OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Effingham (Illinois)

Effingham és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 12.384 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Effingham tenia 12.384 habitants, 5.330 habitatges, i 3.187 famílies. La densitat de població era de 551,5 habitants/km².
Dels 5.330 habitatges en un 29,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 40,2% no eren unitats familiars. En el 36,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 18,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.761 $ i la renda mediana per família de 45.902 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.442 $ mentre que les dones 21.543 $. La renda per capita de la població era de 19.132 $. Aproximadament el 6,5% de les famílies i el 9,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Effingham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Effingham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Maisons-lès-Soulaines

Maisons-lès-Soulaines és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 76 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Maisons-lès-Soulaines era de 76 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

Tots els 27 habitatges que hi havia el 2007 eren l'habitatge principal de la família. 24 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 27 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 4 tenien tres cambres, 3 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Maisons-lès-Soulaines el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 42 persones, 30 eren actives i 12 eren inactives. Les 30 persones actives estaven ocupades(16 homes i 14 dones).. De les 12 persones inactives 5 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa immobiliària.
L'any 2000 a Maisons-lès-Soulaines hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Maisons-lès-Soulaines a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Maisons-lès-Soulaines a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Eduardo García de Sola

Eduardo García de Sola (Granada, 1952) és un advocat i polític andalús establert al País Valencià, diputat al congrés dels Diputats en la V Legislatura.
Llicenciat en dret, treballà com a advocat i gestor administratiu. Militant del Partido Popular, duran la dècada de 1990 en fou secretari del comitè local d'Elx. El 1995 va substituir en el seu escó José Cholbi Diego, elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1993. Fou vocal de la Comissió d'Educació i Cultura i de la Comissió d'Economia, Comerç i Hisenda del Congrés dels Diputats.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.230. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Antoni Rebassa

Antoni Rebassa (1961) és un botànic, pteridòleg, i professor mallorquí.
És professor de producció vegetal de la "Unitat de Botànica", de la Facultat de Ciències de la Universitat de València; on desenvolupa activitats científiques en corologia de plantes vasculars i conservació dels recursos fitogenètics. Ha col·laborat durant molts anys en l'obra Flora iberica.

## Referències

* ↑ «Index of botanists» (en anglès). [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «Flora Ibérica» (en castellà). [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «NUEVOS TÁXONES DESCRITOS PARA EL ÁREA DE FLORA IBERICA TRAS LA PUBLICACIÓN DE LOS RESPECTIVOS VOLÚMENES» (en castellà). [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Cleveland Abbe

Cleveland Abbe (Nova York, 3 de desembre de 1838 - Chevy Chase, Maryland, 29 de desembre de 1916) va ser un meteoròleg estatunidenc. Es va formar com a astrònom.
En 1868 va ser nomenat director de l'observatori de Cincinnati. El seu interès es va orientar cap a la meteorologia i va inaugurar un servei públic d'aquesta especialitat. Aquest va servir de model per al servei nacional de meteorologia, que es va organitzar poc temps després com una branca del Servei de senyals de l'exèrcit dels Estats Units. En 1871 va ser nomenat meteoròleg cap de la branca, reorganitzada en 1891 sota control civil amb el nom de US Weather Bureau (Agència Meteorològica dels EUA), posteriorment anomenada National Weather Service (Servei nacional climatològic) on va exercir aquest càrrec per més de 45 anys. Va morir a causa d'una malaltia.

## Publicacions

* Annual Summary & Review of Progress in Meteorology. 1873-88
* Treatise on Meteorological Apparatus & Methods. 1887
* Preliminary Studies for Storm & Weather Predictions. 1889
* The Mechanics of the Earth's Atmosphere. 1891
* Physical Basis of Long Range Forecastings. 1902
* Relations between Climates and Crops. 1905
* Townsend Genealogy: A Record of the Descendants of John Townsend, 1743-1821, & of His Wife, Jemima Travis, 1746-1832. 1909
* Mechanics of the Earth's Atmosphere. 3a col. 1911

## Referències

* Aquest article incorpora text de l'edició de New International Encyclopedia en el domini públic.
# Malik Qutb al-Din ibn Izz al-Din

Qutb al-Din (+ 1386) fou malik mihrabànida de Sistan del 1380 al 1383. Era fill de Malik Izz al-Din ibn Rukn al-Din Mahmud.
Apartat de qualsevol càrrec influent durant el govern del seu pare, Qutb al-Din va madurar un gran ressentiment i es va alliar amb una facció d'oposició que volia enderrocar al seu pare i matar l'influent visir Muhammad "Ata"; quan va esclatar la revolta (1380) es va posar al seu front i l'exèrcit del pare, que estava absent de cacera, fou derrotat. Izz al-Din va fugir a Herat amb els kàrtides i amb el suport del Malik Ghiyath al-Din Pir Ali i del malik de Farah Iksandar ibn Inaltigin ba tornar a Sistan i va recuperar la capital Zarandj. Però al final de l'any molts nobles i caps militars van cridar a Qutb al-Din que havia fugit de Zarandj, i que va retornar i va derrotar els invasors i va forçar altre cop al seu pare a l'exili. Desmoralitzat Izz al-Din va renunciar a la lluita i va retornar abdicant en el seu fill.
En el seu primer any al poder, el 1281, va consolidar el seu control del Sistan i va dirigir un exèrcit contra Uq, on va matar diversos terratinents locals que se li oposaven. Mentre l'amir Timur (Tamerlà) havia començar a expandir-se per l'Afganistan i l'Iran i el 1381 va deposar a Malik Ghiyath al-Din Pir Ali d'Herat al que després va perdonar i va permetre restar al poder (fins a la deposició definitiva el 1389). El 1382 un enviat de Tamerlà va arribar a la cort de Zarandj i va reclamar un ostatge com a signe de bona fe; Qutb al-Din va enviar al seu parent Taj al-Din Shah-i Shahan a la cort de Tamerlà amb una oferta de tribut; l'ambaixador va causar molt bona impressió a Tamerlà, que va acceptar el tribut i el va deixar retornar a Sistan.
No obstant el novembre de 1383 Tamerlà es va presentar a Sistan amb un exèrcit i va fer noves peticions; les converses no van tenir èxit i es va lliurar una batalla en la qual els mihrabànides foren derrotats; després de construir una piràmide de cranis humans amb els soldats mihrabànides morts, Tamerlà va marxar sobre Zarandj i Qutb al-Din fou fet presoner. Tamerlà va posar al poder a Taj al-Din Shah-i Shahan; la província fou assolada i Qutb al-Din deportat a Samarcanda on fou executat tres anys després quan tenia uns 30 anys.

## Referències

* Bosworth, C.E. The History of the Saffarids of Sistan and the Maliks of Nimruz (247/861 to 949/1542-3). Costa Mesa, California: Mazda Publishers, 1994.
| Precedit per: Malik Izz al-Din ibn Rukn al-Din Mahmud | Malik Mihrabànida 1380–1383 | Succeït per: Malik Taj al-Din Shah-i Shahan |
# Josep Gener Sendra

Josep Gener Sendra (Reus, 10 d'agost de 1820 - Madrid, 18 de juliol de 1871) va ser un polític català.
D'ideologia progressista, i amic de Leopoldo O'Donell, ingressà a la Unió Liberal. Va ser diputat a Corts el 1854 per Barcelona i el 1858, el 1863 i el 1865, per Tarragona. El 1860 va ser Director General de Cases de Monedes i Mines. El 1861 era president de la comissió del projecte de llei de cotons. També el 1861 va ser nomenat soci d'Honor del Centre de Lectura de Reus, ciutat amb la que mantingué sempre els vincles tot i residir a Madrid. Membre de la Junta Revolucionària de Madrid, va ser conseller d'estat amb el Govern de González Bravo el 1868, i s'enemistà amb el general Serrano quan aquest va ser nomenat president del govern provisional després de la dimissió d'Isabel II. Retirat de la política, morí el 1871.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 327.
* ↑ «Gener y Sendra, José». Histórico de Diputados. Congreso de los Diputados. [Consulta: 26 novembre 2015].
# Llorer de Califòrnia

Umbellularia és un gènere monotípic de plantes amb flors, de la família de les Lauràcies. La seva única espècie Umbellularia californica és originària d'Amèrica del Nord. Aquest arbre habita majoritàriament als boscos mixtos de Califòrnia, només a prop de la costa o a l'extrem nord de Califòrnia, on és més humit.
És un arbre perennifoli que creix fins als 30 m d'alçada (excepcionalment 45 m) amb un tronc de fins a 80 cm de diàmetre. Les fulles són fragants amb les vores llises i amb forma de lent, de 3 a 10 cm de longitud i d'1,5 a 3 cm d'amplitud, similar a Laurus nobilis, tot i que generalment més estretes, i sense el marge arrissat d'aquesta espècie. Les flors s'obren des de final de l'hivern i les primeres setmanes de primavera. Les flors són petites, de color groc o verd groguenc, produïdes en una petita umbel·la. El fruit és una baia de 2 a 2,5 cm de longitud i 2 cm d'amplitud, lleugerament tacada de groc, i quan madura és de color porpra.
El gènere va ser descrit per (Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck) Thomas Nuttall i publicada a The North American Sylva 1(2): 87 l'any 1842.

## Referències

* ↑ «Umbellularia californica». CalFlora. [Consulta: 12 gener 2010].
* ↑ «Umbellularia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 6 agost 2010].

## Bibliografia

* Flora of North America Editorial Committee, eds. 1997. Magnoliidae and Hamamelidae. Fl. N. Amer. 3: i–xxiii, 1–590.
* Abrams, L. 1944. Buckwheats to Kramerias. Ill. Fl. Pacific States 2: 635 pp.
* Anonymous 1986. List-Based Rec., Soil Conserv. Serv., U.S.D.A.
* Hickman, J. C. 1993. Jepson Man.: Higher Pl. Calif. i-xvii, 1-1400.
* Munz, P. A. 1974. Fl. S. Calif. 1-1086.

## Enllaços externs

* Flora of North America: Umbellularia californica
* Jepson Flora Project: Umbellularia californica
* "Paleotechnics: The California Bay Laurel" Arxivat 2010-09-23 a Wayback Machine.
* "Encyclopedia of Stanford Trees, Shrubs, and Vines"
* UC Tries to Stop Northward Movement of Sudden Oak Death
# Rasa de l'Alzina (Torà)

* Aquest article tracta sobre el curs fluvial del municipi de Torà. Vegeu-ne altres significats a «Rasa de l'Alzina (desambiguació)».
La Rasa de l'Alzina és un torrent afluent per la dreta de la Riera de Llanera.
Neix al vessant occidental de la Serra de Sant Salvador, a uns 650 m. al nord de la masia que li dona nom.

## Termes municipals que travessa

La Rasa de l'Alzina transcorre íntegrament pel terme municipal de Torà (Segarra)

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de l'Alzina està constituïda per 3 cursos fluvials la longitud total dels quals suma 3.604 m.

### Distribució municipal

El conjunt de la xarxa hidrogràfica transcorre íntegrament pel terme municipal de Torà.

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Llanera full de càlcul

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Antoni Quintana Garau

Antoni Quintana Garau (Palma, 1884 - 1935) va ser un professor, empressari i polític mallorquí.
L'any 1909 va ser el candidat a les eleccions municipals a l'Ajuntament de Palma pel grup regionalista L'Espurna, sense aconseguir l'acta de regidor. Posteriorment, el 1919 es presentà pel Partit Regionalista amb èxit.
Va ser President de l'Orfeó Mallorquí entre 1925 i 1935 i secretari de l'Associació per la Cultura de Mallorca.
De professió professor mercantil, va ser catedràtic de comptabilitat de l'Escola de Comerç de Palma i impulsor de diversos projectes empresarials

## Referències

* ↑ Pons i Pons, Damià «L'ESPURNA: un projecte d'actuació política d'un sector de la intelectualitat mallorquina». Mayurqua 18.
* ↑ Butlletí de Nostra Parla : Any I Número 9 - 1924 Abril.
# Eduardo Garzón Espinosa

Eduardo Garzón Espinosa (Logronyo, 1988) és un economista i professor universitari espanyol.

## Biografia

Eduardo Garzón va néixer a Logronyo el 1988. És germà d'Alberto Garzón Espinosa.
Va estudiar Economia i Administració i Direcció d'Empreses a la Universitat de Màlaga. Va realitzar un màster en Economia Internacional i Desenvolupament a la Universitat Complutense de Madrid, realitzant el doctorat a la Universitat Autònoma de Madrid.
Va ser assessor d'economia a l'Ajuntament de Madrid de l'àrea de Carlos Sánchez Mato durant el mandat de Manuela Carmena.
Actualment és professor associat de la Universitat Autònoma de Madrid.
És membre del Consell Científic d'ATTAC Espanya. Col·labora habitualment amb diferents mitjans de comunicació, com eldiario.es, La Marea, El Jueves, Telecinco, TVE i La Sexta, a més que té un bloc sobre economia: Saque de esquina.

## Llibres

* Garzón Espinosa, Eduardo. Modern Monetary Theory: A Comprehensive and Constructive Criticism (en anglès). Taylor & Francis, 2024. ISBN 9781032443652.
* Garzón Espinosa, Eduardo. La otra economía que no nos quieren contar: Teoría Monetaria Moderna para principiantes (en castellà). Akal, 2021. ISBN 9788446051305.
* Garzón Espinosa, Eduardo; Sánchez Mato, Carlos. 919 Días ¡Sí Se podía!: Cómo el Ayuntamiento de Madrid puso la economía al servicio de la gente (en castellà). Akal, 2019. ISBN 9788446048633.
* Garzón Espinosa, Eduardo. Desmontando los mitos económicos de la derecha: Guía para que no te la den con queso (en castellà). Península, 2017. ISBN 9788499426013.
* Garzón Espinosa, Eduardo; Guamán Hernández, Adoración; Garzón Espinosa, Alberto; Trillo Párraga, Francisco José; Illueca Ballester, Héctor. El Trabajo Garantizado: Una propuesta necesaria frente al desempleo y la precarización (en castellà). Akal, 2015. ISBN 9788446042594.

## Referències

* ↑ «Eduardo Garzón: el hermano profesor del ministro de Consumo, bachatero y con un repaso económico de Lacalle» (en castellà), 27-11-2021.
* ↑ «Entrevista a Eduardo Garzón Espinosa sobre su propuesta de trabajo garantizado» (en castellà). Papeles de relaciones ecosociales y cambio global, 2015.
* ↑ «Eduardo Garzón, cesado como asesor del Ayuntamiento de Madrid».
* ↑ Nast, Condé. «Así es Eduardo, el hermano pequeño de Alberto Garzón: experto en economía, estudiante de 10 y apasionado de la bachata» (en castellà), 16-06-2020.
* ↑ «Garzón Espinosa, Eduardo-UAM - Facultad de Ciencias Económicas y Empresariales» (en anglès).
* ↑ «Eduardo Garzón» (en castellà).
* ↑ «Eduardo Garzon - Biografía y mejores libros» (en castellà), 01-12-2022.
# Coca cristina

La coca Cristina és una coca típica del País Valencià feta amb ou, sucre, ametlla mòlta i ratlladura de llima. Es presenta sobre una neula o pa d'àngel i té forma circular o ovalada, amb uns deu o dotze centímetres de radi, i com que no du rent ni farina, fa penes un centímetre d'alçària. S'empolvora amb sucre abans d'enfornar-la per a daurar-la i compactar-la. Hi ha variants en les quals s'afegeixen trossos de nous i fins i tot carabassa a la pasta.
A Barcelona hi ha un pastís que rep el nom de cristina de fruita, semblant a la coca de llanda valenciana, i que, com la coca de Sant Joan, porta fruita gebrada. També hi ha les cristines de crema, que són una mena de brioixos coberts de sucre, de mida individual, tallats per la meitat com un entrepà i farcits amb crema pastissera.

## Referències

* ↑ «La nostra cuina (18): Coca Cristina». Puçol.es. [Consulta: desembre 2017].
* ↑ «Diccionari normatiu valencià». avl.gva.es.
* ↑ «La nostra cuina: Coca Cristina» (en castellà). L'Horta Informacio, 28-09-2014. Arxivat de l'original el 2017-12-24 [Consulta: 24 desembre 2017].
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Malik Shams al-Din I

Malik Shams al-Din I Muhammad fou el primer malik (rei) de la dinastia Kart d'Herat. Era net de Tadj al-Din Uthman al-Marghini governador gúrida del castell de Khaysar vers el 1200, i fill de Rukn al-Din Abu Bakr (governador del mateix castell on va resistir als mongols) que estava casat amb la filla del sultà Muhammad de Ghor. El fet que el seu pare i avi fossin col·laterals de la famílida gúrida, i la seva mare una princesa, el permetia considerar-se hereu de la dinastia.
El 1245 Shams al-Din, que acabava de succeir al seu pare al govern de Khaysar, va fer una sortida afortunada del castell i es va apoderar de la ciutat d'Herat, però es va cuidar d'oferir la seva submissió als mongols que el van acceptar com a governant local al mateix nivell que molts altres i li fou reconegut el títol de malik (o malek) equivalent a rei (literalment però en aquest cas més aviat equivalent a príncep). Va col·laborar amb els mongols in els va ajudar en l'expedició del 1246 a Multan, i va romandre per un temps a l'Índia. El 1251, al pujar al tron Mongke, va anar a Mongòlia a retre-li homenatge, i el gran kan el va confirmar en la possessió d'Herat, Djam, Bushandj, Ghor, Khaysar, Firuzkuh, Ghardjistan, Farah, Sistan, Kabul, Tirah, i les muntanyes Sulayman (Afganistan)
Shams al-Din va dirigir els seus esforços de creixement territorial cap al sud-oest, a la regió del Garmsir, moviment justificat per garantir la seguretat de la ruta mongola cap a l'Índia. Un conflicte amb els mongols el 1258 no va alterar la seva situació i Hulagu el va rebre amistosament a la seva cort poc després i li va permetre retornar a Herat. El 1261 això no obstant, Hulagu li va fer retornar la província de Sistan que fou posada sota una administració separada. El 1266 Shams al-Din va enviar un contingent de tropes a Abaka (successor d'Hulagu) per la seva expedició al Caucas contra Berke Khan de l'Horda d'Or. Berke va morir durant la campanya i la frontera es va poder portar fins més enllà de Bakú i Derbent sense massa problemes. El 1270 el governant de Transoxiana, Barak o Burak, va envair Khurasan; durant la guerra que va seguir, Shams al-Din va contactar amb Barak suposadament per garantir el seu territori; el 1273 l'Il-khan va fer una marxa victoriosa fins a Bukharà i va poder restablir la situació anterior i Shams al-Din va quedar com un vassall en qui no es podia confiar; el 1276 fou cridat a la cort de manera imperativa i no se li va permetre retornar sent enviat de guarnició a Bakú on no tenia amics i no podia oferir cap perill; tot i així el 1278 encara fou cridat a Tabriz i empresonat, i morí al cap de poc temps (1278/1279).

## Referències

* ↑ C.E. Bosworth, The New Islamic Dynasties, 263.

## Fonts

* Peter Jackson (1986). The Cambridge History of Iran, Volume Six: The Timurid and Safavid Periods. ISBN 0-521-20094-6
* Edward G. Browne (1926). A Literary History of Persia: The Tartar Dominion. ISBN 0-936347-66-X
# Joinville

«Joinville» té aquests significats:
* Toponímia:
** Joinville (Brasil) ciutat a l'estat de Santa Catarina
** Joinville (Alt Marne), municipi francès al departament de l'Alt Marne
** Joinville-le-Pont municipi francès al departament de Val-de-Marne i a la regió de l'Illa de França
** Senyoria de Joinville, senyoria feudal
** Thonnance-lès-Joinville municipi francès al departament de l'Alt Marne
* Joinville Esporte Clube, club de futbol brasiler
* Jean de Joinville (1224 -1317), escriptor de la noblesa medieval
# Quiridioïdeus

Els quiridioïdeus (Cheiridioidea) són una de les sis superfamílies de pseudoescorpins.
Són petits, 1 mm aproximadament, amb els quelícers poc desenvolupats que fa 1/3 part de la llargada de l'escut toràcic, que és triangular. Tenen 2 ulls, l'abdomen és ovalat i les tergites i les esternites dividides.
Viuen sota les escorces dels arbres i entre la fullaraca; alguns es poden trobar en els nius d'ocells i mamífers i a dins de cases.

## Sistemàtica

La superfamília dels quiridioïdeus se subdivideix en dues famílies:
* Querídids (Cheiridiidae)
* Esternofòrids (Sternophoridae)

## Referències

* ↑ Història Natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. Vol 9, "Artròpodes I", pp. 128.
* ↑ Cheiridioidea