OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 528 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 528 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 21 de desembre de 1982 després que l'Assemblea General aprovés la resolució 3190 exaltant els beneficis de majors idiomes oficials, el Consell va decidir incloure l'àrab entre els seus idiomes oficials.
No es van donar detalls sobre la votació llevat que va ser aprovada "per consens".

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1982 - 1987)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Cantó de Roye

El cantó de Roye és un cantó francès del departament del Somme, situat al districte de Montdidier. Té 33 municipis i el cap és Roye.

## Municipis

* Armancourt
* Balâtre
* Beuvraignes
* Biarre
* Billancourt
* Breuil
* Carrépuis
* Champien
* Crémery
* Cressy-Omencourt
* Curchy
* Damery
* Dancourt-Popincourt
* L'Échelle-Saint-Aurin
* Ercheu
* Étalon
* Fonches-Fonchette
* Fresnoy-lès-Roye
* Goyencourt
* Gruny
* Hattencourt
* Herly
* Laucourt
* Liancourt-Fosse
* Marché-Allouarde
* Moyencourt
* Rethonvillers
* Roiglise
* Roye
* Saint-Mard
* Tilloloy
* Verpillières
* Villers-lès-Roye

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1973 | André Coël | SFIO, després PS |
| 1973-1992 | Jacques Fleury | PS |
| 1992-1998 | Georges Loisier | RPR |
| 1998-2001 | Jacques Fleury | PS |
| 2001-2004 | Georges Loisier | RPR, després UMP |
| 2004- | Christine Lefèvre | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 10.427 | 11.558 | 12.281 | 12.596 | 12.580 | 12.914 | 13.342 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carrer Major (Torroja del Priorat)

El Carrer Major és una via pública de Torroja del Priorat (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer aproximadament rectilini, amb un trencall i dos eixamplaments. El seu perfil longitudinal és en forma de ve baixa i al seu punt més baix es troba la plaça de l'església. És empedrat amb còdols. Té els edificis més notables del poble i bones portalades. Cal destacar els edificis dels números 1 (Cal Vall, 1817), 2 (Cal Marimon, 1793), 4 (Cal Compte, 1801), 5 (1890), 25 (amb la inscripció "E.M."), 27 (1843), la torre Roja, 34 (1888), 39 (1819) i 49 (fi de l'edat mitjana). Conserva encara alguns pedrissos adossats a les parets de les cases.
Els edificis solen ser de planta baixa, pis i golfes, i les parets arrebossades. L'estat de les façanes i de les cases en general és acceptable, encara que hi ha alguna construcció enrunada, com la presó.

## Història

Existent ja durant l'edat mitjana, el carrer Major ha vist substituir progressivament els seus edificis. És notable l'activitat constructora durant els segles xviii i xix. No s'han fet modernitzacions o reformes, la qual cosa contribueix a mantenir.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Carrer Major». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Gerhard Ertl

Gerhard Ertl (Stuttgart, Alemanya, 10 d'octubre de 1936) és un físic i professor universitari alemany que fou guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 2007.

## Biografia

Va néixer el 10 d'octubre de 1936 a la ciutat de Stuttgart, capital de l'estat de Baden-Württemberg. L'any 1955 va iniciar els seus estudis de física a la Universitat Tècnica de Stuttgart, i posteriorment els amplià a la Universitat de París i la Universitat de Múnic, graduant-se l'any 1961 a Stuttgart. Finalment l'any 1965 es doctorà a la Universitat de Múnic.
L'any 1965 inicià la seva docència a la Universitat Tècnica de Múnic, esdevenint el 1968 professor de fisicoquímica i director de la Universitat Tècnica de Hannover, sent durant la dècades del 1970 i 1980 professor convidat en diverses universitats dels Estats Units d'Amèrica. Professor de la Universitat Lliure de Berlín l'any 1986, el 1996 fou nomenat professor de la Universitat Humboldt de Berlín i és professor emèrit de l'Institut Fritz-Haber depenent de la Societat Max Planck.

## Recerca científica

Va iniciar la seva recerca durant la dècada del 1960 interessat a conèixer els motius de l'oxidació de l'acer, el funcionament de les piles de combustible o com actuen els catalitzadors en els automòbils. Així mateix ha destacat pels seus estudis en conèixer el procés de destrucció de la capa d'ozó i per les seves investigacions referents al Procés de Haber-Bosch, mitjançant el qual el nitrogen és extret de l'aire per a la seva inclusió en fertilitzants artificials.
L'any 2007 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química pels seus estudis de processos químics sobre superfícies sòlides.

## Referències

* ↑ «Gerhard Ertl». Encyclopædia Britannica [Consulta: 24 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Informació de Gerhardt Ertl a la Societat Max Planck Arxivat 2007-10-12 a Wayback Machine. (anglès)
* Pàgina de l'Institut Nobel, Premi Nobel de Química 2007 (anglès)
# Nimlot B

Nimlot, Nimlot B o Nemareth (nm3rṯ) va ser un príncep, general i governador egipci als inicis de la dinastia XXII.
Nimlot en jeroglífic :
Nimlot va ser el tercer fill del faraó Xeixonq I (després d'Osorkon I i Iuput I); la seva mare era la reina Patareixnes. Va ser nomenat comandant de tota la infanteria pel seu pare i va estar estacionat a Heracleòpolis Magna (vers el 940 aC) que en aquell moment era un lloc estratègic per al control de l'Egipte Mitjà; Nimlot també va exercir com a governador d'aquesta ciutat. Era molt devot de la deïtat local Herixaf i va emetre un decret on ordenava la restauració de la pràctica perduda de fer un sacrifici diari d'un toro per aquest déu.
Nimlot B està testimoniat per una estàtua de procedència desconeguda avui al Kunsthistorisches Museum de Viena (ÄS 5791), per dues polseres d'or trobades a Sais avui al Museu Britànic (EA 14594-5) i per una estàtua naòfor d'ell agenollada, trobada el 1905 per Ahmed Kamal a Leontòpolis i avui conservada al Museu del Caire (JE 37956).
Es desconeixen els seus predecessors i successors immediats al govern d'Heracleòpolis; el següent governador conegut de la ciutat va ser Nimlot C, que hi va estar al capdavant gairebé un segle més tard.

## Referències

* 1 2 «Bracelet» (en anglès). Museu Britànic. [Consulta: 5 abril 2022].
* ↑ «Nimlot (2)» (en anglès). narmer.pl. [Consulta: 5 abril 2022].
* ↑ Kitchen, 1996, p. § 256–7.
* ↑ «Hockerstatue des Nimlot» (en alemany). Kunsthistorisches Museum. [Consulta: 5 abril 2022].
* ↑ Dodson, 2004.
* ↑ Gauthier, 1919, p. 246-250.
* ↑ Kitchen, 1996, p. taula16–A.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Gauthier, Henri «Le “Fils royal de Ramses”, Namrat». ASAE, 18, 1919.
* Kitchen, Kenneth A. The Third Intermediate Period in Egypt: 1100-650 BC (en anglès). Liverpool University Press, 1996. ISBN 978-0856682988.
# Barada

Barada és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 28 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Barada tenia 28 habitants, 11 habitatges, i 5 famílies. La densitat de població era de 120,1 habitants per km².
Dels 11 habitatges en un 27,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,5% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 45,5% no eren unitats familiars. En el 45,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 27,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,4% tenia menys de 18 anys, un 17,9% entre 18 i 24, un 17,9% entre 25 i 44, un 32,1% de 45 a 60 i un 10,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 144,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.250 $ i la renda mediana per família de 46.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.500 $ mentre que les dones 16.875 $. La renda per capita de la població era de 13.716 $. Cap de les famílies i el 8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Barada». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Barada». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sonakhan

Sonakhan fou un estat tributari protegit del tipus zamindari al districte de Bilaspur a les províncies Centrals, avui a Chhattisgarh. La capital era Sonakhan a uns 100 km al sud-est de Bilaspur a 21° 31′ N, 82° 37′ E﻿ / ﻿21.517°N,82.617°E﻿ / 21.517; 82.617. Estava format per dos fèrtils pobles rodejats de muntanyes.
El sobirà Narayan Singh, es va revoltar el 1857 i el 1858 l'estat fou confiscat i el cap executat. El país va quedar buit durant uns anys; després un cavaller anglès en va adquirir una bona part.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Resolució 526 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 526 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada per unanimitat el 14 de desembre de 1982, va assenyalar un informe del Secretari General de les Nacions Unides que, a causa de les circumstàncies actuals, la presència de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) continuaria sent essencial per a un acord pacífic. El Consell va expressar el desig de totes les parts de donar suport a l'acord de deu punts per a la represa de les converses intercomunitàries i va demanar al Secretari General que tornés a informar abans del 31 de maig de 1983 per seguir l'aplicació de la resolució.
El Consell va reafirmar les seves resolucions anteriors, inclosa la Resolució 365 (1974), va expressar la seva preocupació per la situació, va instar les parts implicades a treballar junts per la pau i una vegada més va estendre l'estacionament de la Força a Xipre, establert a la resolució 186 (1964), fins al 15 de juny de 1983.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1982 - 1987)
* Invasió turca de Xipre

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Cantó de Rozoy-sur-Serre

El cantó de Rozoy-sur-Serre és un cantó francès del departament de l'Aisne, situat al districte de Laon. Té 30 municipis i el cap és Rozoy-sur-Serre.

## Municipis

* Archon
* Les Autels
* Berlise
* Brunehamel
* Chaourse
* Chéry-lès-Rozoy
* Clermont-les-Fermes
* Cuiry-lès-Iviers
* Dagny-Lambercy
* Dizy-le-Gros
* Dohis
* Dolignon
* Grandrieux
* Lislet
* Montcornet
* Montloué
* Morgny-en-Thiérache
* Noircourt
* Parfondeval
* Raillimont
* Renneval
* Résigny
* Rouvroy-sur-Serre
* Rozoy-sur-Serre
* Sainte-Geneviève
* Soize
* Le Thuel
* Vigneux-Hocquet
* La Ville-aux-Bois-lès-Dizy
* Vincy-Reuil-et-Magny

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1945 | M. Petit | Radicals independents |
| 1949-1951 | M. Daine | Divers droite |
| 1951-1964 | Jacques Listre | Divers droite |
| 1964-1982 | Pierre Dufourg | CD, després UDF |
| 1982-2008 | Joseph Braem | PS |
| 2008- | Nicolas Fricoteaux | Divers droite, després UDI |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 10.102 | 9.750 | 9.085 | 8.734 | 8.022 | 7.670 | 7.537 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carrer Major (Vilanova de l'Aguda)

El Carrer Major és un carrer de Vilanova de l'Aguda (Noguera) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El carrer Major és el carrer principal que travessa longitudinalment el nucli antic de Vilanova de l'Aguda. Destaca, a l'extrem meridional del carrer, l'arc adovellat de mig punt o vella porta d'accés al sud que devia donar accés al recinte clos medieval. A mig carrer hi ha un passatge cobert, suportat per un arc apuntat al costat sud i un arc de mig punt, més estret que l'anterior, al costat septentrional. Damunt de l'antic embigat de fusta s'hi està aixecant una edificació en substitució de la preexistent. Sota d'aquesta mena de porxo s'accedeix a una casa amb una porta coronada per una llinda formada per un únic i gran carreu amb la data "1885" gravada, amb un gran rellotge al seu costat. Al costat mateix d'aquest element arquitectònic, hi ha l'antiga església parroquial de Sant Andreu i el seu campanar, utilitzat actualment per l'església de Santa Maria. Hi ha també la Casa de la Vila, recentment restaurada. Al extrem sud del carrer, on aquest fa una ziga-zaga, hi ha una casa a la que un gran arc carreuat de mig punt li fa de porxo i una altra zona del carrer coberta, a tocar del portal sud, amb cases que, sobre portents bigues de fusta, cobreixen el carrer.
Tot i que els seus orígens arrelen clarament en l'urbanisme medieval, la major part de les façanes de les cases que s'hi disposen a banda i banda són d'època moderna i contemporània.

## Història

Fins inicis del segle XXI era conegut com el carrer del Germà Joaquim Donato.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Glacera de Laurichard

La glacera rocosa de Laurichard està localitzada als Alts Alps a França, als pics de Combeynot, fent frontera amb el Massís dels Escrinhs. Està situat entre 2.650 i 2.450 m d'altitud, a la cara nord del massís dels pics de Combeynot.
Com totes les glaceres rocoses, és constituït de tarteres, els blocs rocosos del qual estan cimentats pel gel. A la seva part alta, té una amplada d'aproximadament 200 metres, mentre en la part baixa, la seva amplada és d'aproximadament 50 metres. El seu gruix és d'una quarantena de metres. És recobert d'una massa de tartera de 4 a 5 metres de gruix que protegeix el seu cor de les calors estivals. La seva velocitat de desplaçament és d'aproximadament 1,50 m per any a la seva part més abrupta i de 5 a 10 cm a la seva part baixa. Les velocitats de desplaçament de la glacera augmenten des dels anys 1990, sobretot des de 2008
És l'objecte d'un seguiment regular, iniciat l'any 1979, de la velocitat de fosa de la seva superfície. Aquest seguiment, efectuat anualment pels guàrdies del Parc Nacional dels Escrinhs, de fet la més llarga sèrie de mesures del permagel als Alps francesos i un gravador pertinent de les modificacions climàtiques d'aquests últims decennis.

## Referències

* 1 2 3 «Au cœur du glacier rocheux du Laurichard» (en francès). www.ecrins-parcnational.fr.
* 1 2 «Le glacier de Laurichard» (en francès). www.ecrins-parcnational.fr.
# Batalla de Castillejos

La batalla de Castillejos fou la segona gran batalla de la Guerra d'Àfrica entre el Marroc i Espanya el 1859 i 1860.
La batalla es va lliurar l'1 de gener de 1860, quan l'exèrcit espanyol va iniciar la marxa cap a Tetuan, amb el general Joan Prim i Prats a l'avantguarda, seguit pel general Juan de Zavala y de la Puente, i finalment per Leopoldo O'Donnell i l'estat major. Prim havia d'anar a la vall dels Castillejos (Fnideq) i ocupar una posició coneguda com la casa del morabit per esperar al segon cos d'exèrcit que arribaria l'endemà, i junts passar la vall. Prim va aconseguir el seu objectiu, però no es va saber contenir i, fustigat per l'enemic des d'una posició estratègica a la vall, va avançar amb una temerària carrega a la baioneta i va ocupar la posició enemiga a una de les estivacions de la Serralada de Belyounech, i després va perseguir a l'enemic amb la cavalleria; els marroquins es van refer i van rodejar a la cavalleria, que es va salvar per poc; embravits els marroquins va passar a l'atac a les tres de la tarda i van recuperar la posició que havien perdut, fins que Prim va agafar la direcció i al capdavant, amb una bandera a la mà i parlant als soldats electritzats per l'exemple del seu cap, va iniciar la contraofensiva, amb la bona sort que llavors va arribar Zavala amb quatre batallons i va arrodonir la victòria.
Els espanyols van tenir 700 morts. La batalla va contribuir en bona part a forjar la fama d'extremadament valent del general Prim, i la por que feia als rifenys.

## Conseqüències culturals

L'any 1929 sota la dictadura de Primo de Rivera hom va re-anomenar el carrer de la Font Nova o carrer 43 segons el pla Cerdà d'eixamplament de la ciutat de Barcelona. Carrer de los Castillejos va ser el nom triat. Era un temps de glorificació de les campanyes militars a l'Àfrica.

## Referències

* ↑ «El Carrer de Los Castillejos, un recuerdo a la batalla que glorificó a Prim (1929)» (en castellà). Alex Brown. [Consulta: 29 desembre 2019].
# Temista

Temista de Làmpsac (en grec antic Θεμίστα) va ser una filòsofa grega deixeble d'Epicur que va viure al segle iii aC. Natural de Làmpsac, es va casar amb Leonteu, també deixeble d'Epicur.
Era una assistent habitual al "Jardí", l'escola epicúria, que permetia l'accés, a diferència d'altres escoles, a les dones i als esclaus. Va coincidir amb Leòncia, que freqüentava aquesta escola en el mateix període. Ciceró ridiculitza Epicur acusant-lo d'haver escrit "innombrables volums en elogi de Temista" i no haver-ho fet per homes més dignes com Milcíades, Temístocles o Epaminondas.

## Referències

* ↑ Ciceró. De finibus, II, 21. 67-68
* ↑ Wolf, J. Ch.. Prosistas griegas: testimonios y fragmentos. Oviedo: KRK Ediciones, 2011, p. 237-238. ISBN 9788483673386.
# Sohan

Sohan és un riu del Pakistan als districtes de Rawalpindi i Jhelum.
Neix a les muntanyes Murree (Marri o Murri) i baixa per unes calls fondes durant uns 15 km arribant a la plana prop de la fortalesa de Ghakkar, a Pharwala. Des d'aquí agafa direcció sud-oest fins a arribar a l'Indus a uns 15 km sota Mokhad. Rep nombrosos torrents pels dos costats.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Ridgeside

Ridgeside és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 389 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ridgeside tenia 389 habitants, 156 habitatges, i 112 famílies. La densitat de població era de 883,5 habitants/km².
Dels 156 habitatges en un 30,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,5% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 27,6% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 3,9% entre 18 i 24, un 18,8% entre 25 i 44, un 30,6% de 45 a 60 i un 21,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 88.996 $ i la renda mediana per família de 96.602 $. Els homes tenien una renda mediana de 63.750 $ mentre que les dones 45.313 $. La renda per capita de la població era de 35.138 $. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 4,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ridgeside». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ridgeside». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Caresita

La caresita és un mineral de la classe dels carbonats, que pertany al grup de la quintinita. Rep el seu nom de Steve Cares (1909-2006) i Janet Cares (1921-2011), de Sudbury, Massachusetts, Estats Units, qui van trobar el mineral.

## Característiques

La caresita és un carbonat de fórmula química Fe2+ 4Al₂(OH)₁₂CO₃·3H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1992. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la caresita pertany a «05.DA: Carbonats amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dypingita, hidromagnesita, giorgiosita, widgiemoolthalita, artinita, indigirita, clorartinita, otwayita, zaratita, kambaldaïta, cal·laghanita, claraïta, hidroscarbroïta, scarbroïta, quintinita, charmarita, stichtita-2H, brugnatel·lita, clormagaluminita, hidrotalcita-2H, piroaurita-2H, zaccagnaïta, comblainita, desautelsita, hidrotalcita, piroaurita, reevesita, stichtita i takovita.

## Formació i jaciments

Aquesta espècie està descrita gràcies als exemplars de dues pedreres de la regió del Quebec, al Canadà: la pedrera Poudrette, al mont Saint-Hilaire (La Vallée-du-Richelieu RCM, Montérégie) i la pedrera Corporation, al Mont Royal (Mont-real). També ha estat descrita a les pegmatites de Hagendorf South, a Waidhaus (Bavària, Alemanya).

## Referències

* ↑ «Caresite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 maig 2017].
Supergrup de la hidrotalcita :
# Carole Delga

Carole Delga (Tolosa, 19 d'agost de 1971) és una política francesa, membre del Partit socialista. Funcionària territorial de professió, va entrar al PS en 2004. Alcalde de Martras de Garona entre 2008 i 2014, vicepresidenta del Consell Regional de Migdia-Pirineus entre 2010 i 2012, diputada de la 8a circumscripció de la Haute-Garonne entre 2012 i 2014 i secretària d'Estat encarregada del Comerç, del Artisanat, del Consum i de l'Economia social i solidària entre 2014 i 2015. Fou elegida presidenta del Consell Regional d'Occitània el 4 de gener de 2016.

## Referències

* ↑ Durand-Rodriguez, Emmanuelle «La secrétaire d'État Carole Delga candidate à la succession de Martin Malvy, portrait» (en francès). La Tribune, 16-01-2015.
* ↑ «El president Puigdemont es reunirà demà diumenge amb Carole Delga a Narbona». VilaWeb. Arxivat de l'original el 2017-02-22. [Consulta: 24 juny 2017].
# Germanes Quintana

Germanes Quintana és un pseudònim col·lectiu emprat per diverses escriptores catalanes, que van sorgir com una rèplica als Germans Miranda, i que van publicar tres llibres entre el 1999 i el 2002. El nom «Quintana» el va inspirar el cantautor i escriptor gironí Gerard Quintana i Rodeja. En formaren part, entre d'altres, Mercè Sarrias, Montse Abbad, Eulàlia Carrillo, Carmen Abarca, Adelaida Perillós, Mercè Ubach, Gisela Pou, Jo Alexander, Care Santos, Isabel Olesti, Míriam Iscla, Isabel Núñez, Empar Moliner i Eva Piquer.

## Obres publicades

* Zel. Barcelona: Columna, 1999
* Por. Barcelona: Columna, 2000
* Llibre de família. Barcelona: Columna, 2002

## Referències

* ↑ «Nou volum de les Germanes Quintana». Vilaweb. [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ Serra, Màrius. «Lectiu i col·lectiu». La Vanguardia, 23-03-2019. [Consulta: 17 abril 2020].
# Nevidzany (Trenčín)

* No s'ha de confondre amb Nevidzany (Nitra).
Nevidzany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1229.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «História obce :: Obecnevidzany» (en eslovac), 15-06-2020. [Consulta: 24 desembre 2021].