OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Bruce Norman

David Bruce Norman (nascut el 20 de juny del 1952 al Regne Unit) és un paleontòleg britànic que actualment treballa com a conservador en cap de paleontologia dels vertebrats al Museu Sedgwick (Universitat de Cambridge). Fou el director del museu entre el 1991 i el 2011.
És professor del Christ's College, on ensenya ciències de la Terra en el tripos de ciències naturals. Membre de la Palaeontological Association, ha estudiat l'iguanodont i participat en els estudis científics inclosos en l'obra The Dinosauria (2a edició). Equijubus normani fou anomenat en honor seu.
El 2017, fou un dels tres paleontòlegs britànics que plantejaren una nova hipòtesi radical sobre la primera fase de l'evolució dels dinosaures i les interrelacions d'aquests animals en un article publicat a la revista Nature. En aquest article, Norman i els seus coautors suggeriren que els ornitisquis i els teròpodes eren parents propers i formaven un nou clade, anomenat «Ornithoscelida».
És un gran amant del rugbi. De tant en tant, fa d'àrbitre per a la Cambridge University and District Rugby Referees Society (CUDRRS), cosa que li ha valgut el sobrenom de Refosaurus Rex ('Arbitresaure Rex').

## Referències

* ↑ «Sedgwick Museum of Earth Sciences - Staff» (en anglès).
* ↑ University of Cambridge / Department of Earth Sciences / People / Professor David Norman / Biography
* ↑ «| Reg. Charity No. 1168330» (en anglès).
* ↑ «Archived copy» (en anglès). Arxivat de l'original el 1 desembre 2008.
* ↑ You, Luo, Shubin, Witmer, Tang i Tang (2003). «The earliest-known duck-billed dinosaur from deposits of late Early Cretaceous age in northwest China and hadrosaurid evolution». Cretaceous Research, 24: 347-353.
* ↑ Baron, M.G., Norman, D.B. i Barrett, P.M. (2017). «A new hypothesis of dinosaur relationships and early dinosaur evolution». Nature, 543: 501–506. doi:10.1038/nature21700
* ↑ Professor David Norman FLS (MA Cantab), Christ's College - University of Cambridge
# Agelasticus

Agelasticus és un dels gèneres d'ocells de l'ordre dels passeriformes i la família dels ictèrids (Icteridae) coneguts genèricament com a merles americanes, malgrat la distància filogenètica amb les autèntiques merles de la família dels túrdids. Són aus insectívores amb un patent dimorfisme sexual. Els mascles són gairebé totalment negres amb pegats grocs als muscles en alguna de les espècies. Les femelles són de colors marrons molt menys cridaners.

## Llistat d'espècies

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.4, 2010) aquest gènere està format per tres espècies:
* Agelasticus thilius - federal de galons.
* Agelasticus cyanopus - federal unicolor.
* Agelasticus xanthophthalmus - federal ullclar.

## Referències

* ↑ National Museum of Natural History. «Agelasticus Cabanis 1851». Encyclopedia of Life. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ «ICTERIDAE - New World Blackbirds». H&M4 Checklist family by family. The Trust for Avian Systematics. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ Fraga, Rosendo «Yellow-winged Blackbird (Agelasticus thilius), version 1.0» (en anglès). Birds of the World, 2020. DOI: 10.2173/bow.yewbla2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Fraga, Rosendo «Unicolored Blackbird (Agelasticus cyanopus), version 1.0» (en anglès). Birds of the World, 2020. DOI: 10.2173/bow.unibla2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Fraga, Rosendo «Pale-eyed Blackbird (Agelasticus xanthophthalmus), version 1.0» (en anglès). Birds of the World, 2020. DOI: 10.2173/bow.paebla2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
# Santa Caterina d'Alexandria (Caravaggio)

Santa Caterina d'Alexandria és un quadre pintat per Caravaggio l'any 1598 i que actualment s'exposa al Museu Thyssen-Bornemisza de Madrid.

## Història i descripció

La pintura formava part de la col·lecció del cardenal Francesco Maria Del Monte, on va ser catalogada el 1627. El sant, juntament amb Maria Magdalena, es trobaven entre els favorits del cardenal.
Segons Alessandro Zuccari, va ser pintat a proposta del cardenal quan Caravaggio vivia amb ell al Palazzo Madama.
Com a model del sant, Caravaggio va triar de manera controvertida Fillide Melandroni, una coneguda prostituta romana de la qual s'havia enamorat i que li va causar molts problemes. Fillide tornaria a modelar per a ell a Marta i Maria Magdalena, Judith decapitant a Holofernes, i en un únic retrat cremat a Berlín durant la Segona Guerra Mundial.
El quadre mostra Santa Caterina d'Alexandria, que domina tota l'escena. Els objectes que hi apareixen –els instruments amb què la santa va ser torturada– tenen una presència menor, i això fa que la figura destaqui. Caterina representa un ideal de dolçor i tranquil·litat, però no pas el d'una dama, sinó el d'una noia de poble, enrogida i sensual, cosa que ens parla dels models realistes que Caravaggio preferia per sobre de les idealitzacions d'altres estils. Aquest quadre és el preludi a les grans obres de l'autor per a les escoles romanes.
L'autor ha distribuït els objectes amb una gran saviesa, en un complex joc de diagonals i formes geomètriques, com el mateix cos de la santa, situat obliquament i reforçat per la línia de l'espasa, que, al seu torn, és el símbol del seu martiri. La fulla de palma a terra travessa l'anterior diagonal i traça una nova línia compositiva. L'estabilitat prové de la roda amb ganivets on la jove va ser torturada abans que se la decapités amb l'espasa. El tractament de les teles brodades és sumptuós, d'acord amb la condició de princesa de Caterina.

## Referències

* ↑ «Saint Catherine of Alexandria - Caravaggio (Michelangelo Merisi).» (en anglès). Museo Nacional Thyssen-Bornemisza. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «Storia e tradizione nell'iconografia religiosa del Caravaggio» p. 289-308. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Murphy, Robinson «Castration Desire: Less is More in Ondaatje’s Caravaggio». Forum for Modern Language Studies, 55, 2, 01-04-2019, pàg. 187–208. DOI: 10.1093/fmls/cqz004. ISSN: 0015-8518.
* ↑ Zirpolo, Lilian H. Caravaggio: A Reference Guide to His Life and Works (en anglès). Rowman & Littlefield, 2023-04-05, p. 210. ISBN 978-1-5381-4179-3.
# Terumi Nagae

Terumi Nagae (長江 輝美) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 1994. Va disputar 1 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 1994 | 1 | 0 |
| Total | 1 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)
# Morvilas Nautas

Morvilas Nautas (francès Mourvilles-Hautes) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 29 agost 2010].
# Porcelanosa

Porcelanosa és un grup empresarial d'origen valencià del sector de la ceràmica, és una empresa multinacional. Està entre les deu primeres empreses més importants del País Valencià. Va ser fundada l'any 1973 per José Soriano Ramos i els germans Manuel i Héctor Colonques i la seva seu es va establir a Vila-real.
Actualment té obertes més de 400 tendes en uns 80 països. Al principi la plantilla era de 73 treballadors però actualment supera les 4.500 persones, té uns 600.000 metres quadrats d'instal·lacions i una facturació anual de més de 800 milions d'euros (dades de 2015).
Porcelanosa va substituir l'ús tradicional a Espanya de l'argila vermella per la pasta blanca de més finor i qualitat.
Amb finalitats promocionals la seva publicitat ha fet servir rostres coneguts: Gina Lollobrigida el 1980 i des de 1982 Isabel Preysler i altres personatges de la noblesa o la premsa del cor com Carles (príncep de Gal·les), la filla de la duquessa d'Alba Eugenia Martínez de Irujo, l'actor Kevin Kostner, les models Claudia Schiffer i Valeria Mazza, John Travolta, la dissenyadora Carolina Herrera o la princesa Ira de Fürstenberg.

## Empreses del grup

El grup està format per:
* Porcelanosa: fundada el 1973 i centrada en la producció de rajoletes.
* Venis: fundada el 1986 i especialitzada en la producció de rajoletes.
* Gamadecor: fundada el 1987, es dedica a la producció de cuines, mobles de bany, accessoris i armaris.
* Systempool: fundada el 1993 controla dues marques: Systempool i KRION®, una superfície sòlida emprada per a taulells i façanes.
* L'Antic Colonial: fundada el 1999, se centra en productes naturals com la pedra, el marbre, la ceràmica, els mosaics i la fusta.
* Butech: fundada el 2001, s'especialitza en rajoles i en materials i sistemes de construcció, com: façanes, morter i adhesius especials per a condicions climàtiques extremes.
* Noken: va ser fundada el 2001 i està especialitzada en ceràmica per a banys, joc d'aixetes, dutxes i banyeres i moble i accessoris de bany.
* Urbatek: fundada el 2004, se centra en l'arquitectura i dissenys de projectes i en oferir ceràmica adaptada tant per a aplicacions interiors com exteriors.

## Referències

* ↑ Tirado, Ximo. «El rey del azulejo que no tenía cara» (en castellà). El Mundo, 24-12-2000. Arxivat de l'original el 22 d’agost 2023. [Consulta: 22 agost 2023].
* ↑ goliath.ecnext.com

## Enllaços externs

* Pàgina web internacional de PORCELANOSA
# Correspondència comercial

La correspondència comercial és el conjunt de comunicacions escrites el contingut de les quals està relacionat amb operacions comercials o mercantils: compravenda, propaganda, moviments interns d'empresa, etc. La carta comercial és la base d'un percentatge elevadíssim de les transaccions comercials. Òbviament, l'habilitat per escriure una bona carta és un requisit indispensable per tota aquella persona que tengui intenció d'entrar al món dels negocis o bé de treballar-hi.

## Característiques de la correspondència comercial

La correspondència comercial té un paper importantíssim en les relacions comercials de l'empresa i ha de seguir una sèrie de normes:
* Que sigui fàcil d'entendre
* Que hi hagi una exposició clara i ordenada dels temes
* Que eviti paraules excessives
* Que sigui clara amb els motius de la comunicació
Quan es volen dur a la pràctica aquestes normes s'ha de tenir sempre present:
* No cometre faltes d'ortografia
* Fer servir un vocabulari ampli
* Tractar els diferents temes independentment
* Evitar el pleonasme
* Evitar un ús excessiu del gerundi
* Evitar frases amb formulismes

## Parts de la carta comercial

* Començ: format per la capçalera, destinatari, referències, tema i data
* Contingut: part central de la carta, format per la salutació i el text de la lletra
* Final: el formen la frase de comiat, l'antesignatura, la signatura i, si escau, l'annex i la postdata

## Classificació de les cartes comercials

| Carta de reports | Reports comercials, personals, etc. |
| Carta de comanda | Petició d'informació, comanda pròpiament dita, acceptació o modificació de comanda, canvi de les condicions o denegació de comanda. |
| Carta de reclamació | Reclamació de comanda (perquè no ha arribat, articles en mal estat, condicions diferents a les pactades, etc.) |
| Reports personals | Per demanar informació de possibles treballadors a altres empreses on hagin treballat. |

## Estils de les cartes comercials
### Modern

Es caracteritza per la senzillesa de la seva distribució. Les parts de la carta comercial comencen al marge esquerre i no es deixa gens de sagnat.

### Modern modificat

És molt semblant a l'estil modern, però l'apartat del destinatari se situa a la banda dreta. El comiat i la signatura se situen des del centre de la carta cap al marge dret.

### Professional

Només se sagna la salutació i el començament de cada paràgraf. Se sagna de 2 a 3 cm o de 7 a 10 pulsacions de l'espaiador. L'apartat destinatari se situa a la dreta. El comiat i la signatura s'escriuen, o bé al marge dret, o bé des del centre de la carta cap a la dreta.

### Evolucionat

S'eliminen la salutació i el comiat i la resta d'elements es distribueixen seguint qualsevol dels altres estils.

## Referències

Cadiñanos, Alberto; Álvarez, Gerardo. Comunicació i Arxiu de la Informació. McGraw-Hill, 2009. ISBN 978-84-481-6150-7.

## Enllaços externs

* La correspondència comercial al Gencat
* La correspondència comercial a Catalaonline Arxivat 2011-09-21 a Wayback Machine.
* La correspondència comercial a l'Ed. McGraw-Hill PDF
# Hidròxid de ferro

«hidròxid de ferro» té aquests significats:
* Hidròxid de ferro (II)
* Hidròxid de ferro (III)
# De (concepte)

El te o de (en xinès 德, pinyin dé, Wade-Giles te) és un concepte clau del pensament xinès que es tradueix com "caràcter inherent, poder interior, integritat" en el taoisme, "caràcter moral, virtut" en el confucianisme i "qualitat, virtut" o "mèrit, accions virtuoses" en el budisme xinès. Laozi, en l'obra Dao De Jing (o "llibre del Tao i de la seva força"), explica que el de és la "força interior de cada cosa, adquirida quan aquesta està en harmonia amb el seu tao".

## Referències

* ↑ «taoisme | enciclopedia.cat». [Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ «de | Chinese philosophy | Britannica» (en anglès). [Consulta: 24 setembre 2022].
Viccionari
# Adela de Borgonya

Adela de Borgonya (morta vers 987, apareix viva amb seguretat el 974) fou filla de Robert de Vermandois i Adelaida de Chalon. Era germana d'Heribert I de Troyes i III de Meaux que va succeir a la seva mare quan va morir el 964 segurament sota tutela del seu pare.
Adela hauria rebut en dot els drets als comtats usurpats per Lambert de Chalon i hauria estat casada amb aquest vers 967, el que li hauria donat el comtat de Beaune i la confirmació del de Chalon i drets a Autun i altres llocs. Lambert de Chalon va morir vers 978 o 979 i Adela es va casar llavors en segones noces amb Jofré I Grisegonelle, comte d'Anjou, mort el 987.
Del primer matrimoni va tenir:
* Gerberga de Chalon, casada amb el rei Aubert d'Itàlia (descendent del comte Amadeu d'Oscheret), i després amb el duc Enric I de Borgonya.
* Hug I de Chalon (972-1039) (bisbe d'Auxerre i comte de Chalon)
* Elisabet de Chalon (970-1014)
* Aelis, casada amb el comte Guiu I, comte de Mâcon i d'Escuens.
Del segon va tenir a:
* Folc III Nerra, (+ 1040), comte d'Anjou.
* Jofré
* Ermengarda, esposa de Conan I de Rennes
* Gerberga, casada amb Guillem IV d'Angulema.

## Referències

* Genealogia Arxivat 2012-08-15 a Wayback Machine.
# Santa Caterina de Fontcoberta

Santa Caterina de Fontcoberta, inicialment coneguda com a Santa Maria d'Espasens, és una església romànica del veïnat d'Espasens, al poble de Vilavenut, municipi de Fontcoberta (Pla de l'Estany), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau rectangular i absis semicircular. L'exterior presenta una cornisa encorbada a les dues façanes laterals. La façana sud presenta tres amplis contraforts. La part superior de la capella fou recrescuda, inclosa la part de l'absis. L'interior presentava una volta seguida apuntada que era enderrocada. Se li van afegir unes encavallades metàl·liques que suporten biguetes del mateix material, solera ceràmica i teula àrab. La façana principal té porta dovellada.

## Història

En el 1988 es restaurà la capella amb l'execució d'una nova coberta i canalització dels murs i consolidació.

## Referències

* ↑ «Església de Santa Caterina i casa forta d'Espasens». artmedieval.net. [Consulta: 8 maig 2019].
* 1 2 «Santa Caterina de Fontcoberta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Tokajík

Tokajík és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1430.
# Morvillars

Morvillars és un municipi francès, es troba al departament del Territori de Belfort i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2006 tenia 1003 habitants.

## Geografia

Se situa a la vora d'un petit riu anomenat l'Allaine i molt a prop del canal que uneix el Roine i el Rin.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 808 | 926 | 1057 | 1015 | 1021 | 965 |
# Porcari

Porcari és un municipi situat al territori de la Província de Lucca, a la regió de la Toscana, (Itàlia).
Porcari limita amb els municipis d'Altopascio, Capannori i Montecarlo.

## Galeria

* Vista de Porcari
* Església de S.Just
* Interior de l'església
# Correpressor

Un correpressor és una proteïna que redueix l'expressió gènica mitjançant la seva unió a una altra molècula, coneguda amb el nom d'activador o factor de transcripció, que conté un domini d'unió a ADN. El correpressor és incapaç d'unir ADN per si mateix, impedint als gens formar ARN missatger i regulant la biosíntesi de les proteïnes.
Un correpressor pot reprimir l'inici de la transcripció mitjançant el reclutament d'histones deacetilases capaços de catalitzar la retirada dels grups acetils dels residus de lisina. D'aquesta manera, s'incrementa la càrrega positiva neta de les histones enfortint la seva interacció amb l'ADN, el que disminueix dràsticament l'accessibilitat de la maquinària de transcripció als gens situats a la regió diana.

## Referències

* ↑ «Correpressor». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Hannó (ambaixador 255 aC)

Hannó fill d'Amílcar fou un dels tres ambaixadors enviats pels cartaginesos al cònsol romà Marc Atili Règul per demanar la pau després de la derrota cartaginesa a la batalla d'Adis.

## Referències

* ↑ 9.Hanno a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 343
# Agua Dulce (Comtat d'El Paso)

Agua Dulce és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2009 tenia 715 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Agua Dulce tenia 738 habitants, 179 habitatges, i 158 famílies. La densitat de població era de 35,2 habitants/km².
Dels 179 habitatges en un 65,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67% hi vivien parelles casades, en un 14% dones solteres, i en un 11,7% no eren unitats familiars. En el 10,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 0,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,41.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 46,2% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 32,4% entre 25 i 44, un 11,2% de 45 a 60 i un 2,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 20 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.696$ i la renda mediana per família de 17.500$. Els homes tenien una renda mediana de 16.667$ mentre que les dones 21.250$. La renda per capita de la població era de 5.604$. Aproximadament el 50% de les famílies i el 41,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Agua Dulce». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Agua Dulce». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Congregació de la Mare de Déu de la Immaculada Concepció de Castres

La Congregació de la Mare de Déu de la Immaculada Concepció de Castres és una congregació religiosa de germanes, fundada per Jeanne Émilie de Villeneuve a Castres (França) en 1836.

## Història

Jeanne Émilie de Villeneuve, preocupada per les desigualtats socials que veia en els inicis de la Revolució Industrial, va voler crear un institut que ajudés als més desfavorits. L'austeritat i la preocupació social pels pobres, malalts, presos i marginats de la societat van ser els eixos principals de l'acció social i religiosa de la congregació. Els dos eixos de la congregació són els lemes "Només Déu" i "Servir els pobres".
La seva forta vocació missionera es va manifestar només dotze anys després de la fundació a Castres, amb les fundacions del Senegal (1848), Gàmbia i Gabon.

## Actualitat i difusió

Actualment, la congregació disposa d'escoles (unes cinquanta, amb 35.000 alumnes inscrits anualment), hospitals, cases d'acollida de nens abandonats i obres parroquials i socials. També dona servei a hospitals i a famílies desafavorides. En l'actualitat, la congregació està formada per set-centes religioses distribuïdes en setze estats (aquí ordenats segons l'any de la primera fundació): França (1836), Senegal (1848), Gàmbia (1848), Gabon (1849), Espanya (1903), Itàlia (1904), Brasil (1904), Argentina (1905), Paraguai (1939), Uruguai (1957), Mèxic (1982), Benín (1988), República Democràtica del Congo (1990), Bolívia (1992), Veneçuela (1996) i Filipines (1997).
Altres països on, en algun moment, la congregació ha tingut seu permanent han estat Portugal (1886-1910), Guinea Equatorial (1897-1918) i Camerun (1915-1916). A Roma disposa d'una residència per a l'acollida de pelegrins.

## Vegeu també

* Jeanne Émilie de Villeneuve

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Congregació de Nostra Senyora de la Immaculada Concepció de Castres Arxivat 2008-10-26 a Wayback Machine.
* Il Romitello - Pàgina Oficial de la Residència per a l'acollida de peregrins Arxivat 2010-04-19 a Wayback Machine..
# Territ de Temminck

El territ de Temminck (Calidris temminckii) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que en estiu habita tundra i praderies des de les Illes Britàniques i nord d'Escandinàvia, cap a l'est, a través del nord de Rússia fins Txukotka. En hivern habita costes, estanys i aguamolls d'Àfrica Tropical i Àsia meridional. Als Països Catalans és poc freqüent però pot ser observat a les Balears.

## Referències

* ↑ Territ de Teminck a CERCATERM Rev. 12/03/2012