OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Feliu de Bagergue

Sant Feliu de Bagergue és una església romànica del nucli de Bagergue, municipi de Naut Aran (Vall d'Aran), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es troba en un punt elevat de la població més enlairada de tota la Vall.
Es tracta d'una església d'origen romànic amb posteriors modificacions arquitectòniques. De l'època romànica conserva la nau de planta trapezoïdal, actualment coberta per un empostissat de fusta modern, i la portalada d'accés situada al mur de ponent, elements que corresponen a una fase avançada de l'època romànica (segle xiii). La portalada ubicada al mur de ponent està composta per tres arcs adovellats en degradació. que reposen sobre unes impostes que suggereixen la possibilitat que originàriament incorporessin columnes. L'arc de l'intradós està cobert per un guardapols format per peces decorades amb escacat. La presència a l'extrem de migdia del campanar fa que part de la caiguda dels arcs quedi solapada sota la torre del campanar. Posteriorment, als voltants del segle xvi es va suprimir l'absis original a favor d'un ample presbiteri quadrat, i s'afegiren dues capelles a banda i banda de la nau, a manera de transsepte. Un dels pocs elements decoratius dels murs exteriors és la presència a la part superior d'una cornisa escacada recolzada sobre unes mènsules sota les quals hi ha un fris amb arcuacions, sostinguts per permòdols amb representació escultòrica d'animals. El darrer afegit arquitectònic que s'observa és la sagristia situada a l'extrem del mur de migdia. El campanar és una construcció de l'any 1763 que s'assenta damunt d'una base quadrada al sud-oest que esdevé octogonal, amb sengles obertures a la part superior.
A l'interior es conserva una estela funerària tardoromana reconvertida en peu d'altar. Esculpida en baix relleu, representa una escena partida en dos parts: la superior, més reduïda en alçada, té esculpits dos símbols en forma de rosàcies, una de quatre fulles i l'altra de sis, inserits dins sengles cercles. La part inferior, de més alçada, representa un doble arc més ample a la clau que als arrencaments, seguint el model de l'arquitectura preromànica catalana. Les dues arcuacions es troben al centre sobre un capitell de formes senzilles.
Al Museu Frederic Marès de Barcelona es conserva una creu de fusta romànica procedent d'aquesta església i al MNAC de Barcelona se'n conserva una altra, de fusta romànica. A l'església es pot admirar una reproducció de l'original d'aquesta última, obra d'Agustí Masvidal i Salavert, així com un complet Via Crucis pintat a l'oli, obra del mateix autor.

## Referències

* 1 2 3 Romànic Obert. «Església de Sant Feliu de Bagergue». Romànic Obert. [Consulta: 6 novembre 2013].
* ↑ «Creu de Bagergue | Museu Nacional d'Art de Catalunya». [Consulta: 20 gener 2018].
# Muntanya de Meians

La Muntanya de Meians és una serra situada al municipi de Toses a la comarca del Ripollès, amb una elevació màxima de 2.017 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó de les Mates

El Turó de les Mates és una muntanya de 268 metres que es troba al municipi de Sant Sadurní d'Anoia, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Esteve de Bar

Sant Esteve de Bar és un monument del municipi del Pont de Bar (Alt Urgell) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

L'església actual és producte d'intervencions que es reflecteixin en la seva estructura i que en dificulten la seva classificació dins les coordenades d'un estil unitari o en excés perfilat
De capçalera tripartida i carrada en un principi, posteriorment s'afegí un absis semicircular evidenciat a l'exterior, que prolonga el central i accentua l'eix longitudinal de la nau que ordena l'espai intern. El sistema de cobertes introdueix voltes nervades de creueria. Es poden mencionar també les solucions d'un cor aixecat sobre els peus de l'església i un cimbori sobre petxines que marca transicions entre cobertes a diferents nivells, però que no podem destacar com a cos de llum, radicat entre la nau i el presbiteri. D'altra banda, les obertures de l'edifici, no gaire significatives, amb predomini del mur, es distribueixen en els laterals, absis i façana. Aquesta, de trets sumaris, organitza l'accés amb porta d'arc de mig punt i un senzill òcul. Trencant la idea d'un frontis simètric, a l'alçada de les cobertes, s'aixeca un campanar que transforma la seva planta en octògon de costats desiguals i que es divideix en alçat en un primer nivell massís i el cos de campanes, coronat amb capitell. El parament de pedra vista deixa veure avui dia la disposició irregular dels carreus i tradueix clarament el pas entre el campanar i l'església, que li fa de base.

## Història

L'església parroquial de sant Esteve, situada al capdamunt del poble de Bar, vora les ruïnes de l'antic castell, podria remuntar la seva existència a la primera meitat del segle ix, si l'acta de consagració de la Seu de 839 fos autèntica. Malgrat això, l'edifici que es conserva actualment no permet establir una cronologia anterior a les acaballes de l'edat mitjana, ja que, si bé sembla que hi hagué la traça d'un bastiment romànic, les reformes i campanyes constructives posteriors modificaren fonamentalment la seva aparença. A més a més, en el segle xix, l'edifici fou afectat per un incendi, en el qual segons que sembla va cremar-se també la imatge romànica de la Mare de Déu de Tor, i fou reconstruït.

## Referències

* «Sant Esteve de Bar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].
# Mamut africà

El mamut africà és una de les espècies més antigues de mamut. Aparegué per primer cop fa aproximadament 4,8 milions d'anys durant el Pliocè i se n'han trobat fòssils a Txad, Líbia, el Marroc i Tunísia. El seu nom científic, Mammuthus africanavus, significa "mamut avantpassat africà".
# Cantó de Joinville

El cantó de Joinville és un cantó francès del departament de l'Alt Marne, situat al districte de Saint-Dizier. Té 15 municipis i el cap és Joinville.

## Municipis

* Autigny-le-Grand
* Autigny-le-Petit
* Blécourt
* Chatonrupt-Sommermont
* Curel
* Ferrière-et-Lafolie
* Fronville
* Guindrecourt-aux-Ormes
* Joinville
* Mathons
* Nomécourt
* Rupt
* Suzannecourt
* Thonnance-lès-Joinville
* Vecqueville

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Lebert | SFIO |
| 1951-1988 | Raymond Hanin | RPF, després RI, després UDF |
| 1988-2001 | Jacqueline Hanin | UDF, després DL |
| 2001-2008 | Gérard Heisert | Divers droite |
| 2008- | Bertrand Ollivier | Sense etiqueta |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 8.055 | 8.883 | 8.804 | 8.883 | 8.794 | 8.286 | 7.427 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó d'Alès-Oest

El cantó d'Alès-Ouest és un cantó del departament francès del Gard, situat al districte d'Alès. Té sis municipis i el cap cantonal és Alès.

## Municipis

* Cendrats
* Sent Cristòu d'Alèst
* Sent Jan del Pin
* Sent Pau de la Còsta
* Sostèla
* Alès (una part)
# Palau del Governador (Cadaqués)

Palau del Governador és un edifici del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població, davant de la platja des Portal.
Edifici entre mitgeres, de planta rectangular, format per tres crugies i amb la coberta a dues vessants de teula. Consta de planta baixa destinada a usos comercials i tres pisos, amb la planta primera dedicada a la restauració i amb sostres coberts amb voltes, arrebossades i pintades de blanc.
La façana orientada al sud presenta un gran arc apuntat situat a doble alçada, obra de Cèsar Martinell, autor de la reforma de mitjans del segle xx. Al nivell del tercer pis hi ha una àmplia terrassa oberta damunt la cantonada. Les obertures són rectangulars i destaca, al tercer pis, un finestral bastit amb una llosa de pissarra a manera de llinda, amb els brancals emmarcats amb carreus de pedra. Té sortida a un balcó exempt, amb llosana motllurada. La façana principal presenta un gran portal de mig punt adovellat, afectat per la construcció de l'edifici veí. Al seu costat hi ha inscrit al mateix parament la data 1556 i, damunt seu, una finestra quadrada amb l'ampit motllurat. A l'interior hi ha un espai a manera de vestíbul, cobert amb voltes d'aresta sostingudes per pilastres de secció quadrada.
Tota la construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc.

## Història

Edifici bastit a l'època medieval, destinat a palau del governador del castell de Cadaqués. Sota aquesta construcció es bastí el primer tram de la riba des Fondal. A la façana principal, que dona al carrer del Doctor Callís, s'aprecia la data 1556 amb un anagrama incrit al mig.
Durant el segle xx va patir diferents reformes, la més important duta a terme per l'arquitecte Cèsar Martinell i Brunet, el qual va construir un arc apuntat a doble alçada situat a la façana sud, que alhora va realitzar un sostre entremig, per tal d'ubicar-hi el restaurant actual.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Palau del Governador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Sant Corneli de Ribelles

Sant Corneli de Ribelles o de la Muga, és una església romànica del municipi d'Albanyà inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Esglesiona romànica actualment en ruïnes i sense culte, coneguda i anomenada com a Sant Corneli de Ribelles o Sant Corneli de la Muga. Té una planta amb una sola nau, amb volta de canó apuntada i una porta d'entrada situada possiblement al costat de la posta de sol. En resten en peu actualment els murs del nord i de migjorn, així com l'arc triomfal i l'àbsis, al costat llevantí, rectangular i amb finestra central.

## Història

Sant Corneli consta documentada l'any 1278 com a "Sancti Corneli de Ribellis" en la venda d'un mas, situat en el lloc on hi havia el temple, feta per Bernat Hug de Serrallonga a Raimond, abat del monestir de Santa Maria de Besalú. Sant Cornelli depenia de la veïna parròquia de Sant Julià de Ribelles, la qual, al començament del segle xviii ja estava annexionada a Sant Llorenç d'Oix. Els catòlics francesos, a la darreria de la vuitena centúria i durant l'època revolucionària, portaven a batejar els seus fills a aquest temple de l'Alta Garrotxa.

## Referències

* 1 2 «Sant Corneli de Ribelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2014].
# Muntanya de Palós

La Muntanya de Palós és una serra situada al municipi de Toses a la comarca del Ripollès, amb una elevació màxima de 2.228 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó de les Mentides (Olesa de Bonesvalls)

El Turó de les Mentides és una muntanya de 539 metres que es troba entre els municipis d'Olesa de Bonesvalls i de Subirats, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santa Magdalena d'Esplugues

L'església de Santa Magdalena és un temple parroquial d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici d'una nau amb capelles laterals construïdes entre els contraforts. A la façana s'obre una rosassa de vidres acolorits. Porta amb llinda i un timpà de mig punt. Al costat esquerre s'alça el campanar, quadrat, amb quatre finestrals de mig punt, amb l'esfera del rellotge davant i un cimal de ferro per sostenir les campanes. L'obra és tota de maçoneria.

## Història

Està emplaçada en els alous que foren antigament propietat del Monestir de Sant Pere de les Puelles. La trobem ja documentada al s. XI amb el nom de Capella de Santa Magdalena. Al s. XVI fou engrandida, alçant-se el campanar i la nova rectoria. Reconstruïda diverses vegades, no hi ha restes de les antigues construccions. L'església actual està emplaçada al mateix lloc que les altres dues. Fou refeta entre el 1863 i 1869. Tornada a reconstruir l'any 1939, les obres de decoració interior i la nova rectoria s'allarguen fins al 1945.

## Referències

* «Església de Santa Magdalena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 maig 2012].
# Nesiotites

Nesiotites és un gènere extint de mamífers eulipotifles de la família Soricidae. Fou un gènere endèmic de les illes del Mediterrani que s'ha extingit en temps històrics.
# Cantó de Laferté-sur-Amance

El cantó de Laferté-sur-Amance és un cantó francès del departament de l'Alt Marne, situat al districte de Langres. Té 11 municipis i el cap és Laferté-sur-Amance.

## Municipis

* Anrosey
* Bize
* Guyonvelle
* Laferté-sur-Amance
* Maizières-sur-Amance
* Neuvelle-lès-Voisey
* Pierremont-sur-Amance
* Pisseloup
* Soyers
* Velles
* Voisey

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1970 | André Bresson | radical |
| 1970-198. | M. Dapret | Divers gauche, després divers droite, després UDF-radical |
| 198.-2008 | Christian Toussaint | RPR |
| 2008- | Jean-François Guéniot | Sense etiqueta |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 2.245 | 2.424 | 2.042 | 1.853 | 1.646 | 1.531 | 1.367 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Bessèja

El cantó de Bessèja és un cantó del departament francès del Gard, situat al districte d'Alès. Té 5 municipis i el cap cantonal és Bessèja.

## Municipis

* Bessèja
* Bordesac
* Castilhon de Ganhièira
* Pèiramala
* Robiac e Ròca-sadola
# Mas Oliva (Masarac)

Mas Oliva és una masia del municipi de Masarac i Vilarnadal (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a la banda de ponent del nucli urbà de la població de Vilarnadal, al sud-oest del municipi de Masarac al qual pertany.
Edifici de grans dimensions i planta irregular, format per diversos cossos adossats distribuïts en planta baixa i dos pisos. El cos original de la construcció és de planta rectangular amb teulada de dues vessants i una terrassa a l'extrem de ponent de la coberta. La façana principal, orientada a migdia, presenta un portal descentrat d'arc rebaixat adovellat, damunt del qual hi ha una finestra rectangular, amb els brancals bastits amb carreus, llinda plana i ampit motllurat. Al costat del portal, unes escales exteriors de pedra donen accés a un cos adossat a la façana, cobert amb una terrassa al nivell del pis. A l'extrem de ponent, aquest cos presenta una volta de mig punt a la planta baixa que dona accés a l'interior a través d'un portal rectangular. La resta d'obertures de la façana són rectangulars i estan emmarcades en pedra. Destaca un rellotge de sol a la part superior del parament. A l'interior, l'edifici presenta tres crugies originalment grasses, disposades perpendicularment a l'entrada i suportades per parets de pedra. Adossat a l'extrem de llevant de la casa hi ha un cos rectangular de força alçada, amb una de les cantonades arrodonides. Presenta les obertures rectangulars, majoritàriament bastides amb maons. Destaca, a la façana de ponent, un portal d'arc rebaixat adovellat, situat al costat de la porta d'accés a la casa. L'edifici s'anà ampliant envers tramuntana amb la construcció d'un cos allargat de planta rectangular, amb la coberta de dues vessants. La façana principal, orientada al jardí de la finca, presenta un portal emmarcat en pedra a la planta baixa. Damunt seu hi ha una finestra balconera amb barana de ferro, emmarcada amb carreus de pedra i la llinda plana. Posteriorment s'obrí una finestra feta de maons al seu costat. La resta de finestres també estan emmarcades en pedra, les de la segona planta reformades. A l'extrem de tramuntana, el parament presenta dos contraforts actualment protegits per un cobert d'un sol vessant, des del que es pot accedir a l'interior de l'edifici. Cap a la banda de llevant, el cobert presenta adossat un altre edifici rectangular, actualment rehabilitat.
La construcció està bastida amb pedra desbastada de diverses mides. Els paraments de la casa i dels cossos principals estan completament arrebossats.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Oliva». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Mas Bosc (Avinyonet de Puigventós)

Mas Bosc és una masia del municipi d'Avinyonet de Puigventós inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El mas Bosc està situat al veïnat de les Tres Cases, a l'antic camí de Figueres a Avinyonet, del qual forma part juntament amb el mas Serra i el desaparegut mas Comelles. És un casal de grans dimensions, que conserva una torre de defensa a l'angle sud-oest. És format per diversos cossos coberts amb teulades a dos vessants. La façana principal, orientada a migdia, queda tancada dins un pati limitat per altres construccions afegides a la torre. Té una porta d'accés d'arc de mig punt i una finestra superior amb relleus ornamentals florals i figuratius. A la part alta del mur hi ha, centrat sobre la porta d'accés, un matacà de construcció moderna. La resta de murs presenten diversos elements d'interès; cal remarcar una finestra amb frontó situada a la façana de ponent, que mostra un relleu amb un personatge barbut, i una finestra de la façana nord on es troben esculpits els caps d'un home i d'una dona. La torre de defensa és de planta rectangular i conserva els merlets, actualment coberts per una teulada a dues vessants; té diverses obertures, i les dues finestres del mur de migdia presenten una espitllera sota l'ampit. La porta d'accés de la part baixa té a la llinda una inscripció del 1867. A la part superior d'aquest mur es conserven les cartel·les d'un matacà.

## Història

El mas Bosc va ser bastit durant el segle xvi, època de la qual dataven també els altres dos masos que configuraven el veïnat de les Tres Cases. Posteriorment ha experimentat diverses alteracions. La torre de defensa fou modificada i en la seva base es construí una capella particular. Probablement és d'aquesta època la porta del mur de migdia, on apareix la inscripció de l'any 1687. Durant els primers anys d'aquest segle el conjunt va ser objecte d'una restauració que seguia els criteris historicistes del moment. A aquell període corresponen els arquets llombards de la façana principal i el matacà.

## Referències

* 1 2 «Mas Bosc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2014].
# Puig de Coma Ermada

El Puig de Coma Ermada és una muntanya de 2.000 metres que es troba al municipi de Gombrèn, a la comarca catalana del Ripollès. Forma part de la Serra de Montgrony. Documentada des del 987 com a coma Anermada.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó de l'Horta

El Turó de l'Horta és una muntanya de 657 metres que es troba entre els municipis de Pontons i de Torrelles de Foix, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Joan de l'Erm Vell

Sant Joan de l'Erm Vell o simplement Sant Joan de l'Erm, és un antic santuari situat a mig camí dels nuclis de Romadriu i de Montenartró (Pallars Sobirà), però ubicat administrativament al municipi de Montferrer i Castellbò (l'Alt Urgell). Destruït el 1936, es va edificar Sant Joan de l'Erm Nou a cinc quilòmetres de distància. Està protegit com a bé cultural d'interès local. Està situat en la pista a Montenartró, en el vessant del Pallars Sobirà, en l'antic camí públic que unia les dues comarques. Actualment només queden restes d'edificis en ruïnes. Les restes més significatives són d'una façana on s'obre una porta en arc de mig punt.
És tradició que el 1208 el vescomte Arnau de Castellbò hi va portar el Sant Graal, que abans es guardava a Besiers.
Tot i que hom ha suposat uns orígens medievals per al santuari de Sant Joan de l'Erm, no hi ha documentació d'aquesta època que en parli d'una forma indiscutible. Segons les fotografies conservades, el temple anterior a l'incendi de 1936 semblava més aviat datable de l'edat moderna. L'esment explícit més antic que es coneix de l'hospici data de 1519, i fins a la seva destrucció conservà la seva funció d'hospital i lloc d'acolliment. El santuari era administrat pel cabiscol de la col·legiata de Castellbò i el batlle i els regidors de la vila. L'any 1936 va ser incendiat i no tornà a ser reconstruït al mateix indret.

## Referències

* 1 2 «Santuari de Sant Joan de l'Erm Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 maig 2012].
* 1 2 «Santuari de Sant Joan de l'Erm vell». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 13-14. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 maig 2012].
# Cantó d'Andolsheim

El cantó d'Andolsheim (alsacià kanton Àndelse) és una divisió administrativa francesa situat al departament de l'Alt Rin i a la regió del Gran Est També forma part de la primera circumscripció de l'Alt Rin.

## Composició

El cantó aplega 18 comunes :
| Nom alsacià | Nom francès | Nom alemany |
| Àndelse | Andolsheim | Andolsheim |
| Ààrze | Artzenheim | Arzenheim |
| Bàlze | Baltzenheim | Balzenheim |
| Bíschwihr | Bischwihr | Bischweier |
| Dírrenanze | Durrenentzen | Dürrenenzen |
| Fortschwihr | Fortschwihr | Fortschweier |
| Grüsse | Grussenheim | Grussenheim |
| Holzwihr | Holtzwihr | Holtzweier |
| Horwrig-Wihr | Horbourg-Wihr | Horburg-Weier |
| Hüse | Houssen | Hausen |
| Jebse | Jebsheim | Jebsheim |
| Kuene | Kunheim | Kunheim |
| Munze | Muntzenheim | Munzenheim |
| Riedwihr | Riedwihr | Riedweier |
| Sundhofe | Sundhoffen | Sundhoffen |
| Ürsche | Urschenheim | Urschenheim |
| Wickerschwíhr | Wickerschwihr | Wickerschweier |
| Widsole | Widensolen | Widensolen |

## Conseller general de l'Alt Rin

* 2004-2010: Éric Straumann
* 1998-2004: Constant Goerg

## Enllaços externs

* Cantó de Andolsheim al web del consell general Arxivat 2006-11-30 a Wayback Machine.
# Megalomys desmarestii

Megalomys desmarestii és una espècie de mamífer rosegador actualment extint. Habitava l'illa de Martinica, al Carib. Era igual de gran que un gat. Fou un dels primers mamífers a extingir-se a començaments del segle xx. A finals del segle xix, s'intentà exterminar aquest animal, car era considerat una plaga per a les plantacions de cocoters.
El 8 de maig de 1902, el volcà del Mont Pelée entrà en erupció, arrasà completament tota la ciutat de Saint-Pierre i reduí considerablement la població de M. desmarestii, encara que es creu que la introducció de mangostes a l'illa fou la causa principal de la seva extinció.
Hi hagué observacions d'exemplars nedant mentre fugien de depredadors, suggerint que era un animal aquàtic, però no s'allunyà mai de l'illa.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :