OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pavel Nedvěd

Pavel Nedvěd pronunciat (?·pàg.) (Cheb, 30 d'agost, 1972) és un exfutbolista txec que jugava com a centrecampista.

## Trajectòria

Nedvěd va jugar a diversos clubs txecs, entre ells el Dukla Praga (1991-92) i l'Sparta Praga (1992-96), abans de traslladar-se a Itàlia, a les files del SS Lazio. Amb el club romà guanyà com a títols més destacats una lliga, dues copes i la darrera edició de la Recopa d'Europa, derrotant a la final el Reial Mallorca, essent ell l'autor del darrer gol de la història d'aquesta competició. L'any 2001 fitxà per la Juventus per 41 milions d'euros. Al club piemontès esdevingué un líder i va guanyar quatre lligues, dues de les quals foren retirades per l'escàndol de la manipulació de partits. El 2003 guanyà la Pilota d'or europea.
Amb la selecció txeca participà a tres Eurocopes (1996, 2000, 2004) i un Mundial el 2006. A l'Eurocopa 1996 assolí la segona posició. En total marcà 18 gols en 73 partits.
Fou inclòs per Pelé a la llista dels 125 millors futbolistes vius el març del 2004.

## Palmarès
### Club

* Sparta Praga
** Lliga txecoslovaca de futbol: 1 (1992-93)
** Lliga txeca de futbol: 2 (1993-94, 1994-95)
** Copa txeca de futbol: 1 (1996)
* SS Lazio
** Lliga italiana de futbol: 1 (1999-00)
** Copa italiana de futbol: 2 (1997-98, 1999-00)
** Supercopa italiana de futbol: 2 (1998, 2000)
** Recopa d'Europa de futbol: 1 (1998-99)
** Supercopa d'Europa de futbol: 1 (1999)
* Juventus FC
** Lliga italiana de futbol: 4 (2001-02, 2002-03, 2004-05¹, 2005-06¹)
** Supercopa italiana de futbol: 2 (2002, 2003)
** Serie B: 1 (2006-07)
¹ La Juventus FC va perdre dos dels quatre títols als despatxos per l'escàndol de la manipulació de partits el 2006

### Selecció

* Eurocopa 1996 Medalla d'argent

### Individual

* Futbolista de l'any a Itàlia: 2003
* Pilota d'or: 2003
* Futbolista txec de l'any: 1998, 2000, 2001, 2003, 2004
* Jugador de l'any de World Soccer: 2003

## Enllaços externs

* Perfil a la Juventus Arxivat 2007-02-14 a Wayback Machine.
* Perfil a FootballDatabase
# Vampirisme (ocultisme)

El vampirisme es relaciona amb l'acte i de com treure l'energia o la per mitjà d'un atac vampíric, o per mitjà de donants voluntaris. Per a alguns és considerat una malaltia, però per altres és una forma comuna d'adquirir el pa. Els mitjans de comunicació més i menys tradicionals veuen el vampirisme com una religió o sistema filosòfic, amb el suport de depredadors d'espiritualitat i on es dona gran atenció a la pràctica metafísica, el nom és l'Asetianisme.

## Ocultisme

El vampir és també un ésser d'aspecte fosc i misteriós segons els estudis ocults, en el paper de depredador de l'espiritualitat. Els conceptes de vampirisme en aquesta anàlisi difereixen de les observades en el vampirisme ficció i els conceptes escampats al voltant de la mitologia. És una antiga tradició dels misteris, en què els defensors argumenten que daten de l'època d'antic Egipte. Gran part del coneixement d'aquesta tradició, el nom d'asetianisme, són mantinguts per una antiga ordre de misteri que porta el nom d'Aset Ka, la influència de la societat és reconeguda internacionalment, i s'estableix en Portugal es troba a la ciutat de Porto.

## Referències

* ↑ MARQUES, Luis. Asetian Bible (Aset Ka, 2007) ISBN 978-9899569409
* ↑ LAYCOCK, Joseph. Vampires Today: The Truth about Modern Vampirism (Praeger, 2009) ISBN 0313364729. (Fonte Secundária e Independente)
* ↑ «Aset Ka». [Consulta: 20 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Ordre Vampírica d'Aset Ka (anglès)
* citação de Marx (portuguès)
# Le Chant des Girondins

Le Chant des Girondins (en català: La Cançó dels Girondins), fou l'himne nacional de la Segona República Francesa (1848-1852), aparegut al drama Le Chevalier de Maison-Rouge del famós escriptor Alexandre Dumas i Auguste Maquet. Les frases de la tornada foren extretes del "Roland à Roncevaux", una cançó redactada a Estrasburg per Claude-Joseph Rouget de Lisle, el mateix autor de La Marsellesa.

## Text

1
Par la voix du canon d'alarmes La France appelle ses enfants,
– Allons dit le soldat, aux armes !
C’est ma mère, je la défends.
Tornada
    Mourir pour la Patrie
    Mourir pour la Patrie
    C’est le sort le plus beau, le plus digne d'envie
    C’est le sort le plus beau, le plus digne d'envie
2
Nous, amis, qui loin des batailles
Succombons dans l'obscurité,
Vouons du moins nos funérailles
A la France, à la liberté.
Tornada
3
Frères, pour une cause sainte,
Quand chacun de nous est martyr,
Ne proférons pas une plainte,
La France, un jour doit nous bénir.
Tornada
4
Du Créateur de la nature,
Bénissons encore la bonté,
Nous plaindre serait une injure,
Nous mourons pour la liberté.
Tornada
# Le Champ-de-la-Pierre

Le Champ-de-la-Pierre és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 29 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Le Champ-de-la-Pierre era de 29 persones. Hi havia 12 famílies de les quals 3 eren unipersonals (3 homes vivint sols), 6 parelles sense fills i 3 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 23 habitatges, 13 eren l'habitatge principal de la família i 10 eren segones residències. Tots els 22 habitatges eren cases. Dels 13 habitatges principals, 6 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 1 en tenia dues, 3 en tenien tres i 7 en tenien cinc o més. 5 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 4 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Le Champ-de-la-Pierre el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 21 persones, 13 eren actives i 8 eren inactives. Les 13 persones actives estaven ocupades(7 homes i 6 dones).. De les 8 persones inactives 4 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Le Champ-de-la-Pierre a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Le Champ-de-la-Pierre a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Leopold d'Alpandeire

Leopold d'Alpandeire, de nom real Francisco Tomás de San Juan Bautista Márquez Sánchez (Alpandeire, Màlaga, 24 de juny de 1864 - Granada, 9 de febrer de 1956), fou un frare de l'Orde dels Germans Menors Caputxins, molt conegut per la seva caritat. És venerat com a beat per l'Església catòlica, amb una especial devoció a Granada i, en general, Andalusia.

## Biografia

Francisco Márquez Sánchez nasqué al llogarret d'Alpandeire, a la serralada de Ronda (província de Màlaga). Era el major de quatre germans, en una família modesta dedicada a l'agricultura i la ramaderia. Anà molt poc temps a l'escola, aprenent només a llegir i escriure, però mostrant molta religiositat. Ajudà la seva família, fora del temps del servei militar (1887-1888) que passà a Màlaga.
Decidí de fer vida religiosa en haver sentit la predicació de dos caputxins a la ciutat de Ronda per la beatificació de Dídac de Cadis en 1894. Després d'algunes temptatives fallides, ingressà al convent caputxí de Sevilla en 1899, on professà els vots el 1900, prenent el nom de Leopold d'Alpandeire. Fou destinat, successivament, a Antequera, Granada i Sevilla i, el 21 de febrer de 1914 novament a Granada, on passà la resta de la vida.
La major part dels següents 42 anys la passà com a frare almoiner, mendicant i demanant per tota la ciutat. Es va fer molt popular com a conseller, i molta gent li demanava consells, mediació o que pregués per ells. Era conegut com a Fray Leopoldo i "l'humil almoiner de les tres avemaries", ja que era aquesta la pregària que dedicava a qui li demanava una benedicció.
Va morir a Granada en 1956, i fou sebollit al convent de caputxins on havia viscut.

## Veneració

En morir, començà a ésser venerat per poble, i eren freqüent les cues a la capella del convent on era enterrat, per visitar-la i pregar davant el seu sepulcre: en 2010, el seu sepulcre és el lloc més visitat de Granada després de l'Alhambra, especialment els dies 9 de cada mes. El procés de beatificació s'obrí aviat, en 1961. El 12 de setembre de 2010 fou declarat beat en una multitudinària missa celebrada a la base aèria d'Armilla (Granada), en nom de Benet XVI, per Angelo Amato i l'arquebisbe de Granada Francisco Javier Martínez Fernández, amb els bisbes de Sevilla i el superior dels caputxins.

## Notes

* ↑ Diario Ideal de Granada: La beatificación de Fray Leopoldo congrega a más de 120.000 personas en Granada (12-9-2010
# Les Grives

Les Grives és un indret del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situat prop de l'extrem de ponent del terme municipal, a la dreta del riu d'Abella, a ponent del Tossal del Gassó i del Serrat del Corb, al nord de les Llaus i a llevant del Tossal de la Doba. Pertany a la partida de les Vielles.

## Etimologia

Joan Coromines associa Griu i Griva amb el nom del griu, animal mític, del grec gryphus. Es tractaria del reflex d'una llegenda que associava aquell ocell monstruós d'aspecte eriçat amb aquest lloc.

## Referències

* ↑ Coromines, 1995.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Griu". A Onomasticon Cataloniae. IV D-J. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-825-3.

## Enllaços externs

* Les Grives en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Les disperses

Les Disperses és un llibre d'antologia poètica escrit per Joan Maragall i publicat l'any 1904.

## Estructura

El llibre recull els següents poemes originals i traduccions de Goethe:
* Dins sa cambra (poema que li va fer guanyar la Flor Natural als Jocs Florals de Badalona
* L'hort
* Jugant
* Diumenge
* Romanza. Sens paraules
* A un amic
* Diades d'amor
* Davant del temporal
* Haidé
* Matinal
* Pirenenca
* Per la boira
* Hospitalàries
* L'ametller
* Oració a Santa Llúcia
* Els núvols de Nadal
* La balada del bes
* La missatgera més segura
* Soleiada
* Les roses franques
Traduccions de Goethe
* Elegies Romanes
* Alexis i Dora
* Lo nou Pausias i la Florista
* Mignon
* La copa del Rei de Thule
* La roseta de bardissa
* Nit nuvial
* Epigrames venecians
* Dedicatòria

## Contingut

Maragall va publicar en edició de Joventut (revista) una antologia que, com el seu nom indica, conté poesies pròpies de diverses èpoques i un bon nombre de les seves traduccions de l'obra de Goethe.

## Referències

* ↑ «Les Disperses. | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana». [Consulta: 14 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Índex del llibre a escriptors.cat
* Facsímil a la BNC.
# Les diseurs de vérité

Les diseurs de vérité (en àrab Al-Sahafiyoun) és una pel·lícula dramàtica neerlandesa-algeriana rodada en francès i ambientada a Algèria del 2000, dirigida i escrita per Karim Traïdia, algerià resident als Països Baixos. L'argument està inspirat en la vida del periodista Saïd Mekbel (Le Matin), conegut durant una estada a Amsterdam i que va ser assassinat el 3 de desembre de 1994, al seu retorn a Alger.

## Història

Sahafi és un periodista algerià dissident que escriu columnes satíriques a un diari, raó per la qual és amenaçat de mort i ha patit una sèrie d’atemptats contra la seva vida. Per això marxa als Països Baixos, on es troba el seu amic Madjid, que li recomana demanar-hi asil polític. Però cCom a parlant de la veritat es nega a conformar-se amb les intimidacions polítiques de la gihad islàmica.

## Repartiment

* Sid Ahmed Agoumi
* Mireille Perrier
* Jaap Spijkers
* Monic Hendrickx
* Mahmoud Benyacoud
* Rabah Loucif
* Saïd Bouskra
* Karim Traïdia.

## Premis i nominacions

Karim Traïdia va ser nominat al Premi Tigre al Festival Internacional de Cinema de Rotterdam l'any 2000. Va guanyar una Palma d'Or i el premi a la millor actuació masculina a la XXI edició de la Mostra de València,

## Referències

* ↑ Les diseurs de verité a africultures.com
* ↑ Les diseurs de verité, algeriades.com
* ↑ El festival acaba hoy con una gala en la que no se proyectará ningún filme, El País, 23 d'octubre de 2000
# Liberty (Nebraska)

Liberty és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 86 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Liberty tenia 86 habitants, 34 habitatges, i 24 famílies. La densitat de població era de 132,8 habitants per km².
Dels 34 habitatges en un 32,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,8% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 29,4% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,1% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 24,4% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 15,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.750 $ i la renda mediana per família de 22.813 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.583 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 10.793 $. Cap de les famílies i el 3,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Liberty». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Liberty». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Liberty (Comtat de Tioga)

Liberty és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 230 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Liberty tenia 230 habitants, 88 habitatges, i 60 famílies. La densitat de població era de 170,8 habitants/km².
Dels 88 habitatges en un 42% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,8% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 30,7% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,3% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 18,7% de 45 a 60 i un 11,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.219 $ i la renda mediana per família de 38.542 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.813 $ mentre que les dones 19.688 $. La renda per capita de la població era de 17.690 $. Entorn del 4,9% de les famílies i el 9,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Liberty». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Liberty». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lectio divina

Lectio divina és una metodologia de reflexió i de pregària d'un text bíblic que han desenvolupat els catòlics des dels primers anys del cristianisme. El primer a fer servir l'expressió fou Orígenes (c. 185-254), teòleg, qui afirmava que per llegir la Bíblia amb profit calia fer-ho amb cura, constància i pregària. Al centre de la pràctica de la lectio divina es troba una actitud receptiva i reflexiva del que Déu diu mitjançant la Paraula.
Té quatre parts, que no s'han d'entendre com quatre passos, sinó com quatre parts d'una única lectura: lectura, meditació, pregària i contemplació. S'han de realitzar en silenci i contemplativament. Durant l'edat mitjana, aquesta metodologia era emprada sobretot entre els monjos, amb el temps, emperò, s'ha estès a la resta de fidels, religiosos o laics, i actualment i d'ençà el Concili Vaticà Segon és una pràctica comuna entre els catòlics.

## Parts de la lectio divina

A l'hora de fer la lectura és important no dividir-la en quatre parts separades entre elles, sinó unir aquestes diferents fases en una única lectura, lectura que ha de ser meditada i pregada en contemplació:
* Lectio: lectura, què diu el text
* Meditatio: meditació, què ens diu Déu al text
* Oratio: pregària, què volem dir a Déu sobre aquest text
* Contemplatio: contemplació, què fer com a resultat de la pregària

## Història
### Orígens

Els principis de la lectio divina els sistematitza d'alguna manera per primera vegada Orígenes el 220 dC. Fins aleshores, el judaisme practicava ja la relació de l'home amb la Paraula de Déu mitjançant la lectura, la meditació, la pregària i la contemplació.
Orígenes afirmà que, per llegir fecundament la Bíblia, calia fer-ho amb cura, constància i pregària, i insisteix també en la importància de llegir les Sagrades Escriptures parant atenció a diversos nivells possibles de significacions.

## Referències

* ↑ Vasile GORZO «Elemente Introductive la Lectio Divina» (en français). Studia Theologica III, février 2005. Arxivat de l'original el 2016-02-07 [Consulta: 6 novembre 2018]. Arxivat 2016-02-07 a Wayback Machine.
* ↑ Salvail, Ghislaine. Médiaspaul. Au carrefour des Écritures : initiation à la Lectio divina (en francès), 1994. ISBN 9782894202111.
# Leduc 0.21

El Leduc 0.21 va ser una aeronau de recerca construïda per René Leduc a França el 1953 per tal de refinar la propulsió dels estatoreactors. Inicialment proposat com 0.20, era essencialment igual al seu predecessor, el Leduc 0.10, però millorat, amb tancs de combustible afegits a les ales. El Leduc no era capaç d'enlairar-se per els seus propis medis, ja que, tan sols funcionava a partir dels 350 km/h i, per tant, havia de ser llençat des de l'aire per un avió quadrimotor llançadora.
Dos unitats van ser construïdes i van completar un programa molt detallat de proves de vol entre 1953 i 1956 per desenvolupar controls d'acceleració automatitzats i viables per els estatoreactors. En total es van realitzar un total de 284 vols lliures. Dissenyat només per velocitats subsòniques, el 0.21 va assolir una velocitat màxima de Mach 0.95.

## Especificacions

Característiques generals
* Tripulació: 1 pilot
* Longitud: 12,5 m.
* Envergadura: 11,6 m.
* Alçada:
* Superfície de l'ala 22 m2
* Pes buit: 3.300 kg.
* Pes carregat: 6.000 kg.
* Motor: 1× estatoreactor Leduc , 63,7 kN
Rendiment
* Velocitat màxima: 900 km/h

## Referències

* ↑ Besse, François. 100 aviones de leyenda. (en castellà). Barcelona: Reditar Libros, S.L., 2006, p. 36. ISBN 9788496449268.

## Enllaços externs

* http://xplanes.free.fr/stato/stato-2.html
# Literatura careliana

Literatura careliana és la literatura feta a la república de Carèlia en carelià, una llengua ugrofinesa, així com en finès.
El carelià té una rica tradició oral i musical pròpies, i els principals instruments són el kantele (una mena de plectre), el jouhikko i el virsikannel. El primer desenvolupament cultural es produí a finals del segle xix. El 1907 Heikki Ojansuu compongué un Karjalan kielen opas (Guia de la llengua carèlia), i el 1910 Iivo Härkönen (1882-1941) publicà el Karjalan kirja (Llibre de Carèlia). Més tard aparegué el diari Toukoumies i Harkonenva va treure el 1920 la revista Itäinen Vartis (Sentinella Oriental).
El 1920 s'hi fundaren els diaris Olonetskaha Kommuna, Punalainen Karjala (Carèlia Roja), i Punakantele (Kantele roig, 1928); i dins l'Associació d'Escriptors Proletaris de Carèlia, les seccions en rus (1926), carelià (1927) i finlandès (1927). D'aquesta manera es donaren a conèixer els primers escriptors com Jalmari Virtanen (1889-1939), considerat per Maxim Gorki com a veritable poeta proletari, i autor de Punakantele (1937); Hilda Tihla (1872-1944) autora de Les pàgines giren (1934-1936); Eemeli Parras (1884-1939) amb la novel·la El poble de Jymyvaara (1933), el poeta Lea Khelo (Tobias Guttari, 1907-1953) amb els poemes El meu país (1947) i Keitomuksia-kuvanksia (Exèrcit Roig, guàrdia lleial, 1932); l'assagista S. Norin (1909-1942), el novel·lista O. Johansson (1892-1939) i el dramaturg Ragnar Rusko (R. Nyström, 1898-1939), així com el rus V. Txekhov (1901). Aparegueren també els diaris Nachalo (1934-1935) i Na Rubezhe (1940) en rus, Karelia (1937-1940) en careli i Rintama (El front, 1932-1937) i Punalipuu (Bandera Roja, 1940) en finlandès. Els escriptors russos de Carèlia F. Isakov (1918-1941) i I. Kutasov (1910-1941) moriren lluitant a la Segona Guerra Mundial.
Després de la Segona Guerra Mundial, destacaren els escriptors Uljas Vikström (1910), amb les novel·les Termonen (1935), Sulevan Oksu (1961) i Toiska (1969) i T. Summanen (1931) en finès; F. Trofimov (1910), autor de Sobre nosaltres, les estrelles (1962) i Terra bella (1969), A. Linevskij (1902) amb Belomorje (1952-1965) i D. Gusarov (1924), amb El preu d'un ésser humà (1963) en rus. I en carelià destacaren el poeta Anti Timonen (1915) amb Som carelians (1969) i A la badia dels vents (1953); Nikkola Jakkola (1905-1967), autor de la tetralogia Vertent (1949-1966); P. Perttu (1918), N. Laine (1920), Ia. Rugoev (1918) amb Conte dels carelis (1949-1959) i Kaarle Krohn, considerat el principal laulajat (poeta-cantor). Més tard destacaren V. Ervasti (1913-1947), Salli Lund (1913-1947), B. Schmidt (1913), M. Sysoikov (1920) i G. Kikinov (1923-1964). El 1948 G. R. Sinisalo compòsà la primera simfonia carèlia, Herois del bosc, i el primer ballet, Sampo (1959), així com el poema simfònic Aino (1939), i el 1949 R. S. Pergament la primera òpera, Kumokho.

## Referències

* ↑ «The Karelians». [Consulta: 8 juliol 2018].