OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Annie Dove Denmark

Annie Dove Denmark (Goldsboro, 29 de setembre de 1887 - 16 de gener de 1974) va ser una educadora musical i administradora acadèmica nord-americana que va ser la cinquena presidenta de l'Anderson College (actualment Anderson University) a Anderson, Carolina del Sud, de 1928 a 1953.
Va ser una música talentosa en la seva joventut, Denmark va assistir a la Baptist University for Women (actualment Meredith College) i es va graduar amb un diploma com a pianista el 1908. Va començar la seva carrera com a docent més endavant aquell mateix any. Durant un període de vuit anys, va ensenyar piano a la Buies Creek Academy, al Tennessee College per a dones i al Shorter College. Va continuar els seus estudis a mesura que avançava la seva carrera; va passar l'estiu de 1909 a la ciutat de Nova York estudiant amb Rafael Joseffy, l'any acadèmic 1916–1917 estudiant amb Alberto Jonás, i alguns estius, durant la seva estada a Anderson, assistint al Chautauqua Institute. Va començar a ensenyar a Anderson a l'inici del curs acadèmic 1917-1918. Després de la renúncia del president d'Anderson , John E. White, el setembre de 1927, el seu nom es va presentar com a potencial successora i va obtenir el suport total dels patrons el desembre d'aquell any.
Denmark va passar a la cinquena presidenta d'Anderson el gener de 1928; se la cita habitualment com la primera dona presidenta d'una universitat o universitat de Carolina del Sud, tot i que aquesta afirmació és incorrecta. Assumint el gran deute que tenia l'escola, la va guiar durant la Gran Depressió i va supervisar la transició d'Anderson d'una universitat cursos de quatre anys a una universitat amb cursos de dos anys, la primera d'aquest tipus a l'estat. La resta del deute de la universitat va ser pagat per la Convenció Baptista de Carolina del Sud el maig de 1938, i l'assistència va augmentar a mesura que va acabar la Segona Guerra Mundial i l'escola va inscriure més homes que mai des que es va convertir en coeducativa el 1931. Va anunciar la seva dimissió l'abril de 1952 i finalment va deixar el càrrec al maig de 1953 després de l'inici d'aquell any, concloent una presidència de 25 anys que segueix sent la més llarga de la història d'Anderson. Va ser escollida ràpidament presidenta emèrita pels síndics i li van donar un apartament al campus, tot i que es va retirar a la seva ciutat natal de Goldsboro, Carolina del Nord, on va viure fins a la seva mort el 1974.
Va rebre múltiples honorífics durant la seva vida i fins i tot després de la seva mort: la Universitat de Furman li va concedir un títol honorífic el 1941, Anderson va establir la Societat de Denmark i el premi Annie Dove Denmark el 1944 i el 1976, respectivament, va donar nom a un edifici de dormitoris al campus el 1966 i va ser inclòs al Saló de la Fama del Museu del Comtat d'Anderson el 2004.
# Fiomorfs

Els fiomorfs (Phiomorpha) són un parvordre de rosegadors, compost de diferents famílies vivents i extintes originàries únicament o principalment d'Àfrica. Juntament amb els anomaluromorfs i possiblement els zegdoúmids, representen una de les poques colonitzacions primerenques d'Àfrica per part dels rosegadors.
# Cantó d'Arle Est

El cantó d'Arle Est és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte d'Arle. Té 2 municipis i part del d'Arle.

## Municipis

* La part est d'Arle, concretament els barris de:
** Centre històric (part est)
** Griffeuille
** Els Aliscamps
** Monplaser
** Trebon
** Pont de Crau
** Mas-Thibert
** Molés
** Raphèle-lès-Arles
* Fònt Vielha
* Sant Martin de Crau
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1970 | M. Jouve | SFIO |
| 1970-1976 | Joseph Belmondo | PCF |
| 1976-1982 | M. Van Migom | UDF-CDS |
| 1982- | Claude Vulpian | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Consell regional de la Vall de Jizreel

El Consell regional de la Vall de Jizreel (en hebreu: מועצה אזורית עמק יזרעאל) (transliterat: Moatza Azorit Emek Yizreel) és un consell regional del Districte del Nord d'Israel. El consell aplega a la majoria d'assentaments de la vall de Jizreel. El consell té 15 quibutsim, 15 moixavim, i 8 pobles. Malgrat el seu nom, alguns d'aquests assentaments no es troben en la vall mateixa, sinó a les rodalies. La majoria de quibutsim i moixavim, que abans depenien de l'agricultura, han començat un període de declivi econòmic, encara que la zona segueix atraient molta gent del centre d'Israel. El consell disposa de 71 escoles bressol, 23 escoles primàries, 6 escoles secundàries, i una acadèmia, el Max Stern Academic College. La vall de Jizreel és visitada per molts turistes. En la vall es troba el parc nacional de Tzipori i el museu dels Assentaments Agrícoles Pioners.

## Municipis
### Quibutsim

* Alonim
* Dovrat
* Ein Dor
* Gazit
* Gevat
* Ginegar
* Hanaton
* Harduf
* HaSolelim
* Kfar HaHoresh
* Merhavia
* Mizra
* Ramat David
* Sarid
* Yifat

### Moixavim

* Alonei Abba
* Alon Hagalil
* Balfouria
* Beit She'arim
* Beit Zeid
* Betlem de Galilea
* HaYogev
* Kfar Barukh
* Kfar Gidon
* Kfar Yehoshua
* Merhavia
* Nahalal
* Sde Ya'akov
* Tel Adashim
* Tzippori

### Assentaments

* Adi
* Ahuzat Barak
* Givat Ela
* Hoshaya
* Shimshit
* Timrat

### Pobles

* Manshiya Zabda
* Suweid Hamira

## Referències

* ↑ www.eyz.org.il/
# Tossal de la Montcada

El Tossal de la Montcada és una muntanya de 1.399 metres que es troba al municipi del Pont de Suert, a la comarca catalana de l'Alta Ribagorça.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Hostal del Bordell

Hostal del Bordell és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès.
Està situada a 589 m d'altitud.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Hostal del Bordell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Aïn Ben Tili

Aïn Ben Tili (àrab: عين بن تيلي, ʿAyn ibn Tīlī) és un poble situat a l'extrem nord de Mauritània, que limita amb el Sàhara Occidental i el poble de Bir Lehlou. També es troba a poques hores amb cotxe de la ciutat de Tinduf, a Algèria.
La regió és absolutament desèrtica amb unes condicions geogràfiques i climàtiques difícils i fins i tot hostils (allunyament, aridesa extrema, clima tòrrid, etc.) i la població està representada per unes desenes de persones que viuen en condicions d'extrema pobresa. És un dels pobles més oblidats de la República de Mauritània, on la seguretat està lluny d'estar garantida.
L'últim prefecte d'aquest departament va ser el comandant Soueidatt Ould Weddad, nascut l'any 1934, oficial de paracaigudistes, mort a Ain Ben Tili el 19 de gener del 1976. Està enterrat a l'entrada del Fort.

## Geografia administrativa

El districte d'Ain Ben Tili va ser establert com a departament l'any 1975 i depèn de wilaya (regió) de Tiris Zemmour.
El primer i únic prefecte conegut per aquest departament va ser el comandant Soueidatt.

## Referències

* ↑ «Témoignage du Père de la nation, l'ancien Président Moktar Ould Daddah» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-12-29. [Consulta: 14 agost 2010].
# Font del Bisbe Armanyà

Font del Bisbe Armanyà és una font catalogada com a monument del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Font elevada sobre una base esglaonada, de secció octogonal. Està realitzada en pedra i té quatre brocs i quatre piques. Hi ha quatre relleus idèntics en forma de cares, per la boca de les quals surten les aixetes. A la part superior apareixen els escuts del bisbe Armanyà i decoració de sanefes geomètriques. Les inscripcions que hi havia originalment han desaparegut, així com els motius decoratius de la part superior, que segurament es devia coronar amb coberta de pavelló.

## Història

La font es va fer l'any 1861 per encàrrec de l'ajuntament de Vilanova i la Geltrú i a la memòria de l'arquebisbe de Tarragona Francesc Armanyà i Font, fill de la Geltrú. La construcció d'aquesta font, com la d'altres que van erigir-se a Vilanova i la Geltrú en els mateixos anys, fou el resultat del projecte de portada d'aigües a la vila, promogut per Cristòfol Raventós i Soler (Toni Pau) i dut a terme el 1860. També hi va contribuir la donació feta el 1843 per Josep Antoni Vidal i Pascual, destinada a la construcció de cinc fonts per a la vila.

## Referències

* 1 2 «Font del Bisbe Armanyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].
# Cantó d'Istre Sud

El cantó d'Istre Sud és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte d'Istre. Té 2 municipis i part del d'Istre.

## Municipis

* Fòs
* Istre, comprenent els barris Centre, Les Echoppes, Rassuen, Pont de Canadel, Le Boulingrin, Saint Félix, Les Gargouilles, Grande Conque, Les Quatre Vents, Prépaou i Trigance.
* Sant Mitre dei Barris
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1976 | M. Porte | PCF |
| 1976-1982 | M. Rossi | PCF |
| 1982-1988 | Jacques Siffre | PS |
| 1988-2008 | Bernardin Laugier | PS |
| 2008- | René Raimondi | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Daman-i-Koh

Daman-i-koh ('Faldilles de les muntanyes') fou una comarca al districte de Santal Parganas (de vegades Santhal Parganas) a Jharkhand, inicialment dins la presidència de Bengala. La superfície era d'uns 3.500 km² (3.682 km² segons el mesurament oficial de 1901). La població el 1901 era de 358.294 persones residint en 1876 pobles.
Quan la Companyia Britànica de les Índies Orientals va assolir el govern de Bengala (regió) el 1765 les tribus que habitaven aquesta comarca eren independents; es van produir algunes expedicions de saqueig de les tribus cap a les planes que va portar algunes represàlies però entre 1779 i 1784 el col·lector del districte de Bhagalpur es va guanyar la confiança i va donar pensions als caps tribals, va reclutar un cos militar entre els pahàries i va crear tribunals especials presidits per caps tribals. Els zamindaris que fins aleshores governaven parts del territori foren exclosos del govern i els britànics hi van exercir el domini sense dificultats tot i que fou exclòs de l'anomenat "Permanent Settlement" i no fou incorporat oficialment fins al 1823.
Ward fou designat per demarcar els límits del territori. Es van discutir els drets dels jagirdars sobre la vall central de Manjhua que foren adquirits pel govern britànic el 1837. Un superintendent regional fou nomenat el 1835. Des de 1820 els santals (santhals) havien entrat al territori i foren encoratjats pels britànics per establir granges a les valls; els pahàries van romandre aferrats al cultiu a les terrasses de les faldilles dels turons (cultiu jhuming). Els santals van demanar préstecs que no van poder tornar i els seus terrenys van passar a mans d'altres, generalment eludint l'acció de les corts de justicia. Això va portar a la revolta dels santals el 1855 no només a la comarca sinó a tot el districte de Santal Parganes. El 1901 els santhals eren majoria (226.540 habitants de 358.000) seguits dels sàuries (24.226). El territori tenia una administració especial.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Serrat de la Girosta

El Serrat de la Girosta és una serra situada al municipi del Pont de Suert a la comarca de l'Alta Ribagorça, amb una elevació màxima de 1.422 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Valldecom

Valldecom és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès.
Està situada a 599 m d'altitud.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Valldecom». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cantó de Mamoudzou-2

El cantó de Mamoudzou-2 és un cantó francès del departament d'ultramar de Mayotte. Abasta part del municipi de Mamoudzou.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| -2008 | Chihabouddine Ben Youssouf | Divers gauche |
| 2008- | Zaïdou Tavanday | Independent, més endavant Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Tamàndua septentrional

El tamàndua septentrional (Tamandua mexicana) és una espècie de tamàndua de la família dels mirmecofàgids. Viu a Belize, Colòmbia, Costa Rica, l'Equador, El Salvador, Guatemala, Hondures, Mèxic, Nicaragua, Panamà, el Perú i Veneçuela. Els seus hàbitats naturals són els boscs secs tropicals o subtropicals, boscos baixos tropicals o subtropicals, manglars tropicals i subtropicals, montanes tropicals o subtropicals, o les sabanes humides.
# Cantó de La Ciutat

El cantó de La Ciutat és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte de Marsella. Té 2 municipis i el cap es La Ciutat.

## Municipis

* La Ciutat
* Ceiresta

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | Jean Graille | SFIO |
| 1973-1979 | Georges Romand | PCF |
| 1979-1985 | M. Tillet | PCF |
| 1985-1992 | Gilbert Rastoin | RPR |
| 1992-1998 | Francis Gairaud | RPR |
| 1998-2004 | Rosy Sanna | PCF |
| 2004- | Patrick Boré | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Darsi

Darsi fou un estat tributari protegit del tiùs zamindari, feudatari de Venkatagiri al modern districte de Nellore a l'estat d'Andhra Pradesh, abans a la presidència de Madras. Estava format per un tehsil. La superfície era de 1595 km² i la població el 1901 de 82.459 habitants repartits en 118 pobles. Estava creuat pels rius Gundlakamma i Musi.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Tuc del Caubo

El Tuc del Caubo és una muntanya de 2.570 metres que es troba al municipi de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà. En el Tuc de Caubo conflueixen la serra de Montamara pel sud, la serra de Costuix per l'oest, i la serra de Canals pel nord.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Athmalik

Athmalik o Athmallik fou un principat de l'Índia, a Orissa, amb una superfície de 1.891 km² i una població de 21.774 habitants el 1881 i de 40.753 habitants el 1901, distribuïts en 277 pobles (1881) o 460 pobles (1901) sent el principal Kaintira. Estava dividit en dos subdivisions, Athamallik sadar i Kishorenagar, i 4 parganes. Limitava al nord amb el principat de Radhakol o Rairakhol (Províncies Centrals); a l'est am el d'Angul; al sud amb el riu Mahanadi que el separava del principat de Bod; i a l'oest pels estats de Sonpur i Radhakol (Províncies Centrals). La capital era Kainta o Kaintira o Kaintaragarh a la riba nord del Mahanati, amb un centenar d'habitants. El territori estava cobert de jungla amb una serralada de muntanyes selvàtiques al sud paral·leles al riu Mahanadi. El raja pagava un tribut anual de 48 lliures. Disposava d'un exèrcit de 360 homes.

## Història

La tradició diu que fou fundat per Pratap Dev, vingut de Puri i enfrontat al raja local, que va fer matar dos dels seus set germans. Els que van sobreviure van marxar a Bonai i s'hi van establir dirigits per Pratap. Després van anar a Baudh i finalment a la regió després anomenada Athmalik (llavors centrada a Hondapa) que va conquerir matant al cap dom local; va fundar una vila anomenada Pratappur i va agafar el títol de raja dividint el territori en vuit parts cadascuna amb un malik al front, per prevenir conflictes amb les tribus i per això el principat fou anomenat Athmalik que vol dir "Vuit Maliks" encara que la capital mantingué el nom d'Hondapa o Pratappur després traslladada pel segon raja a Thakurgarh; més tard fou traslladada a Nuagaon i finalment a Purunargarh (Kaintaragarh). Els records de palau esmenten 42 reis entre Pratap Deo i el 1948 quan va accedir a l'Índia.
Laxmidhar Deo (1785-1802) va desconèixer la sobirania de Baudh i es va declarar raja independent d'Athmalik, però al tractat amb els britànics de 1804 és esmentat com estat tributari de Baudh; el 1874 fou reconegut com a príncep amb títol de raja; el títol fou elevat a maharaja el 1890 només personalment pel raja Mahendra Deo per la seva bona administració; en el sanad de 1894 se'l considerava un príncep totalment independent amb títol de maharaja. El principat era considerat d'origen zamindar i el príncep portava el títol de raja i nom dinastic Samant.

## Rajes independents reconeguts

* Raja Jogendra Deo Samant 1874-1877 (mort 4 de febrer de 1877)
* Maharaja Mahendra Deo Samant 1877-1902 (fill)
* Raja Bibhudendra Deo Samant 1902-1918 (fill)
* Raja Kishor Chandra Deo Samant 1918/19? (fill)
* Raja Suraj Mani Deo Samant 19?- ? (germà), no sobirà
* Raja Pradip Chandra Deo Samant, (fill) no sobirà

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Genealogia per Henry Soszynski Arxivat 2009-05-24 a Wayback Machine.
# Cuiner (Pinós)

Cuiner és una masia situada al municipi de Pinós a la comarca catalana del Solsonès, que es troba juntament a una petita església. La masia és troba a 634 metres d'alçada, al sud del municipi, als peus de la serra d'Albesa que marca el límit municipal amb la Molsosa.
El conjunt disposa d'onze edificacions, incloent una piscina. El cos principal de planta baixa i pisa. Una de les altres edificacions desniada a femer, i una altra la capella. Les altres edificacions destinades a magatzems i coberts. Amb un sostre del volumn principal aproximat de 380 m². Disposa d'arbrat immediat. Actualment està en ús com a habitatge i explotació agrícola, tenint titularitat privada.
La primera referència història de la que es disposa situa aquesta masia, també anomenada o escrita com a Cuïner, al segle xiv, esmentant-se tant la casa com la capella, tot i que de la capella se'n tenen referències a l'any 1154. Actualment, el petit barri de Cuiner depèn de la parròquia de Pinós, però antigament havia format part de la quadra anomenada de Mata de Porros o Matadeporros. La petita capella actualment està dedicada a Santa Llúcia, però prèviament havia estat dedicada a Sant Pere i Sant Feliu. Relacionat amb la masia, a la comarca veïna de la Segarra hi trobem famílies amb el cognom Cuyner, que es creu que prové d'aquest habitatge.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Cuiner (Pinós)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ [[Template:cita altitud icc|Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya ]]
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* 1 2 «Pinós - Pla d'ordenació urbanística municipal». Generalitat de Catalunya, 2009. [Consulta: 16 febrer 2021].
* 1 2 3 Antoni Bach i Riu. Consell Comarcal del Solsonès. Masies del Solsonès, abril 1995, p. 185. D.L. L-418/95.
* 1 2 «El municipi». Ajuntament de Pinós. [Consulta: 16 febrer 2021].
Viccionari
# Cantó d'Aunay-sur-Odon

El cantó d'Aunay-sur-Odon és un cantó francès del departament de Calvados, situat al districte de Vire. Té 17 municipis i el cap es Aunay-sur-Odon.

## Municipis

* Aunay-sur-Odon
* Bauquay
* La Bigne
* Brémoy
* Cahagnes
* Coulvain
* Dampierre
* Danvou-la-Ferrière
* Jurques
* Les Loges
* Le Mesnil-Auzouf
* Ondefontaine
* Le Plessis-Grimoult
* Roucamps
* Saint-Georges-d'Aunay
* Saint-Jean-des-Essartiers
* Saint-Pierre-du-Fresne

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | Louis Lacaine | Divers droite |
| 1955-1973 | M. Banchet | MRP, després radical |
| 1973-1998 | Marcel Bénard | Divers droite, després UDF |
| 1998- | Claude Hamelin | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.625 | 8.242 | 7.533 | 7.497 | 7.285 | 7.990 | 8.778 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Melanogaster

Melanogaster és un gènere de fongs que s'assemblen a les tòfones i que sovint s'hi confonen. Tanmateix, no tenen l'aroma característic ni el valor de les tòfones, i fins i tot poden ser verinosos.

## Taxonomia

    Aquesta llista és incompleta. Podeu col·laborar amb la Viquipèdia afegint-hi els elements que hi falten.
* Melanogaster ambiguus
* Melanogaster broomeiani
* Melanogaster variegatus
* Melanogaster tuberiformis
* Melanogaster broomeianus
* Melanogaster wilsonii
# Cantó de Colobrieras

El cantó de Colobrieras és un cantó francès del departament de la Var, situat al districte de Toló. Té 3 municipis i el cap és Colobrieras.

## Municipis

* Bòrma dei Mimòsas
* Colobrieras
* Lo Lavandor

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1970 | Marius Dorie | SFIO |
| 1970-1982 | Louis Ravello | SFIO, després PS |
| 1982-1988 | François Tézenas | UDF |
| 1988-1994 | Louis Faedda | Divers droite, després RPR |
| 2001- | Albert Vatinet | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 6.671 | 7.412 | 8.026 | 9.445 | 11.730 | 13.369 | 14.522 |
# Daspan

Daspan fou un estat tributari protegit, un jagir feudatari de Jodhpur, governat per una dinastia rajput rathor del clan Champawat, format per 12 pobles. Fou fundat el 1715 quan el maharaja Anbhay Singh de Jodhpur o Marwar va concedir un jagir amb 31 pobles al thakur Pratap Singh de Bhinmal. Jeevrajji fou deposat el 1804 i substituït pel seu germà Udairajji. El 1892 va pujar al tron Durjan Singh nascut Kunwar Durjan Singh, fill de Thakur Sagat Singhji de Daspan, adoptat per Veeram Singh.

## Llista de thakurs

* Thakur PRATAP SINGHJI 1715-1721 (+1730)
* Thakur DAULAT SINGHJI 1730-1769
* Thakur SHIVDAAN SINGHJI (Shivnath Singhji) 1769-1802
* Thakur JEEVRAJJI 1802-1804
* Thakur UDAIRAJJI 1804-1807
* Thakur ANAAR SINGHJI (Onad Singhji) 1807-1839
* Thakur SARDAR SINGHJI 1839-1848
* Thakur BHAIROO SINGHJI 1848-1885
* Thakur VEERAM SINGHJI 1885-1892
* Thakur DURJAN SINGH 1892-1949 (+ setembre de 1959)

## Referències

* Genealogia per H, Soszynski
# Bosc de Sant Miquel (Baix Pallars)

El Bosc de Sant Miquel és un indret del municipi del Baix Pallars, al Pallars Sobirà. Està situat al sud-est de la població de Montcortès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya