OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eutresis

Eutresis (en grec, Εὔτρησις; en lineal B, e-u-te-re-u) és el nom d'una antiga ciutat grega de Beòcia.

## Fonts antigues

És esmentada per Homer al Catàleg de les naus de la Ilíada.
L'any 395 a.C. estava unida amb Tèspies i Tisbe formant un dels districtes que subministrava magistrats a la Lliga Beòcia. Entre les tres ciutats proporcionaven dos beotarques.
A l'època de Estrabó era un petit llogaret que pertanyia als tespis. El geògraf afegeix que Eutresis era el lloc d'on procedien Zetos i Amfíon, personatges de la mitologia grega, abans de regnar sobre Tebes.

## Jaciment arqueològic

La seva localització se situa en un pujol que es diu actualment Arcopodi, a uns 2 km de Lefktra, l'antiga Leuctra. En les excavacions s'han trobat algunes restes de muralles ciclòpies d'època micènica. L'arqueologia mostra que el lloc va ser abandonat en l'última fase del període micènic i novament poblat a partir del segle VI aC.
En una de les tauletes micèniques amb inscripcions en lineal B que es van trobar a Tebes el 1995, figura escrit el lloc de Eutresis, en la forma e-u-te-re-u. En la tauleta (catalogada com TH Ft 140), Eutresis figura com a subministradora de la major quantitat d'oli d'una sèrie de localitats que apareixen llistades. Segons l'arqueòleg Vassilis Aravantinos, en aquella època Eutresis havia de ser la segona població de major entitat de la zona controlada pel palau de Tebes, després de la capital.

## Notes

* ↑ «Penèleos i Leit i també Arcesilau, Protoènor i Cloni dirigien els beocis, que habitaven Híria, la rocosa Àulida [...]i els qui vivien als voltants d'Harma, d'Ilesi i d'Eritres; i els pobladors d'Eleó, ... els d'Eutresis, ...». Ilíada, II, 495-500. Traducció de Montserrat Ros, pàg. 73

## Referències

* ↑ Hel·lèniques d'Oxirrinc XIX.
* ↑ Estrabó IX,2,28.
* ↑ Estrabón, Geografía libros VIII-X, p.290, nota 330 de Juan José Torres Esbarranch, Madrid: Gredos (2001).
* ↑ Ilíada, FBM, Traducció de Montserrat Ros, nota 55, pàgina 74, de Joan Alberich i Mariné
* ↑ Homero, Ilíada, edición de José García Blanco y Luis M. Macía Aparicio p.132, notas complementarias, Madrid: CSIC, 1991.
* ↑ Joachim Latacz, Troya y Homero pp.334-336, Barcelona: Destino (2003), ISBN 84-233-3487-2

## Bibliografia

* Homer; Ros i Ribas, Montserrat (trad.); Alberich i Mariné, Joan (notes). «Cant II (catàleg de les naus)». A: Ilíada. Vol. I. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2005, pàgs. 73 a 92. ISBN 9788472258570 [Consulta: 8 octubre 2017].
# Parc Estatal de la Serra d'Aracá

El Parc Estatal de la Serra d'Aracá (en portuguès i oficialment: Parque Estadual da Serra do Aracá) és un parc natural de l'estat de l'Amazones, Brasil, sota control estatal (no federal). Va ser creat pel decret estatal 12.836, de 9 de març de 1990. Està administrat pel Centre Estatal d'Unitats de Conservació de l'Amazones, part de la Secretaria de Medi Ambient de l'estat.
El Parc es troba al terme municipal de Barcelos, prop de la frontera amb Veneçuela. La base de la Serra do Aracá, un tepui de gres que dona nom del parc, es troba a 200 km de la seu municipal, a la riba sud del riu Negro. Des d'allà s'hi pot accedir amb vaixell pel riu Cuieiras o en hidroavió. Des de la base fins al cim de la serra hi ha un trajecte de 4 o 5 dies a peu, però també existeix l'opció de pujar-hi en helicòpter. El parc té una superfície de 1.818.700 hectàrees, bona part d'ella coberta per selva amazònica. Una gran extensió es troba dintre dels límits de la Terra Indígena Ianomami. Al nord-oest, linda amb el Parc Nacional Parima-Tapirapeco, a Veneçuela; mentre que al nord-est limita amb l'estat de Roraima.
Se situa a l'escut guaianès i és drenat pel riu Demini, que neix al parc, flueix cap al sud-oest i més tard vira cap al sud, fins a la desembocadura al riu Negro. El terreny, al llarg dels límits a l'oest és muntanyós, i hi ha elevacions més aïllades a l'est. La característica física més destacada és la serra d'Aracá, un altiplà tabular (tepui) format al mateix temps que el mont Roraima, amb una altitud de 2.000 metres. El centre del parc és relativament pla. La vegetació inclou selves tropicals, campinarana i camps rupestres. La fauna és típica de la regió de muntanya, i inclou algunes espècies endèmiques. A causa de la seva bellesa paisatgística, hi ha un gran potencial per a l'ecoturisme. De la serra, sorgeixen els salts d'aigua Desabamento i El Dorado, les més altes del país.

## Referències

* ↑ «Serra do Aracá State Park | Amazonas, Brazil | Attractions» (en anglès). Lonely Planet. Arxivat de l'original el 2024-02-27. [Consulta: 14 desembre 2024].
* 1 2 Ricardo, Carlos Alberto. «Gestão da FLONA Amazonas» ( PDF) (en portuguès), 22-08-2011. Arxivat de l'original el 2019-08-06. [Consulta: 23 juny 2016].
* ↑ «Conheça o único funcionário do Parque Estadual Serra do Aracá no Amazonas» (en portuguès brasiler). Portal Amazônia, 29-05-2017. Arxivat de l'original el 2024-07-14. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ «Parque Estadual Serra do Aracá Barcelos, AM» (en portuguès brasiler). Em Visão, 07-08-2019. Arxivat de l'original el 2023-09-26. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ Wanick Salgado, Lélia. Amazônia. Sebastião Salgado ( PDF) (en portuguès brasiler). Rio de Janeiro: Museu do Amanhã - Ministeri de Turisme del Brasil, p. 89.

## Enllaços externs

* «Parque Estadual da Serra do Aracá» (en portuguès brasiler). Secretaria de Estado de Meio Ambiente. Arxivat de l'original el 2024-06-24.
# Djebel Orbata

El Djebel Orbata (àrab: جبل عرباطة, Jabal ʿUrbāṭa) és una serralada muntanyosa situada a l'est de la ciutat de Gafsa, a la governació de Gafsa, a Tunísia. El punt culminant n'és el Djebel Orbata, de 1.165 metres. Les muntanyes s'estenen al nord-est de Guettar, allà on acaba l'oasi de Gafsa. La serralada continua a l'est, cap al Djebel Bayades i del Djebel Bou Hedma. La secció principal ocupa uns 25 km d'oest a est. El Djebel Bayades s'orienta de sud a nord, i el Bou Hedma també d'oest a est. Cap al sud-oest, hi ha el massís de Bu Ramli.
La zona del Djebel Orbata és actualment una reserva d'animals establerta el 1967, i fou declarada parc nacional l'any 2010 amb una superfície 5746 hectàrees. La superfície n'és de 227 hetàrees. La pluja és de 150 mm³/any i la vegetació es compon principalment de les espècies Retama retama, Periploca laevigata, Cincrus cilarnus, Ziziphus lotus, Thymelea hirsuta, Thymelea microphila, Atriplex halimus, Astragalus harmatus, Artrophitum sps. i Diplotaxis sps.; unes 90 hectàrees estan cobertes per eucaliptus i 10 estan reservades a reforestació. Les principals espècies animals del parc són Gazella dorcas (200 exemplars), Ammotragus lervia (6 exemplars), Dama dama (6 exemplars), Struthio camelus camelus (83 exemplars), Numidia meleagris (15 exemplars) i galls dindi (37 exemplars). Aquestes espècies s'alimenten de la vegetació natural i algun complement subministrat per les autoritats.
El Djebel Bou Hedma, situat al costat, ja és un dels parcs nacionals de Tunísia.

## Referències

* ↑ Direction générale des forêts. «De Bou Hedma à Sidi Toui» (pdf) (en francès). tourisme.gov.tn. Arxivat de l'original el 2013-05-10. [Consulta: 28 març 2021].
* ↑ «Décret du 29 mars 2010 relatif à la création d'un parc national à Jebel Orbata du gouvernorat de Gafsa» (en francès). Journal officiel de la République tunisienne, 27, 02-04-2010, pàg. 895-896. Arxivat de l'original el 2019-07-28 [Consulta: 28 març 2021].

## Enllaços externs

* (francès) Djebel Orbata – Fotos i informació Arxivat 2022-07-01 a Wayback Machine..
* (anglès) Djebel Orbata – Informació i foto a tunisientunisie Arxivat 2022-07-02 a Wayback Machine..
# Casa a l'entrada del carreró de les Bruixes

La Casa a l'entrada del carreró de les Bruixes és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres situada al costat de la plaça Major de Cervera, formant part del nucli antic del municipi. L'edifici consta de planta baixa, entresolat i tres plantes que sobresurten a tota l'amplada en forma de voladís tribuna aguantat amb bigues de fusta perpendiculars a la façana. La tercera planta està oberta en forma de galeria. Actualment està coberta amb planxes de fibrociment. La façana està arrebossada i hi ha alguns elements de pedra (brancals de porta i lloses de balcó).

## Referències

* ↑ «Casa a l'entrada del carreró de les Bruixes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Matshishkapeu

Matshishkapeu és una deïtat de la mitologia innu, és l'esperit de l'anus (literalment "l'home pet"), el qual conversa sovint amb els innus quan surten a caçar, a pescar o a recol·lectar. Matshishkapeu és un personatge important tant en la mitologia com en la relació social quotidiana. Aquesta deïtat té un aspecte paradoxal: d'una banda té un vessant humorístic i és un dels motius de bromes i rialles més importants entre els innus, i de l'altra és un personatge seriós, considerat un dels esperits més poderosos del panteó dels innus, capaç de controlar tant els esperits dels animals (aueshish-utshimao, senyor dels animals) com el comportament dels humans.
En la mentalitat dels innus, Matshishkapeu pot parlar i cantar. Quan algú deixar anar una ventositat, no és la persona (ja sigui home, dona o infant) qui fa un pet, sinó Matshishkapeu que parla, canta o imita sons animals o mecànics. No obstant això, les seves paraules solen ser críptiques i no tothom les pot entendre.

## Referències

* 1 2 Armitage, Peter «Religious ideology among the Innu of esatern Quebec and Labrador» (en anglès). Religiologiques. Sciences humaines et religion, 6, 1992. Arxivat de l'original el 19 de març 2015. ISSN: 2291-3041 [Consulta: 14 setembre 2018].
# Espai de color Adobe RGB

L'espai de color Adobe RGB és un espai de color RGB desenvolupat per Adobe Systems el 1998. Es va projectar per comprendre molts dels colors obtenibles amb les impressores en color CMYK, però mitjançant la utilització dels colors primaris RGB en un perifèric com la pantalla d'un ordinador. L'espai de color Adobe RGB conté aproximadament el 50% dels colors visibles especificats a través de l'espai de color LAB, amb un augment de gamma respecte a l'espai de color sRGB principalment en el cian i el verd.

## Característiques

A l'espai de color Adobe RGB els colors s'indiquen amb els tres valors $(R,G,B)$, i cap dels components R, G i B poden assumir valors entre 0 i 1. Quan es visualitza en un monitor s'especifica la cromaticitat exacta del punt blanc $(1,1,1)$, el negre $(0,0,0)$ i el primari [$(1,0,0)$ etc.]. D'altra banda, la luminància del monitor cal que sigui de 160 cd/m² sobre el punt blanc, i 0.5557 cd/m² sobre el punt negre, que implica un nivell de contrast de 287.9. L'ambient del monitor es considera il·luminat a 32 lx.
Igual que a l'espai de color sRGB, a l'espai de color Adobe RGB els valors dels tres components RGB no són proporcionals a la luminància. És més, s'assumeix un valor de la correcció gamma igual a 2.2, sense el segment lineal veí al zero que és present a sRGB.

## Altres espais de color RGB

* Espai de color Adobe Wide Gamut RGB
* Espai de color sRGB
* Espai de color Bruce RGB
* Espai de color NTSC 1953
* Espai de color ProPhoto RGB
* Espai de color Wide Gamut RGB
* Espai de color Gamut RGB compensato

## Referències

* AdobeRGB(1998)Especificació, maig 2005 (PDF) (anglès)

## Enllaços externs

* Comparació d'espais versus Adobe RGB 1998 (anglès)
* Adobe Magazine Discussió sobre el nou format (PDF) (anglès)
* Adobe RGB (1998) Codificació color d'imatge (anglès)
# Los placeres prohibidos

Los placeres prohibidos és un llibre de poemes escrit per Luis Cernuda publicat el 1931.
En aquesta obra s'aprecia una aproximació de Cernuda a l'estètica del surrealisme (que ja havia tantejat en Un río, un amor), una trajectòria paral·lela a la d'altres poetes de la seva generació, com Rafael Alberti i Federico García Lorca, que també van adoptar la tècnica poètica surrealista (en Sobre los ángeles i Poeta en Nueva York, respectivament). El volum està compost per poemes en vers lliure i poemes en prosa, i la temàtica dominant és l'amorosa i eròtica, insistent en la idea, molt característica de Cernuda, de la distància entre La realidad y el deseo (títol de les seves obres completes). En aquest llibre podem veure part de la seva reivindicació de l'homosexualitat.
És un llibre que treballa molt a fons l'amor sense condició, és a dir, expressa els sentiments cap a una altra persona sense desvetllar en cap moment el seu sexe. A fi que sigui així la il·lustració de l'amor sense condicions, prejudicis ni límits. La intenció de l'autor és crear un món imaginari a través del llenguatge posat que l'utilitza utilitzant un estil propi. Així la funció del llenguatge predominant en el text és la funció poètica, ja que podem trobar algunes figures retòriques com: l'anàfora (Si el hombre pudiera decir lo que ama/ Si el hombre pudiera levantar su amor por el cielo), la comparació (Como una nube en la luz), etc. I a més va acompanyada junt amb la funció expressiva, ja que és un text líric on l'autor ens expressa els seus sentiments. La finalitat del text és proporcionar un plaer estètic. En general, les seves característiques són les pròpies d'aquest tipus de text: un ús cuidat del llenguatge (Por quien el día y la noche son para mí lo que quiera,/ Y mi cuerpo y espíritu flotan en su cuerpo y espíritu), una voluntat d'estil (Si no te conozco,no he vivido;/ Si muero sin conocerte, no muero, porque no he vivido), la creació d'un món imaginari a través de paraules i la voluntat de transcendir lo immediat però alhora real.

## Referències

* ↑ «Los placeres prohibidos». EspañaSpainEsIsCulturaCulture (Portal de promoción de la cultura de España). Ministerio de Educación, Cultura y Deporte. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ del Barco, Pablo. «Cernuda, surrealista» (en castellà). El Pais, 09-02-1977. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ Dalmassó, Nicolás «El surrealismo reflexivo de Luis Cernuda (Una aproximación a los placeres prohibidos)» (en castellà). Cuadernos para investigación de la literatura hispánica, 40, 2015, pàg. 385-394. ISSN: 0210-0061.
# Eddy Root

Eddy Root (12 de març de 1880 - 1 de maig de 1976) fou un ciclista estatunidenc, professional des del 1904 fins al 1916. Va destacar en les curses de sis dies on va aconseguir vuit victòries.

## Palmarès

* 1904
** 1r als Sis dies de Nova York (amb Oliver Dorlon)
* 1905
** 1r als Sis dies de Nova York (amb Joe Fogler)
* 1906
** 1r als Sis dies de Nova York (amb Joe Fogler)
* 1909
** 1r als Sis dies d'Atlanta (amb Joe Fogler)
** 1r als Sis dies d'Atlantic City (amb Paddy Hehir)
* 1910
** 1r als Sis dies de Nova York (amb Jim Moran)
* 1912
** 1r als Sis dies de Brussel·les (amb Alfred Hill)
** 1r als Sis dies de Toronto (amb Paddy Hehir)

## Referències

* ↑ «ROOT Eddy». [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ Archives, Cycling. «Eddy Root» (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Gombau de Besora

Gombau de Besora (? 992 - d 1050) fou un conseller i amic de la comtessa de Barcelona Ermessenda de Carcassona que va tenir una influència molt gran als afers polítics de l'època.
Era fill d'Ermemir, primer senyor de Besora, i d'Ingilberga. Era germà d'Oliba de Besora, bisbe d'Elna entre 1009 i 1013; Emma Ingilberga, esposa de Guifre de Balsareny i mare del bisbe de Vic entre 1046 i 1076, en Guillem de Balsareny i d'Ingilberga, la darrera abadessa benedictina del monestir de Sant Joan de les Abadesses.
Posseïa els castells de Besora a Osona, de Curull i Torelló a Osona, Pacs i Cubelles al Penedès, Eramprunyà al Baix Llobregat, el de Montbui; el de Paladalmalla a Montornès, així com feus i alous a les Franqueses, Samalús, Cardedeu i Sentmenat a la zona del Vallès i també a la Cerdanya.
Casat amb Guisla en primeres núpcies i més tard amb Aurícia. Va tenir tres filles:
* Guisla de Besora, casada (~1032) amb Mir Geribert, príncep d'Olèrdola.
* Ermengarda
* Ermessenda
L'octubre del 1018, Gombau i la seva dona Guisla varen cedir els seus alous extramurs de Barcelona a la seu de Barcelona a canvi de la cessió per part del bisbe Deudat de l'alou de Viladordila. Aquest alou s'anomenava anteriorment Villare de Abdel·la i es troba a Montornès del Vallès, actualment conegut com a Mas Boada.
L'agost de 1041 va fer testament on llegava diners a favor de múltiples esglésies i monestirs, així com a les seves filles Ermengarda i Ermessenda. A la seva segona esposa Aurícia li llega l'alou de Viladordila i la resta dels seus béns passaren a la seva filla Guisla i varen ser administrats pel seu gendre Mir Geribert.

## Referències

* ↑ Ruiz Domènec, 2006, p. 107.
* 1 2 Ciurans i Vinyeta, 2010, p. 19.
* ↑ Ciurans i Vinyeta, 2010, p. 15.

## Bibliografia

* Ciurans i Vinyeta, Xavier. Els Masferrer. Estudi d'una nissaga benestant del Vallès. L'Abadia de Montserrat, 2010. ISBN 978-84-9883-308-9 [Consulta: 2 octubre 2011].
* Ruiz Domènec, José Enrique. Quan els vescomtes de Barcelona eren. Barcelona: Fundació Noguera, 2006. ISBN 84-9779-475-3. Arxivat 2014-12-20 a Wayback Machine.
# Vanadoakasakaïta-(Ce)

La vanadoakasakaïta-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de l'al·lanita.

## Característiques

La vanadoakasakaïta-(Ce) és un sorosilicat de fórmula química CaCe(V³⁺AlMn²⁺)O[Si₂O₇][SiO₄](OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d’octubre de l'any 2024. Encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Nacional de la Natura i la Ciència de Tòquio (Japó), amb el número d'espècimen: NSM-M52312.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Mogurazawa, situada a la localitat de Kiryū, dins la prefectura de Gunma (Japó). Aquesta mina japonesa és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Vanadoakasakaite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 82». European Journal of Mineralogy, 36, 6, 09-12-2024, pàg. 1005–1010. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-1005-2024 [Consulta: 20 desembre 2024].
# Moschus

Moschus és un gènere de mamífers artiodàctils de la família dels cérvols mesquers. Són més primitius que els cèrvids, o cérvols autèntics, car no tenen glàndules facials o a les banyes, tenen un únic parell de mamelles i tenen una vesícula biliar, una glàndula caudal, un parell de dents semblant a ullals i – quelcom de gran importància econòmica pels humans – una glàndula mesquera.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Polinhac (Alts Alps)

Polinhí (en francès Poligny) és un municipi francès situat al departament dels Alts Alps i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1846 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2015 |
| 822 | 270 | 262 | 232 | 219 | 237 | 230 | 285 | 302 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2014 | Michel Morel | |
| 2014-8 de maig de 2015 (dimissió) | Jean-Claude Arnaud | sense |
| 2015- | Nicole Ciamous (interí) | sense |
| juliol de 2015- | Eric Berdiel | |

## Referències

* ↑ Toponymie Occitane e Senhalizacion bilingüa. Actas del Congrés d'Aush, 2007, publicat pel CROM, mapa aparegut a la pàgina 77
# Codonhan

Codonhan (en francès Codognan) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Slattery's Hurricane

Slattery's Hurricane és una pel·lícula estatunidenca, d'André De Toth estrenada el 1949.

## Argument

Un expilot de l'última guerra vol fer diners fàcils i s'embarca en el tràfic de drogues. Amb probabilitats d'acabar molt malament, es redimeix en un huracà.

## Producció

Herman Wouk va tenir la idea de Slattery's Hurricane mentre investigava dades del temps pel seu futur premi Pulitzer, The Caine Mutiny. Després de publicar-la com a història curta a The American Magazine va lliurar la idea a la Twentieth Century Fox, i va ser encarregat per la Fox el gener de 1948 d'escriure una trama concisa i amb cos per un guió. Wouk, un incipient novel·lista, en comptes d'això va reescriure la història com a llibre, pel qual la Fox es va procurar els drets per fer una pel·lícula per 50.000 dòlars. Es van pagar 25.000$ addicionals per escriure el guió amb Richard Murphy. Els escriptors de la Fox A.I. Bezzerides, John Monks, Jr. i William Perlberg - tot i no sortir als crèdits - també va tenir funcions en el redactat del guió, que va ser acabat el setembre de 1948. La novel·la no va ser publicada fins al 1956. Tant Tyrone Power com Dana Andrews havien estat considerats pel paper de Slattery abans de Widmark.

## Repartiment

* Richard Widmark: Will Slattery
* Linda Darnell: Sra. Aggie Hobson
* Veronica Lake: Dolores Greaves
* John Russell: El tinent Hobson
* Gary Merrill: El comandant Kramer
* Walter Kingsford: R.J. Milne
* Raymond Greenleaf: L'almirall William F Ollenby
* Stanley Waxman: Frank
* Joe De Santis: Gregory
* Morris Ankrum: El psiquiatre

## Referències

* ↑ «Slattery's Hurricane». The New York Times.
# Calian

Calian (en francès Callian) és un municipi francès situat al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | - | - | - | - | - | - | - | 1.181 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 888 | 849 | 841 | - | 832 | 561 | 772 | 783 | 685 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 756 | 942 | 1.203 | 1.449 | 1.503 | 2.445 | 2.979 | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | François Cavallier | UMP |

## Ciutats agermanades

* Calliano, Piemont, Itàlia
* Calliano, Trento, Itàlia

## Referències

* ↑ Forma adoptada per la viquipèdia occitana