OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Sala

El Mas Sala és una masia al sud-est del nucli urbà de Marzà (l'Alt Empordà), a uns 600 metres de la població per la carretera que porta a Pedret. Des d'aquesta via s'agafa un trencall que hi condueix directament. L'any 2004 es va aprovar la sol·licitud del propietari per la redistribució de la masia per destinar-la a allotjament rural independent i per construir-hi una piscina d'ús públic.
Masia de planta irregular formada per diversos cossos adossats. El cos principal, de planta rectangular, està format per tres cossos annexes a diferents alçades, amb les cobertes a dues vessants de teula i ràfec de dents de serra. Consta de planta baixa i dos pisos, amb les cantonades de pedra desbastada i les obertures emmarcades amb maons, algunes d'elles rectangulars o bé d'arc rebaixat. A la façana nord hi ha obertures de maons tapiades i dues arcades de mig punt al nivell de la planta baixa. Les dues arcades foren tapiades i, posteriorment, s'obriren dues petites finestres de maons a cada una. Adossat a la façana est hi ha un cos de planta rectangular, utilitzat com eixida al nivell del primer pis i reforçat amb un contrafort de pedra exterior. Aquesta terrassa està delimitada per una barana bastida amb rajol. Pel costat nord se li adossa un petit cos de planta quadrada i coberta a una vessant. La façana oest també presenta diversos cossos adossats, organitzats al voltant d'un petit pati a través del qual s'accedeix a l'interior de l'edifici. Per la part nord de l'edifici principal hi ha altres cossos adossats, probablement posteriors, que corresponen als garatges i altres edificis annexos.

## Notes

* 1 2 «Mas Can Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Serra del Castell (Ribes de Freser)

La Serra del Castell és una serra situada al municipi de Ribes de Freser a la comarca del Ripollès, amb una elevació màxima de 1.479 metres.

## Referències

* ↑ «serra del Castell | enciclopedia.cat». [Consulta: 25 gener 2023].
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
# Lo Puntalet

Lo Puntalet és una muntanya de 833 metres que es troba al municipi d'Arnes, a la comarca de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Khutgaon

Khutgaon fou un estat tributari protegit del tipus zamindari al districte de Chanda a les Províncies Centrals, avui Madhya Pradesh a uns 32 km al sud-est de Wairagarh, format per 42 pobles sobre una superfície de 407 km², i amb una població el 1881 de 3.614 habitants. La capital era Khutgaon a 20° 11′ N, 80° 14′ E﻿ / ﻿20.183°N,80.233°E﻿ / 20.183; 80.233

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Adoni

Adoni és una municipalitat i centre comercial del districte de Kurnool a Andhra Pradesh, Índia. La seva població el 2005 és de 164.000 habitants (22.441 habitants el 1881, 30.416 el 1901, i 155.969 el 2001).

## Història

Sota domini britànic fou un taluk del districte de Bellary a la presidència de Madras amb una superfície de 2038 km². La població del taluk el 1881 era de 122.085 habitants, 160.795 el 1891 i 178.784 el 1901, repartits en tres ciutats (Adoni, Yemmiganur i Kosigi) i 191 pobles; el 14% de la població eren musulmans. Els nuclis principals eren Adoni, Kosgi, Kavutal, Nagaldinna, i Emmiganiir i sis altres tenien certa importància: Hatchalli, Halhervi, Kotakal, Gudikal, Hissarmurvani, i Nandavaram. A Adoni residia el governador (tahsildar). Junt amb el taluk d'Alur formava una subdivisió del districte. Un terç dels habitants del taluk van morir en la fam del 1876-1877.
La ciutat té un fort en ruïnes situat sobre cinc turons de granit al nord-oest; dos dels turons, Barakila i Talibunda, superen el 200 metres.
La ciutat va tenir un paper important en les guerres del Dècan. Hauria estat fundada el 1200 aC per Chandra Sen en el regnat de Bhim Singh, governant de Bidar.
Posteriorment el segle xiv va formar part de Vijayanagar. Aquesta dinastia va desaparèixer després de la batalla de Talikot el 1565.
Va esdevenir fortalesa dels adilshàhides del Sultanat de Bijapur i Golconda (1568) amb el nom d'Adavani modificat a Adoni. Governadors destacats foren Malik Rahman Khan (1604-1631)i Sidi Masud Khan (1662-1687) constructor de la mesquita de Jaya Majid amb materials de temples hindús que va destruir.
El 1686 fou atacada per primer cop pels generals mogols d'Aurangzeb; com que Masud Khan no es volia rendir, els general mogol va amenaçar de bombardejar la mesquita, a la que el governador tenia molta estimació, i llavors es va rendir (1687) i va formar part del govern de Bijapur.
Amb la decadència de l'Imperi mogol va passar al nizam i el territori va esdevenir un feu d'una branca jove de la família.
El 1748 governava Muzaffar Jang a la mort del qual el 1752 va passar al seu fill; el 1757 va passar com a jagir a Basalat Jang, germà del subahdar o nizam del Dècan, que la va convertir en capital i es va voler fer independent. Haidar Ali de Mysore la va atacar tres vegades durant el govern de Basalat, i tot i que el 1778 va derrotar els marathes sota les seves muralles, i el 1779 va assolar la regió, la ciutat va resistir. El 1782 Basalat Jang va morir (fou enterrat a un impressionant tomba a l'oest de la ciutat) i poc després també Haidar Ali. El 1786, Tipu Sultan, fill i successor d'Haidar Ali, després d'un setge d'un mes, la va ocupar i va arrasar el fort. Després de la pau (1792) fou restaurada al nizam fins al 1799 en què fou cedida als britànics.

## Referències

Aquest article incorpora text de la Imperial Gazetteer of India, Oxford, Clarendon Press, 1908-1931
Viccionari
# Serra Mitjana (Sant Miquel de Campmajor)

La Serra Mitjana és una serra situada al municipi de Sant Miquel de Campmajor a la comarca del Pla de l'Estany, amb una elevació màxima de 326,3 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Agra Barkhera

Agra Barkhera fou un petit principat de l'Índia, format per 12 pobles. La població estimada el 1881 era de 4.500 habitants.
Era un thakurat (el domini d'un thakur o noble) garantit pels britànics, primer part de l'agència de Bhopal i després de la residència de Gwalior a l'Índia Central. El seu sobirà portava el títol de thakur i va rebre el domini de Sindhia al que pagava una renda anual. El 1857 el thakur Chattar Sal es va unir al rebels i el seu estat fou confiscat (1858), i retornat a Gwalior, però posteriorment fou retornat al thakur Balwant Singh que governava vers el 1881. El canvi d'agència es va produir vers el 1905.

## Referències

Aquest article incorpora text de la Imperial Gazetteer of India, Oxford, Clarendon Press, 1908-1931
# Agència de Kotah-Jhalawar

L'agència de Kotah-Jhalawar fou una entitat política del sud-est de Rajputana limitada al nord per Jaipur i Tonk (districte d'Aligarh), a l'est amb Bundi i Udaipur o Mewar; al sud-oest i sud amb diversos estats i un dels districtes de Tonk; i a l'est amb Gwalior i Tonk (districte de Chhabra). La seu de l'agent polític era a Kota. La població el 1881 era de 857.763 habitants, el 1891 de 869.868 habitants i el 1901 de 635.054 (el descens del darrer cens fou a causa de la fam de 1899-1900 i l'epidèmia que va seguir) i la superfície era de 16.819 km². Era la cinquena entitat política en mesura i la setena en població de les vuit divisions polítiques de Rajputana. Els hindúes eren el 89% el 1901 i els musulmans eren el 7%.
Formaven l'agència els següents estats:
* Kotah
* Jhalawar
En conjunt hi havia 3.017 pobles i 6 ciutats sent les principals Kotah (33.657 habitants el 1901) i Jhalrapatan Chhaoni (14.315 habitants el 1901).
Vegeu també: Agència de Rajputana

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Robassomero

Robassomero és un municipi situat al territori de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Robassomero limita amb els municipis de Nole, Cirié, Fiano, San Maurizio Canavese, Caselle Torinese, Druento i Venaria Reale.
# Aido pai

Els aido pai o secoya són un grup ètnic amerindi que habita a part de l'Amazònia equatoriana i peruana. A l'Equador viuen als marges dels rius Eno, Napo, Aguarico i Cuyabeno, mentre que al Perú viuen als marges dels rius Yubineto, Yaricaya, Angusilla i Santa María. Parlen la llengua secoya, que forma part de les llengües tucanes.Al Perú sumaven uns 787 individus.

## Història

En 1599 els missioners jesuïtes van descriure als secoya o tucanos occidentals com "encabellados". El contacte amb aquesta ètnia es va incrementar fins a assolir el seu apogeu entre 1709 i 1769, quan els jesuïtes van arribar a comptabilitzar 17 pobles entre els rius Aguarico i Napo. Aquest apogeu de les relacions entre els secoya i els jesuïtes acaba amb l'aixecament indígena de 1744, de tal manera que en 1769 només quedaven dues missions d'"encabellados".
Durant el segle xix se'ls comença a denominar "piojés" i l'activitat missionera va ser molt reduïda. Es registren intercanvis comercials esporàdics.
La febre del cautxú an la zona, a la fi del segle xix, va deixar als aido pai amb greus baixes demogràfiques a causa del sistema de peonatge i endeutament que els va afectar fins als anys 1940.
El 1941 va esclatar la guerra entre el Perú i l'Equador, per la qual cosa els secoya van iniciar una migració cap a l'interior. El 1969 s'instal·la l'educació escolaritzada per aquesta ètnia.

## Organització

Els aido pai s'organitzen en llinatges exògams patrilineals. Els membres d'un patrilinatge habiten en una sola casa multifamiliar de planta oval on el més ancià dirigeix rituals xamànics.
En el cas particular dels secoya del territori peruà, la norma obliga els homes a casar dones d'un altre patrilinatge, on es prefereix a les cosines creuades (filla del germà de la mare o fill de la germana del pare).
S'ha notat la pèrdua progressiva de la tradició de les cases ovals multifamiliars per a donar pas a habitatges unifamiliars associats al nom d'un riu.

## Referències

* 1 2 https://web.archive.org/web/20110925042406/http://www.siamazonia.org.pe/Archivos/Publicaciones/Amazonia/Atlas/cap2/fra_cap2.htm
* ↑ Secoya a Perú Ecológico
* ↑ Secoya a la BDPI
* ↑ http://web.archive.org/web/http://www.siamazonia.org.pe/Archivos/Publicaciones/Amazonia/Atlas/cap2/fra_cap2.
# Diopites (legislador)

Diopites (en grec antic: Διοπείθης, Diopeithes) fou un ciutadà atenès que esmenta la Suda a propòsit d'una anècdota segons la qual aquest Diopites va establir una llei per la qual es condemnaria qualsevol ciutadà d'Atenes que fes nit al Pireu, i que un dia ell mateix es va saltar involuntàriament aquesta norma i va ser jutjat per la seva pròpia llei.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Diopeithes（Διοπρείθης)». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870, p. 1049.
# Cantó de Chambley-Bussières

El cantó de Chambley-Bussières és un cantó francès del departament de Meurthe i Mosel·la, situat al districte de Briey. Té 12 municipis (Chambley-Bussières, Dampvitoux, Hagéville, Mars-la-Tour, Onville, Puxieux, Saint-Julien-lès-Gorze, Sponville, Tronville, Villecey-sur-Mad, Waville i Xonville) i el cap és Chambley-Bussières.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | André Lapointe | RPF, després RI |
| 19..-1988 | René Koenig | Divers droite |
| 1988-2008 | Maryse Marion-Dussoul | UDF, després Divers droite |
| 2008- | Rachel Thomas | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 3.050 | 3.276 | 3.017 | 3.022 | 3.140 | 3.346 | 3.928 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Amicles (rei d'Esparta)

Amicles o també Amiclas (en grec antic Αμύκλας) va ser, segons la mitologia grega, un fill de Lacedèmon i d'Esparta, filla d'Eurotas. Va ser rei d'Esparta.
Segons Apol·lodor es va casar amb Diomeda que li donà dos fills, Jacint i Cinortes. De vegades es diu que abans havia tingut un altre fill, Argalos, que el va succeir en el tron. Va fundar la ciutat d'Amicles, a Lacònia.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català, p. 216, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, III, 10, 3
# Cantó de Còrdas d'Albigés

El Cantó Cordes-sur-Ciel és un cantó francès del departament del Tarn, a la regió d'Occitània. Està situat al districte d'Albi i té 17 municipis. El cap cantonal és Còrdas d'Albigés.

## Municipis

* Amarens
* Bornasèl
* Las Cabanas
* Còrdas d'Albigés
* Donasac
* Fraucelhas
* La Barta de Bluèis
* La Capèla Segalar
* Livèrs e Casèlas
* Lobèrs
* Mosièis e Panens
* Noalhas
* Sent Marcèl e Campas
* Sent Martin de la Guépia
* Soelh
* Totnac
* Vindrac e Alairac

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1979-1998 | Roger Pégourié | UDF |
| 1998-2004 | Joël Ichanson | PS |
| 2004- | Henri Narbonne | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.902 | 4.141 | 3.761 | 3.636 | 3.518 | 3.640 | 3.802 |
# Serra del Catllar

La Serra del Catllar és una serra a cavall dels municipis de Queralbs i de Vilallonga de Ter a la comarca del Ripollès, amb una elevació màxima de 2.693 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mola de Pasqual

La Mola de Pasqual és una muntanya de 551 metres que es troba al municipi de Prat de Comte, a la comarca de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cantó d'Haroué

El cantó d'Haroué és un cantó francès del departament de Meurthe i Mosel·la, situat al districte de Nancy. Té 30 municipis i el cap és Haroué.

## Municipis

* Affracourt
* Bainville-aux-Miroirs
* Benney
* Bouzanville
* Bralleville
* Ceintrey
* Crantenoy
* Crévéchamps
* Diarville
* Gerbécourt-et-Haplemont
* Germonville
* Gripport
* Haroué
* Housséville
* Jevoncourt
* Laneuveville-devant-Bayon
* Lebeuville
* Lemainville
* Leménil-Mitry
* Mangonville
* Neuviller-sur-Moselle
* Ormes-et-Ville
* Roville-devant-Bayon
* Saint-Firmin
* Saint-Remimont
* Tantonville
* Vaudeville
* Vaudigny
* Voinémont
* Xirocourt

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | Dr Bataille | PRL |
| 1955-197. | M. de Beauvau-Craon | Divers droite |
| 197.-1998 | Jean-Marie Enel | UDF |
| 1998- | André Barbier | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.423 | 6.932 | 7.083 | 7.296 | 7.711 | 8.0625 | 8.805 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Clostridi

Els clostridis (Clostridium) són un gènere de bacteris gram-positius que formen part dels Firmicutes. Són bacteris anaeròbics estrictes que poden formar espores. Fermenten carbohidrats i aminoàcids i són els principals responsables de la descomposició anaeròbica de les proteïnes.
Poden viure en hàbitats molt diferents: al sól, sobre material vegetal i animal en descomposició i en sediments marins i d'aigua dolça. També poden formar part de la microbiota intestinal de l'home i d'altres vertebrats.
Diferenciem dos grups de clostridis:
* Clostridis de l'àcid butíric: fermenten carbohidrats com el C. acetobutylicum
* Clostridis proteolítics: fermenten aminoàcids.
Hi ha quatre espècies de clostridis que són patògenes per als humans:
* C. botulinum: produeix la toxina que provoca el botulisme
* C. perfringens: agent causal de la gangrena gasosa. Però produeix més de 14 toxines diferents que poden provocar necrosi del teixit muscular i fracàs renal.
* C. tetani: agent causal del tètanus.
* C. difficile: agent causal de la diarrea post-antibiòtica i que en l'ambient hospitalari pot provocar la colitis pseudomembranosa.

## Vegeu també

* Clostridium botulinum
# Cantó de Braçac

El cantó de Braçac és un cantó francès de la sotsprefectura de Castres al departament del Tarn. El cantó coincideix amb la comarca del Brassaguès, en francés Brassagais. Té 5 municipis.

## Municipis

* Braçac
* Lo Bèç
* Cambonés
* Castèlnòu de Braçac
* Lo Marnhès

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1994 | Max Caminade | Divers droite |
| 1994- | Jean-Claude Guiraud | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 3.534 | 3.798 | 3.626 | 3.596 | 3.427 | 3.347 | 3.387 |
# Serra del Pelats

La Serra del Pelats és una serra situada al municipi de Sant Pau de Segúries a la comarca del Ripollès, amb una elevació màxima de 1.302 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «serra del Pelats | enciclopedia.cat». [Consulta: 25 gener 2023].
* Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
# Sant Martí de la Vajol

Sant Martí de la Vajol és una església romànica del municipi de la Vajol protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Sant Martí de la Vajol està situat al centre del poble. És una església d'una nau i absis semicircular. Hi ha a la part de ponent, una casa afegida. A ponent, s'aixeca un cloquer de cadireta format per dos arcs de quart de cercle; és de dovelles i carreus ben tallats. A migdia, s'obre la porta d'accés. Portalada de tres arcs en degradació, llinda i timpà. Al costat de la portalada hi ha una finestra de doble biaix, amb arc de punt rodó. A l'absis s'hi aprecia clarament l'aparell de carreuada. L'interior està cobert per volta apuntada. L'arc triomfal és també apuntat. Hi ha afegitons tardans com les capelles laterals i el cor. L'interior està gairebé tot cobert d'arrebossat o d'encalcinat, tot i així es pot pensar que es tracti del mateix tipus de parament que és visible a l'absis: carreus ben escairats, de considerable mida i de granit.

## Història

"SANCTI MARTINI DE SAVAYOLO" apareix esmentat en 1226, 1277 i 1280 com un dels llocs en el que el senyor de Mont-roig hi cobrava delmes i a tal fi havia de retre homenatge al bisbe. A finals del XIV apareix, 1362, com a sufragània de Santa Maria d'Agullana.

## Galeria d'imatges

* Escala d'accés al campanar de l'església
* Campanar de l'església
* Absis de l'església
* Detall de la cornisa
* Rellotges

## Referències

* 1 2 «Sant Martí de la Vajol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Morral Roig

El Morral Roig és una muntanya de 936 metres que es troba al municipi d'Arnes, a la comarca de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Josep Bayó i Font

Josep Bayó i Font (Barcelona, 1878 - octubre de 1970) va ser un contractista conegut principalment per la seva col·laboració amb Antoni Gaudí en diverses obres seves incloent la Casa Milà.
Va treballar per primera vegada per a Gaudí en el Primer Misteri de Glòria del Rosari Monumental de Montserrat (1903-1916), més tard l'arquitecte li va encarregar la direcció d'obres de diversos projectes seus com la Casa Batlló (1904-1906) i la Casa Milà (1906-1910), on també hi treballà el seu germà, l'arquitecte Jaume Bayó i Font.
Josep Bayó va llirar les eines i la maquinària emprada a Juan Sardà Forest qui, al seu torn les va lliurar a la Reial Càtedra Gaudí i actualment es poden veure en el jardí dels pavellons Güell de l'avinguda de Pedralbes, en l'espai reservat a la Ruta del Modernisme.
També va col·laborar amb altres arquitectes, com Lluís Domènech i Montaner (Pavelló de Sant Miquel de l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau), Joan Rubió (Sanatori del Tibidabo) i Bernardí Martorell (Convent de Santa Maria de Valldonzella). També treballà en el Monument al Doctor Robert, de Josep Llimona.

## Referències

* ↑ «esquela». La Vanguardia, 09-10-1970, pàg. 29.
* ↑ Robinson, William H.; Falgàs, Jordi; Lord, Carmen Belen; Cleveland Museum of Art, Metropolitan Museum of Art (New York, N.Y.). Barcelona and Modernity: Picasso, Gaudí, Miró, Dalí. Yale University Press, 2006, p. 195–199. ISBN 0-300-12106-7.
* ↑ Galí, David; Lacuesta, Raquel «Antoni Gaudí i Jeroni Martorell». Quaderns Científics i Tècnics de Restauració Monumental. Diputació de Barcelona, Núm. 14, 2004, pàg. 11-28 [Consulta: 1r novembre 2016].
* ↑ Ortiz, Ignacio «La Manzana de la Discordia». El Mundo, 20-10-2015 [Consulta: 1r novembre 2016].
* ↑ Bassegoda Nonell, Juan; Cardo, Yolanda (fot.) «Primer centenario de La Pedrera». ABC (Hemeroteca), 29-01-2006 [Consulta: 1r novembre 2016].
* ↑ Bassegoda i Nonell, Joan «L'arquitecte Bernardí Martorell i Puig (1877-1937)». Butlletí de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, Vol. 17, 2003. ISSN: 2340-3802 [Consulta: 1r novembre 2016].

## Bibliografia

* Bassegoda i Nonell, Joan. Josep Bayó Font, contractista de Gaudí. Barcelona: ETSAB, Gaudí 2002 y Edicions UPC, 2003. ISBN 84-8301-675-3.
# Cantó d'Homécourt

El cantó d'Homécourt és un cantó francès del departament de Meurthe i Mosel·la, situat al districte de Briey. Té 9 municipis i el cap és Homécourt.

## Municipis

* Auboué
* Batilly
* Hatrize
* Homécourt
* Jouaville
* Moineville
* Moutiers
* Saint-Ail
* Valleroy

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1985 | Yolande Bertrand | PCF |
| 1985- | Jean-Pierre Minella | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 22.676 | 23.573 | 21.760 | 19.368 | 17.900 | 17.122 | 17.174 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Soca 121

La soca 121 és un arqueu. Es va trobar en una surgència hidrotermal a l'oceà Pacífic, a 300 quilòmetres del Puget Sound. És hipertermòfil, capaç de sobreviure i reproduir-se a 121 °C. Aquesta habilitat és la que ha donat el nom al microbi: és l'única forma de vida coneguda que tolera aquesta temperatura tan elevada.
L'habilitat de créixer a 121 graus Celsius té la seva importància significativa, ja que una part important del material mèdic o de laboratori és esterilitzat per mitjà d'una autoclau que assoleix, precisament, aquesta temperatura. Abans del 2003 es creia que una exposició de 5 minuts a 121 graus tenia la capacitat de matar qualsevol ésser viu.
La soca 121 metabolitza per reducció l'òxid de ferro.

## Enllaços externs i referències

* Guardian News (anglès)
* Pulse of the Planet Arxivat 2007-07-11 a Wayback Machine. (anglès)
* Article del New Scientist (anglès)
* Article del Science Daily (anglès)
* NSF Arxivat 2010-08-01 a Wayback Machine. "Microbe from Depths Takes Life to Hottest Known Limit" (anglès)