OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El bandit

El Bandit (títol original en italià: Il bandito) és una pel·lícula italiana dirigida el 1946 per Alberto Lattuada. Presentada al Festival de Cannes el setembre de 1946. Ha estat doblada al català.

## Argument

Fi de la Segona Guerra Mundial. De tornada de captivitat d'Alemanya, dos amics italians tornen al seu país natal... Davant la seva casa bombardejada, Ernesto s'assabenta que la seva mare és morta i que la seva germana Maria ha desaparegut. Pel seu costat, Carlo, ha trobat la seva filla Rosetta davant la seva granja, que li explica com Ernesto, durant la guerra, li ha salvat la vida. Ernesto descobreix al carrer que la seva germana es prostitueix: intenta apartar-la del seu proxeneta, Mirko. Però aquest la mata. Ernesto assassina al seu torn Mirko. Buscat per la policia, Ernesto troba refugi amb Lidia, l'examiga del truà que acaba d'eliminar. Es converteix en el seu amant i en el nou cap de la banda.

## Repartiment

* Amedeo Nazzari: Ernesto
* Carla Del Poggio: Maria
* Carlo Campanini: Carlo
* Anna Magnani: Lidia
* Mino Doro: Mirko
* Eliana Banducci: Rosetta
* Folco Lulli: Andrea
* Mario Perrone: el geperut

## Comentari

Tot i que influït, en la seva primera part, pels mètodes de descripció neorealistes, El bandit se'n desmarca bastant clarament. "Després del començament, Lattuada relata una elaboració de la realitat que limita amb l'expressionisme ", segons el crític Filippo Maria De Sanctis. "Hi ha més", segueix, "es troba en l'inici una oposició ètica entre el bé i el mal que dona el judici fins i tot abans dels fets." Aquí, apareix una constant en l'obra de Lattuada: la "continuïtat del personatge humiliat i ofès que trobarem a Il delitto di Giovanni Episcopo , a Angela i Jerry, heroi de Senza pietà, i, sobretot, a Il cappotto que, des d'aquest punt de vista, és l'obra més consumada del cineasta.El bandit prova, segons Filippo Maria De Sanctis, que el "neorealisme va ser per a Lattuada, més aviat el fruit combinat d'un pensament i d'un estil, una hipòtesi moral i una participació social." (Premier Plan, maig de 1965)

## Paul Éluard i El Bandit

Espectador al Festival de Canes 1946, el poeta francès Paul Éluard ens revela el seu gust per El Bandit "malgrat les seves imperfeccions". Escriu: " (...) és cinema expressionista que ens recorda l'insòlit de les pel·lícules mudes i que no tem expressar sentiments que espanten generalment els productors i la censura. Tracta d'un tema que els francesos no han gosat abordar ni després de l'altra guerra, ni després d'aquesta: la tornada d'un presoner amb totes les desil·lusions que tenen lloc, que responen al que ha pogut somiar en la seva captivitat. Es gosa ensenyar en aquesta pel·lícula una resposta tant al seu desig d'una sort millor després dels seus sofriments com als seus somnis eròtics." (a Office professionnel du cinéma, Cannes. 1946)

## Referències

* ↑ esadir.cat. El bandit. esadir.cat.
* ↑ «Il bandito» (en anglès). The New York Times.
# Berencs

Berencs (en francès Bérenx) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 713 | 791 | 908 | 848 | 833 | 904 | 941 | 890 | 864 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 810 | 741 | 719 | 693 | 711 | 722 | 734 | 681 | 701 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 697 | 676 | 652 | 589 | 570 | 514 | 506 | 476 | 451 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 479 | 461 | 444 | 471 | 496 | 475 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971-1989 | Jean Balagué | |
| 1989- | Jean Domercq-Bareille | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Marslac

Marslac (en francès Maslacq) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 822 | 869 | 802 | 831 | 953 | 959 | 960 | 964 | 971 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 916 | 1 000 | 821 | 774 | 754 | 765 | 751 | 729 | 696 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 672 | 643 | 628 | 580 | 588 | 545 | 586 | 698 | 553 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 848 | 875 | 1 372 | 724 | 738 | 727 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Henri Camet-Lassalle | |
| 2001- | Georges Trouilhet | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-01-18. [Consulta: 11 desembre 2010].
# Busi (Pirineus Atlàntics)

Busi (en francès Buzy) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 919 | 1 015 | 1 065 | 1 307 | 1 401 | 1 375 | 1 354 | 1 360 | 1 361 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 402 | 1 356 | 1 405 | 1 296 | 1 301 | 1 538 | 1 268 | 1 208 | 1 170 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 110 | 1 114 | 1 101 | 929 | 917 | 891 | 874 | 830 | 812 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 899 | 838 | 840 | 940 | 951 | 880 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | Pascal Lopez | PS |
| 2008- | Fernand Martin | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Gèra e Belesten

Gèra e Belesten (en francès Gère-Bélesten) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 2.780 | 3.034 | 2.927 | 2.880 | 2.769 | 2.551 | 2.539 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 331 | 262 | 365 | 380 | 408 | 428 | 411 | 440 | 442 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 437 | 447 | 450 | 447 | 442 | 459 | 404 | 371 | 351 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 361 | 365 | 357 | 310 | 301 | 300 | 296 | 278 | 266 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 275 | 209 | 184 | 175 | 151 | 166 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana

## Vegeu també

* Vall d'Aussau
# Lobier Sobiran

Lobièr de Haut (en francès Louvie-Soubiron) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 316 | 263 | 156 | 233 | 306 | 383 | 353 | 401 | 378 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 400 | 394 | 387 | 347 | 360 | 363 | 387 | 383 | 387 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 370 | 303 | 319 | 280 | 245 | 217 | 217 | 190 | 168 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 137 | 128 | 125 | 118 | 127 | 121 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | Jean-Marc Répéto | |
| 2008- | Gérard Sarrailh | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana

## Vegeu també

* Vall d'Aussau.
# No odiaràs

No odiaràs (en italià: Non odiare) és una pel·lícula del 2020 dirigida per Mauro Mancini, en el seu debut com a director únic d'un llargmetratge, després de l'experiència del 2009 al col·lectiu que va dirigir Feisbum - Il film.
La pel·lícula, protagonitzada per Alessandro Gassmann, Sara Serraiocco i Luka Zunic, està inspirada en una notícia que va passar a Alemanya. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Producció

Davide Lisino i Mauro Mancini es van inspirar en una notícia que va tenir lloc l'any 2010 a Paderborn, Alemanya, on un cirurgià jueu es va negar a operar un home amb un tatuatge nazi, sent substituït per un col·lega.
El rodatge va començar el setembre de 2019 a Trieste, convertint la pel·lícula en la primera que es va rodar dins de la sinagoga de Trieste.

## Referències

* ↑ «Festival di Venezia 2020, Alessandro Gassmann in Non odiare: «Non restiamo indifferenti al razzismo»», 06-09-2020.
* ↑ «No odiaràs». Goita què fan, ara!. [Consulta: 21 juny 2023].
* ↑ «Jewish surgeon refuses to operate on patient with Nazi tattoo», 13 dicembre 2010.
* ↑ «Al via le riprese di “Non odiare”, con Alessandro Gassmann», 11-09-2019.

## Enllaços externs

* No odiaràs a Goita què fan, ara!
# Autivièla, Sent Martin e Vidèren

Autivièla, Sent Martin e Vidèren (en francès Autevielle-Saint-Martin-Bideren, en basc Autile) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 157 | 119 | - | 167 | 156 | 184 | 425 | 400 | 396 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 386 | 383 | 371 | 323 | 328 | 513 | 374 | 364 | 389 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 375 | 362 | 332 | 327 | 320 | 282 | 280 | 272 | 237 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 204 | 177 | 164 | 164 | 205 | 121 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Fernand Lavigne | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Rinhac (Avairon)

Rinhac (en francès Rignac) és un municipi francès situat al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.541 | 1.675 | 1.571 | 1.585 | 1.668 | 1.658 | 1.820 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-2001 | Jean Puech | UDF-PR |
| 2001- | Jean Calvet | Divers droite |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Allen & Unwin

George Allen & Unwin (Publishers), Ltd., antigament una de les principals editorials britàniques, actualment és una editorial i distribuïdora independent amb seu a Austràlia. Va ser fundada amb el nom de George Allen & Sons el 1871 i va esdevenir George Allen & Unwin el 1914, com a resultat de la compra d'una part majoritària de l'empresa per part de Sir Stanley Unwin. Els directors australians de l'empresa són avui en dia els únics propietaris de la marca d'ençà que la van comprar quan l'empresa mare, anomenada llavors Unwin Hyman, va ser adquirida per HarperCollins el 1990.
És coneguda principalment per ser l'editorial de l'escriptor J. R. R. Tolkien i de les seves novel·les El hòbbit i El Senyor dels Anells.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Estació de Sant Martí Sesgueioles

Mapa sinòptic línia RL4 :
Sant Martí Sesgueioles és una estació de ferrocarril de la xarxa ferroviària de Catalunya, propietat d'adif situada a l'oest de la població de Sant Martí Sesgueioles a la comarca de l'Anoia. Es troba a la línia Barcelona-Manresa-Lleida i hi tenen parada trens de la línia R12 dels serveis regionals de Rodalies de Catalunya, operat per Renfe Operadora. L'any 2016 va registrar l'entrada de 2.000 passatgers.
Aquesta estació de la línia de Manresa o Saragossa va entrar en funcionament l'any 1917 molt després de l'entrada en servei el tram construït per la Companyia del Ferrocarril de Saragossa a Barcelona entre Manresa (1859) i Lleida.
El 2017 l'edifici era en estat ruïnós. En un procés participatiu, la població va triar la rehabilitació de l'edifici i no el seu enderroc. El febrer 2018 adif va acabar la seva part de l'obre, l'ajuntament ferà l'ajardinament. Adif va atorgar un concessió a l'ajuntament d'utilitzar l'espai, sempre que es destini a ús social sense ànim de lucre.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Lleida :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Lleida Pirineus | Sant Guim de Freixenet | | Calaf | Terrassa Estació del Nord |

## Referències

* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].
* ↑ «Estació de Sant Martí Sesgueioles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Línia R12». Rodalies.gencat.cat. Rodalies de Catalunya.
* ↑ «Sant Martí Sesgueioles reclama solucions per al mal estat de l'estació de tren». El Punt Avui, 29-06-2017.
* ↑ «Acabades les obres de rehabilitació de l'estació de tren de Sant Martí Sesgueioles». La Veu de l'Anoia, 30-01-2018.
* ↑ «Decidim el futur de l'Estació de Sant Martí Sesgueioles». Ajuntament de Sant Martí de Sesgueioles. Arxivat de l'original el 2018-03-25. [Consulta: 24 març 2018].
# Antonio Hernández Mancha

Antonio Hernández Mancha (Guareña (província de Badajoz), 1 d'abril de 1951) és un advocat i polític espanyol. Ha estat Advocat de l'Estat a Còrdova i Granada i professor Auxiliar de Dret Civil a Còrdova (1979-1981). Va ser cap de llista d'Aliança Popular a les eleccions al Parlament d'Andalusia de 1982 i 1986. Després de la dimissió de Manuel Fraga el 1987 com a cap del partit va ser proclamat president del partit desbancant Miguel Herrero y Rodríguez de Miñón. El 1987 va interposar una moció de censura contra el govern de Felipe Gonzalez (qui governava amb majoria absoluta), la qual no va prosperar i va provocar la seva dimissió, però es mantingué com a secretari fins al XI Congrés Nacional del partit que va donar lloc al Partit Popular.
El fracàs de les eleccions municipals, autonòmiques i europees de 1987 va forçar la seva posterior retirada. Del partit se'n va fer càrrec novament Fraga, qui va designar José María Aznar candidat a la presidència del govern. Actualment és allunyat de la vida política i treballa al seu prestigiós bufet d'advocats a Madrid. Va fer cèlebre la frase: "una retirada a temps és una victòria". Durant la Guerra d'Iraq va tornar a ser notícia perquè va realitzar treballs d'assessorament a empreses europees a la pròpia Bagdad.
# Pivot (handbol)

En handbol, el pivot és el jugador que a l'hora d'atacar se situa prop de l'àrea de gol, entre els defensors de l'equip contrari. A l'hora de defensar, se sol situa al centre de la defensa. Realitza unes funcions importants per a la victòria de l'equip, tals com:
* Creació d'espais: La posició de pivot a l'handbol és molt important per a crear espais per als companys d'equip amb la intenció que puguin superar als contrincants i marcar gols.
* Facilitació de jugades: Gràcies a la seva posició estratègica situada al centre de la defensa de l'equip adversari, facilita la realització de diverses jugades amb la intenció de marcar gols de forma sobtada alhora que desorganitza la defensa dels contrincants. Pel que té una gran influència en el rendiment tàctic de l'atac organitzat.
* Servei del pivot: El pivot és qui sol començar l'atac. Habitualment en reiniciar els atacs des de la mitja pista, fent un servei des del centre de la pista d'handbol, és el pivot qui té la pilota per a fer el servei inicial.
* Línia defensiva: És el central de funció durant la defensa, perquè està situat al centre de la línia defensiva, protegint la porteria juntament amb els seus companys dels contrincants, defensant alhora que també defensa al pivot atacant.
* Marcar gols: El pivot, com la resta de jugadors, s'ha d'encarregar de marcar el màxim de gols possibles i/o facilitar als seus companys per a fer-ho.

## Referències

* ↑ Ávila Moreno, Manuel. Influencia del jugador pivote en la eficacia del juego ofensivo, durante el ataque organizado en situaciones de igualdad numérica 7x7, en el balonmano de alto nivel masculino (Tesi). Universidad de Granada, 2019.
# Castèthbon

Castèthbon (en francès Castetbon) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 686 | 626 | 622 | 670 | 664 | 728 | 730 | 666 | 650 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 620 | 590 | 574 | 590 | 512 | 503 | 414 | 432 | 416 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 425 | 381 | 388 | 348 | 358 | 330 | 312 | 243 | 243 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 204 | 195 | 173 | 159 | 161 | 157 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Germain Lucq | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Hacker (pel·lícula)

Hacker és una pel·lícula de thriller criminal del 2016, dirigida per Akhan Sataiev, sobre un grup de joves pirates informàtics que es va involucrar en un grup criminal en línia a Toronto, Hong Kong, Nova York i Bangkok. El repartiment estava format per Callan McAuliffe, Lorraine Nicholson, Daniel Eric Gold i Clifton Collins Jr.. La història es basava lliurement en fets reals. El guió va ser escrit per Timur Zhaxylykov i Sanzhar Sultan, que també van produir en associació amb Brillstein Entertainment Partners. La pel·lícula va tenir una estrena limitada als EUA (sota el títol Anonymous), el 2 de desembre de 2016. Després d'això, Sony Pictures va estrenar la pel·lícula per a vendes domèstiques. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Referències

* ↑ «Film Review: 'Anonymous'».
* ↑ «Hacker | Sony Pictures» (en anglès). www.sonypictures.com. [Consulta: 24 abril 2018].
* ↑ «'Anonymous': Film Review» (en anglès). The Hollywood Reporter.
* ↑ Busch, Anita «'Anonymous': Exclusive First Trailer For Dark Web Drama With Jack Nicholson's Daughter» (en anglès). Deadline, 02-11-2016.
* ↑ «Anonymous». Goita què fan, ara!. [Consulta: 18 desembre 2024].
# Marnhagas e la Tor

Marnhagas e la Tor (en francès Marnhagues-et-Latour) és un municipi francès situat al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 128 | 144 | 146 | 132 | 102 | 132 | |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Jérôme Thibault-Laurent | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# L'Espitau d'Orion

L'Espitau d'Orion (en francès L'Hôpital-d'Orion) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 443 | 352 | 519 | 602 | 540 | 538 | 587 | 557 | 506 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 505 | 510 | 448 | 445 | 422 | 412 | 386 | 408 | 411 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 402 | 404 | 402 | 287 | 258 | 242 | 225 | 210 | 185 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 175 | 160 | 132 | 132 | 127 | 143 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Maurice Lavie-Cambot | |

## Personatges relacionats

Gastó III de Foix hi va morir el 1391.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Poblat ibèric de la Creueta

El poblat ibèric de la Creueta és un jaciment ibèric emplaçat al puig anomenat d'en Rovira, situat a 150 metres d'altitud sobre el nivell del mar, a tres quilòmetres al sud de la ciutat de Girona, a l'indret de la Creueta.
Es tracta d'un poblat ibèric, tipus oppidum, datat entre els segles VI i II aC i utilitzat en època romana entre els segles I i II dC. Està defensat per una muralla que s'adapta a la forma del terreny. En alguns trams és de grans blocs de pedra de tipus ciclopi, amb possibles torres de defensa. Les cases són de planta rectangular, emplaçades a diferents nivells. S'hi trobaren fons de cabanes i un forn de coure terrissa.
Respecte de la probable vil·la romana, s'han documentat restes d'estructures no gaire clares, al vessant oest del poblat.
Va ser descobert per Francesc Riuró l'any 1932, i s'hi varen fer treballs arqueològics dels anys 1932 al 1934, el 1939 i el 1940, del 1943 al 1949 i a l'any 1979.
Es va recollir ceràmica feta a mà, formes, vasos, urnes, tapadores, vasets de joguina, algunes amb decoracions incises amb motius de ziga-zagues, ratlles verticals i circumferències, d'altres amb cordons, impressions digitals, acanalats mamellons i pentinats. Terrissa grisa de la costa catalana, comuna oxidada, atuells de forma ovoide i bicònica ornamentats amb pintura vermella, marró i blanca. Importacions gregues de figures roges, hel·lenística, precampaniana, campaniana A, comuna romana, africana de cuina, T.S. africana A. Àmfores ibèriques de boca plana, púniques, massaliotes i de la Tarraconense.
També s'hi trobà indústria lítica, diversos instruments fets de pedra volcànica, sorrenca i pissarra. Materials metàl·lics de ferro, una rella d'arada, un pilum, fulles de ganivet, claus i anelles. De bronze s'hi recolliren fíbules, pesos i anelles. Objectes ornamentals d'origen púnic, un amulet de pasta vidrenca i un fragment de braçalet de vidre blau. Fusaïoles, pesos de teler, peces discoïdals retallades de fragments ceràmics, vidres, dolium. També s'hi localitzà un dracma d'argent de la seca d'Emporion.

## Referències

* ↑ Pere Cantón Playà. Les comarques Gironines-Del Paleolític als Visigots".
* ↑ Eudald Carbonell i Roura, Enriqueta Pons i Brun. Girona abans de Girona. Prehistòria..
# Polseres

Una polsera (o més habitualment, dues polseres) o garrofes són bandes de pèl facial que s'han deixat créixer a banda i banda de la cara d'un home, a cada costat de les orelles descendint pel queix i la galta.
En alguns països es va popularitzar el sobrenom de hornigolds a les polseres, en referència al famós pirata anglès de fi del segle xvii.

## Tipus de polseres

Les variacions de polseres amb prou feines es restringeixen a qualsevol classe de llargada o forma particular i es poden trobar un gran nombre de variacions al llarg de la història. Les polseres poden ser fines o amples; voluptuoses o retallades; ben alleugerides, abundants o amb un límit; i a mitja orella o llargues fins a la mandíbula. En aquest cas es diuen polseres de coliflor. Altres polseres esdevenen prolongacions del bigoti.
Les polseres es poden dur conjuntament amb altres estils de borrissol facial, tals com el bigoti o la barbeta, però una vegada que s'estenen d'orella a orella per la barbeta o mentó deixen de ser garrofes per anomenar-se una barba.

## Història

Després del període d'afaitat total del segle xviii, les polseres així com les barbes van començar a obtenir popularitat al començament del segle xix, una tendència que finalment es va escampar al Japó. Les polseres del segle xix eren sovint molt més extravagants que les conegudes avui dia més en la línia d'unió amb el bigoti com una sola peça. Com amb les barbes, les polseres es van posar ràpidament de moda al començament del segle XX, però van fer una reaparició en els anys 50 i els anys 70 entre la generació més jove. Les polseres en punta, més específicament, esdevingueren un símbol en els clubs de gais de San Francisco i Sydney, Austràlia. A causa de llur multifacètica història, les polseres es poden considerar com a estrictament Victorianes i ultraconservadores, o com a mostra de rebel·lia en l'estil dels anys 50. Les garrofes gaudeixen avui d'un nivell intermediari de popularitat, encara que els grups d'afeccionats de les polseres i la barba s'han format i han prosperat amb la introducció d'internet.
Els indígenes de Mèxic s'afaiten el cap i duen les polseres llargues, així com els colombians, que usen les seves llargues polseres i no tenen cap altre pèl facial, es diu que porten balcarrotas.