OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Facop

Els facops (Phacops) són un gènere de trilobits de l'ordre dels facòpides i la família dels facòpids que visqueren a Europa, el nord-oest d'Àfrica, l'Amèrica del nord i la Xina des de l'inici fins al final del Devonià. L'animal era arrodonit amb un cap globular i uns ulls grossos. Probablement s'alimentava de detritus. Els Phacops sovint es troben enrotllats en mode de defensa. Com en totes les phacopines amb visió, els ulls dels Phacops són compostos de grans lents separades i sense una còrnia comuna (ulls esquizocroals) i, com en totes les Phacopines, la part articulada del cos (tòrax) dels facops , constava d'11 segments.
La part central i elevada (glabel·la) de l'escut cefàlic (cèfalon) es troba inflat a prop del front i més o menys pla a la part superior. Els ulls presenten forma de ronyó i estan situats per damunt de les galtes. Els extrems posteriors del cèfalon (angles genals) són generalment arrodonits.
Els espècimens coneguts com a Phacops rana presenten puntets irregulars de color negre. Com que uns puntets similars s'han trobat disposats en fileres en un espècimen de Greenops boothi, es pot concloure que aquests punts són originals i no han estat conseqüència dels processos de fossilització. Aquestes taques són irregulars i presenten algunes ramificacions cap a fora, semblants als melanòfors de molts animals actuals. Es considera que el canvi de mida d'aquestes taques permetia als facops camuflar-se en diferents entorns.
El concepte de molts taxons fòssils ha anat modificant-se al llarg del temps, incloent el tàxon Phacops. Arran d'això, alguns antics subgèneres de Phacops com ara Boeckops, Chotecops, Paciphacops, Prokops i Viaphacops han esdevingut gèneres de ple dret.

## Taxonomia

* P. accipitrinus (Phillips, 1841)
* P. algericus Alberti, 1983
* P. breviceps Barrande, 1846
* P. chlupaci Alberti, 1983
* P. circumspectans Paeckelmann, 1913
* P. degener Barrande, 1852
* P. fragosus Struve, 1970
* P. granulatus (Munster, 1840) synonyms Calymene granulata, P. posidoniae
* P. hoseri Hawle & Corda, 1847
* P. iowensis Delo, 1935
* P. imitator Struve, 1970
* P. kockeli Alberti, 1968
* P. latifrons (Bronn, 1825)
* P. maurulus
* P. modestus Barrande
* P. platilegnotor
* P. salteri Kozlowski, 1923
* P. sartenaeri Struve, 1985
* P. sobolevi Kielan, 1954
* P. sternbergi
* P. turco Richter & Richter
* P. wedekindi Richter & Richter, 1926
* P. zinkeni F.A. Roemer, 1843

## Referències

* ↑ Global Names Index. «Repository "Index to Organism Names"». [Consulta: 4 novembre 2013].
* 1 2 Osmolska, H. «Famennian Phacopidae from the Holy Cross Mountains (Poland)». Acta Palaeontologica Polonica, 3, 2, 1953.
* ↑ Eldredge, N. «Systematics and evolution of Phacops rana (Green, 1832) and Phacops iowensis Delo, 1935 (Trilobita) from the Middle Devonian of North America». Bulletin of the American Museum of Natural History, 147, article 2, 1972, pàg. 45–114.
# Boreastilop

El boreastilop (Boreastylops lumbrerensis) és una espècie extinta de mamífer notoungulat de la família dels notostilòpids que visqué a Sud-amèrica durant l'Eocè, fa entre 41,3 i 47,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la província argentina de Salta. Es tracta de l'única espècie del gènere Boreastylops. Era un herbívor relativament gros. Es calcula que devia pesar uns 21 kg. Fou descrit a partir d'un conjunt d'ossos trencats i deformats, entre els quals hi havia un astràgal esquerre.

## Referències

* 1 2 Entrada «Boreastylops lumbrerensis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ García López, D.; Babot, M. J.; Madozzo Jaén, C.; Córdoba, C. «Estimación de la masa corporal de carnívoros y herbívoros fósiles del Paleógeno del noroeste Argentino» (en castellà), 2007. [Consulta: 22 abril 2024].
# Pakotitanop

El pakotitanop (Pakotitanops latidentatus) és una espècie extinta de mamífer perissodàctil de la família dels brontotèrids que visqué al subcontinent indi durant l'Eocè mitjà. Se n'han trobat restes fòssils al Pakistan. Es tracta de l'única espècie del gènere Pakotitanops. Era un brontotèrid gros que tenia els ectolofs relativament poc desenvolupats. El nom genèric Pakotitanops és una combinació de «Pakistan» i el mot grec titanops, que l'autor del tàxon glossa com a 'mamífer gros', mentre que el nom específic latidentatus significa ‘de dents amples’ en llatí.

## Notes

* ↑ La traducció literal seria ‘cara de tità’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Pakotitanops latidentatus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ West, 1980, p. 521.

## Bibliografia

* West, R. M. «Middle Eocene Large Mammal Assemblage with Tethyan Affinities, Ganda Kas Region, Pakistan» (en anglès). Journal of Paleontology, 54, 3, 1980, pàg. 508-533.
# Tossal de l'Abat

El Tossal de l'Abat és una muntanya de 435 metres que es troba al municipi de Maldà, a la comarca catalana de l'Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Les Agulles (el Pont d'Armentera)

Les Agulles és una muntanya de 829 metres que es troba entre els municipis del Pont d'Armentera i Querol, a la comarca de l'Alt Camp i del Pontils, a la comarca de la Conca de Barberà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tossalet de l'Agustí

El Tossalet de l'Agustí és una muntanya de 439 metres que es troba al municipi d'Algerri, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Punta de les Airasses

La Punta de les Airasses és una muntanya de 993 metres situada a la Serra de la Mussara, que forma part de la Serralada Prelitoral al Baix Camp. L'antic poble de la Mussara es troba molt a prop d'aquesta punta i gairebé a la punta hi ha les ruïnes del Xalet de les Airasses, antic refugi de muntanya construït pel Centre Excursionista de Catalunya el 1926.

## Referències

* ↑ «Inventari del Patrimoni Arquitectònic». Generalitat de Catalunya.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Takakazu Ishii

Takakazu Ishii (石井 隆一, Ishii Takakazu) és un buròcrata i polític japonés, actual governador de la prefectura de Toyama des del 9 de novembre del 2004. Anteriorment ha estat funcionari al Ministeri d'Afers Interns del Japó des de l'any 1969 fins al 2004, quan va ser elegit governador de la seua prefectura natal, Toyama. Abans de treballar, Ishii va estudiar i graduar-se a la Universitat de Tòquio. Actualment, a data de 2020, Ishii es troba a la seua quarta legislatura del seu mandat.

## Referències

* ↑ https://kunitori-jp.net/governor-toyama/
# Tossal de les Àligues (Cabó)

El Tossal de les Àligues és una muntanya de 1.641 metres del municipi de Cabó, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mola Alta

La Mola Alta és una muntanya de 468 metres que es troba al municipi d'Ulldecona, a la comarca del Montsià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Parisita-(Nd)

La parisita-(Nd) és un mineral de la classe dels carbonats que pertany al grup de la parisita. Rep el nom de J.J. Paris, antic gerent de la mina de maragdes de Muzo, Colòmbia.

## Característiques

La parisita-(Nd) és un carbonat de fórmula química CaNd₂(CO₃)₃F₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de juliol de l'any 2024, i encara resta pendent de publicació, tot i que es coneix des de final dels anys vuitanta. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «05.BD: Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb elements de terres rares (REE)» juntament amb els següents minerals: cordilita-(Ce), lukechangita-(Ce), zhonghuacerita-(Ce), kukharenkoïta-(Ce), kukharenkoïta-(La), cebaïta-(Ce), cebaïta-(Nd), arisita-(Ce), arisita-(La), bastnäsita-(Ce), bastnäsita-(La), bastnäsita-(Y), hidroxilbastnäsita-(Ce), hidroxilbastnäsita-(Nd), hidroxilbastnäsita-(La), parisita-(Ce), röntgenita-(Ce), sinquisita-(Ce), sinquisita-(Nd), sinquisita-(Y), thorbastnäsita, bastnäsita-(Nd), horvathita-(Y), qaqarssukita-(Ce) i huanghoïta-(Ce).
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Centre Nacional de Recerca de Geoanàlisi de Pequín (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg NRCGA2024001, i al Museu Geològic de la Xina, també a Pequín, amb el número de catàleg: GMCTM2024003.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Bayan Obo, a Mongòlia Interior (Xina), en marbre dolomític. També ha estat descrita a les mines de ferro de Fen, a Nome (Telemark, Noruega). Sol trobar-se associada a altres minerals com: calcita, aegirina, quars i amfíbols sòdics.

## Referències

* ↑ «Parisite-(Nd)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ «Parisite-(Nd)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 18 maig 2016].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ Zhang Peishan and Tao Kejie «Bayan Obo mineralogy. Beijing, China: Science Publisher». American Mineralogist, 73, 1988, pàg. 1496-1497 [Consulta: 18 agost 2024].
# Aukštojas

L'Aukštojas és un turó de 293,84 metres que es troba a 24 kilòmetres al sud-est de Vílnius, i és el punt més alt de Lituània. La mesura de 293,84 metres va ser realitzada per especialistes de l'Institut de Geodèsia de la Vilnius Gediminas Technical University, utilitzant tecnologia de GPS. Prèviament, el cim de Juozapinė, amb 292,7 metres, havia estat oficialment el punt més del país. El 1985, dubtes sobre aquesta prevalència van ser mencionats per Rimantas Krupickas, un geograf lituà, comentant que Juozapinė no era l'elevació més alta. L'Aukštojas està situat a uns 500 metres a l'oest del Juozapinė.

## Referències

* ↑ «Aukstojas» (en anglès). Peakware. [Consulta: 4 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «On the Lithuanian War-path to Aukštėjas Hill - Libertas Klimka's article on the history behind the Aukštojas Hill issue» (en lituà).
* «The new highest hill in Lithuania - Lithuanian internet media on the new highest elevation» (en lituà).
* «Excerpt from the Activity Report of the State Commission on the Lithuanian language - The Commission's approval of 'Aukštojas' as the morphologically most acceptable spelling variant of the place-name]» (en lituà). Arxivat de l'original el 2006-10-01. [Consulta: 4 setembre 2013].
* «United Nations Working Paper: Geographical names in the Baltic nations» (en lituà). Arxivat de l'original el 2007-07-06. [Consulta: 4 setembre 2013].
# Paul-André Meyer

Paul-André Meyer (Boulogne-Billancourt, 21 d'agost de 1934 - Estrasburg, 30 de gener de 2003) va ser un matemàtic francès.

## Vida i Obra

Meyer va néixer en una família de comerciants de cognom Meyerowicz que, posteriorment, va canviar per Meyer. Quan tenia sis anys, el 1940, en començar l'ocupació de França pel règim nazi, la família va emigrar a Sud-amèrica i es va establir a Buenos Aires fins que van retornar a França el 1946. A Buenos Aires va ser escolaritzat al Liceu Francés, però va adquirir un gran domini del castellà que va conservar tota la seva vida. De retorn a París el 1946, va cursar els estudis secundaris al Liceu Janson-de-Sailly, en el qual es va graduar el 1952. Després de dos anys preparant l'ingrés a les grandes écoles, el 1954 es va matricular a l'École Normale Supérieure on va obtenir l'agregattion el 1958. El 1960 va obtenir el doctorat amb una tesi sobre els processos de Markov dirigida per Jacques Deny.
El 1964 es va establir amb la seva família a Estrasburg on va ser professor de la universitat i cap de recerca del CNRS. El 1967 va crear a Estrasburg el Séminaire de Probabilités del qual Springer Verlag publicava cada any els seus treballs i que es va convertir en un referent mundial en teoria de la probabilitat.
Meyer va ser un gran melòman i un excel·lent flautista que tocava en família, ja que dues de les seves filles van ser músics professionals. A més, era un apassionat dels idiomes, dominant-ne una desena. La seva profunda espiritualitat el va portar a retirar-se totalment de la recerca el 1994 per aprendre hindi, bengalí i sànscrit per poder traduir el Kathamrita de Mahendranath Gupta, projecte que va concloure poc abans de la seva mort el 2004.
Meyer va publicar més de dues centes obres científiques en el camp de la teoria de la probabilitat i, més concretament, sobre processos estocàstics. Entre elles destaca el seu tractat en cinc volums, escrit conjuntament amb Claude Dellacherie, Probabilités et Potentiel publicat entre 1975 i 1992. A ell se li deu la introducció del concepte de semimartingala.

## Referències

* ↑ Émery i Yor, 2006, p. 28.
* ↑ Editors, 2004, p. 1.
* ↑ Émery i Yor, 2006, p. 15.
* ↑ Cont i Tankov, 2004, p. 325.
* ↑ Émery i Yor, 2006, p. 33.
* ↑ Émery i Yor, 2006, p. 34.
* ↑ Émery i Yor, 2006, p. 18 i ss.

## Bibliografia

* Cont, Rama; Tankov, Peter. Financial Modelling with Jump Processes (en anglès). Chapman & Hall, 2004. ISBN 1-58488-413-4.
* Editors «In Memoriam Paul-André Meyer» (en anglès). Theory of Probability and its Applications, Vol. 48, Num. 1, 2004, pàg. 1. DOI: 10.1137/TPRBAU000048000001000190000001. ISSN: 0040-585X.
* Émery, Michel; Yor, Mark. In Memoriam Paul-André Meyer (en anglès). Springer, 2006. ISBN 978-3-540-30994-9.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Paul-André Meyer» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en anglès). [Consulta: 1r gener 2024].
# Tossal de la Baltasana

El Tossal de la Baltasana és un turó que es troba a les muntanyes de Prades, a cavall entre la Conca de Barberà i el Baix Camp, entre Vimbodí i Poblet i Prades, a uns 2 km en línia recta d'aquesta darrera població. És vèrtex geodèsic (número 261129001) i, amb els seus 1.201,9 metres sobre el nivell del mar, és el punt més alt d'aquestes muntanyes. S'hi accedeix pel sender de gran recorregut GR-171, que hi passa a tocar.
Forma part de la cresta que parteix la conca de l'Ebre (riu de Montsant) de la del Francolí. És també el cim més alt de les comarques del Baix Camp i de la Conca de Barberà.
Al seu voltant hi ha l'única colònia de roure reboll (Quercus pyrenaica) de tot Catalunya.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* 1 2 Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Punta de les Barraques

El Punta de les Barraques és una muntanya de 200 metres que es troba entre els municipis de Riba-roja d'Ebre, a la comarca de la Ribera d'Ebre i de la Pobla de Massaluca, a la comarca de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig d'en Batet

El Puig d'en Batet és una muntanya de 382 metres que es troba entre els municipis de Celrà i Juià, a la comarca del Gironès.
La tarda del 12 d'agost de 2022 s'hi va declarar un incendi. 22 dotacions de bombers s'hi van desplaçar.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Un incendi forestal crema al Puig d'en Batet, al Gironès». [Consulta: 12 agost 2022].
# Dírham

El dírham (àrab: درهم, dírham, pl. àrab: دراهم, darāhim) fou una antiga moneda d'argent musulmana que valia la desena part del dinar d'or. De vegades se’n diu també «besant» en texts anteriors al segle xvii. També és el nom de monedes actuals.

## Antics dírhams

El nom del dírham, temps enrere anomenat dirhem (forma de la qual deriva l'antiga adaptació catalana direm i la mesura de pes adaram), prové de la dracma romana d'Orient, ja que l'Imperi Romà d'Orient controlava el Llevant mediterrani i comerciava amb Aràbia, de manera que la moneda hi circulava llavors, en temps preislàmics, i més endavant i tot.
Aquesta moneda fou adoptada inicialment en terres àrabs i, cap al final del segle vii, es va generalitzar pels territoris islàmics copiant la dracma sassànida de 3,98 g. Abd-al-Malik (685-705) reformà el sistema monetari fent que a partir d'aleshores fos completament epigràfic indicant el nom del sobirà i un vers religiós, es fixà el pes en 2,97 g. De dírhams se'n van encunyar a molts països mediterranis, incloent-hi al-Àndalus a partir del 722, i segurament es va usar arreu d'Europa entre els segles x i xii. En el període taifa, es va fer molt sovint de billó i en el període almohade es produïren dírhams quadrats de nomes 1,5 g.
També el dram, l'actual moneda d'Armènia, té un origen similar. L'apropiació de la dracma i la seva conversió en dírham per part del món musulmà és comparable al que succeí amb el denari o diner romà i el dinar.

## Dírhams actuals

Actualment és la unitat monetària oficial del Marroc i dels Emirats Àrabs Units. També és moneda fraccionària de Qatar i de Líbia, ja que és la centèsima part del riyal de Qatar i la mil·lèsima del dinar libi. Al Tadjikistan, anomenada diram, és la centèsima part del somoni.

## Referències

* ↑ «Dírham». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* de Crusafont i Sabater, Miquel. Glossari català de numismàtica amb totes les poblacions emissores (Països Catalans i Corona catalano-Aragonesa). Barcelona: Societat Catalana d'Estudis Numismàtics-Institut d'Estudis Catalans, 2017. ISBN 978-84-9965-355-6.
Viccionari
# Philip Gröning

Philip Gröning (nascut el 7 d'abril de 1959 a Düsseldorf) és un director, realitzador de documentals i guionista alemany.

## Carrera

Gröning es va criar a Alemanya i als Estats Units, però també va viatjar molt. Va estudiar Medicina i Psicologia abans de començar al cinema amb una mica d'actuació. El 1986 va començar a fer les seves pròpies pel·lícules. El seu primer documental va ser The Last Picture Taken.
El 2005 va guanyar elogis per Die große Stille. La seva pel·lícula de 2013 Die Frau des Polizisten es va projectar a la secció principal de competició del 70a Mostra Internacional de Cinema de Venècia i va guanyar el Premi Especial del Jurat.
Philip Groening va ser el president del jurat de la secció Orizzonti a la 63a Mostra Internacional de Cinema de Venècia l'any 2006, membre del principal jurat internacional del 71a Mostra Internacional de Cinema de Venècia 2014, membre del jurat del Filmfest Munic el 2009, i membre del jurat del Message of Man Festival a Sant Petersburg 2014.
És professor a l'Acadèmia de Cinema de Baden-Württemberg des de l'any 2001 i és professor a l'Escola Internacional de Cinema de Colònia.
És membre de l'Acadèmia de Cinema Alemanya, de l'Acadèmia de Cinema Europeu i de l'Acadèmia de Belles Arts de Baviera.

## Filmografia
### Com a actor

* 1984 : Nebel jagen
* 1999 : Virtual Vampire
* 2020 : Miss Marx

### Com a director

* 1988 : Summer
* 1992 : Die Terroristen!
* 1998 : Philosophie
* 2000 : L'amour, l'argent, l'amour
* 2005 : Die große Stille
* 2013 : Die Frau des Polizisten
* 2018 : Mein Bruder heißt Robert und ist ein Idiot

## Premis

* 2005 Bayerischer Filmpreis Premi al millor documental per Die große Stille.
* 2013 Festival de Cinema Europeu de Sevilla 2013 Millor actriu per Die Frau des Polizisten.
* 2014 Festival Internacional de Cinema de Vilnius 2014 Millor actriu per Die Frau des Polizisten.
* 2018 LI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya Premi Noves Visions al millor director per Mein Bruder heißt Robert und ist ein Idiot.
* 2018 Premi Gent Explore Zone per Mein Bruder heißt Robert und ist ein Idiot.

## Referències

* ↑ «Zeitgest Films bio». Arxivat de l'original el 11 October 2007.
* ↑ «Venezia 70». labiennale. [Consulta: 26 juliol 2013].
* ↑ «Venice film festival 2013: the full line-up». The Guardian [London], 25-07-2013 [Consulta: 26 juliol 2013].
* ↑ «Official Awards of the 70th Venice Film Festival». [Consulta: 8 setembre 2013].
* ↑ Palmarés: 'Clímax' y 'Lazzaro Feliz' arrasan en el Festival de Sitges 2018, Fotogramas, 18 d'octubre de 2018
# Josep Miret i Musté

Josep Miret i Musté (Barcelona, 1907 – Florisdorf, Mauthausen, Àustria 1944) fou un polític comunista català.
Estudià a l'Escola Elemental del Treball, on va aprendre l'ofici de manyà. Combinà la seva feina amb la militància política i la pràctica del rugbi. Era jugador de la secció de rugbi del FC Barcelona.
Afiliat a la Unió Socialista de Catalunya (USC), fou president de la seva Joventut. Va tenir un paper destacat en el triomf antifeixista del 19 de juliol del 1936 a Barcelona. Dos dies més tard l'USC s'incorporava al Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC).
El 1937 fou nomenat conseller de proveïments del govern de la Generalitat de Catalunya, càrrec que deixà per incorporar-se a l'exèrcit. Després de la victòria franquista en la guerra civil espanyola, s'instal·là a París, com a dirigent del PSUC a l'exili i col·laborà amb la Resistència francesa contra els nazis.
Un germà seu, Conrad Miret, dirigent del moviment Franctiradors i partisans francesos (FTPF), en particular de la secció Agrupació Guerrillera Espanyola, amb el nom en clau de Lucien, fou detingut pels nazis a París a final del 1941 o començament del 1942 i torturat fins a la mort, desapareix sense deixar rastre. El 1943, Josep Miret fou detingut pels alemanys, que l'internaren al camp de concentració de Mauthausen, on formà part de la resistència interna als Kommandos de Schwechat i de Florindorf fins a morir assassinat pels nazis el 17 de novembre del 1944, rematat després d'haver estat ferit durant un bombardeig aliat.
Sembla que Miret deixà una filla fruit de la relació amb la seva companya Lilí, de nom Magdalena, però que mai va arribar a conèixer.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Roig, Montserrat. Els catalans als camps nazis. Barcelona: Edicions 62, 1977. ISBN 84-297-1268-2.
* ↑ Solé i Sabaté, Josep Maria; Finestres, Jordi. El Barça en guerra (1936-1939). Barcelona: Angle, 2006, p. 115. ISBN 84-96521-18-4.
* ↑ «Enciclopèdia onomàstica - Mi». Enciclopèdia del marxisme. Arxiu Virtual dels Marxistes. [Consulta: 7 setembre 2022].
# Breithorn

El Breithorn és una muntanya dels Alps Penins situada entre Itàlia i Suïssa, considerada una de les muntanyes de més de 4.000 metres d'altitud més fàcils dels Alps
La ruta normal (SSO) continua per sobre la glacera abans de pujar cap al cim per unes rampes de neu de 35º. Tot i les aparents facilitats, els alpinistes inexperimentats poden trobar-se amb serioses dificultats si no vigilen amb les esquerdes en la glacera de Plateau Rosà, les cornises o bé en cas de mal temps. Per als alpinistes amb més experiència que volen un major repte, la travessa de la cresta del Breithorn és una bona opció.
La primera ascensió al cim va ser duta a terme l'any 1813 per Henry Maynard, Joseph-Marie Couttet, Jean Gras, Jean-Baptiste Erin i Jean-Jacques Erin.
Està format per tres cims:
* Breithorn Occidental (4.165 m.)
* Breithorn Central (4.159 m.)
* Breithorn Oriental (4.139 m.)

## Galeria

* Breithorn amb una genciana al davant
* Klein Matterhorn

## Enllaços externs

* Breithorn a Peakware Arxivat 2000-08-17 a Wayback Machine. - fotografies
* Breithorn a 4000er.de