OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Invasion of the Body Snatchers (pel·lícula de 1956)

Invasion of the Body Snatchers (literalment, La invasió dels lladres de cossos) és una pel·lícula estatunidenca del 1956 de ciència-ficció i terror dirigida per Don Siegel. Està basada en la novel·la The Body Snatchers de Jack Finney i la protagonitzen Kevin McCarthy, Dana Wynter, King Donovan, Carolyn Jones i Jean Willes.
La pel·lícula es va incorporar l'any 1994 a l'arxiu National Film Registry de la Biblioteca del Congrés dels Estats Units.

## Argument

La pel·lícula narra una invasió extraterrestre en què tot d'espores provinents de l'espai exterior donen origen a unes tavelles d'on surten còpies idèntiques d'éssers humans. La intenció d'aquests extraterrestres és reemplaçar tota la raça humana amb còpies però sense cap mena de sentiment.
Tot gira al voltant de la història del doctor Miles Bennell, un metge de província que torna al poble de Santa Mira després d'un congrés mèdic. En tornar-hi, es troba amb una situació estranya: alguns dels seus parents li asseguren que un parent proper no és qui diu ser, que té la seva aparença i els seus records, però que no té sentiments. Després d'un o dos dies, aquell pacient torna a la consulta per dir-li que tot ha tornat a la normalitat i que no se n'ha d'amoïnar més.
Sopant en un restaurant misteriosament buit, en Bennel rep la trucada d'un amic que, sense donar cap detall, li demana que vagi a casa seva. En arribar-hi, l'amic i la seva dona li ensenyen un estrany cadàver, un cos amb la complexió d'un adult, però sense cap tret definit, ni tan sols les empremtes dactilars.
Amb una tensió que no para de créixer, descobreixen que els habitants del petit poble de Santa Mira estan sent substituïts per rèpliques exactes que naixen d'unes misterioses tavelles. Es tracta d'una invasió invisible.

## Repartiment

* Kevin McCarthy: Miles Bennell
* Dana Wynter: Becky Driscoll
* Larry Gates: Dan Kauffman
* King Donovan: Jack Belicec
* Carolyn Jones: Theodora "Teddy" Belicec
* Virginia Christine: Wilma Lentz
* Jean Willes: Sally Withers
* Kenneth Patterson: Stanley Driscoll
* Whit Bissell: Dr. Hills (no surt als crèdits)
* Richard Deacon: doctor (no surt als crèdits)

## Versions posteriors

* Invasion of the Body Snatchers, remake de 1978 dirigit per Philip Kaufman i protagonitzat per Donald Sutherland i Brooke Adams
* Body Snatchers, pel·lícula de 1993 dirigida per Abel Ferrara
* The Faculty, pel·lícula de 1998 dirigida per Robert Rodriguez
* Invasió, sèrie de l'any 2005
* Invasió, pel·lícula de 2007 dirigida per Oliver Hirschbiegel i protagonitzada per Nicole Kidman i Daniel Craig
# Julie (pel·lícula de 1956)

Julie és una pel·lícula estatunidenca d'Andrew L. Stone, estrenada el 17 d'octubre de 1956. Segons la distribuïdora MGM la pel·lícula va obtenir uns ingressos de $1,415,000 als Estats Units i el Canada i $1,185,000 a la resta del món, obtenint un balanç profitós de $604,000.

## Argument

Una dona atemorida i amenaçada de mort lluita per escapar de les grapes del seu marit, un home de personalitat psicòpata i obsessiva, quan descobreix que ell va assassinar el seu primer espòs simulant un suïcidi.

## Repartiment

* Doris Day: Julie Benton
* Louis Jourdan: Lyle Benton
* Barry Sullivan: Cliff Henderson
* Frank Lovejoy: Detectiu Tinent Pringle
* Jack Kelly: Jack (copilot)
* Ann Robinson: Valerie
* Barney Phillips: Doctor
* Jack Kruschen: Detectiu Mace
* John Gallaudet: Detectiu Sergent Cole
* Carleton Young: Funcionari de la torre de control d'aeroport
* Hank Patterson: Ellis
* Ed Hinton: Capità del vol 36
* Harlan Warde: Detectiu Pope
* Aline Towne: Denise Martin
* Eddie Marr: Funcionari de Companyia aèria
* Joel Marston: Mecànic
* Mae Marsh: Passatgera Histèrica

## Nominacions

* 1957. Oscar a la millor cançó original per Leith Stevens (música) i Tom Adair (lletra) per la cançó "Julie".
* 1957. Oscar al millor guió original per Andrew L. Stone

## Referències

* ↑ «El diabólico señor Benton (1956) Release Info». Imbd. [Consulta: 10 gener 2016].
* ↑ «The Eddie Mannix Ledger». Margaret Herrick Library, Center for Motion Picture Study.
* ↑ Domestic take see "Top Grosses of 1957", Variety, 8 de gener de 1958: 30
* ↑ «Julie». The New York Times.
# L'últim samurai

L'últim samurai (títol original en anglès The Last Samurai) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Edward Zwick i estrenada l'any 2003. La pel·lícula compta amb la seva versió en català.

## Comentaris

Zwick ha demostrat en els seus films que li encanta ambientar les seves històries en un context el més èpic possible, que li fascinen els turbulents canvis que van tenir lloc a finals del segle xix, i que li agrada explorar el seu concepte particular del patriotisme en les més variades interpretacions. A tot això cal afegir que, en la seva faceta com a productor de gairebé tots els seus films, sent una autèntica passió per les seves històries que li permet donar-se el luxe d'alentir i estendre les mateixes fins a límits insospitats, amb la creença que aquestes són prou interessants per poder aguantar sense despentinar més de dues hores i mitja de metratge.
Logan, el guionista de Gladiator nominat a l'Oscar, van crear una figura realment turmentada, un home que ha perdut la seva fe, una figura molt vulnerable, no un típic heroi de pel·lícula.

## Repartiment

* Tom Cruise: Capità Nathan Algren
* Ken Watanabe: Lord Moritsugu Katsumoto
* Hiroyuki Sanada: Ujio
* Shin Koyamada: Nobutada
* Tony Goldwyn: Coronel Bagley
* Masato Harada: Omura
* Shichinosuke Nakamura: Emperador Meiji
* Timothy Spall: Simon Graham
* Koyuki: Taka
* Seizo Fukumoto: samurai silenciós "Bob"
* Billy Connolly: sergent Zebulon Gant
* Shun Sugata: Nakao
* Sosuke Ikematsu: Higen
* Scott Wilson: l'ambaixador Swanbeck
* Togo Igawa: general Hasegawa

## Premis

* Nominació als Oscar al millor actor secundari (Ken Watanabe), millor direcció artística i decoració (Lilly Kilvert i Gretchen Rau), millor vestuari (Ngila Dickson) i millor so (Andy Nelson, Anna Behlmer i Jeff Wexler) el 2004.
* Nominació als Globus d'Or al millor actor (Tom Cruise), millor actor secundari (Ken Watanabe) i millor banda sonora el 2004.
* Nominació al premi al millor actor (Tom Cruise) a la MTV Movie Awards de 2004.

## Referències

* ↑ «Fitxa de doblatge L'últim Samurai». Eldoblatge.com. [Consulta: 11 febrer 2023].
* ↑ Tucker, Spencer C. A Global Chronology of Conflict: From the Ancient World to the Modern Middle East (en anglès). ABC-CLIO, 2009, p. 1465. ISBN 1851096728.
* ↑ Mitchell, Elvis «FILM REVIEW; From the Wild West To the Honorable East» (en anglès). The New York Times.

## Enllaços externs

* L'últim samurai - Lloc web oficial
# Gajan de la Selva

Gajan de la Selva (en francès Gaja-la-Selve) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània.
# Goran Vučević

Goran Vučević (Split, 18 de maig de 1971) és un futbolista croat, ja retirat, que jugava de migcampista. Posteriorment ha continuat en el món del futbol com a entrenador.

## Trajectòria

Vucevic va destacar en les files de l'Hajduk Split, saltant al primer equip el 1988. El seu joc el va convertir en peça clau del seu equip i en una de les promeses més destacades del futbol balcànic. El 1992, el FC Barcelona el fitxa, però donada la limitació d'estrangers, Vucevic no pot competir contra els Koeman, Laudrup, Stoïtxkov... i es veu relegat a jugar en el filial primer, i després a ser cedit a l'Hajduk Split i el CP Mérida.
Amb només dos partits amb el primer equip blaugrana, el croat fitxa el 1997 pel 1. FC Köln, de la Bundesliga, on amb prou feines gaudeix de minuts. El 1999 torna al Hajduk Split, on penjaria les botes el 2001.
Com a entrenador, ha dirigit l'Hajduk Split entre maig i octubre de 2008.

## Selecció

Vucevic va ser internacional amb Croàcia quatre vegades entre 1992 i 1993.
# Marta Magrinyà Masdéu

Marta Magrinyà Masdéu (Reus, Baix Camp, 29 de juliol de 1969) és una escriptora i periodista, llicenciada en ciències de la informació per la UAB. Autora de novel·les d'intriga i amor ambientades en diverses èpoques. Col·labora habitualment als mitjans de comunicació.

## Obres

* Esperant bones notícies (Barcelona, 2005) March Editor. Premi de Narrativa Vila de l'Ametlla de Mar (2006)
* Terra d'instints (Barcelona, 2007) Editorial Barcanova -Col·lecció Càlam. reedició (Barcelona, 2010) Editorial Barcanova- Col·lecció Petit Format
* Madame Sorescu (Barcelona, 2009) Editorial Barcanova - Col·lecció Càlam
* Llaços Secrets (Valls 2014) Editorial Cossetània
* La Força del Vent (Valls 2016) Editorial Cossetània
* On ets Anastàsia? (Barcelona 2017) Capital Books
* La Diligència (Valls 2023) Editorial Cossetània

## Referències

* ↑ Marta Magrinyà Masdéu al Qui és Qui de les Lletres Catalanes

## Enllaços externs

* Marta Magrinyà Masdéu - Lloc web oficial
# Enric Banyuls

Enric Banyuls (Corbera, 1954 - Corbera, 16 de gener de 2018) fon un artiste multidisciplinar corberà.
Banyuls estudià en la Facultat de Belles Arts de Sant Carles durant la dècada del 1970, en la qual ja defugia les convencions de l'època: el 1998 començà a experimentar amb el suport i els materials en obres abstractes en les quals foradava el llenç i afegia elements aliens a la pintura; intel·lectual ermità i allunyat del circuit comercial, la família conserva la major part de la seua obra.
Es considera que el seu art és poc pretensiós, que simplement pintava per despertar emocions.
Banyuls entrà a formar part d'Al Tall en 1993 en substitució de Montse Anfruns com a tenor: Vicent Torrent l'havia conegut uns anys abans, durant la gravació de les aurores de Corbera per a la Fonoteca de Materials, i també era concunyat de Ximo Caffarena; procedent d'una família vinculada al món de la música popular, Enric cantava i tocava la guitarra i el guitarró. Formà part de la formació fins a la seua dissolució el 2013.
Una càncer li impedí participar en la gira de despedida del grup, per a la qual l'hagué de substituir Miquel Gil; el diagnòstic de la malaltia coincidí amb l'escriptura d'unes memòries sobre la seua militància cultural i política abans i després de la transició democràtica espanyola, en les quals desgrana detalls de la seua biografia entre 1971 i 1987 com l'amistat amb José Montilla Aguilera durant el servici militar a Paterna, el pas per Germania Socialista, Esquerra Unida del País Valencià i Unitat del Poble Valencià i la pertinença als grups Amics-71 o el Teatre del Clarobscur.
Enric Banyuls morí el 16 de gener del 2018: el cantautor Pau Alabajos anuncià el traspàs en les xàrcies socials. El 5 d'abril de 2019, l'Ajuntament de Corbera li atorgà la insignia d'or a títol pòstum.

## Referències

* ↑ J. A. Pérez Vercher «Muere Enric Banyuls Jiménez, pintor valenciano que experimentó con la forma y la abstracción» (en castellà). Las Provincias, 18-01-2018 [Consulta: 13 maig 2019].
* 1 2 3 4 Chirivella Bonet, Manuel. Enric Banyuls, des del silenci. Valencia: Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana, 2021. ISBN 978-84-482-6577-9.
* ↑ Moisés Pérez «Vicent Torrent: «Enric Banyuls tenia una veu molt característica»». El Temps, 18-01-2018 [Consulta: 3 maig 2019].
* ↑ «Mor Enric Banyuls, d'Al Tall». Enderrock, 16-01-2018 [Consulta: 7 maig 2019].
* ↑ Sixto Ferrero. «La Corbera guerrillera a través d'una veu d'Al Tall». Diari La veu, 10-03-2019. [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ «Mor el membre d'Al Tall Enric Banyuls». Diari La Veu, 16-01-2018 [Consulta: 25 maig 2019].
* ↑ «Corbera atorga la insígnia d'or al seu artista plàstic Enric Banyuls». Ribera Express, 05-04-2019 [Consulta: 7 maig 2019]. Arxivat 7 de maig 2019 a Wayback Machine.
# Joc d'estirar la corda als Jocs Olímpics d'estiu de 1912

Als Jocs Olímpics de 1912 celebrats a la ciutat d'Estocolm es disputà una única competició del joc d'estirar la corda en categoria masculina el 8 de juliol de 1912.

## Nacions participants

Hi participaren 16 competidors, 8 per a cada equip nacional, en representació de dues nacions: Suècia i el Regne Unit. Els competidors d'Àustria, Bohèmia i Luxemburg, també classificats per als Jocs, no es presentaren a la competició.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Estira i alfuixa | Suècia Policia d'EstocolmArvid Andersson Adolf Bergman Johan Edman Erik Algot Fredriksson Carl Jonsson Erik Larsson August Gustafsson Herbert Lindström | Regne Unit Policia de LondresAlexander Munro John Sewell John James Shepherd Joseph Dowler Edwin Mills Frederick Humphreys Mathias Hynes Walter Chaffe | no es concedí |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Suècia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 1 | Regne Unit | 0 | 1 | 0 | 1 |

## Bibliografia

* Bergvall, Erik (ed.) (1913). a Adams-Ray, Edward (trans.).: The Official Report of the Olympic Games of Stockholm 1912. Stockholm: Wahlström & Widstrand

## Enllaços externs

* (anglès) Estira i alfuixa - Estocolm 1912 Arxivat 2005-02-26 a Wayback Machine.
# Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1912

Als Jocs Olímpics de 1912 celebrats a la ciutat d'Estocolm es realitzaren dues proves ciclistes, una de contrarellotge individual i una altra de per equips. Per primera vegada, i única en la realització d'uns Jocs Olímpics d'Estiu, no hi hagué competició de ciclisme en pista.
Només pogueren competir ciclistes amateurs en categoria masculina que tinguessin llicència de la Unió Ciclista Internacional.

## Nacions participants

Hi participaren un total de 123 ciclistes de 16 nacionalitats:
| Àustria (6) Bèlgica (1) Bohèmia (5) Canadà (2) Dinamarca (8) Estats Units (9) Finlàndia (5) França (12) | Hongria (5) Imperi Alemany (11) Imperi Rus (10) Noruega (6) Sud-àfrica (1) Regne Unit (26) Suècia (12) Xile (4) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| contrarellotge individual detalls | Rudolph Lewis | Frederick Grubb | Carl Schutte |
| contrarellotge per equips detalls | Suècia Erik Friborg Ragnar Malm Axel Persson Algot Lönn | Regne Unit Frederick Grubb Leonard Meredith Charles Moss William Hammond | Estats Units Carl Schutte Alvin Loftes Albert Krushel Walter Martin |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Sud-àfrica | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 1 | Suècia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | Regne Unit | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 4 | Estats Units | 0 | 0 | 2 | 2 |

## Notes

* ↑ Incloent un ciclista alemany que competí per l'Imperi Rus.

## Enllaços externs

* (anglès) www.olympic.org - Cercador olímpic
* (anglès) Ciclisme - Estocolm 1912 Arxivat 2005-02-22 a Wayback Machine.
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1912

Als Jocs Olímpics de 1912 realitzats a la ciutat d'Estocolm es realitzaren cinc proves d'esgrima, totes elles en categoria masculina. La competició es va disputar l'Östermalms IP.
Es mantingueren les competicions en espasa i sabre de forma individual i per equips, incorporant a la competició una nova modalitat en floret individual.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual detalls | Nedo Nadi | Pietro Speciale | Richard Verderber |
| Espasa individual detalls | Paul Anspach | Ivan Osiier | Philippe de Beaulieu |
| Espasa per equips detalls | Bèlgica Paul Anspach Henri Anspach Robert Hennet Fernand de Montigny Jacques Ochs François Rom Gaston Salmon Victor Willems | Regne Unit Edgar Seligman Edgar Amphlett Robert Montgomerie John Blake Percival Davson Arthur Everitt Sydney Mertineau Martin Holt | Països Baixos Adrianus de Jong Willem van Blijenburgh Jetze Doorman Leonardus Salomonson George van Rossem |
| Sabre individual detalls | Jenő Fuchs | Béla Békéssy | Ervin Mészáros |
| Sabre per equips detalls | Hongria Jenő Fuchs László Berty Ervin Mészáros Dezső Földes Oszkár Gerde Zoltán Schenker Péter Tóth Lajos Werkner | Àustria Richard Verderber Otto Herschmann Rudolf Cvetko Friedrich Golling Andreas Suttner Albert Bogen Reinhold Trampler | Països Baixos Willem van Blijenburgh George van Rossem Adrianus de Jong Jetze Doorman Dirk Scalongne Hendrik de Jongh |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Hongria | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 2 | Bèlgica | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 3 | Itàlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | Àustria | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 5 | Dinamarca | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Regne Unit | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Països Baixos | 0 | 0 | 2 | 2 |

## Enllaços externs

* (anglès) www.olympic.org - Cercador olímpic
* (anglès) Esgrima - Estocolm 1912 Arxivat 2012-11-04 a Wayback Machine.
# Davit Ussupaixvili

Davit Ussupaixvili (georgià: დავით უსუფაშვილი) (Magharo, 5 de març de 1968) (georgià: დავით უსუფაშვილი) és un advocat i polític georgià que va ser president del Parlament de Geòrgia del 2012 al 2016. Va exercir com a president del Partit Republicà de Geòrgia del 27 de juny de 2005 al 3 de novembre de 2013. Actualment, és president del Consell Polític de Lelo per a Geòrgia.

## Carrera

Nascut a Magharo, a la Geòrgia soviètica, Ussupaixvili es va graduar de la Universitat Estatal de Tbilisi amb un títol en dret el 1992 i va obtenir DT. en Política Internacional de Desenvolupament de la Universitat Duke el 1999. Com a assessor jurídic del Consell d'Estat de Geòrgia, va participar en la redacció de la Constitució de Geòrgia de 1993 a 1995. El 1994 va ser un dels membres fundadors de l'Associació de Joves Advocats de Geòrgia (GYLA), una organització no governamental dedicada a promoure els drets humans i l'Estat de Dret, que va dirigir com a primer president de 1994 a 1997. Va participar activament en les protestes organitzades per les ONG durant la Revolució de les Roses de novembre de 2003, que va portar a Mikheil Sakaixvili a la presidència de Geòrgia. Llavors Ussupaixvili es va distanciar de l'aliança amb Sakaixvili i es va retirar a l'oposició, convertint-se, el juny de 2005, en el president del Partit Republicà de Geòrgia, posició que va mantenir fins que Khatuna Samnidze ho va fer el novembre de 2013.
El 2011, Ussupaixvili es va aliar amb el multimilionari home de negocis convertit en polític Bidzina Ivanixvili i es va convertir en un dels líders de la coalició del somni georgià d'Ivanixvili, de la qual el Partit Republicà era membre. Després de la victòria de la coalició a les eleccions parlamentàries de 2012, Ussupaixvili va ser elegit president del Parlament de Geòrgia el 21 d'octubre de 2012. El Partit Republicà va trencar amb el somni georgià i es va presentar de manera independent per a les eleccions parlamentàries d'octubre de 2016 en què no va superar el llindar requerit. Poc després de les eleccions, Ussupaixvili va abandonar el Partit Republicà, citant desacords polítics i tàctics. El juny de 2016, Ussupaixvili va anunciar la creació d'un nou moviment polític centrista amb l'objectiu de presentar-se a les pròximes eleccions municipals d'octubre de 2017.
Ussupaixvili està casat amb Tina Khidaixeli, una antiga política del Partit Republicà.

## Referències

* ↑ Parliament of Georgia, David Usupashvili The Speaker of the Parliament of Georgia Arxivat 2020-12-04 a Wayback Machine., Retrieved: 1 gener 2016
* ↑ Republican Party Elects New Chairperson. Civil Georgia. 4 de novembre de 2013.
* ↑ Usupashvili David Arxivat 2013-02-13 at Archive.is. Republican Party of Georgia website. Accessed juny 6, 2012.
* ↑ New Parliament Speaker Elected. Civil Georgia. octubre 21, 2012.
* ↑ «Usupashvili Launches New Movement». Civil Georgia, 16-06-2017 [Consulta: 19 juny 2017].
* ↑ Georgian Opposition Cries Foul Over By-Elections Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.. Eurasianet.org. 7 d'agost de 2005.
# De Behandeling

De Behandeling (neerlandès: El tractament) és un thriller belga realitzat per Hans Herbots · adaptat de la novel·la The Treatment de Mo Hayder i estrenat el 2014.

## Argument

Björn, convidat a la casa durant la nit i desapareix després de discutir amb el seu germà Nick, un any més gran que ell. Com a conseqüència d'aquest trauma, la seva mare el va rebutjar. Nick Cafmeyer, ara investigador, continua inquietat per aquesta tragèdia. Viu al barri d'un pedòfil notori, Ivan Plettinckx, que va ser alliberat després de ser sospitós d'aquesta desaparició.
Danni, el superior de Nick, és l'única persona que té una bona relació amb ell. Després de dubtar, li confia un assumpte difícil. Una parella va ser segrestada durant tres dies per un home que va entrar a casa seva. Va desaparèixer, igual que el fill de nou anys de la parella, Robin. Nick investiga per trobar-lo.

## Repartiment

* Geert Van Rampelberg : Nick Cafmeyer
* Laura Verlinden : Steffi Vankerkhove
* Johan Van Assche : Ivan Plettinckx
* Ingrid De Vos : Nancy Lammers
* Tibo Vandenborre : Alex Simons
* Brit Van Hoof : Cindy Simons
* Michael Vergauwen : Chris Gommaer
* Dominique Van Malder : Roland Claeren
* Ina Geerts : Danni Petit

## Premis

* 2014 : 5a cerimònia dels Ensors : Millor actor secundari per Johan Van Assche
* 2014 : XLVII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya : Premi Fantàstic Panorama. Millor pel·lícula:

## Referències

* ↑ (neerlandès) De Behandeling Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine. sur eyeworksfilm.be
* ↑ (neerlandès) De Behandeling sur cinevox.be
* ↑ Thomas Repenning. «Die Behandlung», 07-11-2017.
* ↑ Palmarès de Sitges 2014 a Fotogramas

## Enllaços externs

* (neerlandès) Opnamen ‘De Behandeling’ stopgezet na val Geert Van Rampelberg a cinevox.be, 4 juliol 2013
# Modulació en banda lateral vestigial

La modulació de banda lateral vestigial, en anglès vestigial Side Band (VSB) , és una modulació lineal que consisteix en filtrar parcialment una de les dues bandes laterals resultants d'una modulació en doble banda lateral o d'una modulació AM.
Aquesta modulació s'utilitza en la transmissió de la component de luminància en els sistemes PAL, SECAM i NTSC de televisió analògica. La banda lateral que és parcialment filtrada constitueix un vestigi de la banda lateral original i porta habitualment del 5% al 10% de la potència total transmesa, millorant la relació senyal a soroll en les baixes freqüències del senyal modulador.

## Avantatges

Les principals avantatges d'aquest sistema són:
* Ocupa menys amplada de banda que la modulació en AM de Doble Banda Lateral DSB-LC
* Pot ser demodulada utilitzant demoduladors síncrons d'AM
* No requereix filtres tan abruptes (filtres més realitzables en la realitat) com la modulació en Banda lateral única.

## Vegeu també

* SSB
* Modulació d'amplitud en quadratura

## Referències

* ↑ M. Faundez "Sistemas de comunicaciones". Ed. Marcombo 2001. ISBN 84 267 1304 1