OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plaça de Sant Joan (Lleida)

La Plaça de Sant Joan és una plaça catalogada com a monument del municipi de Lleida i inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Plaça antiga de la ciutat, clàssica, sensiblement rectangular, que és concebuda com un eixamplament de l'eix comercial que va des del Carrer Major al Carrer de la Porta Ferrissa. Com a fita molt important l'església de Sant Joan de Lleida. La resta de cases que la conformen són de planta baixa i cinc pisos que donen una alçada aproximada a la de l'església.

## Història

Des del 1168, el temple ha estat anomenat Sant Joan de la Plaça, la qual ja existia el 1149. La Paeria a mitjans del segle xiv ja volia eixamplar la placeta de Sant Joan, petita i estreta, cosa que es feu el 1440 i, en pocs anys, aparegué una nova plaça, no tan espaiosa com l'actual. Des de l'any 1553 al 1640 s'hi celebraren justes, concursos i festes cortesanes. A les darreries del segle xviii, el corregidor Lluís Blondel feu construir, enmig de la plaça, la monumental font de les sirenes. El 1823 fou canviat el nom de Plaza Real, iniciant tota una sèrie de canvis de nom segons el parer de qui manava. En substituir l'església l'any 1895 s'eixampla la plaça tal com ara hi és. El 1976 aparegueren les restes de Sant Joan Vell, deixant esventrada la plaça.

## Referències

* 1 2 «Plaça de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 març 2013].

## Enllaços externs

* «Plaça de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Jurica Vučko

Jurica Vučko (Split, 8 d'octubre de 1976) és un futbolista croat, que ocupa la posició de davanter.

## Trajectòria

Va començar a l'Hajduk Split, on va marcar 37 gols en 104 partits. L'any 2000 marxa al Deportivo Alavés, de la primera divisió espanyola. El croat hi va romandre sis temporades a l'Estat espanyol, les dues primeres a la màxima categoria amb l'Alavés, i les altres quatre a Segona amb la UD Salamanca, el Polideportivo Ejido i el mateix Alavés. No va arribar a consolidar-se com a titular en cap d'ells. De fet, va jugar un total de 105 partits, dels quals només va ser titular en 34, i va marcar 12 gols.
El 2006 retorna a l'Hajduk Split però tampoc hi destaca, i a l'any següent, hi recala a l'exòtic Tianjin Teda.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Camí de Vallderrós

El Camí de Vallderrós és un camí municipal asfaltat en més de la meitat del recorregut del poble de Riells del Fai, en el terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental.
Enllaça la Sagrera de Riells del Fai amb la Vall Blanca, a través del Camí de la Vall Blanca. Arrenca a peu de la carretera BV-1483, passant de primer pel costat esquerre del torrent de Llòbrega, fins que el travessa i torna enrere per la riba dreta, enlairant-se una mica, per resseguir tota la Vall Blanca. A l'extrem oriental d'aquest nucli de població en surt cap al nord-est el Camí de l'Alzina Rodona.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: és el camí que mena a la vall de Vallderrós i a la urbanització homònima des de Riells del Fai.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Camren Bicondova

Camren Renee Bicondova (San Diego, Califòrnia, 22 de maig de 1999) és una ballarina, model i actriu estatunidenca. Forma part del grup femení de ballarines "8 Flavahz". Es va donar a conèixer gràcies al productor Chris Stokes al musical Battlefield America. El 2012, el grup del qual formava part (8 Flavahz) es va proclamar subcampió a la setena temporada del programa "America's Best Dance Crew". Bicondova representa la jove Selina Kyle a la sèrie Gotham, estrenada el setembre de 2014 a la cadena americana FOX.

## Enllaços externs

* Camren Bicondova - Lloc web oficial
# Eines d'Ishikawa

Les set eines d'Ishikawa, les set eines per al control de la qualitat o també simplement les eines d'Ishikawa, per a la millora de la qualitat són un conjunt d'eines bàsiques de coneixement, la majoria molt senzilles, que serveixen per a solucionar el 90% de problemes de qualitat en una empresa o organització. Aquestes eines han de ser promogudes i utilitzades per tot el personal de l'empresa, organització o entitat, sigui quina sigui la seva funció i formació; i és responsabilitat de l'alta direcció que aquestes persones estiguin prou formades com per a fer-ho sense dificultat, a més que hi hagi un temps previst per a tal cosa en el càlcul de càrregues de treball i els recursos econòmics i materials necessaris. El disseny d'alguns d'ells, però, està reservat a enginyers especialitzats.
El nom Ishikawa es deu a l'enginyer japonès Kaoru Ishikawa (1915-1989), que és qui més les ha promocionat, amb notable èxit, primer al Japó i després a la resta del món.

## Les set eines

Les eines d'Ishikawa són les set següentes:
* Diagrames causa-efecte, diagrames arbre-fulles o diagrames de l'espina de peix, en bibliografia anglosaxona, de vegades, Ishikawa diagrams. S'utilitza per investigar relacions causa-efecte
* Registres de recollida de dades. S'utilitza per quantificar les deficiències per tipus, per localització o per causa i així després poder analitzar les dades.
* Gràfics de control. Facilita la visualització de si un procés està funcionant dins dels paràmetres de qualitat habituals i facilita la detecció de canvis de qualitat que van més enllà de la casualitat
* Histograma. Mostra una estimació de la distribució de probabilitat d'una variable contínua a partir de les seves ocurrències. Es construeix a partir del nombre d'ocurrències dels resultats que pren la variable.
* Diagrames de Pareto. Mostren quins factors són més significants en l'ocurrència d'efectes o problemes.
* Diagrames de dispersió. Gràfic que emparella 2 mètriques i que facilita la visualització de possibles relacions entre elles.
* Estratificació a vegades substituït per Diagrames de flux. Un diagrama de flux mostra un procés tal com és.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Métodos estadísticos. Control y mejora de la calidad. Volum I, pàg. 25. Albert Prat Bartés, Xavier Tort-Martorell Llobés, Pere Grima Cintas, Lourdes Pozueta Fernández. Edicions Universitat Politècnica de Catalunya, 1997. ISBN 84-8301-222-7

## Enllaços externs

* Les set eines bàsiques per al control de la qualitat
# Alan Cox

Alan Cox (Solihull, West Midlands, 29 de juliol del 1968) és un programador molt involucrat en el desenvolupament del nucli Linux des dels seus inicis el 1991.
Mentre estava contractat al campus de la Universitat de Gal·les, Swansea, va instal·lar una de les primeres versions de Linux en una de les màquines de la universitat. Aquesta va ser una de les primeres instal·lacions de Linux en una xarxa gran, i gràcies a això es van poder detectar moltes errades en la part de codi corresponent a la xarxa. Cox va arreglar moltes d'aquestes errades i va reescriure molts dels subsistemes de la part de xarxes. Va acabar sent un dels principals desenvolupadors i mantenidors del nucli.
Ha mantingut una branca vella del nucli (2.2.x), i les seves pròpies versions de la branca (2.4.x) (les quals acaben amb "ac" de Alan Cox, per exemple 2.4.13-ac1). Aquesta branca és molt estable i conté molts pegats que entraven directament als nuclis de les distribucions de GNU/Linux. Una vegada va ser anomenat el segon de bord després de Linus Torvalds. Els seus llargs i amigables comentaris a la llista de correu del nucli han guiat a molts programadors.
Actualment treballa per Red Hat i viu a Swansea, Gal·les, amb la seva muller Telsa Gwynne.
Dedica unes deu hores diàries a la programació. La seva dona manté una web, sobre les seves vides personals, anomenada "the other side of the story".
Va ser el principal desenvolupador de AberMUD, que va escriure quan era un estudiant a la Universitat de Gal·les, Aberystwyth.
És un gran defensor del programari lliure i també un representant del moviment en contra de les patents de programari. Afirma que no visitarà mai els Estats Units per por a ser detingut després de l'arrest de Dmitry Sklyarov per les violacions de copyright.
Alan Cox va rebre un premi de la Free Software Foundation l'any 2003 a la conferència FOSDEM de Brussel·les.

## Enllaços externs

* Diari d'Alan Cox Arxivat 2005-02-07 a Wayback Machine. (gal·lès)
* Diari de Telsa Arxivat 2005-06-13 a Wayback Machine.
* Entrevista a Alan Cox, 15 de juny de 2002 (anglès)
# Anapski (Pàvlovski)

Anapski (en rus: Анапский) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la riba del riu Nepil, a 25 km al nord-oest de Krimsk i a 96 km a l'oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Pàvlovski.
# Yannick Garcia Porres

Yannick Garcia Porres (Amposta, 1979) és un escriptor, intèrpret, traductor i corrector editorial català.
Va estudiar Traducció i Interpretació a la Universitat Pompeu Fabra. Va rebre el Premi de Poesia Gabriel Ferrater 2003 pel seu recull De dalt i de baix (Edicions 62, 2003) i va col·laborar en l'antologia de poesia ebrenca Terres d'aigua. Poemari de les Terres de l'Ebre (Cossetània, 2004). Ha participat en diversos recitals poètics.
Alguns poemes seus han estat musicats per cantautors com Jesús Fusté o Albert Reverter i ha col·laborat en espectacles poeticomusicals amb Mariona Sagarra. També ha publicat en revistes, com Núvol o Paperdevidre, i participa en la tertúlia sobre llibres del programa Cabaret elèctric d'iCat.fm. Anteriorment va exercir la docència universitària de la interpretació a la Facultat de Traducció de la Universitat Pompeu Fabra. Ha traduït novel·les, relats i obres de divulgació d'autors com Jules Verne, Michael Connelly, Sebastian Barry o George Saunders. En l'àmbit creatiu, s'ha format en escriptura teatral a l'Obrador de la Sala Beckett i en creació literària a la Universitat Pompeu Fabra. Barbamecs, recull de relats que va merèixer el Premi Vila de l'Ametlla de Mar 2012, és la seva primera obra narrativa.
Yannick Garcia va guanyar el Premi Documenta 2013 amb el conjunt de relats La nostra vida vertical, publicat el 2014 per L'Altra Editorial.

## Obra
### Poesia

* 2003 - De dalt i de baix

### Narrativa

* 2012 - Barbamecs
* 2014 - La nostra vida vertical

### Traduccions

De l'anglès al català
* Whitehead, Colson. El ritme de Harlem. Edicions del Periscopi, 2023, p. 400. ISBN 978-84-19332-17-2.
* Melville, Herman. Quiquiriquic!. Comanegra, 2023, p. 280. ISBN 978-84-19590-12-1.
* Conrad, Joseph. Tifó. Navona, 2023, p. 176. ISBN 978-84-19311-32-0.
* Austen, Jane. Orgull i prejudici. La Casa dels Clàssics, 2021, p. 432. ISBN 978-84-9859-375-4.
* Conrad, Joseph. El cor de les tenebres. Sembra llibres, 2017, p. 136. ISBN 978-84-16698-19-6.

## Referències

* ↑ «Sant Jordi | Llibres 2023-2024». Universitat Pompeu Fabra, 23-02-2024. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ «Yannick Garcia». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 15 febrer 2016].
* ↑ Serrahima, Xavier «"És per la ment que se m'obre Natura"». Cultura (El Punt Avui), 14-02-2014, pp. 8 – 9.
* ↑ Diari Ara. «Yannick Garcia guanya el Premi Documenta 2013 amb "La nostra vida vertical"». [Consulta: 5 febrer 2014].
# Camí de la Font (Cellers)

El Camí de la Font és un camí del terme municipal de Castell de Mur, Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Guàrdia de Tremp, en terres del poble de Cellers.
Uneix dues fonts: la de Margarit, a ponent, i la del Cambrot, totes dues a la dreta del barranc de la Font de Margarit, a la part baixa de l'Obaga de Margarit.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Camí de Ca l'Astor

El Camí de Ca l'Astor és un camí del terme d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà, en territori del poble de Bóixols.
Arrenca de la carretera L-511 just al sud del Coll de Bóixols. Des d'aquell lloc davalla cap al sud-oest, passant per les restes de Cal Valldoriola i arribant a Ca l'Astor en un quilòmetre i mig.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: pren el nom de la masia a la qual mena, Ca l'Astor.

## Enllaços externs

* El Camí de Ca l'Astor en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Alan Hutton

Alan Hutton (nascut el 30 de novembre del 1984) és un exfutbolista professional escocès que jugava com a defensa central dret. Va ser internacional amb la selecció escocesa de futbol.
# Seminari de Lleida

El Seminari de Lleida és un monument del municipi de Lleida protegit com a bé cultural d'interès local. Actualment, és l'edifici del rectorat de la Universitat de Lleida i alberga la facultat de lletres.

## Descripció

És un edifici compacte, de gran superfície, amb quatre patis-claustre, semisoterrani, planta baixa i dues plantes pis. La façana és d'estil clàssic amb eix de simetria central, remarcant la zona noble amb frontispici de tres grans finestrals d'inspiració gòtica, rematats per un arquitrau d'arcuacions i cornises i vidrieres de colors. Disposa de murs de càrrega, pòrtics i voltes als claustres, biguetes metàl·liques amb revoltons i coberta de fusta amb teula àrab.

## Història

El bisbe Pedro Cirilo Uriz Labayru eixampla l'antic seminari, construint noves aules i augmentant la biblioteca. L'any 1984 començaren les obres de reconstrucció i ampliació per tal de convertir-se en seu de l'Estudi General de Lleida.

## Referències

* 1 2 «Seminari de Lleida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 març 2013].
# Xavier Ahuir Cardells

Xavier Ahuir Cardells (Meliana, l'Horta Nord, 30 d'agost de 1956) és un músic i pedagog valencià especialitzat en la interpretació i difusió de la dolçaina. Ha sigut membre del grup Al Tall, on ha tocar la dolçaina, flauta i saxo midi.

## Trajectòria

Va començar la seua formació musical als nou anys al cor de l'Escolania, i posteriorment en diverses rondalles tocant la bandúrria i la mandolina. Amb uns 21 anys va iniciar-se en l'aprenentatge de la dolçaina. En 1979, amb altres dolçainers com Enric GIronés i Carme Mompó, va crear el grup La Moma, clau en la difusió i recuperació de la música de dolçaina i tabal pel tot el País Valencià.
En 1989 va escriure un Métode de dolçaina, la segona publicació d'aquest tipus després del mètode de Joan Blasco. Durant els anys huitanta va començar a investigar i coleccionar instruments tradicionals fets amb canya, organitzant diverses exposicions i tallers i publicant un llibre sobre la seua construcció en 1989. En 1994 va formar part de la primera formació de la colla dolçainera La Inestable, junt amb Xavier Richart i Vicent Borrás.

## Referències

* 1 2 3 4 Ahuir Cardells, Xavier. Métode de dolçaina. Generalitat Valenciana, Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, 1989. ISBN 8489595496.
* ↑ «Al Tall: cultura i música tradicionals d’arrel mediterrània». [Consulta: 8 abril 2024].
* ↑ Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes «Al Tall : 35 anys de música mediterrània des del País Valencià [Catàlegs]». Alacant : Biblioteca Virtual Joan Lluís Vives, 2010, 2010.
* ↑ «'Això no ho ha fet mai una dona? Doncs ja és hora!'». [Consulta: 8 abril 2024].
* ↑ «Vicent Adsuara Mora - Una aproximació històrica a la dolçaina (2008)».
* ↑ Ahuir, Xavier. Instruments de música tradicionals valencians construïts en canya. Tallers de Música Popular., 1989.
* ↑ Frechina Andreu, Josep Vicent «Xavier Richart: Ensenyant la dolçaina». Caramella: revista de música i cultura popular, 11, 2004, pàg. 46–55. ISSN: 1888-0827.
# Camí de la Pobla de Segur (Aramunt)

El Camí de la Pobla de Segur és una pista rural que discorre pel terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Aramunt), al Pallars Jussà.
Té el seu punt de partença a l'extrem de ponent de les Eres, al nord-oest de l'església parroquial actual de la vila. Des d'aquell lloc surt cap a ponent per damunt i al nord de lo Reclot i al sud de Serrats. En arribar al cementiri de la vila trenca cap al nord-oest, deixant cap a ponent el Camí de Cap de Rans, passa pel costat de la Borda de Queralt, travessa el barranc dels Clops i el Camí del Cementiri, i per la partida de l'Abadal arriba a la Casanova. A continuació travessa la partida de Santa Maria d'Horta i el barranc de Sant Pou, i després de fer un ample revolt, s'adreça a la vora del pantà de Sant Antoni, on troba el Camí de la Pobla de Segur al Llac.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Camí de Cal Serret

El Camí de Cal Serret és un camí del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Arrenca del Camí de Planers a prop i al nord-oest del Xalet del Sobirana i en marxa cap al nord-est, travessa el barranc de Fonguera, on canvia de direcció i emprèn cap al nord-oest, i acaba d'arribar a Cal Serret.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: pren el nom de la masia on mena, Cal Serret.

## Enllaços externs

* El Camí de Cal Serret en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Albert Scherrer

Albert Scherrer (Riehen, 28 de febrer de 1908 - Basilea, 5 de juliol de 1986) va ser un pilot de curses automobilístiques suís que va arribar a disputar curses de Fórmula 1 nascut el 28 de febrer del 1908 a Riehen, prop de Basilea, i va morir el 5 de juliol del 1986 a Basilea, Suïssa.

## A la F1

Va debutar a la vuitena i penúltima cursa de la quarta temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1953, disputant el 23 d'agost el GP de Suïssa al Circuit de Bremgarten, prop de Berna.
Albert Scherrer va participar en una única cursa puntuable pel campionat de la F1, retirant-se quan mancaven només 16 voltes i no aconseguint cap punt pel campionat de la F1.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1953 | HW Motors | HWM | Alta | ARG | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | bgcolor="#CFCFFF"|SUI 9 | ITA ! - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Josep Maria Espanya i Sirat

Josep Maria Espanya i Sirat (Viella, la Vall d'Aran, 1879 - Bogotà, Colòmbia, 1953) fou un polític, propietari rural i advocat occità, membre d'una de les famílies més influents de la Vall d'Aran. Estudià Dret a la Universitat de Barcelona, on es va fer amic de Lluís Companys i de Francesc Layret.
El 1900 va ser un dels fundadors i vicepresident de l'Associació Escolar Republicana. Tot i així, s'afilià al Partit Liberal, amb el que fou elegit diputat provincial el 1903 pel districte de Tremp-Viella, càrrec que mantingué fins al 1917; durant aquests anys també presidí el Comitè Executiu de la Junta Gestora del ferrocarril Noguera-Palleresa i el darrer any, 1917, assumí la vicepresidència del Casino de la capital, després ingressà a la Unió Republicana i el 1907 donà suport la Solidaritat Catalana. El 1916 fundà el Partit Liberal Autonomista de Lleida i de 1914 a 1917 representà Lleida en el consell permanent de la Mancomunitat de Catalunya. També fou president de la Diputació de Lleida del 1913 al 1917, i després de donar suport l'Assemblea de Parlamentaris de 1917, ingressà a la Lliga Regionalista.
Durant la dictadura de Miguel Primo de Rivera es dedicà a treballar com a advocat. Un cop caigut Primo de Rivera, i durant el govern Berenguer (1930),va ser el representant per la Cambra Minera a la Diputació Provincial d'Osca, la qual cosa ha donat peu a considerar-lo erròniament membre de la Unió Patriòtica. En proclamar-se la Segona República Espanyola (1931-1939) va ser elegit com a diputat a la Generalitat Provisional de Catalunya, després passà a Esquerra Republicana de Catalunya i en les eleccions de 1932 fou elegit diputat al Parlament de Catalunya per Lleida. A més va desenvolupar la tasca d'Assessor jurídic de la Comissaria General d'Ordre Públic de Catalunya (1933), i fou Director General d'Administració Local (1934).
Fou conseller de governació de la Generalitat del març al setembre del 1936 (llevat del 20 de març al 26 de maig). Quan esclatà la guerra civil espanyola intervingué en un primer moment en la rendició del general colpista Goded i posteriorment facilità la fugida de nombrosos perseguits per incontrolats anarquistes, raó per la qual fou amenaçat i hagué d'exiliar-se, a finals del 1936, a França. Acabada la guerra s'establí a Bogotà, on participà en les activitats de la Comunitat Catalana de Colòmbia i fundà dues empreses en col·laboració amb d'altres exiliats catalans.

## Referències

* ↑ Solé i Sabaté, Josep Maria; Villarroya, Joan. «Lluís Companys i Jover». A: Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003, p. 98. ISBN 84-412-0885-9.
* ↑ Mir..., Conxita. Diccionari biogràfic de les terres de Lleida. Política, economia, cultura i societat, segle xx.. Lleida: Alfazeta, 2010, p. 639. ISBN 9788493771553.

## Enllaços externs

* Biografia a memoriaesquerra.cat
# Anastàssievka

Anastàssievka (en rus: Анастасиевка) és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants meridionals de l'extrem oest del Caucas occidental, a la vora del Pxenakho, afluent del riu Tuapsé. És a 15 km al nord-est de Tuapsé i a 93 km al sud de Krasnodar.
Pertany al poble de Gueórguievskoie.
# Camí de la Riera (Granera)

El Camí de la Riera és una pista rural del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
El camí arrenca de la carretera BV-1245 just 100 metres abans d'arribar al seu punt final, al costat de la capella de Santa Cecília, on hi ha la Creu de la Santa Missió, a llevant d'aquest lloc. Surt cap a l'est, després cap al sud-est, i després d'un parell de giragonses molt tancades, mena a la masia de la Riera en 750 metres de recorregut.
# Camí de Can Llebrer

El Camí de Can Llebrer és una pista rural del terme municipal de Conca de Dalt, en territori del poble de Serradell, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà.
Arrenca de la Pista del Bosc just quan aquest ha passat a la riba dreta del barranc de Rastanyó, i s'enfila cap al nord-oest per, al cap de 150 metres, tòrcer cap al sud-oest, passar entre les partides de lo Palaut (nord) i Llinars (sud), travessar la llau del Seix, passar pel costat de migdia de la Borda del Seix i reintegrar-se en la Pista del Bosc al cap de 600 metres de recorregut, just a llevant del Tros de Santa Maria.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya