OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abd-al-Qàdir Dihlawí

Abd-al-Qàdir Dihlawí (Delhi 1753/1754- 1813) fou un teòleg indi fill de l'erudit i reformador religiós musulmà Walí-Al·lah Dihlawí (شاہ ولی اللہ محدث دہلوی Xah Waliullah). Va traduir l'Alcorà a l'urdú (urdú: موضح القرآن, Mudih-i Kur'an), publicat el 1790/1791.

## Bibliografia

* Garcin de Tasay, Histoire de la literature Hindouie et Hindoustanie, París 1870
* Inayatullah, Sh. «ʿAbd al-Ḳādir Dihlawī». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 29 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/abd-al-kadir-dihlawi-SIM_0094>
# Encefalitis

Les encefalitis són un conjunt de malalties produïdes per una inflamació de l'encèfal. Són bastant freqüents, sobretot en determinades regions del món i es produeixen generalment per una infecció, que pot estar causada per diversos organismes patògens com ara rickèttsies, espiroquetes, leptospires o altres bacteris, paràsits, fongs i virus. En algunes ocasions també poden ser provocades per una resposta autoimmunitària. Tanmateix, sovint, quan es fa referència a una encefalitis sol fer-se com a sinònim d'encefalitis vírica. De fet, els virus són els agents patògens més freqüents en les encefalitis. A Europa, l'encefalitis vírica més greu és l'encefalitis transmesa per paparres (TBE, de l'anglès tick-borne encephalitis).
Amb l'excepció dels virus, l'encefalitis sol ser un símptoma més, gairebé mai el més cridaner, dins del quadre clínic de la malaltia. La fase aguda de la malaltia pot durar entre 1 i 2 setmanes. En els casos més greus l'encefalitis es pot manifestar a través de la pèrdua de consciència, convulsions, debilitat muscular, demència severa sobtada, problemes de parla, visió o audició i al·lucinacions. Altres símptomes poden ser febre, mal de cap, vòmits, hipersensibilitat a la llum, rigidesa de coll i esquena, confusió, somnolència, inestabilitat i irritabilitat.
Les encefalitis es diagnostiquen a través d'una ressonància magnètica nuclear i una punció lumbar. Es solen tractar amb antivirals combinats amb corticoides per reduir la inflamació del cervell, i altres medicaments per alleujar el mal de cap, la febre i les convulsions. En els casos d'encefalitis autoimmunitàries també s'utilitza la plasmafèresi per eliminar els anticossos anòmals de la sang.
El pronòstic de l'encefalitis varia segons el nivell d'infecció i simptomatologia. Mentre que els casos lleus poden recuperar-se completament en un termini d'entre dues i quatre setmanes, els casos més greus poden deixar seqüeles i fins i tot arribar a causar la mort. En el cas de l'encefalitis transmesa per paparres, la mortalitat no arriba al 2 per cent, però fins a un 50 per cent dels pacients que n'han patit la forma aguda en poden tenir seqüeles, amb una síndrome post-encefàlica de llarga durada.

## Referències

* ↑ Granerod J et al. «Causes of encephalitis and differences in their clinical presentations in England: A multicentre, population-based prospective study». Infectious Diseases. The Lancet, 10, 12, 2010, pàg. 835-844. DOI: 10.1016/S1473-3099(10)70222-X [Consulta: 22 agost 2023].
* ↑ «Encefalitis». Optimot. [Consulta: 23 febrer 2013].
* 1 2 «Encefalitis - Enfermedades cerebrales, medulares y nerviosas» (en castellà). [Consulta: 1r juny 2021].
* ↑ «Dia Mundial de l'Encefalitis». Sanitat i salut - Ajuntament de Barcelona, 18-02-2021. [Consulta: 13 gener 2022].
* 1 2 «L'encefalitis transmesa per paparres i la llet crua, un risc que haurem de tenir en compte». Agència Catalana de Seguretat Alimentària, 16-12-2020. [Consulta: 13 gener 2022].
* 1 2 3 «Meningitis and Encephalitis Information Page | National Institute of Neurological Disorders and Stroke». [Consulta: 1r juny 2021].

## Vegeu també

* Encefalitis vírica
# Roca de la Feixa

La Roca de la Feixa, és una muntanya de 2.092,9 m d'altitud situada en el terme municipal de la Vall de Boí, al límit dels antics termes de Barruera i Durro, a l'Alta Ribagorça. Es troba a l'est del poble de Barruera, i al nord-est del de Durro. Separa les valls de Durro i de Boí i Taüll.

## Referències

* ↑ «roca de la Feixa | enciclopedia.cat». [Consulta: 2 novembre 2022].
# Turó de la Bassa

El turó de la Bassa és una muntanya de 600 metres que es troba al municipi de Pinós, a la comarca del Solsonès.

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Lehmann

«Lehmann» té aquests significats:
Lehmann, Lehman:

## Lehmann

* Erich Leo Lehmann
* Jens Lehmann (futbolista)
* Jens Lehmann (ciclista)
* Liza Lehmann
* Lotte Lehmann
* Matthias Lehmann
* Otto Lehmann
* Lilli Lehmann
* Marie Lehmann
* la discontinuïtat de Lehmann

## Lehman

* Ernest Lehman
* Lehman Brothers Holdings Inc.
# Cyngen Glodrydd

* Per al rei de Powys del segle ix amb el mateix nom, vegeu «Cyngen ap Cadell».
Cyngen Glodrydd, o Cyngen ap Cadell, (470? - ?) fou un rei de Powys que visqué al segle vi.
Cyngen era fill de Cadell Ddyrnllwg i descendia de Vortigern, el llegendari alt rei de Gran Bretanya. No se sap quan pujà al tron, però sí que es coneix el seu predecessor: Rhyddfedd Frych, probablement el seu oncle. De fet, Cyngen encara era un nen o potser ni tan sols havia nascut quan morí son pare i és possible que Rhyddfedd fos el regent, però no es coneixen les condicions en què es transmeté el poder a causa de la manca d'arxius.
El seu malnom, Glodrydd (famós), es pot deure als seus donatius a l'Església i al seu mecenatge de nombrosos "sants" gal·lesos, amb el benentès que els gal·lesos consideraven "sant" un sinònim de "religiós ancià i pietós". Per altra banda i contradictòriament Cyngen, encarnat en la figura d'"Aurelius Caninus" (Aureli el Gós), és probablement un dels cinc reis que Sant Gildas fustiga en la seva obra De Excidio Britanniae acusant-los de cruels, rapaços i pecadors.
El succeí en el tron el seu fill Pasgen i, posteriorment, un altre fill, Brochwel.
# Arenas de Iguña

Arenas de Iguña és un municipi de la Comunitat Autònoma de Cantàbria. Limita al nord amb Cieza, a l'oest amb Los Tojos, al sud amb Molledo i Bárcena de Pie de Concha i a l'est amb la Anievas i Corvera de Toranzo. Està situat en la comarca del Vall del Besaya. Durant l'Antic Règim Iguña va ser un dels nombrosos senyorius que van posseir a Cantàbria els Marquesos d'Aguilar de Campoo, Comtes de Castañeda.

## Localitats

* Arenas de Iguña (Capital), 588 hab.
* Bostronizo, 132 hab.
* Cohiño, 72 hab.
* Las Fraguas, 165 hab.
* Los Llares, 44 hab.
* Palacio, 41 hab.
* Pedredo, 241 hab.
* San Cristóbal, 174 hab.
* San Juan de Raicedo, 134 hab.
* San Vicente de León, 54 hab.
* Santa Águeda, 4 hab.
* La Serna, 233 hab.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2005 |
| 2.414 | 2.499 | 2.225 | 2.607 | 2.729 | 2.812 | 3.041 | 2.763 | 2.599 | 2.374 | 2.041 | 1.897 |
Font: INE

## Enllaços externs

* Arenas de Iguña a Cantàbria 102 municipis
* Arenas de Iguña Arxivat 2004-05-17 a Wayback Machine. a Turisme de Cantàbria
* Arenas de Iguña Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine. a Cantàbria Jove
# Ernest Ibàñez Neach

Ernest Ibàñez Neach (Lleida, 1920 - ídem, 23 de març de 2011) va ser un pintor lleidatà. La seva trajectòria fa que sigui considerat un dels artistes més prolífics de la història de l'art lleidatà recent.
Deixeble de Josep Benseny, Ibàñez fou un dels fundadors del Cercle de Belles Arts de Lleida, a més de ser un dels inspiradors ideològics del Grup Cogul.
Iniciat en la pintura de la mà de Josep Barberà i Josep Benseny, Ibáñez també va destacar pel seu perfil docent: el 1953 obria la seva pròpia escola de dibuix i pintura, i el 1957 era nomenat professor de pintura del Cercle de Belles Arts de Lleida. L'any 1994 fou l'encarregat del taller d'expressió plàstica de l'escola municipal de Belles Arts de Lleida.
Pel que fa a la seva activitat creadora, Ibàñez va participar en nombroses exposicions individuals i col·lectives al llarg de la seva vida. Destaca la seva participació en la mostra del "Grup dels cinc", al costat de Marià Gomà, Manel Niubó, Ramon Fontova i Josep Barberà, o la seva presència a la Segona Biennal Hispano Americana (l'Havana 1953, Barcelona 1955). També va participar en una exposició del Cercle Maillol de Barcelona i va formar part del Moviment Artístic Mediterrani.
Ibàñez arribà a la seva plenitud als anys 60, quan s'introduí en l'informalisme i la pintura matèrica tot exposant a Barcelona al costat de Josep Guinovart, Joan-Josep Tharrats, Joan Vilacasas i Albert Ràfols Casamada i impulsant el naixement del Grup Cogul a Lleida.
Exemples de l'obra d'Ernest Ibáñez es conserven al MNAC, al Museu Morera de Lleida, a la Biblioteca Nacional de Madrid i a altres col·leccions espanyoles, americanes i daneses.

## Obra

Ernest Ibáñez és, sens dubte, un dels pintors amb una trajectòria més complexa i personal de tota la generació sorgida a l'ombra de Josep Benseny. Pintor prolífic i incansable experimentador, la seva producció abasta estils molt diferents i s'endinsa, fins i tot, en el camp de la literatura i la filosofia.

## Referències

* ↑ Echauz, Pau. «Ernest Ibàñez Neach, obituari». La Vanguardia. [Consulta: 23 febrer 2013].
* ↑ «Ernest Ibàñez Neach». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 Nadal Gaya, Joan Manuel. Diccionari de pintors, escultors, gravadors i dibuixants : l'art a la Lleida del segle XX. Lleida: Pagès, 2003, p. 171-17174. ISBN 8479359986 [Consulta: 23 febrer 2013].
* 1 2 Gabarell, Francesc. «Ernest Ibàñez Neach». Índex d'artistes amb obra al Museu Morera. Museu d'Art Jaume Morera. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 23 febrer 2013].

## Bibliografia

* Ibàñez, Ernest; Petit, S.; Llevot, Antoni. Ernest Ibàñez Neach. Tarragona: Ajuntament de Lleida, Escola de Belles Arts, 1994.
* Navarro Guitart, Jesús. Ernest Ibàñez Neach. Mestres de Ponent IV. Lleida: Institut d'Estudis Ilerdencs, 1996.
* Navaro Guitart, Jesús. Ernest Ibàñez Neach. Lleida: Museu d'Art Jaume Morera, 1997. ISBN 84-922103-8.

## Enllaços externs

* Tumblr dedicat a Ernest Ibàñez Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Richard Altwasser

Richard Francis Altwasser va ser un enginyer i inventor britànic, responsable pel disseny de maquinari de l'Spectrum.

## Biografia

Altwasser es va graduar al Trinity College de Cambridge amb una llicenciatura en enginyeria al juny de 1978. Va ser contractat per Sinclair Research el setembre de 1980. El seu primer treball assignat va ser escriure alguns programes per demostrar les capacitats de la nova ROM de 8 KiB i de l'expansió de memòria d'accés aleatori (RAM) de 16 KiB per al ZX80. Després d'això, va treballar en la placa de circuit imprès del ZX81.
Després del llançament del ZX81, Altwasser va ser promogut a l'equip de desenvolupament d'ordinadors i va treballar en el desenvolupament del ZX Spectrum, des dels primers debats tècnics al final del juliol de 1981. La seva principal contribució va ser el disseny del mode gràfic utilitzant menys de 7 KiB de memòria. Ell també va participar de les etapes preliminars del desenvolupament del ZX Microdrive.
Altwasser va deixar Sinclair al començament del maig de 1982 per establir la seva pròpia empresa, juntament amb Steve Vickers, autor del manual de l'Spectrum. Provisionalment anomenada Rainbow Computing Company, l'empresa es va convertir més endavant en Jupiter Cantab Limited.
Jupiter Cantab va llançar un únic producte, un ordinador domèstic anomenat Jupiter Ace. L'Ace va ser un fracàs tant al Regne Unit quant als mercats dels EUA. L'empresa es va declarar en fallida el novembre de 1983.

## Referències

* 1 2 3 4 «The Engineer Behind The Spectrum» (en anglès). Your Computer, 01-07-1982. Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ «Secret plans laid by new company» (en anglès). Sinclair User, 01-07-1982. Arxivat de l'original el 2011-05-16. [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ «Spectrum team deal their Ace» (en anglès). Popular Computing Weekly, 01-08-1982. [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ «Jupiter hits the dust» (en anglès). Popular Computing Weekly, 03/09-11-1983. [Consulta: 1r maig 2011].

## Enllaços externs

* «Display for a computer» (patent del mode gràfic de l'Spectrum per Richard Altwasser) Arxivat 2012-12-12 at Archive.is (anglès)
* ZX Spectrum's chief designers reunited 30 years on (anglès)
# Unununium

Unununium és un sistema operatiu sense nucli, ideat amb l'objectiu de ser ràpid i simple. El projecte es va iniciar pels voltants de l'any 2000, per l'informàtic Dave Poirier. El 2004, la versió 0.1 d'Unununium fou treta al públic. El projecte es va abandonar definitivament el 2007 per manca de suport i interès, i no es mostren signes que indiquin una represa del projecte. El web ja no està actiu.

## Referències

* ↑ «Article de PCmag sobre Unununium» (en anglès). Computer Desktop Encyclopedia - 9th Ed. 10,000 terms, 1,000 illustrations. Includes Windows CD-ROM. 1,124 pages, (c) 2001. Published by Osborne/McGraw-Hill. (ISBN 0-07-219306-9)

## Enllaços externs

* Notícia de l'aparició de la versió 0.1 d'Unununium
* Pàgina web del projecte (observat des de Wayback Machine)
# Endogàmia

Endogàmia és la pràctica del matrimoni dins d'un grup ètnic determinat, classe social o grup sociològic, refusant-ne d'altres considerant-los inapropiats pel matrimoni o per altres relacions personals. El terme endogàmia s'oposa al d'exogàmia. Etimològicament prové del grec amb el significat de «matrimoni a l'interior»'. El significat s'ha estès a significats que no tenen a veure amb el matrimoni com l'endogàmia professional quan els fills tendeixen a heretar la professió dels pares.
L'endogàmia és comuna en moltes cultures i grups ètnics però la globalització tendeix a contrarestar aquesta tendència i exposar grups ètnics anteriorment aïllats a una més àmplia varietat de pobles i cultures. Alguns grups religiosos són notablement endogàmics (jueus, musulmans, alguns grups cristians, etc.) fins i tot amb l'afegit de requerir la conversió per matrimoni

## Tipus d'endogàmia

* Per l'àrea geogràfica (endogamia geogràfica);
* Segons la classe social (endogamia social)
* Per l'ofici (endogamia professional).
* Per la religió practicada (endogamia religiosa).
L'endogamia contribueix a mantenir els grups minoritaris en la diàspora però la consanguinitat pot fer que les malalties genètiques el debilitin. El percentatge de matrimonis interracials als Estats Units és petit comparat amb els matrimonis totals, però està augmentant entre els joves.
Alguns exemples de grups religiosos endogàmics són:
* Assiris
* Jueus, sobretot els asquenazites
* Yazidites, minoria del nord de l'Iraq
* Armenis minoria que vivien a l'Iran
* Amish, a Amèrica
* Testimonis de Jehovà
* Mormons
* Parsis, la minoria que viuen a l'Índia
* samaritans
* Els catòlics romans als Estats Units fins a la dècada de 1950
* El sistema de castes de l'Índia

## Referències

* ↑ «Endogàmia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ New Light on Origins of Ashkenazi in Europe - New York Times
* ↑ Belding, Theodore C. Nobility and Stupidity: Modeling the Evolution of Class Endogamy Arxivat 2009-02-26 a Wayback Machine., Universitat de Michigan. 2004. 1-25. 7 de novembre de 2007.
# Lehmannita

La lehmannita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de Johann Gottlob Lehmann (4 d'agost de 1719, Langenhennersdorf, Electorat de Saxònia - 22 de gener de 1767, Sant Petersburg, Imperi rus) destacat mineralogista i geòleg, un dels fundadors de l'estratigrafia.

## Característiques

La lehmannita és un arsenat de fórmula química Na$_{18}$Cu₁₂TiO₈(AsO₄)₈FCl₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2020. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Està estretament relacionada amb l'arsmirandita, amb la qual va ser codescrita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5065/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la fumarola Arsenàtnaia, al volcà Tolbàtxik (Krai de Kamtxatka, Rússia), on es troba com a cristalls equants de fins a 20 × 20 × 30 µm, generalment entrecreuats per formar crostes fines de fins a 2 × 3 cm d'àrea. Aquest indret del volcà Tolbàtxik és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Lehmannite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 juliol 2021].
# Cronologia dels vols espacials

Aquest article és una cronologia de vols espacials coneguts, tant tripulats com no tripulats, cronològicament ordenats per data de llançament. Causa de la seva gran grandària, la línia de temps es divideix en petits articles, un per cada any des de 1951. Hi ha una llista separada per a tots els vols que es van produir abans de 1951.
La llista de 2024, i en les llistes per als anys següents, poden contenir llançaments que no han ocorregut encara.
Per al propòsit d'aquest article, un vol espacial es defineix com qualsevol vol que travessa la línia de Karman, la vora de l'espai reconegut oficialment, que és a 100 km sobre el nivell del mar (AMSL). La línia de temps conté tots els vols que s'han fet, o estaven destinats a fer-ho, però no va poder ser, o està previst fer-ho en un futur no gaire llunyà.

## Llançaments orbitals

* Fracassat
* Fracassat parcialment
* Reeixit
* Programat

## Encontres espacials a partir de 2020

| Data (UTC) | Nau/Sonda | Esdeveniment | Comentaris |
| 24 de setembre de 2023 | OSIRIS-REx | Arribada de les mostres a la Terra |
| Juliol de 2031 | Hayabusa2 | Arribada a l'asteroide 1998 KY26 | |

## Referències

* ↑ «Eureka» (en castellà). Daniel Marin, 26-10-2015.
* ↑ «はやぶさ２、次のミッションは小惑星「１９９８ＫＹ２６」…ＪＡＸＡ» (en japonès). The Yomiuri Shimbun, 13-09-2020. Arxivat 2020-12-05 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-12-05. [Consulta: 10 febrer 2021].

## Vegeu també

* Portal: Espai
* Espai exterior
* Exploració espacial
* Vehicle de llançament
| Kyle, Ed. «Space Launch Report». (anglès) Wade, Mark. «Encyclopedia Astronautica». (anglès) Krebs, Gunter. «Chronology of Space Launches». Gunter's Space Page. (anglès) «Space Information Center». JAXA. (japonès) McDowell, Jonathan. «Jonathan's Space Report». Jonathan's Space Page. (anglès) «Mission Set Database». NASA GSFC. (anglès) «NASASpaceFlight.com». (anglès) «Launch Logs». Orbital Report News Agency. (anglès) «Space Calendar». NASA JPL. (anglès) «Southwest Space Archive». (anglès) «Launch Forecast». SPACE.com. (anglès) «Spaceflight Now». (anglès) Pietrobon, Steven. «Steven Pietrobon's Space Archive». (anglès) «U.S. Space Objects Registry». (anglès) «Хроника освоения космоса» (en rus). | Referències genèriques: |
# Acacia caffra

Acacia caffra és una espècie de planta de la subfamília de les Mimosoideae dins el grup de les Lleguminoses. És un arbust o arbre caduc fi de fins a 14 m d'alçada i es troba als matollars costaners, pasturatges i a la sabana. És una espècie que s'usa per al fer fusta per a pipes. Fa suro de color gris i fissurat. Les branquetes són marró-vermelloses amb estries grises longitudinals. Les espines són llargues, en forma de ganxo, i normalment en parells per sota dels nodes, encara que inclogui algunes repartides al llarg de la tija. Les fulles són llargues d'uns 15-20x6cm amb uns 10-20 parells de pinnes (fulletes). El pecíol és llarg i presenta una glàndula al costat del primer parell de pinnes. la inflorescència es presenta en forma d'espiga de flors d'un color blanc groguenc que floreix el Setembre-Octubre o com a molt aviat cap a Juliol. El fruit és en forma de beina dehiscent, és a dir, un llegum de color marró que s'obre longitudinalment deixant caure les llavors durant la seva dispersió. El fullatge i els fruits són considerats com a bon farratge per a bestiar.
A Sud-àfrica, A. caffra, és una espècie molt variable. La forma trobada a Harare és més robusta del normal amb pinnes més llargues i beines més amples. Això dona crèdit a suggerir que va ser importat de la zona Rustenburg-Waterberg amb les carretes de bous a principis de segle. És una espècie que creix bastant ràpid, rebrota bé i sembla que és resistent al fred. El nom específic es pensa que prové de Kaffraria, un antic nom de la part est de la província del Cap.

## Distribució i ecologia

És una espècie sud-africana que només creix al sud-est de Botswana, al nord i a l'est de Sud-àfrica, a l'est de Ciutat del Cap i cap al sud de Moçambic. També existeix una població aïllada que creix en sòls argilosos per la zona de Zimbàbue. La localització, ara un camp de construcció, va ser una antiga zona en expansió en la que hi havia transport tirat per bestiar i és possible que A.caffra provingui d'aquella època. Malgrat ser una població petita s'ha mantingut en el transcurs dels anys. Fora de la zona de Zimbàbue normalment és una espècie de boscos oberts sobre muntanyes rocoses i arbusts de valls seques.

## Galeria

* Brots de les fulles i flors
* Beines
* Troncs amb el cor podrit
* Duramen/albeca
* Tronc/Escorça

## Referències

* ↑ «Acacia caffra» a EOL. Data consulta: 31 de gener de 2014.
* 1 2 Field Guide to the Acacias of Zimbabwe, TIMBERLAKE, J; FAGG, C; BARNES, R. - Pub 1999 ISBN 0797419365
# Aproni

Aproni és el nom dels següents personatges:
* Gai Aproni va ser un dels tribuns de la plebs elegits en abolir-se el decemvirat l'any 449 aC
* Quint Aproni era el cap dels decumani a Sicília durant el govern de Verres (després del 73 aC) i va ser un dels més rapinyaires.
* Luci Aproni, cònsol i militar romà
* Lluci Aproni Cesià, cònsol romà
# Ernest Kockler

Ernest Paul Kockler (Chicago, 16 de juliol de 1892 - Libertyville, Illinois, 20 de setembre de 1970) va ser un ciclista estatunidenc que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1920 a les proves de Contrarellotge individual i Contrarellotge per equips.
Com a professional es va especialitzar en les curses de sis dies.

## Palmarès

* 1922
** 1r als Sis dies de Chicago (amb Alfred Goullet)
* 1923
** 1r als Sis dies de Chicago (amb Carl Stockholm)
** 1r als Sis dies de Nova York (amb Percy Lawrence)

## Referències

* ↑ «Olympedia – Ernest Kockler». [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «KOCKLER Ernest Paul». [Consulta: 13 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Tylostega

Tylostega és un gènere d'arnes de la família Crambidae descrit per Edward Meyrick el 1894.

## Taxonomia

* Tylostega chrysanthes Meyrick, 1894
* Tylostega lata Du & Li, 2008
* Tylostega luniformis Du & Li, 2008
* Tylostega mesodora Meyrick, 1894
* Tylostega pectinata Du & Li, 2008
* Tylostega photias Meyrick, 1894
* Tylostega serrata Du & Li, 2008
* Tylostega tylostegalis (Hampson, 1900)
* Tylostega valvata Warren, 1896

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 13 març 2019].
* ↑ Pitkin, Brian; Jenkins, Paul. «Tylostega Meyrick, 1894» (en anglès). Butterflies and Moths of the World. Londres: Natural History Museum, 05-11-2004.

## Bibliografia

* Du, X.-C. & Li., H.-H. (2008). Zootaxa 1681: 51-61.
# Espècie precocial

En zoologia, les espècies considerades precocials són aquelles en què les cries són capaces de veure-hi, sentir-hi, posar-se dempeus i dur a terme la resta de funcions pròpies de l'individu adult pràcticament des del naixement. Per consegüent, aquestes espècies necessiten menys cura maternal i són capaces d'unir-se a les activitats dels individus adults en pocs dies. Entre les espècies precocials més representatives hi ha el cavall i l'ovella, les cries dels quals són capaces de caminar poques hores després de néixer i segueixen el ritme del grup en menys d'una setmana. Els humans no són una espècie precocial, igual que el conill domèstic o el gos.

## Vegeu també

* Nidícola
* Nidífuga
* Espècie altricial