OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Avit (Tarn)

Sant Avit (en francès Saint-Avit) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània. Es troba al peu de la Muntanya Negra.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 130 | 143 | 126 | 123 | 135 | 121 | 189 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Le Tanter | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Girocens

Girocens (en francès Giroussens) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània. Està situat a la vall de l'Agout entre La Vaur, Graulhet i Sant Somplesi.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.031 | 1.054 | 1.066 | 1058 | 1.051 | 1.040 | 1.296 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Casimir Belda | UMP-MoDem |
| 2008- | Jean-Louis Claustre | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Alfonso Maria Massari

Alfonso Maria Massari (Nàpols, 23 de maig de 1854 – Roma, 10 de desembre de 1949) va ser un explorador italià. Alfonso Maria Massari va entrar a l'Acadèmia Naval quan només tenia 15 anys. Participà en un viatge de circumnavegació que durà tres anys (de 1874 a 1877) de la corbeta Vettor Pisani, durant el qual fou promogut a sotstinent de vaixell. A l'edat de 25 anys va ser designat pel ministre de la marina, l'almirall Ferdinando Acton, com a acompanyant del príncep Giovanni Borghese i de l'explorador Pellegrino Matteucci. Exercí el càrrec de "navegador" de l'expedició durant la qual travessaren caminant transversalment el continent africà. El periple començà el 9 de febrer de 1880 des d'Alexandria a Egipte, i els exploradors creuaren el Sud del país, el Darfur i arribaren al cap de 16 mesos a Akassa, al golf de Guinea (Nigèria), el 2 de juliol de 1881. Li fou atorgada la Medalla d'Or del Congrés Geogràfic Internacional, arran del caràcter excepcional d'aital empresa juntament amb Matteucci, el qual havia mort abans. Per tal d'honorar els seus mèrits, el rei Leopold II de Bèlgica donà al comandant Massari el comandament d'una nau. A bord d'aquesta va navegar molts mesos pel riu Likuala, afluent del riu Congo, encarregat de la tasca de dibuixar-ne un mapa fins a l'equador amb tots els diversos afluents menors. Els anys següents va desenvolupar diversos càrrecs diplomàtics i comercials al Japó i als Estats Units. Després de la seva jubilació, el 1892, va fundar el primer Ufficio Brevetti italiano. A la seva mort rebé els honors militars del Ministeri de la Marina italiana.
# Les Petits Chanteurs à la Croix de Bois

Les Petits Chanteurs à la Croix de Bois (PCCB; traduït al català, els Petits Cantors de la Creu de Fusta) és un cor juvenil procedent de París que des de 2014 però té la seua seu a Autun (Borgonya) a França.
Fundat com una escola de cant l'any 1907.
Els PCCB han protagonitzat milers de concerts i han inclòs música secular i tradicional al seu repertori; han actuat a la televisió francesa, fins i tot en col·laboració amb Vincent Niclo i altres artistes populars, també en el concert per Notre-Dame de París i han visitat auditoris estrangers com ara Seül (Corea) en diverses ocasions.
L'escola dels PCCB ofereix formació professional de veu i de música així com formació curricular completa de confessió catòlica.

## Història

La història dels PCCB comença a l'Abadia de Tamié (Savoia) on dos estudiants retirats, Pierre Martin i Paul Berthier (1884-1953), decideixen crear un mestratge amb nois, d'orígens humils i populars, que anirien a les esglésies franceses per redescobrir les meravelles de la música sacra.
L'any 1924 comencen les primeres actuacions fora de territori francès. El 1940 la seu del cor se desplaça a Lió però el 1943 torna a París.
Enmig de la guerra mundial, el 1942, canten als camps de presoners d'Alemanya.
L'abat Roger Delsinne succeeix l'any 1963 a l'abat Fernand Maillet, continuant el seu treball fins a 1978.
El grup ha tingut directors com Bernard Houdy (1992), Rodolphe Pierrepont, Véronique Thomassin, Clothilde Sébert i Hugo Gutiérrez (2014).

## Discografia

* Noël (1995)
* Il était une fois... (2011)
* Comme un chant d'Espérance (2019)
* Chantons Noël! (2021)
* Messe brève (2022)

## Notes i referències

* ↑ «Movimientos juveniles de música en Vichy.». holocaustmusic.ort.org. [Consulta: 11 octubre 2023].
* ↑ Encore un soir; Les Petits Chanteurs à la Croix de Bois, 2019. Recurs audiovisual a YouTube.
* ↑ L'Espérance; Les Petits Chanteurs à la Croix de Bois, 2020. Recurs audiovisual a YouTube.
* ↑ L'Espérance (a cappella); Les Petits Chanteurs à la Croix de Bois, 2017. Recurs audiovisual a YouTube.
* ↑ Aller Plus Haut (2011); Les Petits Chanteurs à la Croix de Bois, 2015. Recurs audiovisual a YouTube.
* ↑ Vincent Niclo & Jessy Leriche: "Concerto pour une voix"; Vincent Niclo, 2019. Recurs audiovisual a YouTube.
* ↑ Marie (Notre-Dame de Paris, le grand concert); Chöre im TV, 2019. Recurs audiovisual a YouTube.
* ↑ Duet humorístic de dos gats de Rossini (Seül, 1996); tntlqk, 2018. Recurs audiovisual a YouTube.
* ↑ Pueri Concinite (solo: Baudouin Aube); DearMadine, 2010. Recurs audiovisual a YouTube.
* ↑ Aller Plus Haut - La Nuit; Les Petits Chanteurs à la Croix de Bois, 2018. Recursos audiovisuals a YouTube.
* ↑ Laudate Dominum - Marie - Nella Fantasia - Now We Are Free; Les Petits Chanteurs à la Croix de Bois, 2019. Recursos audiovisuals a YouTube.
* ↑ Ave Maria de Caccini (videoclip oficial); Les Petits Chanteurs à la Croix de Bois, 2019. Recurs audiovisual a YouTube.

## Vegeu també

* Petits chanteurs de Saint-Marc

## Enllaços externs

* Pàgina oficial dels PCCB (en francès)
* Canal oficial a YouTube, estrenat el gener de 2015
# 2a cerimònia dels Lumières

La 2a cerimònia dels Lumières de la Premsa Internacional, aleshores anomenada Lumières de París, va tenir lloc el 13 de gener de 1997. Va ser presentat per Philippe Noiret i fou emesa per Paris Première.

## Palmarès

* Milor pel·lícula :
** Ridícul de Patrice Leconte
* Millor director :
** Cédric Klapisch per Un air de famille
* Millor actriu :
** Fanny Ardant pel paper de Madame de Blayac a Ridícul
* Millor actor :
** Daniel Auteil pel paper de Harry a El vuitè dia
* Millor guió :
** Cédric Klapisch, Jean-Pierre Bacri i Agnès Jaoui per Un air de famille
* Millor pel·lícula estrangera :
** Il postino de Michael Radford

## Referències

* ↑ 'Ridículo', elegida mejor película francesa del año por la prensa extranjera, El País, 15 de gener de 1997
* ↑ Encariñados con el cartero, La Nación, 9 de febrer de 1997

## Vegeu també

* 22a cerimònia dels Premis César

## Enllaços externs

* (francès) Web de l'Académie des Lumière
* 2ns Premis Lumières a AlloCiné
# La Morera (Manresa)

La Morera o Mas Morera és una casa senyorial del municipi de Manresa (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Història

Originalment, l'edifici era un mas del predi propietat del Convent de Sant Domènec (Manresa) que fou venut a particulars després de la Desamortització. Entre 1903 i 1905, l'arquitecte Ignasi Oms convertí el mas en una residència senyorial per a l'industrial tèxtil Josep Portabella i Cots.
La casa va pertànyer posteriorment als propietaris de la sabateria Torra de Manresa, que la va mantenir en bon estat. A 2021, el titular era vidu de la mare de la família Torra, que la va posar en venda.
El febrer de 2022 la parella de cantants Rosalia i Rauw Alejandro s'han interessat per adquirir la propietat. L'abril de 2024 Rauw Alejandro es ven el mas que va comprar a Manresa per a la cantant com a regal de noces.

## Descripció

L'edifici està format per dos cossos units en forma de L. Un d'ells, el més antic, de llenguatge neoclàssic, consta de planta baixa, pis i golfes. La planta baixa està coberta amb voltes de pedra. Un cos perpendicular a aquest de manera que tanca la L, està destinat a celler.
El cos nou, de llenguatge modernista, consta de planta baixa i pis. La planta baixa és de pedra (incloent el garatge i magatzem). Pel que fa a planta pis, magnífica galeria a migdia i a ponent, amb mirador-tribuna cap a Montserrat, suportada per permòdols de ferro artísticament treballats. L'estructura de la galeria és de ferro de fosa, amb sostres i parets pintades. Obertures ricament decorades amb trencaaigües de totxo i estucs.
Una balconada al pis principal uneix els dos edificis. La part modernista presenta una decoració rica en cornises i capcers, amb gelosia sota teulada feta de totxo vist i ceràmica. Els vitralls de galeria són emplomats, i també els d'obertures.
Totes les cobertes vessen a dues aigües.

## Referències

* ↑ Lacuesta, Raquel. Ignasi Oms i Ponsa, arquitecte. Barcelona: Col·legi d'Arquitectes de Catalunya : Angle, 2008, p. 165. ISBN 9788496970915.
* ↑ «TOT PASSEJANT: El Mas Morera. Manresa (Aforas)». [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ «Una espectacular finca modernista en la ciudad de Manresa» (en castellà), 18-05-2021. [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ NacióManresa. «Rosalía i Rauw Alejandro s'interessen per una casa modernista de l'Anella Verda de Manresa | NacióManresa». [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Camps, Gemma. «L’exparella de Rosalia es ven el mas que va comprar a Manresa per a la cantant com a regal de noces» (en castellà), 03-04-2024. [Consulta: 3 abril 2024].
* 1 2 3 4 «Mas de la Morera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ «la Morera | enciclopèdia.cat». [Consulta: 6 febrer 2022].
# Casa Nova de Solà

La Casa Nova de Solà és una obra d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular i cobert a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana.
Els murs estàn construïts de pedres irregulars i morter. La part exterior dels murs havia estat arrebossada i encara n'hi ha restes a la part baixa. L'edifici consta de planta baixa i pis. Totes les finestres i la porta tenen llinda de pedra tallada. Les pedres cantoneres dels murs i les que fan de munants de la porta són pedres tallades de color rogenc. A la llinda de la porta es llegeix la inscripció: Auma J(anagrama de crist)S Sola Sagales 1689.
Al seu costat hi ha adossada un habitatge nou.

## Història

En el fogatge fet a Oristà el 1553, conservat a l'Arxiu de la Corona d'Aragó, apareix una relació de noms de persones, entre les quals apareix Joan Solà de Sagalés.

## Referències

* ↑ GEC
* 1 2 3 4 «Casa Nova de Solà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Riu de Cabanes

El riu de Cabanes és un riu de muntanya que transcorre íntegrament a la vall de Cabanes, sent tributari per la dreta del riu de la Bonaigua. Està situat íntegrament al terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Neix a una alçada de 2.250 metres, i ben aviat rep el tributari de l'estany Negre de Cabanes i va baixant per la vall on s'endinsa a l'avetosa de la Mata de València fins a desaiguar al riu de la Bonaigua a una altitud de 1.435 metres.
El seu curs es troba dintre de la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.

## Referències

* ↑ GEC
* ↑ «Riu de Cabanes» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2020].
# Mas del Romuald

El Mas del Romuald és un mas al terme municipal de Cabassers (el Priorat), a la partida de les Vinyes, i a la vora del camí dels Burgans, que estava permanentment habitat en temps passats. Actualment està parcialment derruït.

## Referències

* ↑ «Mas del Romuald | enciclopèdia.cat». [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ Biete i Farré, Vicenç «Toponímia de Cabacers i el seu terme». Revista Catalana de Geografia, 1979, núms. 5 a 8, pàg. 61. Arxivat de l'original el 2022-02-12 [Consulta: 14 febrer 2022].
# Alyson Hannigan

Alyson Lee Hannigan-Denisof (Washington D.C., 24 de març de 1974), més coneguda com a Alyson Hannigan, és una actriu coneguda pels seus papers de Willow Rosenberg a Buffy the Vampire Slayer, Michelle Flaherty a les tres primeres pel·lícules d'American Pie i Lily Aldrin a How I Met Your Mother.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Pel·lícula | Paper | Notes |
| 2012 | American Reunion | Michelle Flaherty-Levenstein | |
| 2006 | Date Movie | Julia Jones | Paper principal |
| 2003 | American Wedding | Michelle Flaherty-Levenstein | |
| 2001 | American Pie 2 | Michelle Flaherty | |
| 2001 | Beyond the City Limits | Lexi | |
| 2000 | Boys and Girls | Betty | |
| 1999 | American Pie | Michelle Flaherty | |
| 1988 | La meva noia és una extraterrestre (My Stepmother Is an Alien) | Jessie Mills | |
| 1986 | Impure Thoughts | Patty Stubbs | Acreditada com Allison Hannigan |

### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2019 | Kim Possible | Dra. Ann Possible | Disney Channel |
| 2005-2014 | How I Met Your Mother | Lily Aldrin | Paper principal |
| 2009 | The Goode Family | Michelle | Episodi: "Graffiti in Greenville" |
| 2005 | Veronica Mars | Trina Echolls | Episodis: "Ruskie Business", "Hot Dogs" i "My Mother, the Fiend" |
| 2005 | In the Game | | Telefilm |
| 2004 | That '70s Show | Suzy Simpson | Episodis: "Sally Simpson" i "Won't Get Fooled Again" |
| 2004 | Americana | Andrea | Telefilm |
| 2004 | King of the Hill | Stacey Gibson | Episodi: "Talking Shop" |
| 2001−2003 | Angel | Willow Rosenberg | Episodis: "Disharmony", "There's No Place Like Plrtz Glrb" i "Orpheus" |
| 2000 | The Wild Thornberrys | Gerda | Episodi: "Every Little Bit Alps" |
| 1999−2000 | 100 Deeds for Eddie McDowd | Gigi | Episodis: "All Howls Eve" i "The Return of Gigi" |
| 1999 | Hayley Wagner, Star | Jenna Jakes | Telefilm |
| 1998 | Dead Man on Campus | Lucy | Telefilm |
| 1997−2003 | Buffy the Vampire Slayer | Willow Rosenberg | Personatge principal. 144 episodis. |
| 1996 | A Case for Life | Iris | Telefilm |
| 1996 | Picket Fences | Peggy Patterson | Episodi: "To Forgive Is Devine" |
| 1996 | For My Daughter's Honor | Kelly | Telefilm |
| 1995 | The Stranger Beside Me | Dana | Telefilm |
| 1994 | Touched by an Angel | Cassie Peters | Episodi: "Cassie's Choice" |
| 1993 | Almost Home | Samantha | Episodis: "The Dance" i Episodi: "Hot Ticket" |
| 1991 | Switched at Birth | Gina Twigg (13-16 años) | Telefilm |
| 1990 | Roseanne | Jan | Episodi: "Like, a New Job" |
| 1989−1990 | Free Spirit | Jessie Harper | 14 episodis |
# Lajos Faragó

Lajos Faragó (Budapest, 3 d'agost de 1932 - Budapest, 13 de maig de 2019) fou un futbolista hongarès de la dècada de 1950 i entrenador de futbol.
Va competir als Jocs Olímpics d'estiu de 1960. Fou jugador i entrenador a Budapesti Honvéd.

## Referències

* ↑ «Gyász: elhunyt Faragó Lajos, a kispesti Aranycsapat utolsó tagja» (en hongarès). , 13-05-2019 [Consulta: 15 maig 2019].
* ↑ «Lajos Faragó». Olympedia. [Consulta: 10 desembre 2021].
* ↑ «Lajos Faragó Olympic Results». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 16 octubre 2018].
* ↑ Lajos Faragó a National-Football-Teams.com (anglès)
# Eider Rodriguez Martin

Eider Rodriguez Martin (Errenteria, 18 de maig de 1977) és una escriptora basca.

## Trajectòria

Va estudiar a la Universitat del País Basc, a la Sorbonne Nouvelle de París i a la Complutense de Madrid. Llicenciada en Publicitat, també és doctora en Literatura. En l'actualitat és professora de la Universitat del País Basc.
La seva obra literària abasta diversos gèneres: preferentment el conte, també l'assaig, el gènere epistolar, la literatura infantil i el còmic.
La seva obra ha estat traduïda a diverses llengües, com el català, el castellà, l'italià, l'alemany, l'holandès i el francès.

## Obres
### Contes

* Eta handik gutxira gaur (2004, Susa).
* Haragia (2007, Susa)
* Katu jendea (2010, Elkar)
* Bihotz handiegia (2017, Susa). Un cor massa gran i altres relats. Barcelona: Periscopi, 2019. Trad. al català de Pau Joan Hernàndez.
* Eraikuntzarako materiala 'Material de construcció' (2021, Susa)

### Assaig

* Itsasoa da bide bakarra. Joseba Sarrionandia irakurriz (2014, Utriusque Vasconiae)

### Literatura infantil

* Nikoleta eta gaua, amb la il·lustradora Arrate Rodríguez (2008, Elkar)

### Còmic

* Santa Familia, amb l'il·lustrador Julen Ribas (2017, Ikastolen Elkartea/Xabiroi)

### Gènere epistolar

* Eider Rodriguez & Belén Gopegui (2016, Erein)

## Premis i reconeixements

* XI. Igartza Saria (2008), per Katu jendea
* Premi Euskadi de Literatura (2018) per Bihotz handiegia

## Referències

* ↑ Castillo, David. «Eider al contrast vital». [Consulta: 14 setembre 2019].
* ↑ «Eider Rodríguez. Dones que han après a llegir les ombres». [Consulta: 14 setembre 2019].
* ↑ Periscopi. «Eider Rodriguez». [Consulta: 14 setembre 2019].
* ↑ «Eider Rodríguez, Yolanda Mosquera y Santos Zunzunegui, Premios Euskadi» (en castellà). EITB, 1r octubre 2018. [Consulta: 14 setembre 2019].
# Despatologització

La despatologització es refereix el fet de deixar de classificar psiquiàtricament l'homosexualitat, la transsexualitat i, en extensió, la resta d'orientacions sexuals i identitats de gènere, com a trastorns mentals i entendre'ls.
Des del segle xix, l’homosexualitat va ser considerada una patologia en el camp de la salut, la psicologia i la psiquiatria. Al segle xx, aquesta patologització va ser reforçada pels organismes internacionals com l'Associació Americana de Psiquiatria (APA) i l'Organització Mundial de la Salut (OMS).
L'APA va despatologitzar l'homosexualitat l'any 1973, mentre que encara avui en dia atribueix un caràcter patològic a la transsexualitat. Per l'altra banda, l'OMS va decidir eliminar l’homosexualitat i la transsexualitat del llistat de malalties mentals el 17 de maig de 1990 i el juny de 2018 respectivament.

## Referències

* ↑ «despatologització - Diccionari LGBT (lèsbic, gai, bisexual, trans) | TERMCAT». [Consulta: 2 juliol 2022].
* 1 2 3 Lacruz, Abel «La premsa LGBTIQ+ a Catalunya durant la dècada dels 70». TFG, 19-06-2020.
* ↑ Peidro, Santiago; Peidro, Santiago «La patologización de la homosexualidad en los manuales diagnósticos y clasificaciones psiquiátricas» (en castellà). Revista de Bioética y Derecho, 52, 12-2020, pàg. 221–235. DOI: 10.1344/rbd2021.52.31202. ISSN: 1886-5887.
* ↑ «Diccionari LGBT (lèsbic, gai, bisexual, trans) | TERMCAT». [Consulta: 2 juliol 2022].
* ↑ «17-M: 30 anys de la despatologització de l’homosexualitat». Arxivat de l'original el 2022-07-02. [Consulta: 2 juliol 2022].
# Detector de detector de radar

Un detector de detector de radar ( RDD ) és un dispositiu utilitzat pels controladors de trànsit i per la policia en àrees on el detector de radar és declarat il·legal.
Un detector de radar es construeix amb un receptor superheterodí, que posseeix un oscil·lador local que irradia lleugerament. D'aquesta manera és possible fer un detector de "detector de radar", detectant aquestes emissions (usualment en el rang de freqüència del tipus de radar sent escanejat-detectat, 10 MHz més a munt o més avall freqüència intermèdia o IF). Algunes pistoles de radar s'equipen amb aquests dispositius.

## Història (mesures i contramesures)

El "VG-2 Interceptor" va ser el primer aparell desenvolupat amb aquest propòsit, havent quedat obsolet amb la tecnologia del "Spectre III" (Stalcar a Austràlia Arxivat 2010-09-22 a Wayback Machine.). Aquesta forma de "guerra electrònica" fa progressos per ambdós costats, i mentre els "detectors de detectors de radar" usin un receptor superheterodí semblant, molts dels nous detectors de radar "silenciosos" s'equipen amb un circuit detector de.. -"detectors de detectors de radar", que apaga el detector personal de radar quan hi ha present un senyal d'un "detector de detectors de radar", evitant així la seva detecció pels equips policials. Aquesta tècnica ve dels desenvolupaments de contramesures Elint.
A principis de 1990, BEL-Tronics, Inc d'Ontario, Canadà (on l'ús del detector de radar està prohibit) va trobar que la freqüència de l'oscil·lador local del detector podia ser alterada per estar fora del rang del "VG-2 Interceptor". Això va fer que tots els fabricants de detectors canviessin les freqüències dels oscil·ladors locals. Avui, pràcticament la major part dels detectors de radar que hi ha al mercat és immune al "VG-2 Interceptor".
El Spectre III detecta la majoria dels detectors de radar, certificat per operar als EUA per la Federal Communications Commission de desembre de 2004. No obstant això, la tecnologia de recompte va evolucionar ràpidament, i el juliol 2008, els detectors de radar evitaven la seva detecció per part dels aparells policials.

## Vegeu també

* Detector de radar

## Referències

* ↑ «Radar Detector Detector (RDD)». Arxivat de l'original el 2010-06-20. [Consulta: 16 abril 2010].
* ↑ Asher Moses. «Police grapple with Defective Detectors». Sydney Morning Herald, 23-07-2008. Arxivat de l'com.au/news/technology/police-grapple-with-defective-detectors/2008/07/22/1216492432489.html original el 7 d’agost 2013. [Consulta: 13 octubre 2008].

## Enllaços externs

* Radar Detector Laser Arxivat 2016-10-03 a Wayback Machine.
# Detector de placa microcanal

Un detector de placa microcanal (MCP) s'utilitza per detectar partícules individuals (electrons, ions i neutrons) i fotons (radiació ultraviolada i raigs X). Està estretament relacionat amb un multiplicador d'electrons, ja que ambdós intensifiquen partícules individuals o fotons mitjançant la multiplicació d'electrons mitjançant emissió secundària, però com que un detector de plaques de microcanal té molts canals separats, també pot proporcionar resolució espacial.
Una placa de microcanal és una llosa feta de material resistent (sovint vidre) de 0,5 a 2 mm de gruix amb una sèrie regular de tubs petits (microcanals) que condueixen d'una cara a l'altra. Els microcanals solen tenir entre 5 i 20 micròmetres de diàmetre, paral·lels entre si i entren a la placa amb un angle petit respecte a la superfície (8-13° de la normal). Les plaques solen ser discos rodons, però es poden tallar a qualsevol forma des de mides de 10 mm fins a 200 mm. També poden ser corbats.
A energies no relativistes, les partícules individuals solen produir efectes massa petits per permetre la seva detecció directa. La placa de microcanal funciona com un amplificador de partícules, convertint una única partícula que impacta en un núvol d'electrons. En aplicar un camp elèctric fort a través del MCP, cada microcanal individual es converteix en un multiplicador d'electrons de dinode continu.
Exemples d'ús:
* L'aplicació al mercat massiu de plaques de microcanals es troba en tubs intensificadors d'imatge d'ulleres de visió nocturna, que amplifiquen la llum visible i invisible per tal de fer que l'entorn fosc sigui visible a l'ull humà.
* A 1 La pantalla CRT en temps real de GHz per a un oscil·loscopi analògic (el Tektronix 7104) va utilitzar una placa de microcanals col·locada darrere de la pantalla de fòsfor per intensificar la imatge. Sense la placa, la imatge seria excessivament tènue, a causa del disseny electro-òptic.
* Els detectors MCP s'utilitzen sovint en instrumentació per a la investigació física, i es poden trobar en dispositius com els espectròmetres d'electrons i de masses.

## Referències

* ↑ Tremsin, A.S.; McPhate, J.B.; Steuwer, A.; Kockelmann, W.; Paradowska, A.M. Strain, 48, 4, 28-09-2011, pàg. 296–305. DOI: 10.1111/j.1475-1305.2011.00823.x.
* ↑ Wiza, J. Nuclear Instruments and Methods, 162, 1–3, 1979, pàg. 587–601. Bibcode: 1979NucIM.162..587L. DOI: 10.1016/0029-554X(79)90734-1.
* ↑ Wolfgang Göpel; Joachim Hesse; J. N. Zemel Sensors, Optical Sensors. John Wiley & Sons, 2008-09-26, p. 260–. ISBN 978-3-527-26772-9.
* ↑ S-O Flyckt and C. Marmonier, Photomultiplier Tubes — Principles and Applications. Photonis, Brive, France, 2002, page 1-20 Arxivat 2021-02-25 a Wayback Machine..