OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó d'Antony

El cantó d'Antony és un cantó francès del departament dels Alts del Sena, situat al districte d'Antony. Està format pel municipi d'Antony.

## Municipis

* Antony

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1976 | Georges Suant | PSU, després sense etiqueta |
| 1976-1988 | André Aubry | PCF |
| 1988- | Jean-Paul Dova | RPR, després RPF, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 43.664 | 43.219 | 46.693 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Challans

El cantó de Challans és un cantó francès del departament de la Vendée, situat al districte de Les Sables-d'Olonne. Té sis municipis i el cap es Challans.

## Municipis

* Bois-de-Céné
* Challans
* Châteauneuf
* Froidfond
* La Garnache
* Sallertaine

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | Armand de Baudry d'Asson | PRL |
| 1955-1961 | François Boux de Casson | Divers droite |
| 1961-1985 | Jean Léveillé | RI, després UDF |
| 1985-1994 | Louis-Claude Roux | Divers droite |
| 1994-2011 | Louis Ducept | Divers droite |
| 2011- | Serge Rondeau | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 14.235 | 15.526 | 19.116 | 20.846 | 22.457 | 24.662 | 29.789 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Televisió Central Soviètica

La Televisió Central Soviètica (en rus: Центральное телевидение СССР, transliterat Tsentrálnoie televídenie SSSR; abreujiat ЦТ СССР, TsT SSSR) va ser l'empresa estatal de radiodifusió de televisió de la Unió Soviètica. Va iniciar les seves emissions el 8 de març de 1938 i va cessar la seva activitat el 27 de desembre de 1991 després de la dissolució de la Unió Soviètica. La seva seu estava a Moscou.
Igual que gran part dels mitjans de la Unió Soviètica, la TsT SSSR era una eina de propaganda del Partit Comunista de la Unió Soviètica. Inicialment el servei va ser operat, juntament amb el servei de ràdio nacional, pel Ministeri de Cultura soviètic. Més tard va ser operat pel Comitè Estatal de Televisió i Ràdio de la Unió Soviètica (Gosteleradio, en rus: Гостелерадио), sota la supervisió del Ministeri de Comunicacions i el Ministeri d'Informació i Premsa. Finalment seria un Consell de Ministres els que controlaven la radiodifusió.
La Televisió Central Soviètica va tenir cinc canals al llarg de la seva història. El Programa Un (actual Pervi Kanal) va emetre per primera vegada en 1938 i el Programa Dos (actual Rússia 1) va ser creat en 1965. No obstant això, en 1956 havia estat creat el Programa de Moscou (actual TV Center), el segon canal a ser llançat. El Programa Quatre (actual NTV) va néixer entre 1967 i 1968. El Programa Cinc o Televisió de Leningrad (Sant Petersburg, actual Canal 5) va ser creat en 1938 i continua en l'actualitat.

## Referències

* ↑ «Soviet TV Set Production» (en anglès). GlobalSecurity.org. [Consulta: 16 juliol 2013].
* ↑ Between Truth and Time: A History of Soviet Central Television, Christine E. Evans

## Enllaços externs

* Официальный канал ГТРФ ТВ a YouTube
* Официальный канал ГТРФ Радио a YouTube
* (rus) СССР ТВ: Советское телевидение — Visualització gratuïta de programes de televisió soviètics. Un projecte conjunt del grup de mitjans URAVO i el Fons Estatal de Ràdio i Televisió de Rússia.
# Black Sunday

Black Sunday és una pel·lícula estatunidenca de suspens dirigida per John Frankenheimer el 1977 segons la novel·la de Thomas Harris i estrenada el 1977.

## Argument

En el transcurs d'una incursió mortífera sobre el Quarter general de Setembre Negre a Beirut, el major israelià Kabakov perdona Dahlia Lyad. La jove dona acaba de gravar un missatge amb destinació als Estats Units en el qual parla d'un atemptat mortífer. Als Estats Units, Kabakov entra en contacte amb Corley, del FBI, per prevenir-lo del perill. Durant aquest temps, a Los Angeles, Dahlia coneix Michael Lander, un pilot traumatitzat per la guerra...

## Repartiment

* Robert Shaw: Kabakov
* Bruce Dern: Lander
* Marthe Keller: Dahlia Lyad
* Fritz Weaver: Corley
* Steven Keats: Moshevsky

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula va ser un èxit però el cineasta lamentarà la manca de temps i de diners indispensables per acabar els efectes especials.
* El film s'inspira en la captura d'ostatges dels Jocs Olímpics de Múnic el 1972.
* L'escena on Marthe Keller, vestida d'infermera, prova d'assassinar Robert Shaw es trobarà a Quentin Tarantino en el seu Kill Bill (2003). En el volum I, Darryl Hannah es disfressa d'infermera per tal de matar Uma Thurman…
* John Frankenheimer apareix a la pel·lícula com a director de la cadena de televisió que cobreix la Super Bowl.
* La pel·lícula reuneix l'estrella (Robert Shaw) i el compositor (John Williams) de Jaws de Steven Spielberg (1975).
* La pel·lícula gairebé no és difosa a les cadenes de cable americanes. Les escenes finals s'acosten (una mica massa) als atemptats de l'11 de setembre de 2001.

## Referències

* ↑ «Black Sunday». The New York Times.
# Ansan

Ansan (en coreà 안산) és una ciutat industrial de la costa occidental de la península de Corea, a prop de Seül i al sud d'Inchon. És a la província de Gyeonggi-do. Al març del 2007 tenia 727.058 habitants, entre ells, 24.487 estrangers.

## Persones il·lustres

* Yun Bo-seon (1897 - 1990), 4t President de Corea del Sud 1960 i 1962.
Viccionari
# Antalyaspor Kulübü

El Antalyaspor Kulübü és un club de futbol turc de la ciutat d'Antalya.

## Història

L'Antalyaspor es formà el 1966 després que tres equips locals s'unissin. Aquests clubs eren el Yenikapı SuSpor, İlk Işıkspor i Ferrokromspor.
No fou fins al 1982 que el club ascendí a la primera divisió turca. Tornà a baixar al final de la temporada 1984-85. Tornà a ascendir només un any més tard tornant a descendir la temporada 1986-87. Un nou ascens el visqué el 1993-1994 i aquest cop es mantingué a la màxima categoria fins al 2002. Durant aquest període disputà dos copa la Copa Intertoto i un cop la Copa de la UEFA. I l'any 2000 arribà a la final de la copa turca que perdé per 5-3 amb el Galatasaray.

## Palmarès

* Finalista de la Copa turca de futbol (1): 2000

## Jugadors destacats

* Rüştü Reçber
* Burak Yılmaz
* Oscar Cordoba
* Richard Kingson

## Enllaços externs

* Antalyaspor Kulübü - Lloc web oficial (turc)
# Antey-Saint-André

Antey-Saint-André (arpità Antèy) és un municipi italià, situat a la regió de Vall d'Aosta. L'any 2007 tenia 606 habitants. Limita amb els municipis de Chamois, Châtillon, La Magdeleine, Saint-Denis, Torgnon i Valtournenche.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Roberto Brunod | Llista cívica |
# Anthony Berkeley Cox

Anthony Berkeley Cox (Watford, 5 de juliol de 1893 - Londres, 9 de març de 1971), més conegut pels seus pseudònims d'Anthony Berkeley i Francis Iles, va ser un escriptor britànic de novel·les de detectius.
Al principi (The Wynchford Poisoning Case, 1926) es relaciona amb l'escola de la novel·la policíaca com la fa Agatha Christie o John Dickson Carr.
Però no és un home d'estar tancat en un motlle i el gènere li sembla limitat en molts aspectes, inclosos els aspectes psicològics i socials.
A continuació, s'embarca en una sèrie d'experiments estructurals - The Poisoned Chocolates Case (1929) ofereix no menys de set diferents solucions per a un cas d'intoxicació - o treballa per fer esclatar les convencions del gènere: a Un gir inesperat (1933) en què el detectiu tracta d'empènyer la policia per detenir el qui ell pensa (erròniament) ser l'assassí, o Un error judicial (1937) que narra el contrari, els esforços d'un assassí, autor d'un crim perfecte, per provar la seva culpabilitat i salvar un innocent de la forca.
Això troba la seva conclusió lògica amb les tres novel·les policíaques psicològiques (una novetat en el moment) que va signar amb el pseudònim de Francis Iles: Deadly Intent (1931), Complicitat (1932) i Pel que fa a la dona (1933). Aquests llibres - el segon dels quals inspirarà Alfred Hitchcock el seu fil Sospita - trencant amb el "whodunit" (el culpable és conegut des del principi) per centrar-se en els personatges.
Va deixar d'escriure a partir de 1939.
# Anti Elburz

Anti Elburz o Anti Alborz és el nom donat a les terres muntanyoses entre Teheran i Semnan a la part sud de la serralada central de l'Elburz o Alborz. El nom, que no té traducció al farsi, li fou donat per analogia amb l'Anti Atlas o l'Anti Taure i fou idea del geòleg francès André Rivière.
Es tracta d'una zona muntanyosa àrida, que marca la separació entre la terra de la plana de Teheran i la muntanya poblada de l'Elburz. És un territori que gira a l'òrbita econòmica de Teheran.
# Antillo

Antillo (sicilià Antiddu) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2008 tenia 996 habitants. Limita amb els municipis de Casalvecchio Siculo, Castroreale, Fondachelli-Fantina, Francavilla di Sicilia, Graniti, Limina, Mongiuffi Melia, Motta Camastra, Roccafiorita i Rodì Milici.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Antonio Di Ciuccio | Llista cívica |
# Antonello Gagini

Antonello Gagini (1478 - 1536) va ser un escultor sicilià, la família del qual anomenada Gangini va arribar a Sicília a mitjan segle xv. Va ser el responsable d'algunes de les escultures sacres més decoratives a l'illa, especialment a la regió de Messina.
Va estudiar amb el seu pare, el també escultor Domenico Gagini. La seva obra és notable pel caràcter descriptiu de les figures religioses, incloent "Anunciació", "Madonna amb el nen", "Madonna de les neus", i la "Aparició de la Creu a Constantí", que poden trobar-se al Palazzo Abatellis a Palerm. També va treballar a la catedral de Palerm.
# Cantó d'Athis-Mons

El cantó d'Athis-Mons és un cantó francès del departament d'Essonne, situat al districte de Palaiseau. Des del 2015 té 2 municipis. i el cap és Athis-Mons.

## Municipis

* Athis-Mons
* Juvisy-sur-Orge
* Paray-Vieille-Poste

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | M. Dosias | PCF |
| 1973-1998 | René L'Helguen | Divers droite, després RPR |
| 1998- | Patrice Sac | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 35.033 | 38.405 | 35.616 | 36.335 | 36.615 | 37.504 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Chantonnay

El cantó de Chantonnay és un cantó francès del departament de la Vendée, situat al districte de La Roche-sur-Yon. Té 8 municipis i el cap es Chantonnay.

## Municipis

* Bournezeau
* Chantonnay
* Rochetrejoux
* Saint-Germain-de-Prinçay
* Saint-Hilaire-le-Vouhis
* Saint-Prouant
* Saint-Vincent-Sterlanges
* Sigournais

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1951-1988 | Michel Crucis | CNI, després UDF-PR |
| 1988-19.. | Nicole Jouhier | Divers droite |
| 19..-1994 | Maurice Bedon | Divers droite |
| 1994- | Gérard Villette | RPR, després Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 13.112 | 12.936 | 13.694 | 14.546 | 15.346 | 15.571 | 17.448 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Arkaiate

Arkaiate és un nou barri de Vitòria en el Pla General d'Ordenació Urbana de 2000 que es troba dins el sector de Salburua. Serà construït en el límit oriental del nou districte de Salburua amb el poble d'Elorriaga, en una zona on abans era terra agrícola. Els treballs de construcció s'havien d'iniciar el 2006 però per culpa de la crisi no s'iniciaren les obres fins al 2010, cosa que ha provocat nombroses protestes dels veïns.

## Enllaços externs

* Bloc Arkaiate también existe Arxivat 2013-09-15 a Wayback Machine.
* Arkaiate a Euskadi Directo (EiTB) vídeo de youtube
* Plataforma Arkaiate a facebook
# José Menor

José Menor (Sabadell, 1977) és un pianista i compositor català. Va començar a estudiar piano una setmana abans de fer 7 anys. Va estudiar amb María Jesús Crespo i amb Luiz de Moura. Va debutar a Carnegie Hall amb 15 anys i als 18, al Palau de la Música Catalana, com a guanyador del premi El Primer Palau. Va estudiar piano, composició i direcció d'orquestra al Conservatori Superior Municipal de Música de Barcelona, on va obtenir les màximes qualificacions. Des de llavors ha anat consolidant una reputació com a músic atrevit, amant dels contrastos i de l'obra de músics catalans contemporanis com Joan Guinjoan i Benet Casablancas. Ha tocat a diversos països, com la Xina o els Estats Units d'Amèrica o la Gran Bretanya. Va estudiar a Londres i es va doctorar a la Universitat de Nova York. Ha enregistrat la integral de Joan Guinjoan i ara es dedica a recopilar l'obra del compositor i pianista català Enric Granados.

## Referències

* 1 2 Cervantes, Xavier «José Menor, al servei de la imaginació». Ara, 09-09-2015 [Consulta: 18 octubre 2016].
* 1 2 «José Menor, el revolucionario del piano». Barcelona Clásica, 08-09-2015. [Consulta: 18 octubre 2016].
* 1 2 «José Menor, piano». Joventuts Musicals de Sabadell, 15-04-2011. [Consulta: 18 octubre 2016].
* ↑ Cervera, Marta «José Menor ofereix la integral de piano d'Hèctor Parra». El Periódico, 09-09-2015 [Consulta: 18 octubre 2016].

## Enllaços externs

* José Menor - Lloc web oficial
# Broadcast News

Broadcast News és una pel·lícula estatunidenca dirigida per James L. Brooks, estrenada el 1987. El 2018, la pel·lícula va ser seleccionada per a la seva conservació al National Film Registry dels Estats Units per la Biblioteca del Congrés per ser "culturalment, històricament o estèticament significativa".

## Argument

La pel·lícula explica el triangle amorós entre Jany Craig (Holly Hunter) i dos dels seus col·legues de treball, Aaron (Albert Brooks) i Tom (William Hurt). Jane és una productora assenyada i treballa en una cadena de televisió. Aaron és un periodista talentós i secretament enamorat de Jane, mentre que Tom és un presentador carismàtic i telegènic també enamorat de Jane.

## Repartiment

* William Hurt: Tom Grunick
* Albert Brooks: Aaron Altman
* Holly Hunter: Jane Craig
* Robert Prosky: Ernie Merriman
* Lois Chiles: Jennifer Mack
* Joan Cusack: Blair Litton
* Jack Nicholson: Bill Rorich
* Christian Clemenson: Bobby
* Peter Hackes: Paul Moore
* Robert Katims: Martin Klein
* Ed Wheeler: George Wein
* Stephen Mendillo: Gerald Grunick
* Kimber Shoop: Tom Grunick jeune
* Dwayne Markee: Aaron Altman jeune
* Gennie James: Jane Craig, de jove

## Premis i nominacions
### Premis

* 1988: Os de Plata a la millor interpretació femenina per a Holly Hunter

### Nominacions

* 1988: Os d'Or
* 1988. Oscar a la millor pel·lícula
* 1988. Oscar al millor actor per William Hurt
* 1988. Oscar al millor actor secundari per Albert Brooks
* 1988. Oscar a la millor actriu secundària per Holly Hunter
* 1988. Oscar al millor guió original per James L. Brooks
* 1988. Oscar a la millor fotografia per Michael Ballhaus
* 1988. Oscar al millor muntatge per Richard Marks
* 1988. Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* 1988. Globus d'Or al millor director per James L. Brooks
* 1988. Globus d'Or al millor actor musical o còmic per William Hurt
* 1988. Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Holly Hunter

## Referències

* ↑ «'Jurassic Park,' 'The Shining,' And 23 Other Movies Added To National Film Registry» (en anglès). [Consulta: 14 agost 2019].

## Enllaços externs

* Broadcast News a AlloCiné.
# Casa Sant Felip Neri

La Casa Sant Felip Neri és un edifici situat al barri de les Tres Torres de Barcelona, propietat de la Congregació de Religioses Filipenses Missioneres de l'Ensenyament. Està catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Aquesta torre, juntament amb altres dues, van donar nom a aquest barri de Sarrià. L'edifici actual es va construir sobre una masia del segle xvii, que a mitjans del xix era propietat de Ramona Castellnou, coneguda com a «Nena Casas» per la gran quantitat de cases que posseïa. El 1906, l'arquitecte Bonaventura Conill i Montobbio, deixeble d'Antoni Gaudí, va fer una reforma profunda d'estil modernista, continuada per Josep Masdeu i Puigdemasa el 1913.
El 1915 va ser adquirit per la congregació de les Germanes de Sant Felip Neri, que posteriorment rebrien el nom de Filipenses Missioneres de l'Ensenyament. Uns anys després, l'arquitecte Ignasi Maria Adroer i Calafell construí un edifici de planta rectangular adossat a la torre, mantenint la unitat amb tot el conjunt, dedicat a capella, sales i dormitoris de la comunitat.
Durant la Guerra Civil espanyola, el dictador Franco la va confiscar i la convertí en hospital. El 1954, les monges la van recuperar i la van destinar a la Casa General i Noviciat de la Congregació. El 2006, van cedir-ne una gran part a la Casa d'Espiritualitat Sant Felip Neri, un espai d'acollida, interreligiós i intercultural.

## Descripció

L'edificació actual, situada al mig d'un extens terreny enjardinat, és el resultat d'una reforma modernista, amb materials com el maó vist, ceràmica vidriada, estuc, etc. En sobresurt la torre-mirador, amb una complicada coberta, i la fusteria i les vidrieres de les obertures principals.
Al jardí hi ha pins i cedres centenaris de gran alçada, i antigament, era molt més gran i ocupava també el solar adjacent, on actualment hi ha un edifici residencial.

## Referències

* 1 2 «Casa central de Religioses Filipenses». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Bos Riera, Daphne; Pérez Samper, Juan María «¿Conoces la torre modernista de la espiritualidad?». La Vanguardia, 04-04-2022.
* ↑ «Can Nena Casas (Casa de Sant Felip Neri)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Casa Sant Felip Neri». Casa d’Espiritualitat Sant Felip Neri. Arxivat de l'original el 2023-05-30.
* 1 2 Tort Arnau, Maria Josep. Explora els jardins i viu els arbres. Jardins i arbres del districte de Sarrià-Sant Gervasi. Barcelona: El Jardí, 2022, p. 38-39. ISBN 978-84-09-46124-0.

## Enllaços externs

* «Can Nena Casas (Casa de Sant Felip Neri)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# David Thorpe (pilot de trial)

David Thorpe (Sheffield, 18 de desembre de 1945), conegut també com a Dave Thorpe, és un ex-pilot de trial anglès. Al tombant de la dècada del 1960 fou un dels competidors destacats del Campionat d'Europa de trial, primer com a company de Mick Andrews a l'equip oficial d'OSSA i passant després a Bultaco. El 1979, Thorpe fitxà per CCM i col·laborà en el desenvolupament del seu model de trial de quatre temps, la CCM 350T.
Actualment Thorpe competeix sovint en trials per a motocicletes clàssiques, molt populars a les Illes Britàniques.

## Palmarès

| Any | Motocicleta | Campionat del Món | Campionat britànic |
| 1966 | Triumph | 13è | - |
| 1967 | ? | - | ? |
| 1968 | ? | - | ? |
| 1969 | OSSA | - | ? |
| 1970 | OSSA | 22è | 5è |
| 1971 | OSSA | 5è | 6è |
| 1972 | OSSA | 7è | 5è |
| 1973 | OSSA/Bultaco | 11è | 6è |
| 1974 | OSSA | 11è | 3r |
| 1975 | Bultaco | 8è | 6è |
| 1976 | Bultaco | 12è | 3r |
| 1977 | Bultaco | 17è | 6è |
| 1978 | Bultaco | - | 7è |
| 1979 | CCM | - | 20è |
| 1980 | Bultaco | - | 13è |
| 1981 | Bultaco | - | 16è |
* 1 2 Fins al 1967 el campionat s'anomenà "Challenge Henry Groutards", entre 1968 i 1974, "Campionat d'Europa", i a partir de 1975 va passar a anomenar-se Campionat del Món

## Referències

* ↑ «The rider... Thorpe Dave» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 16 febrer 2011].
* ↑ «Happy 70th Birthday – Dave Thorpe» (en anglès). trialsguru.net, 18-12-2015. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ «Telford – This Week End» (en anglès). trialmag.net, 09-02-2010. [Consulta: 6 març 2010].
* ↑ Vignati, Alejandro. «Los Seis Días Internacionales». A: Motociclismo (en castellà). Esplugues de Llobregat: Plaza & Janés, 1972, p. 45. ISBN 84-01-70016-7.
* ↑ «Tag Archives: Nick Jefferies» (en anglès). trialsguru.net. [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ «Maxfield turns treble shooter» (en anglès). tmxnews.co.uk, 10-09-2009. [Consulta: 6 març 2011].
* ↑ «World. Thorpe Dave» (PDF) (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 març 2010].
* ↑ «Great Britain» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 12 gener 2023].
# Joe Wallman

Joe Wallman (Dorfbeuern, 28 d'agost de 1948) és un ex-pilot de trial austríac que destacà en competicions europees durant la dècada de 1970. És recordat per haver guanyat quatre Campionats d'Àustria, tots amb Bultaco.

## Referències

* ↑ «The rider... Wallman Joe» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 15 desembre 2012].
* ↑ Moffat, John. «Just Joe» (en anglès). trialsguru.net, 05-01-2024. [Consulta: 11 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Article sobre Joe Wallman al Web A Trial (alemany)
# Cap de Fisterra

El cap de Fisterra (en gallec: cabo Fisterra) és un promontori de granit d'una alçada de 600 m situat al municipi (concello) de Fisterra, a la província de la Corunya, constituït per una península que penetra uns 3 km cap al mar.
Hi ha autors que identifiquen el cap de Fisterra amb l'antic Promontorio Nerio dels geògrafs romans, d'altres situen en aquest lloc l'Ara Solis, on els celtes practicaven el culte al Sol. Els romans creien que aquest era el punt més occidental del món conegut, es troba a les coordenades: 42° 55′ 28″ Nord i 09° 17′ 29″ W, però el cap Touriñán encara es troba més a l'oest.
El seu far, de base octogonal, va ser construït el 1853. La seva torre mesura 17 m i la seva llum queda situada a 143 m sobre el nivell del mar i abasta fins a 30 milles nàutiques. Com que a l'hivern hi ha molta boira se li afegí, el 1888, una sirena, que és coneguda amb el mal nom de la Vaca de Fisterre. El naufragi més greu en aquesta cosa va passar el 1870 quan s'enfonsà el vaixell anomenat Monitor Captain.

## Batalles del cap de Fisterra

Les tres batalles de combats navals entre el Regne Unit i França es coneixen amb el nom de la batalla del cap de Fisterra, i tingueren com escenari principal aquesta costa del sud-oest d'Europa.
* La primera batalla del cap de Fisterra va tenir lloc el 14 de maig de 1747, durant la guerra de successió austríaca amb victòria dels britànics comandats per l'almirall George Anson.
* La segona batalla va tenir lloc el 25 d'octubre de 1747, també amb victòria dels britànics comandats per Sir Edward Hawke.
* La tercera batalla del cap de Fisterra va tenir lloc el 22 de juliol de 1805, durant la guerra de la tercera coalició de les guerres napoleòniques. Els britànics van ser comandats pel vicealmirall Robert Calder i una flota hispanofrancesa va ser comandada per l'almirall Pierre Charles Silvestre de Villeneuve, el resultat no va ser concloent.

## Última etapa del Camí de Santiago

El cap de Fisterra actualment és la destinació final de molts pelegrins del Camí de Sant Jaume, es troba al voltant d'uns 90 km de Santiago de Compostel·la, si bé alguns pelegrins continuen fins a Muxía, que es troba a un dia de marxa més lluny.

## Galeria d'imatges

* Sol de ponent en Fisterra.
* Far del cap de Fisterra
* Cap de Fisterra des del mont Pindo

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor mundial - Oficina d'Onomàstica - Secció Filològica - Institut d'Estudis Catalans». [Consulta: 6 maig 2024].