OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pou de glaç de Can Vilardell

El Pou de glaç de Can Vilardell és un monument del municipi de Castellcir (Moianès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Està situada a la part meridional del terme de Castellcir, al nord-est de la masia del Vilardell, a la dreta del Tenes i a llevant dels Restobles. És a la dreta del camí que des del Vilardell s'adreça cap al Molí Nou, a prop i al davant -ponent- d'on el torrent de la Corona aflueix en el Tenes. Queda a prop i a migdia de la Poua del Molí Nou.

## Descripció

Construcció semisubterrània de tipologia usual; espai cilíndric de 7,30 m de diàmetre i 5,10 m d'alçada, cobert amb cúpula semiesfèrica. L'arrencament de la cúpula des del mur es produeix a nivell del rasant del camí que segueix la riera. L'alçada total, des de la clau de la volta fins al fons del dipòsit, és de 7,65 m. El seu mal estat de conservació impedeix saber de quantes obertures disposava, encara que es pot aventurar que n'hi havia dues, l'una a la banda del riu i l'altra al cantó del camí.

## Història

Els pous de gel, es construïren i obtingueren la seva major rendibilitat en el decurs dels segles XVII, XVIII i part del XIX, quan la fabricació i comercialització del gel representava una bona font d'ingressos. Això no obstant, durant la primera meitat del segle XX alguns pous continuaren funcionant, malgrat que l'aparició del gel artificial - amb l'arribada de l'electricitat i els transports moderns- fes desaparèixer aquest tipus d'indústria. Els últims pous en funcionament ja no comercialitzaven amb els hospitals, mercats... de Barcelona, sinó que eren d'ús propi.
Les condicions necessàries per a la construcció d'un pou de glaç són: la proximitat a les vies de comunicació, amb llocs de consum no gaire allunyats i la seva instal·lació en llocs de fortes glaçades i bones aigües. El gel es recollia a l'hivern a les basses o rieres properes al pou. Es tallava en blocs i s'emmagatzemava per capes recobertes de palla, vegetació i gel trocesat dins els pous, fins que a l'estiu, segons la demanda, s'anava extraient i transportant dins de sàrries també cobertes de palla i boll.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0
* 1 2 3 4 «Pou de glaç de Can Vilardell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2013].
# Creu de terme de Mollerussa

La Creu de terme de Mollerussa és un monument del municipi de Mollerussa (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu gòtica de reduïdes dimensions. Es va perdre el basament. El fust és quadrat i és estriat. El capitell és octogonal i esculturat a tres nivells: a la part superior i treballat amb baix relleu, s'hi estableix un seguit de dosserets amb arcs apuntats. Sota d'aquests un arc conopial va decorant cada cara de l'octògon amb un treball d'alt relleu. A la clau d'aquests arcs es forma una creu que al mateix temps fa d'element separador dels dosserets de la part superior. A la part inferior del capitell s'intueix formes figuratives, però no es poden definir per causa de la deterioració.
La creu, sobremuntada damunt del capitell, insereix dins seu una altra creu aconseguida mitjançant el rebaixament de la pedra.

## Història

Originàriament la creu de terme estava situada al final del carrer, via el Palau d'Anglesola, i era on s'acomiadava el dol d'un enterrament. Als anys 70 es va canviar de lloc i es va ubicar al lloc actual, lloc format per un angle en la unió de l'església parroquial amb el campanar. F. Rebolledo pensa que aquesta creu està ubicada al mateix lloc de sempre, és a dir, als afores de la vila quan el nucli habitat encara no s'havia expandit. Aquest anà creixent i la creu quedà dins el seu perímetre, al barri on es troba actualment. Rebolledo data la creu gòtica de l'època de la postguerra i el nus i el fust del segle XIV-XV. L'any 1995, el picapedrer de la Floresta (Lleida) Fèlix Martín, restaurà la base i part del fust. Segons ell, probablement, tot el conjunt és obra del segle passat. En una acta municipal de 25 de maig de 1902, s'acordà fer una creu de pedra nova per col·locar-la en el lloc de la que es va trencar.
Dimensions: total 320cm (sense on està enclavada), fust 193cm, costat 22cm d'amplada, creu 102x65x19'5, nus 125cm de perímetre. Material: pedra sorrenca.

## Referències

* 1 2 3 4 «Creu de terme de Mollerussa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Els Bellons

Els Bellons és una masia situada a Sallent de Solsonès, una de les cinc entitats de població del municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès. Hi ha referències de la masia des del segle xvi.
Està situada a 445 m d'altitud just a tocar del límit comarcal amb la Segarra. A l'oest hi passat la rasa del Pujol, i a l'est, la riera de Sanaüja.

## Història

La data en què apareix per primera vegada documentada és al segle XVI. La casa ha estat sotmesa a nombroses remodelacions i ampliacions. No es conserven a la casa dates que ens puguin indicar la data exacta de construcció d'aquesta. El nom de la case deriva de Belló, i és tracte d'un antropònim, segons Mossèn Bach, que basant-se amb els capbreus corresponents, confirma que habità a la casa Jaume Belló l'any 1883, testimoni d'això és que al costat de l'actual porta d'entrada en trobem una altra, antigament tapiada, amb la inscripció Jaume Bello.
A la carretera de Sallent, sobre la rasa de Pujol, se situa un petit jaciment arqueològic de obra pública, en forma de via o camí empedrat, que cronològicament se situa des de la Baixa Edad Mitjana a Moderna (1230 / 1789).

## Descripció

Casa de planta rectangular que consta d'una planta baixa més dues plantes superiors. A la façana oest de 1a casa hi ha un annex de dues plantes, també habitable L'entrada principal de la casa és troba a la façana sud de la casa, amb una porta amb arc de mig punt rebaixat emmarcada amb carreus de pedra, just al costat d'aquesta ni ha una altra porta antigament tapiada i que devia ser l'entrada original de la casa. Aquesta és amb arc de mig punt emmarcada per grans dovelles i hi ha la inscripció Jaume a un lateral i Bello a l'altre. A la façana est de la casa i annexa a aquesta, hi ha adosada una tina, d' obra amb teulada perfectament conservada. Els materials de construcció de la casa són: pedra i ciment. La teulada té dues vessants i està coberta amb teula àrab.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Els Bellons». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Antoni Bach i Riu. Consell Comarcal del Solsonès. Masies del Solsonès, abril 1995, p. 171. D.L. L-418/95.
* 1 2 3 Ajuntament de Pinell de Solsonès Pla d'ordenació urbanística municipal de Pinell de Solsonès - Catàleg de masies i cases rurals (expedient 2009 / 037061 / N) [Pinell de Solsonès], 2014, pàg. 157-158 [Consulta: gener 2022].
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Llista de topònims de Sarrià - Sant Gervasi

La llista de topònims (noms propis de lloc) del districte de Sarrià - Sant Gervasi, a Barcelona està dividida per motius tècnics en:
* Llista de topònims de Sant Gervasi (barris administratius de Sant Gervasi-Galvany, Sant Gervasi - la Bonanova i el Putxet i el Farró),
* Llista de topònims de Sarrià, les Tres Torres i Vallvidrera (barris administratius de Sarrià, les Tres Torres i Vallvidrera, el Tibidabo i les Planes).
A continuació es mostren els topònims que no són en aquestes llistes.
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!

## barri administratiu de Barcelona

| Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Commons (més fotos) |
| Sant Gervasi - la Bonanova | Sarrià - Sant Gervasi | barri administratiu de Barcelona barri | 25984 hab Superfície: 223.5ha | 41° 24′ 23″ N, 2° 08′ 01″ E﻿ / ﻿41.40638889°N,2.13361111°E﻿ / 41.40638889; 2.13361111 | Sant Gervasi-la Bonanova |
| Sant Gervasi-Galvany | Sarrià - Sant Gervasi | barri administratiu de Barcelona barri | 47346 hab Superfície: 166.9ha | 41° 23′ 48″ N, 2° 08′ 38″ E﻿ / ﻿41.39666667°N,2.14388889°E﻿ / 41.39666667; 2.14388889 | Sant Gervasi-Galvany |
| Sarrià | Sarrià - Sant Gervasi | barri administratiu de Barcelona | 24769 hab Superfície: 304.7ha | 41° 23′ 58″ N, 2° 07′ 19″ E﻿ / ﻿41.39943056°N,2.12186667°E﻿ / 41.39943056; 2.12186667 | Sarrià |
| Vallvidrera, el Tibidabo i les Planes | Sarrià - Sant Gervasi | barri administratiu de Barcelona | 4760 hab Anomenat per: Vallvidrera Tibidabo les Planes | 41° 25′ 00″ N, 2° 06′ 00″ E﻿ / ﻿41.416666666666664°N,2.1°E﻿ / 41.416666666666664; 2.1 | Vallvidrera, el Tibidabo i les Planes |
| el Putxet i el Farró | Sarrià - Sant Gervasi | barri administratiu de Barcelona | 29986 hab Superfície: 0.62km² Anomenat per: el Putxet el Farró | 41° 24′ 20″ N, 2° 08′ 43″ E﻿ / ﻿41.40555556°N,2.14527778°E﻿ / 41.40555556; 2.14527778 | El Putget i Farró |
| les Tres Torres | Sarrià - Sant Gervasi | barri administratiu de Barcelona barri | 16356 hab Superfície: 78.8ha | 41° 23′ 55″ N, 2° 07′ 52″ E﻿ / ﻿41.39861111°N,2.13111111°E﻿ / 41.39861111; 2.13111111 | Les Tres Torres |

## Misc

| Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Commons (més fotos) |
| Avinguda Diagonal | Barcelona Sant Martí Eixample Gràcia Sarrià - Sant Gervasi les Corts | carrer | 1860 Llarg: 11km Anomenat per: diagonal | 41° 23′ 47″ N, 2° 09′ 29″ E﻿ / ﻿41.396389°N,2.158056°E﻿ / 41.396389; 2.158056 | Avinguda Diagonal |
| Font de Can Llevallol | Barcelona Vallvidrera | font | | 41° 24′ 35″ N, 2° 05′ 38″ E﻿ / ﻿41.40958694119528°N,2.0939480635950276°E﻿ / 41.40958694119528; 2.0939480635950276 | |
| Ronda del Mig | Horta-Guinardó Sarrià - Sant Gervasi les Corts Sants-Montjuïc | avinguda | Anomenat per: part central | 41° 24′ 12″ N, 2° 08′ 20″ E﻿ / ﻿41.40347222°N,2.13888889°E﻿ / 41.40347222; 2.13888889 | Ronda del Mig |
| Sant Gervasi de Cassoles | província de Barcelona Sarrià - Sant Gervasi | antic municipi d'Espanya | | 41° 24′ 18″ N, 2° 08′ 17″ E﻿ / ﻿41.405°N,2.1381111111111°E﻿ / 41.405; 2.1381111111111 | |
# El Cogulló (Bellver de Cerdanya)

El Cogulló és una muntanya de 1.746 metres que es troba al municipi de Bellver de Cerdanya, a la comarca de la Baixa Cerdanya.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Silvanerpeton

Silvanerpeton és un gènere de rèptil extint del Carbonífer. Alguns científics pensen que podria haver estat semiaquàtic en estat adult, mentre que d'altres creuen que només era semiaquàtic durant la joventut.
# Cantó de Le Fossat

El cantó de Le Fossat és un cantó francès del departament de l'Arieja, a la regió d'Occitània. Està enquadrat al districte de Pàmies, té 13 municipis i el cap cantonal és Le Fossat.

## Municipis

* Artigat
* Le Carlar de Baile
* Casteràs
* Dufòrt
* Le Fossat
* Lanós
* Lesat
* Monesple
* Palhèrs
* Sent Ibarç
* Siuràs
* Vilanava del Laton
* Senta Susana

## Vegeu també

* Cantons de l'Arieja
# Cantó de Dreux-Est

El cantó de Dreux-Est és un cantó francès del departament d'Eure i Loir, situat al districte de Dreux. Té 9 municipis i part del de Dreux.

## Municipis

* Charpont
* Cherisy
* Dreux (part)
* Écluzelles
* Germainville
* La Chapelle-Forainvilliers
* Luray
* Mézières-en-Drouais
* Ouerre
* Sainte-Gemme-Moronval

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1960 | Maurice Viollette | radical |
| 1960-1967 | Georges Rastel | radical |
| 1967-1973 | Maurice Legendre | SFIO, després PS |
| 1973-1982 | Jean Cauchon | CD, després UDF-CDS |
| 1982-2008 | Michel Lethuillier | RPR, després DLR |
| 2008- | Alain Fillon | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# La Codina (Pinell de Solsonès)

La Codina és una masia de Pinell de Solsonès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia originària és una casa del segle xv.

## Situació

Està situada a 682 m d'altitud., als plans que coronen el vessant dret de la rasa del Puit, a la part central del terme municipal, a la capçalera de la rasa de la Codina que baixa dels Colls. Presideix una gran extensió de camps de conreu que s'apleguen al seu voltant.
S'hi va des de la carretera asfaltada C-149a (de Solsona - els Colls - Sanaüja). A l'encreuament dels Colls (41° 57′ 06″ N, 1° 21′ 59″ E﻿ / ﻿41.951551°N,1.366426°E﻿ / 41.951551; 1.366426) surt cap al sud la pista ben senyalitzada que porta a la masia. Està a uns 900 metres. Als Colls s'hi pot anar des de Solsona (16,4 km.) o des de Sanaüja (12,4 km.).

## Descripció

Antiga casa pairal que data del 1656. Està formada per planta baixa i dos pisos. La planta baixa està coberta amb una volta de creueria. A la façana principal es troba a la planta baixa la porta d'arc rebaixat, al primer pis tres petits balcons amb la pedra que fa de base motllurada i al segon pis un balcó al centre i una finestra per banda. Totes les obertures dels pisos superiors són allindades. La casa té diversos cossos annexes.
Adossada a la casa pairal es troba la capella, d'una nau coberta amb volta apuntada. L'absis és pla. Als peus es troba, a un nivell lleugerament superior al del terra, el cor, construït l'any 1855. A sobre de la llinda d'una porta interior hi ha la següent inscripció: "Reberen Joan Codina Prevere any + 1813"
Al costat de la masia hi ha el cobert, una edificació rectangular de dues plantes. A la façana hi ha sis grans obertures porticades, tres a la planta baixa amb arc rebaixat, i tres a la primera planta amb arc de mig punt. A la façana posterior hi ha dos contraforts. A la façana sud i en una lateral, apareix la data de construcció amb els següents termes: "JOSEPHCODINA 1732".

## Història

Ha sofert diferents reformes des del 1808 fins al 1910.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «La Codina (Pinell de Solsonès)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Antoni Bach i Riu. Consell Comarcal del Solsonès. Masies del Solsonès, abril 1995, p. 171. D.L. L-418/95.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* 1 2 3 4 «La Codina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].

## Enllaços externs

* La Codina, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Turó de les Forques (Castellbisbal)

El Turó de les Forques és una muntanya de 162 metres que es troba al municipi de Castellbisbal, a la comarca del Vallès Occidental.
Al cim s'hi pot trobar un vèrtex geodèsic (referència 284122001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tosses del Coll d'en Fuster

Les Tosses del Coll d'en Fuster és una muntanya de 351 metres que es troba entre els municipis d'Alfara de Carles i de Xerta, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Antracobúnids

Els antracobúnids (Anthracobunidae) formen una família de mamífers proboscidis extints. Se n'han trobat restes fòssils a Àsia.

## Taxonomia

* Anthracobune
* Hsanotherium
* Indobune
* Ishatherium
* Jozaria
* Lammidhania
* Nakusia
* Pilgrimella
# Cantó d'Alanha

El cantó d'Alanha és un cantó francès del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Limós, té 26 municipis i el cap cantonal és Alanha.

## Municipi

* Alanha
* Bèlagarda de Rasés
* Bèlvéser
* Bresilhac
* Brugairolas
* Calhau
* Calhavèl
* Campbiure
* La Corteta
* Donasac
* Esculhens e Sant Just de Belengard
* Fenolhet
* Ferran
* Gramasia
* Onós
* La Sèrra de Prolha
* Lauraguèl
* Linhairòlas
* Malvièrs
* Maseròlas
* Montgradalh
* Montaut
* Pontmir
* Rotièr
* Senhalens
* Vilarzèl de Rasés

## Vegeu també

* Cantons de l'Aude
# Cantó de Buzançais

El cantó de Buzançais és un cantó francès del departament de l'Indre, situat al districte de Châteauroux. Té 11 municipis i el cap és Buzançais.

## Municipis

* Argy
* Buzançais
* La Chapelle-Orthemale
* Chezelles
* Méobecq
* Neuillay-les-Bois
* Saint-Genou
* Saint-Lactencin
* Sougé
* Vendœuvres
* Villedieu-sur-Indre

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Grenouilloux | radical |
| 1951-1955 | Jules Descoutures | radical |
| 1955-1982 | Jean Bénard-Mousseaux | CNI |
| 1982-2001 | Jean-Paul Thibault | PS |
| 2001- | Régis Blanchet | UDF, després NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 11.979 | 13.125 | 12.761 | 12.078 | 11.778 | 11.525 | 12.133 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Santa Maria de Josa

Santa Maria de Josa és l'antiga parròquia del poble de Josa de Cadí, municipi de Josa i Tuixén (Alt Urgell), protegida com a bé cultural d'interès local.
Es troba als afores, a 1 km de la població, al costat del cementiri. La construcció és d'una nau força llarga coberta amb volta de canó amb dos arcs doblers que, a l'exterior, són apuntalats al mur de migdia per dos contraforts atalussats. La capçalera la forma un absis semicircular amb finestra central i un contrafort. Al mur de migdia s'obre la portalada d'un arc en gradació i una finestra d'espitllera. Al mur de ponent hi ha una finestra de doble esqueixada i el campanar senzill d'espadanya d'una sola obertura.

## Referències

* ↑ Romànic Obert. «Ermita de Santa Maria de Josa». Arxivat de l'original el 2013-10-04. [Consulta: 1r octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Santa Maria de Josa». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 8 setembre 2014].
# Casal-palau dels Ducs d'Almenara

Casal-palau dels Ducs d'Almenara és un monument del municipi de Torregrossa (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa-Palau residència dels ducs d'Almenara Alta. Magnífic exemplar de casa de camp, amb portalada a sobre la qual hi ha un escut datat el 1771. Planta quasi quadrada. Al llarg de la façana nord hi ha una magnífica galeria.

## Història

Fins fa poc es conservaven dins l'edifici molts quadres i elements decoratius d'estil barroc. Avui la casa resta tancada i no és possible confirmar si aquests elements encara hi són.
El títol ducal d'Almenara Alta, amb grandesa d'Espanya, fou concedit el 1829 a l'il·lustrat noble Antoni de Fiveller-Llasqueri i de Bru, senyor de Margalef i per matrimoni el 1834, comte de Darnius i marquès de Villell.
Formava part del nucli de Margalef, despoblat al segle xiv. Amb l'arribada del canal d'Urgell tot el sector es repoblà novament.
El nucli de Margalef format per cases esparses prop de la carretera de Tarragona a Lleida, a l'encreuament amb la local de Tarragona, és conegut des de final del segle xii i des del XIII formà part de la senyoria de Torregrossa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casal-palau dels Ducs d'Almenara». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# L'Estany (Pinell de Solsonès)

L'Estany és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès.
Està situada a 506 m d'altitud.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «L'Estany (Pinell de Solsonès)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Can Travi Vell

Can Travi Vell és una masia situada a l'avinguda de Vidal i Barraquer, al barri de la Vall d'Hebron de Barcelona. Està catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història i descripció

Es tracta d'una construcció del segle xvi, i a la segona meitat del segle xviii, el Baró de Maldà s'hi referia en el seu llibre El col·legi de la bona vida com a «casa de les Garrigones», propietat de la família Garrigó, emigrada de la Catalunya Nord arran de la seva annexió a França. El 1839 va ser adquirida per Josep de Travy i de Casanova (1810-1867), que li donà nom. Provenia d'una família d'origen genovès amb grans propietats a la Cerdanya.
La masia estava en molt mal estat a causa de les diferents vicissituds que va haver de patir. Durant la Guerra Civil, va caure una bomba al pati de la masia, que quedà parcialment derruïda; l'objectiu eren els grans dipòsits d'aigua de la finca, plens d'oli i gasolina. El 1975, hi va explotar una bombona de butà que va ensorrar una part de l'església, els cellers, els cups, la cuina i el menjador. Fins als anys 1980, les terres eren treballades pels masovers Simó, actuals propietaris de Can Travi Nou, que hi conreaven verdures.
La finca fou expropiada per a la construcció de l'enllaç del Túnel de la Rovira amb la Ronda de Dalt (actual avinguda de l'Estatut de Catalunya), i posteriorment, l'Ajuntament de Barcelona va restaurar el que quedava amb l'afegit d'un edifici de nova planta, i ara és la seu de la Guàrdia Urbana al districte d'Horta-Guinardó.

## Vegeu també

* Mina de Can Travi

## Referències

* 1 2 «Can Travi Vell». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 Díez i Quijano, 1986.
* ↑ «Josep De Travy De Casanova». geneanet. Genealogia Cerdana.
* ↑ «Can Travi Vell». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ Jané Checa, 2003, p. 456-457.
* ↑ «Can Travi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Bibliografia

* Díez i Quijano, Desideri. Les masies d'Horta. El Tinter, 1986, p. 156-160 (Història d'Horta, 3).
* Jané Checa, Oscar «El Rosellón tras el tratado de los Pirineos: un caso de neoextranjería (1659-1700)». Los extranjeros en la España moderna. Actas del I Coloquio Internacional celebrado en Málaga del 28 al 30 de noviembre de 2002, tomo I [Málaga], 2003, pàg. 451-464.

## Enllaços externs

* «HISTÒRIA DE CAN TRAVI VELL». Memòria dels barris. Història gràfica dels barris de l Districte d'Horta-Guinardó (blog), 10-05-2013.
* «Can Travi Vell». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.