ciutat neerlandesa de La Haia i també als Estats Units amb el Cedar Lake Contemporary Ballet de Nova York.
El tercer volum de la col·lecció Paragrafies a cura de Riikka Laakso i que té per títol Corporitzar el pensament es va dedicar a Marina Mascarell.

## Obres

* Orthopedica corporatio
* Bird Dog
* Rèquiem de la Llum

## Referències

* ↑ «Marina Mascarell: “Quan te’n vas ets conscient del bagatge cultural que portes i pots escollir què et quedes”». Vilaweb, 13-07-2023. [Consulta: 22 juliol 2023].
* ↑ «Marina Mascarell, del Grec a la DDT danesa». El Punt Avui, 11-01-2023. [Consulta: 22 juliol 2023].
* ↑ «Fer ballar les paraules». Núvol, 25-11-2021. [Consulta: 23 juliol 2023].
# Association Sportive de Kigali

L'Association Sportive de Kigali és un club de futbol de Ruanda, de la ciutat de Kigali.

## Palmarès

* Copa ruandesa de futbol:
** 2013, 2019
* Supercopa ruandesa de futbol:
** 2013

## Referències

* ↑ Hakizimana on target as APR thump Amagaju in league opener newtimes.co.rw
* ↑ Team profile at Soccerway
* ↑ «Rwanda - List of Cup Winners». RSSSF.
# Luci Emili Pap (cònsol)

Luci Emili Pap (en llatí: Lucius Aemilius Q. F. CN. N. Papus) va ser un magistrat romà, net de Quint Emili Pap. Formava part de la gens Emília, i era de la família dels Pap, d'origen patrici.
Va ser elegit cònsol l'any 225 aC junt amb Gai Atili Règul. En aquest any es va lliurar la gran batalla de Fèsules contra els gals cisalpins, que als darrers anys començaven a mostrar símptomes d'hostilitat i havien rebut ajut de l'altre costat dels Alps. Emili Pap va portar la conducció de la guerra, i el seu col·lega Règul va ser enviat a Sardenya on també havia esclatat la revolta.
Pap es va estacionar a Ariminium mentre un segon exèrcit era estacionat a Etrúria sota comandament d'un pretor. Els gals van avançar entre els dos exèrcits cap a Etrúria i van derrotar el pretor romà que es va lliurar de l'aniquilació per l'arribada de Pap. Els gals es van haver de retirar cap al seu territori, i van avançar cap a la costa de Ligúria, però allí van ser atacats per Règul, al que s'havia cridat i que tornant de Sardenya, havia desembarcat prop de Pisae. Els gals, entre els dos exèrcits, van haver de lluitar i la batalla va ser molt ferotge. Règul va morir però finalment els gals van poder ser derrotats. Quaranta mil gals haurien mort a aquesta batalla i deu mil haurien estat fets presoners, entre els quals el rei gal Concolità. Emili Pap va avançar cap al país dels bois i el va devastar, però al cap de pocs dies va retornar a Roma. Allí va celebrar un triomf.
L'any 220 aC va ser censor amb Gai Flamini i va fer el cens que donava 270.213 ciutadans.
El 216 aC va ser un dels triumvirs monetalis, nomenats per l'encunyació de monedes.

## Referències

* ↑ «L. Aemilius Cn. N. Papus, Q. F.». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Por la libre

Por la libre (estrenada internacionalment amb el títol anglès Dust to Dust) és una pel·lícula mexicana de road movie del 2000 dirigida per Juan Carlos de Llaca, que narra el viatge de dos adolescents mexicans des de Ciutat de Mèxic fins a Acapulco per complir l'últim desig del seu avi.

## Sinopsi

Malgrat ser cosins i tenir més o menys la mateixa edat, Rocco i Rodrigo no se suporten. L'única cosa que els uneix és el seu afecte incondicional cap al seu avi, don Rodrigo Carnicero, un metge exiliat espanyol que adora als seus nets i se sent decebut per les actituds seus propis fills. Quan l'avi mor d'un infart en un sopar familiar els demana que llencin les seves cendres a la mar d'Acapulco. Davant la negativa dels fills a complir l'última voluntat, els dos cosins emprendran un viatge on descobriran que són més semblants del que es pensaven. I allí la jove Maria els ajudarà a desxifrar alguns dels secrets que amagava el seu avi.

## Repartiment

* Osvaldo Benavides ... Rocco
* Rodrigo Cachero ... Rodrigo
* Ana de la Reguera ... Maria
* Otto Sirgo ... Rodrigo Sr.
* Rosa María Bianchi
* Pilar Ixquic Mata ... Pureza
* Alejandro Tommasi ... Luis
* Gina Morett ... Perla

## Recepció

La pel·lícula va guanyar el premi del públic al Chicago Latino Film Festival i una menció especial al Festival de cinema de l'Havana. En la XLIII edició dels Premis Ariel Gina Morett va rebre el Premi Ariel a la millor actriu de repartiment.

## Referències

* ↑ Por la libre a sensacine.com
* ↑ El festival de cine latino más importante de EEUU arranca con el film cubano 'Lista de espera', El Mundo, 20 d'abril de 2001
* ↑ La película mexicana 'Amores Perros', gran triunfadora de la 43 edición de los Premios Ariel, Europa Press, 30 de maig de 2001
# Maria Rosa de Navas i Escuder

Maria Rosa de Navas i Escuder (Barcelona, 28 de maig de 1911 - el Port de la Selva, 6 d'octubre de 1979) va ser una ceramista catalana.
Va estudiar al Cercle Artístic de Sant Lluc i a l'Acadèmia Baixas, on va coincidir amb artistes com Josep Guardiola Torregrosa. Va especialitzar-se en la porcellana, material amb el qual va excel·lir com a artista i va exposar individualment a Barcelona, Madrid o París des dels anys 1950. Al novembre de 1950 va fer una exposició de porcellanes a la Galeria d'Art Grifé & Escoda de Barcelona. Va guanyar el premi de l'Acadèmia Internacional de Ceràmica de l'exposició de Canes i les medalles del Saló d'Octubre de Madrid de 1967 i de 1968.
Va treballar per a la Manufacture nationale de Sèvres, una de les principals fàbriques de porcellana europea, per a la qual va crear un gerro i diversos medallons, actualment catalogats.
El Museu del Disseny de Barcelona conserva obres seves.

## Referències

* 1 2 «Maria Rosa de Navas i Escuder». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Barreda Pérez, Mª Dolores. «María Navas de Escuder» (en castellà). Asociación Española de Pintores y Escultores, 02-11-2020. [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ «Esquela mortuòria». La Vanguardia, 06-11-1979. [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ «Resultat de la cerca | Museu del Disseny de Barcelona». [Consulta: 4 juliol 2022].
# Mariscal d'Itàlia

Mariscal d'Itàlia (italià: Maresciallo d'Italia) era un rang del Reggio Esercito. Va ser creat el 1924 per Benito Mussolini per honorar als Generals Luigi Cadorna i Armando Diaz, però posteriorment es concedí a diversos generals més entre 1926 i 1943. Va ser el màxim rang fins a la creació del rang de Primer Mariscal de l'Imperi el 1938. Va ser abolit el 1946 amb la institució de la República Italiana.
L'equivalent a la Regia Marina era el de Gran Almirall, mentre que a la Regia Aeronautica era el de Mariscal de la Força Aèria, ambdós abolits amb la instauració de la República.

## Mariscals d'Itàlia

(entre parèntesis hi ha la data de nomenament)

### Primera Guerra Mundial

* Luigi Cadorna (4 de novembre de 1924)
* Armando Diaz (4 de novembre de 1924)
* Enrico Caviglia (25 de juliol de 1926)
* Emanuele Filiberto d'Aosta (25 de juliol de 1926)
* Pietro Badoglio (25 de juliol de 1926)
* Gaetano Giardino (25 de juliol de 1926)
* Guglielmo Pecori Giraldi (25 de juliol de 1926)

### Guerra Italo-Etíop

* Emilio De Bono (16 de novembre de 1935)
* Rodolfo Graziani (9 de maig de 1936)

### Segona Guerra Mundial

* Ugo Cavallero (1 de juliol de 1942)
* Ettore Bastico (12 d'agost de 1942)
* Umbert II de Savoia (29 d'octubre de 1942)
* Giovanni Messe (12 de maig de 1943)

## Oficials italians de grau equivalent
### Gran almirall

* Paolo Emilio Thaon di Revel (4 de novembre de 1924)

### Mariscal de l'Aire

* Italo Balbo (13 d'agost de 1933)
# Mas d'Amunt (Sora)

El Mas d'Amunt és una masia de Sora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular construïda amb murs de pedres irregulars i poc morter. Exteriorment està parcialment arrebossada. El mur demostra diferents etapes constructives sobretot a la façana on es veu clarament una ampliació a la dreta de la porta principal. Aquesta és un gran portal dovellat. Les finestres tenen llinda i ampit, i algunes d'elles conserven les dates de col·locació: 1769, 1822. A la dreta de la finestra de sobre la porta es conserva una placa amb inscripció: MAS DE MUNT I PET/ PER MARIA TERRA/ PORTAVELLA VI-/ LARASA I CA CII/ FA VDA any 1822. Al costat d'aquesta inscripció es conserva, molt malmès, un rellotge de sol. La façana presenta unes grans esquerdes verticals. Posteriorment deshabitada.
La pallissa és una construcció de planta rectangular i teulat a doble vessant amb una gran obertura arcada al centre de la façana. Al centre de la part superior de l'arcada, de maó, encara es conserva una inscripció on es llegeix: MARIA TERESA PORTAVELLA VILARASA ANY 1830.

## Història

Mas d'Amunt està situada en el lloc on antigament va existir la Vila Genebrosa, documentada el 960 arran de la consagració de l'església de Sora. Pertanyent a la parròquia estricte de Sant Pere de Sora apareix documentat l'any 1338 en la venda del delma de Sora que feu en Marc de Sant Agustí a en Pere de Sala, on hi consten totes les cases de la parròquia. Mas d'Amunt va absorbir la demarcació dels antics masos de Genebreda de Munt, Genebreda de Vall, Mas Mitjà de Genebreda i Serrallonga.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas d'Amunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Mas d'Alemany

Mas d'Alemany és una masia rural d'estil barroc popular situada a Constantí (Tarragonès), entre el camí de Sant Llorenç i el de la Gavarra, prop del terme de Reus i de la carretera N-420. El seu nom provindria d'un antic propietari anomenat Alemany, però no hi ha documentació escrita.
L'edifici que presideix la finca és d'aspecte vuitcentista i fou aixecat pels volts de l'any 1827. Entre els seus elements arquitectònics destaquen dues porxades situades a les bandes oriental i occidental, així com una capella. Encara que la masia es conserva en bon estat, s'hi han fet diverses reformes que n'han modificat l'aspecte original.
Les seves terres tenen una superfície de 75 hectàrees, essent de les més extenses del terme, i es troben envoltades d'una llarga paret de pedra. La masia segueix avui en dia habitada, i s'hi conrea principalment olivera i avellaner. L'edifici principal va ser construït al voltant del 1827. El seu origen pot datar del segle xvi o XVII. El gran celler és on s'elaborava i embotellava el vi produïta les terres del mas.

## Referències

* ↑ «L'entorn atractiu de Constantí». Diari de Tarragona, 13-09-2016 [Consulta: 17 març 2020].
* ↑ «Mas d'Alemany». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Amigó i Anglès, Ramon. Onomàstica del terme municipal de Constantí. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2008, p. 52. ISBN 978-84-7283-984-7.
* ↑ «Mas d'Alemany - Constantí». Pobles de Catalunya. [Consulta: 17 març 2020].
# Mascarell (Nules)

Mascarell és una petita població emmurallada que pertany a la població de Nules. És l'única població totalment emmurallada de tot el País Valencià, que pertanyia a la Baronia i Marquesat de Nules junt a la Vilavella i Moncofa i que passà a ser un annex de Nules a finals del segle xix. Està situada a tan sols 1 km de la ciutat de Nules. Aquest conjunt, declarat com a Bé d'Interès Cultural, compta amb un jardí creat recentment que contribueix a crear un espai acollidor al voltant del recinte emmurallat. Actualment hi viuen unes 200 persones.

## Història

És una població amb un origen lligat a l'expulsió de la població musulmana de la veïna població de Borriana; el primer document que es té del poblat és de 1310, quan Jaume el Just, va expulsar els moriscos de Borriana, i aquests es van establir en el límit entre Nules i Borriana (Mascarell). La construcció de les muralles, principal atractiu de Mascarell, data del 13 de desembre de l'any 1553. Les muralles estaven envoltades per un fossat que en l'actualitat ha estat convertit en séquia de rec. Després de l'expulsió dels moriscos, Mascarell va quedar pràcticament despoblada, i fins ben entrat el segle xviii no es va superar la crisi.

## Patrimoni

Destaca la seua casa consistorial de finals del segle xviii (de proporcions reduïdes però equilibrada i digna) i la seua església parroquial de finals del segle xvii (amb interessants esgrafiats semblants als de l'església de la Sang de Nules). La muralla és de maçoneria sense almenar i està feta de morter, terra i rajola, i al centre de cada costat té una torre. Té dues portes d'accés, que compta com a dues entrades a la pedania en els costats est i oest, (sent la del portal de València la principal actualment), i la planta de la vila és gairebé quadrangular.
Tot el conjunt arquitectònic de la vila, ha estat declarat Bé d'Interès Cultural.

## Festes

* Festes de Mascarell: Mascarell també celebra les festes pròpies i l'últim cap de setmana del mes d'agost se celebren actes com les revetlles, ball, bous i jocs infantils.
* Fira Medieval de Mascarell: la Fira Medieval és prou recent, ja que es fa des de l'any 2007. La fira compta amb una infinitat de parades dedicades a l'artesania, alimentació, animació, etc. Tots els participants van amb vestits de l'època medieval i, en la seua primera edició, han tingut una gran acollida, amb més de 60.000 visitants.

## Enllaços externs

* Mascarell, recinte emmurallat medieval. Arxivat 2008-02-22 a Wayback Machine.
# Martha Ackelsberg

Martha A. Ackelsberg (Nova York, 1946) és una politòloga estatunidenca i acadèmica especialitzada en estudis de la dona. La seva recerca se centra en la naturalesa del poder i la seva relació amb les comunitats. Els casos utilitzats en la seva investigació inclouen l'activisme feminista als Estats Units i Mujeres Libres, una organització de dones anarquistes durant la revolució social espanyola de 1936.

## Biografia

Martha Ackelsberg va néixer el 1946. Va estudiar al Radcliffe College, on es va graduar el 1968 amb un Bachelor of Arts, i després a la Princeton University on va obtenir un Master of Arts el 1970 i un doctorat el 1976. Va ser co-fundadora del New York Women's Health Collective el 1970. També va co-fundar Ezrat Nashim el 1972, una organització dedicada a promoure la igualtat de les dones dins del judaisme.
Ackelsberg es va incorporar al professorat del Smith College el 1972. Va ser una de les primeres professores del programa d'Estudis de la dona al Smith College, el qual va ajudar a construir. Durant les seves primeres dècades de professora, Ackelsberg va ser molt activa en l'activisme jueu feminista amb grups com B'not Esh. El 2007 va rebre la càtedra William R. Kenan Jr. Es va jubilar el 2014.
Ackelsberg ha escrit i editat diversos llibres. El 1991 va publicar Free Women of Spain: Anarchism and the Struggle for the Emancipation of Women, que també s'ha traduït al castellà, al francès i a l'italìà. El llibre recull la història de Mujeres Libres, una organització femenina durant la revolució social espanyola de 1936 que es va distingir dels altres grups anti-feixistes per la cerca d'una àmplia emancipació de les dones dins de la societat espanyola.

## Referències

* 1 2 3 4 «Martha A. Ackelsberg». Smith College. [Consulta: 24 setembre 2023].
* ↑ Love, Barbara J. Feminists Who Changed America, 1963-1975. University of Illinois Press, 2006 [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ «Ezrat Nashim». Jewish Women's Archive. [Consulta: 26 setembre 2023].
# Mateo Cerezo

Mateo Cerezo (Burgos, 19 d'abril de 1637 – Madrid, 29 de juny de 1666) fou un pintor barroc espanyol, fill i deixeble de Mateo Cerezo el Vell, també pintor.
Es va formar amb el seu pare en pintura religiosa. El 1641 es va traslladar a Madrid, on va ser deixeble de Juan Carreño de Miranda i és possible que també estudiés amb Antonio de Pereda. Entre 1656 i 1659 va treballar tant a Burgos com a Valladolid, instal·lant-se definitivament a Madrid el 1660. Va tractar temes religiosos i bodegons. Va morir jove, als quaranta anys, de manera que la seva obra conservada és escassa, i gran part d'ella es pot contemplar al Museu del Prado de Madrid, així com al Museu de Burgos.

## Estil

El seu estil va ser típicament tocat pel tenebrisme, i en ell s'observen reminiscències del seu mestre Carreño, de Francisco de Herrera, de Tiziano, de Juan van der Hamen i d'Anthony van Dyck. La seva paleta de colors és càlida i variada i les seves composicions tenen una particular elegància. A Catalunya es pot veure una obra seva, un Sant Joan Evangelista al Museu Nacional d'Art de Catalunya, a Barcelona.

## Obres rellevants

* Diverses Magdalenes, destacant la del Mauritshuis, La Haia.
* Ecce Homo, 1650, Museu de Belles Arts de Budapest.
* Assumpció de Maria, c. 1650, Museu del Prado, Madrid.
* Crist a la creu, Catedral de Burgos.
* Magdalena penitent,1661, Rijksmuseum, Amsterdam.
* Sant Agustí, 1663
* Magdalena penitent, 1664, Galeria Czernin, Viena.
* Casament mística de Santa Caterina. Museu del Prado, Madrid.
* Natura morta de cuina. Museu del Prado, Madrid
* Una pobra ànima davant del tribunal, Museu del Prado, Madrid.
* Desposorios místicos de Santa Catalina, Museu del Prado, Madrid.
* Aparición de la Virgen a San Francisco, Museo Lázaro Galdiano
* Sant Joan Evangelista, Mnac

## Referències

* ↑ «Mateo Cerezo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Catàleg en línia del MnacReferència 024203-000

## Bibliografia

* E. Tormo: Mateo Cerezo. En: Archivo Español de Arte y Arqueologia. 3. 1927, S. 113 ff., 245 ff.
* A. Palomino: El Museo Pictórico y escala óptica. Madrid, 1724.