OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rizhao

Rizhao (xinès: 日照), romanitzat com Jihchao, és una ciutat a nivell de prefectura al sud-est de la província de Shandong, a la República Popular de la Xina. Està situada a la costa de la mar Groga i compta amb un important port marítim, el Port de Rizhao. Limita amb Qingdao al nord-est, Weifang al nord, Linyi a l'oest i al sud-oest, i mira a Corea i Japó a través de la mar Groga a l'est.
La població de la ciutat és de 2.968.365 persones segons el cens del 2020, de les quals 1.172.205 viuen a l'àrea urbana del districte de Donggang.

## Història

Rizhao es troba on van florir l'antigues cultures de Dawenkou i de Longshan. Rizhao va pertànyer al poble Dongyi durant les dinasties Xia i Shang (2070-1046 aC), i als Estats Ju i Yue durant el període de Primaveres i Tardors (770-476 aC) i el període dels Regnes Combatents (476-221 aC). Va passar a formar part de la Comandància de Langye a la dinastia Qin (221-206 aC). Rizhao va ser nomenada comtat de Haiqu (海曲縣) durant la dinastia Han occidental (206 aC-25 dC) i comtat de Xihai sota la dinastia Han oriental (25-220 dC).
Durant la dinastia Tang, juntament amb el comtat de Ju, Rizhao pertanyia a la prefectura de Mi de la prefectura de Henan. El segon any del període Yuanyou de la dinastia Song, es va establir el municipi de Rizhao, nom que significa "(el primer a rebre) sol". L'any 24 del període Dading de la dinastia Jin, es va establir el comtat de Rizhao. El 1940 va passar sota el control del Partit Comunista Xinès durant la guerra civil xinesa. Després de ser un comtat i des de 1985 una ciutat sota l'administració de Linyi, Rizhao es va convertir en una ciutat a nivell de prefectura dins de la província de Shandong el 1989.

## Referències

* 1 2 «China: Shāndōng (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map».
# Riz Ahmed

Rizwan Ahmed (Wembley, Londres, 1 de desembre de 1982), també conegut com a Riz Ahmed, és un músic i actor anglès. És conegut per les seves actuacions a The Road to Guantanamo, Shifty, Britz, Four Lions, i pels personatges de Rick a Nightcrawler i Nasir Khan a The Night Of.

## Biografia

Ahmed és britànic d'ascendència pakistanesa. Els pares d'Ahmed provenen de Karachi al Sind, Pakistan.
Ahmed va estudiar a la Merchan Taylors' School de Northwood. Es va graduar en Filosofia, Política i Economia al Christ Church College, Oxford. Més tard va estudiar teatre a la Central School of Speech and Drama.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Pel·lícula | Personatge | Notes |
| 2006 | The Road to Guantanamo | Shafiq | |
| 2008 | Shifty | Shifty | |
| 2008 | Baghdad Express | Talal | Curtmetratge |
| 2009 | Rage | Vijay | |
| 2010 | Four Lions | Omar | |
| 2010 | Centurion | Tarik | |
| 2011 | Black Gold | Ali | |
| 2011 | Trishna | Jay | |
| 2012 | Ill Manors | Aaron | |
| 2013 | The Reluctant Fundamentalist | Changez | |
| 2013 | Closed Circuit | Nazrul Sharma | |
| 2013 | Out of Darkness | Male | Curtmetratge |
| 2014 | Nightcrawler | Rick | |
| 2016 | Jason Bourne | Aaron Kalloor | |
| 2016 | Una | Scott | |
| 2016 | City of Tiny Lights | Tommy Akhtar | |
| 2016 | Rogue One | Bodhi Rook | |

### Televisió

| Any | Títol | Personatge | Notes |
| 2006 | The Path to 9/11 | Yosri | 2 episodis |
| 2006 | Berry's Way | Amir | Pel·lícula de televisió |
| 2007 | Britz | Sohail Wahid | 2 episodis |
| 2008 | Wired | Manesh Kunzru | 3 episodis |
| 2008 | Dead Set | Riq | 5 episodis |
| 2009 | Freefall | Gary | Pel·lícula de televisió |
| 2011 | The Fades | Neil | Episodi: "Episode 1" |
| 2016 | The Night Of | Nasir Khan | Minisèrie HBO; 8 episodis |
| 2016 | The OA | Elias Rahim | Sèrie Original de Netflix; 4 episodis |
| 2017 | Girls | Paul-Louis | Episodi: "All I Ever Wanted" |

## Discografia
### Àlbums

* MICroscope (2011)

### Singles

* "The Post 9/11 Blues" (2006)
* "People Like People" (2007)
* "Radar" (2008)
* "Shifty" (con Sway & Plan B) (2009)
* "Don't Sleep" (2009)
* "Hundreds and Thousands" (2010)
* "Get on It" (2010)
* "All of You" (2011)

## Referències

* 1 2 Godfrey, Alex «Riz Ahmed: ‘You don't need to tell me we live in scary times. I’m Muslim’» (en anglès). The Guardian, 23-07-2016. ISSN: 0261-3077.
* ↑ «Skin Deep meets Riz Ahmed» (en anglès). Skin Deep, 04-11-2015. Arxivat de l'original el 2016-12-20 [Consulta: 15 febrer 2017]. Arxivat 2016-12-20 a Wayback Machine.
# Roc dels Cimbells

El Roc dels Cimbells és una muntanya de 2.270 metres d'altitud del límit dels termes comunal de Nyer i de Toès i Entrevalls, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És quasi a l'extrem nord-est de l'apèndix que forma el sector sud-oest del terme de Nyer, i a l'extrem sud-est de l'apèndix semblant, però invertit del terme de Toès i Entrevalls. Forma part, amb el Puig de la Costa Llisa i el Puig de Ribes Blanques, de la carena que separa les valls del Torrent de Carançà, a ponent, i de la Ribera de Mentet, a llevant.
El Roc dels Cimbells és destí freqüent de les excursions del sector occidental del Massís del Canigó.

## Referències

* ↑ Roc dels Cimbells en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Becat, 2015.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «101 - Nyer i 175 - Toès i Entrevalls». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
# Robert Filliou

Robert Filliou (Sauve, 1926 - Las Eisiás de Taiac, 1987) va ser un poeta i artista francès involucrat amb el grup Fluxus.
Neix el 1926 en la localitat francesa de Sauve i mor el 1987 en un monestir budista de Las Eisiás de Taiac (Dordonya). El 1947 es trasllada a viure als Estats Units. Allà es gradua en economia en la Universitat de Califòrnia a Los Angeles. Durant els següents anys treballa per a l'ONU en el desenvolupament d'un programa de recuperació econòmica a Corea. A començaments dels anys 60 entra en contacte amb una sèrie de poetes i artistes que determinen l'inici de la seva carrera com a "creador permanent".

## Obra

El 1960 Filliou coneix a l'aleshores ballarí i poeta Daniel Spoerri amb qui publicarà els Pièges à mots (1964), una sèrie de muntatges visuals que prenen cos a les expressions fetes de la parla.
El 1962, en el Festival of Misfits que havia organitzat a Londres junt amb Daniel Spoerri, Filliou fa un dispositiu per compondre poemes: un parell de ruletes fetes amb rodes de bicicleta envoltades de paraules i expressions. El públic assistent pot compondre obres efímeres amb tan sols fer girar les rodes.
El 1967, com a part d'una discussió amb el pioner del happening Allan Kaprow organitzada per la Universitat estatal de Nova York, Filliou replanteja la fundació d'un Institut de Creació Permanent. La denominada 'Creació permanent' es distingeix per l'elaboració d'una obra lúdica de mínim impacte. L'art no monumental promogut per Filliou juga, més aviat, a alterar el sentit de la realitat, al mateix temps que estimula la participació a través del joc: «L'artista ha d'adonar-se'n que forma part d'un medi més ampli, el de la Creació Permanent que es desplega al seu entorn per tot arreu i allà on hi vagi».

## Bibliografia

* Pierre Tillman. Robert Filliou. Nationalité poète, Dijon, Les presses du réel, 2007 (francès)
* Robert Filliou. Catalogue raisonné des éditions et multiples, Dijon, Les presses du réel, 2003 (francès)

## Enllaços externs

* Art's Birthday
* L'art de Filliou
# Ruta del Ferro (Ripoll)

La Ruta del Ferro és una obra de Ripoll (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. És la part de la Ruta del Ferro i del Carbó que passa per Ripoll.

## Descripció

Línia de ferrocarril que unia les poblacions de Ripoll i Sant Joan de les Abadesses. El tram que correspon a Ripoll fa uns 6 km de llargada i voreja la riba esquerra del riu Ter. L'inici és al Passeig del Compositor Honorat Vilamanyà, i el paviment és d'asfalt i té una amplada de 2 m.

## Història

La Ruta del Ferro transcorre per l'antiga línia de ferrocarril que anava de Ripoll a Sant Joan de les Abadesses, però s'ha reconvertit en via per anar amb bicicleta o caminant. Al llarg del recorregut es pot observar la caseta de les Solses (residència de l'encarregat del manteniment de la línia), un fals túnel proper a Rama, i diversos bancs i aparells per fer exercici físic.

## Referències

* 1 2 «Ruta del Ferro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Ruta del Ferro i del Carbó

La Ruta del Ferro i del Carbó de Ripoll és una via verda que ressegueix en 15 km el trajecte que feia antigament la línia de tren entre Ripoll i Ogassa, passant per Sant Joan de les Abadesses. El servei ferroviari en el tram entre Sant Joan de les Abadesses i Toralles funcionà fins al tancament de les mines, l'any 1967. El tram comprès entre Sant Joan de les Abadesses i Ripoll, per la seva banda, es va mantenir en actiu fins a l'any del seu centenari, el 1980. Va ser inaugurat com a via verda el 1999.
La ruta uneix Ripoll, a 682 metres d'altitud, amb Sant Joan de les Abadesses a 775 m. Tot el traçat és asfaltat i està flanquejat per vegetació. Presenta un desnivell total de 160 metres que no supera l'1% de pendent en cap cas. Aquest tram de la via comença al quilòmetre 9, just davant de l'edifici de l'antiga estació de Sant Joan de les Abadesses. Sortint de l'estació, a uns tres cents metres, la via creua la carretera d'Ogassa i comença a ascendir suaument per la vall del Malatosca, un afluent del riu Ter que neix a la serra Cavallera. A quatre quilòmetres justos de l'estació de Sant Joan de les Abadesses, i a tretze de Ripoll, hom arriba a les mines de carbó d'Ogassa (975 m).
A l'estació de Sant Joan de les Abadesses s'inicia el tram d'enllaç fins a Olot, ciutat des de la qual parteix el traçat de la Ruta del Carrilet I fins a Girona, on enllaça amb la Ruta del Carrilet II. Aquestes rutes permeten arribar a la Costa Brava, a Sant Feliu de Guíxols, travessant les comarques de la Garrotxa, la Selva, el Gironès i el Baix Empordà.

## Vegeu també

* Via ciclista del Ter

## Referències

* ↑ «Ruta del Carbó i del Ferro». Consorci de les vies verdes de Girona, 2012. Arxivat de l'original el 2016-05-16. [Consulta: maig 2016].
* ↑ Acn «Adjudiquen les obres de millora a la via verda de Toralles  Ogassa de la Ruta del Ferro i del Carbó». El Punt, 01-04-2008.
* ↑ Sílvia Cano, 2015.

## Enllaços externs

* Cano, Sílvia «La Ruta del ferro i del carbó» (vídeo). País km 0. Xiptv, 12-08-2015.
# Rocaguinarda (Oristà)

Rocaguinarda és una masia d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Al costat dret del camí que porta a Crespí es troben les restes de la casa Rocaguinarda, actualment mig enderrocada.
Els diferents murs que la formaven són de pedres irregulars lligades amb morter.

## Història

En aquesta casa hi va néixer l'any 1582 el bandoler Perot Rocaguinarda. Aquest, fill de pagesos benestants, s'enfrontà amb les autoritats d'Oristà.
Cervantes recollí la figura d'aquest bandoler a la segona part del Quijote.
Prop de la casa hi ha una roca amb la firma de Perot Rocaguinarda entre d'altres

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Rocaguinarda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Rodolfo Dapena Dapena

Rodolfo Dapena Dapena (Outomuro, 4 de maig de 1960) és un exfutbolista gallec, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Provinent del CD Logroñés, a l'estiu de 1986 fitxa per l'Atlètic de Madrid, amb qui debuta a primera divisió. Eixe any, juga 25 partits amb els matalassers. La campanya posterior fitxa pel Celta de Vigo.
Hi roman tres temporades a l'equip de Balaídos, totes elles a la màxima categoria, en les quals hi seria titulars, sumant més del centenar de partits. L'estiu de 1990, el Celta perd la categoria, i el defensa marxa al Reial Betis, on disputa 19 partits i viu un nou descens. Amb els andalusos disputa la Segona Divisió l'any 91/92, en el qual jugaria 38 partits.
Posteriorment recala al CD Ourense, equip amb el qual alterna la Segona i la Segona Divisió B, tot sent una peça clau en la defensa orensana. Abans de retirar-se, també jugaria al Lalín.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Sabine Hass

Sabine Hass (Braunschweig, Alemanya, 8 d'abril de 1949 - Klagenfurt, Àustria, 17 de febrer de 1999) va ser una soprano operística alemanya, especialitzada en Wagner i Strauss.

## Biografia

Sabine Hass va créixer a Múnic. A l'edat de 5 anys va rebre lliçons de violí del seu pare, el músic de cambra Ernst Hass. Amb 16 anys va començar els seus estudis de cant amb Karl-Heinz Lohmann a Berlín i els va continuar més tard amb Esther Mühlbauer a Múnic, al Conservatori Richard Strauss. En 1970 Sabine Hass va debutar en l'Òpera Estatal de Stuttgart (Staatstheater Stuttgart), on va formar part de l'elenc durant set anys, passant després a ser una cantant autònoma.
Va actuar als grans escenaris del món, com ara Múnic, Berlín, Dresden, Viena, Londres, París, Tel-Aviv, Frankfurt am Main, Hamburg, Nàpols, Torí, Lisboa, Salzburg, Barcelona, Rio de Janeiro, etc. Des de 1991 fins a 1994 va cantar al festival de Bayreuth el paper de Senta de Der fliegende Holländer (L'holandès errant). A la Scala de Milà va destacar en 1983, com a Elsa de Lohengrin, i dos anys més tard, en el mateix paper, al Metropolitan Opera de Nova York.
A més a més de la seva presència escènica, Sabine Hass va ser una cantant de concert molt sol·licitada.
L'any 1979 es va casar amb el cantant d'òpera Arthur Korn (baix operístic). Sabine Hass va morir de càncer als 49 anys.

## Repertori (selecció)

* Isolde - Tristan und Isolde (Richard Wagner)
* Färberin - Die Frau ohne Schatten (Richard Strauss)
* Elisabeth - Tannhäuser und der Sängerkrieg auf der Wartburg (Wagner)
* Senta - Der Fliegende Holländer (Wagner)
* Elsa - Lohengrin (Wagner)
* Sieglinde - Die Walküre (Wagner)
* Isabella - Das Liebesverbot (Wagner)
* Chrysothemis - Elektra (Strauss)
* Ariadne - Ariadne auf Naxos (Strauss)
* Leonore - Fidelio (Ludwig van Beethoven)
* 1a dama - Die Zauberflöte (Wolfgang Amadeus Mozart)
* Rezia - Oberon (Carl Maria von Weber)

## Discografia

* Wagner: Das Liebesverbot, segell: Orfeo d'or 1983
* Die Frau ohne Schatten, segell: Teldec 1997

## Fonts

* Karl J. Kutsch/Leo Riemens: Großes Sängerlexikon, Múnic 1999

## Referències

* ↑ «Sabine Hass» (en alemany). isoldes-liebestod.net. [Consulta: 7 agost 2017].
* ↑ «Gran Teatro del Liceo». La Vanguardia, 28-11-1980, pàg. 51.
* ↑ «Sabine Hass gestorben» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 19-02-1999 [Consulta: 7 agost 2017].
# Saint-Christophe-de-Double

Saint-Christophe-de-Double és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 654 | 696 | 619 | 534 | 564 | 578 | 644 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-2008 | Guy Autier | |
| 2008- | Renée Hurteau | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Saint-Laurent-des-Bois (Eure)

Saint-Laurent-des-Bois és un municipi francès, situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 1999 tenia 171 habitants.

## Situació

Saint-Laurent-des-Bois es troba al sud-est del departament de l'Eure, dins el Campagne de Saint-André.

## Administració

L'alcalde del municipi és Guy Bazire (2001-2008).

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 220 | 206 | 210 | 195 | 208 | 183 | 187 | 176 | 153 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 133 | 140 | 118 | 110 | 102 | 102 | 93 | 101 | 100 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 86 | 74 | 79 | 65 | 83 | 79 | 92 | 68 | 63 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 56 | 58 | 73 | 102 | 184 | 171 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Vegeu també

* Llista de municipis de l'Eure

## Enllaços externs

* Saint-Laurent-des-Bois al lloc web de l'INSEE Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
* Saint-Laurent-des-Bois a WikiMapia
# Saint-Léger-du-Gennetey

Saint-Léger-du-Gennetey és un municipi francès situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 154 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Léger-du-Gennetey era de 154 persones. Hi havia 55 famílies de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 31 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 63 habitatges, 51 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 62 eren cases i 1 era un apartament. Dels 51 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris, 16 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien una cambra, 2 en tenien dues, 2 en tenien tres, 20 en tenien quatre i 25 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 23 habitatges hi havia un automòbil i a 26 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Léger-du-Gennetey el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 8 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 95 persones, 71 eren actives i 24 eren inactives. De les 71 persones actives 69 estaven ocupades (39 homes i 30 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 24 persones inactives 3 estaven jubilades, 11 estaven estudiant i 10 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 7 establiments que hi havia el 2007, 6 eren d'empreses de serveis i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Saint-Léger-du-Gennetey hi havia 10 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Léger-du-Gennetey a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Léger-du-Gennetey a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sant Joan de Viladellops

Sant Joan de Viladellops és una església del municipi d'Olèrdola (Alt Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella d'una nau rectangular restaurada el 1950 pels Marquesos d'Alfarràs. A la façana de ponent, porta de punt rodó i ull de bou de doble esqueixada. Campanar de cadireta. A la façana S hi ha afegida la sagristia, obra barroca temps en què es feren reformes d'enriquiment en el temple. L'ara primitiva d'altar, amb forats per les reliquies, l'han posada a fora amb un peu de pedra i hi celebren missa quan no s'hi cap a l'interior. De l'interior, cal esmentar: les restes d'unes pintures, possiblement romàniques a un arc lateral, la talla barroca de fusta de Sant Joan, un quadre de Sant Isidre i sobretot el frontal d'altar del segle xvii, fet de rajoles policromades signat per l'autor "Fancehs Funtanal" representant Sant Joan, la Mare de Déu i Sant Ramon de Penyafort.

## Referències

* ↑ «Sant Joan de Viladellops». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Sant Martí de Peralada

Sant Martí és una església al nucli de Peralada (Alt Empordà), inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. l'església de Sant Martí és un edifici de grans dimensions, d'una nau amb capelles laterals, creuer amb cúpula i absis poligonal. La nau és coberta amb volta de llunetes; el mateix tipus de coberta presenten les capelles laterals, el transsepte i la capçalera. La façana té una composició senzilla: Una porta modificada de maó, rectangular, amb una fornícula al damunt d'arc de mig punt, i un òcul situat a la part superior. El campanar es troba a la dreta; és de base quadrada, fet amb carreus ben tallats. A la part superior té quatre grans obertures d'arc de mig punt motllurades i merlets de coronament de maó i pedruscall.
Hi trobem alguns elements romànics, situats al mur lateral de migdia, davant la plaça de Mossèn Pere Dausà. Aquest fragment de parament és l'únic conservat del període romànic, i té un aparell de pedres irregulars. A la part superior hi ha una obertura d'arc de mig punt, atrompetada, amb dovelles de pedres molt ben escairades. Al mateix mur, situat a un nivell més baix, hi ha un timpà corresponent a una porta romànica. És d'arc de mig punt i conserva relleus decoratius. A l'espai interior del timpà hi ha una inscripció sepulcral amb lletres gòtiques que fan referència al soterrament de Bernat Dorca, mort el 1225.

## Història

Sant Martí de Peralada apareix documentada des del 1002, en una epístola del papa Silvestre II al bisbe Odó que confirmava diverses possessions de la Seu de Girona, encara que és probable que existís anteriorment. D'aquest primer període es conserven alguns vestigis, tot i que corresponen a diverses etapes constructives. L'autor Joan Badia data el parament entre els segles x i xi, i la finestra i el timpà en els segles xii i xiii.
El campanar és gòtic, dels segles XIV-XV. L'actual aspecte del temple de Sant Martí de Peralada correspon a una reconstrucció realitzada el segle xviii, encara que l'església existia des de l'època romànica.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Martí de Peralada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].