OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chalcides

Chalcides és un gènere de sauròpsids (rèptils) de la família dels escíncids. Dues espècies, la bívia ibèrica i el lludrió llistat, viuen als Països Catalans.

## Taxonomia

* Chalcides armitagei
* Chalcides bedriagai (Boscá, 1880) - Bivia ibèrica
* Chalcides chalcides
* Chalcides coeruleopunctatus Salvador, 1975
* Chalcides colosii Lanza, 1957
* Chalcides ebneri
* Chalcides guentheri
* Chalcides lanzai
* Chalcides levitoni
* Chalcides manueli
* Chalcides mauritanicus (Duméril & Bibron, 1839)
* Chalcides minutus Caputo, 1993
* Chalcides mionecton
* Chalcides montanus
* Chalcides ocellatus (Forskål, 1775)
* Chalcides parallelus (Doumergue, 1901)
* Chalcides pentadactylus
* Chalcides pistaciae
* Chalcides polylepis
* Chalcides pseudostriatus Caputo, 1993
* Chalcides pulchellus
* Chalcides ragazzii
* Chalcides sexlineatus Steindachner, 1891
* Chalcides simonyi (Steindachner, 1891)
* Chalcides striatus (Cuvier, 1829)
* Chalcides thierryi
* Chalcides viridanus (Gravenhorst, 1851)
# Alfons de Portugal

Alfons de Portugal (Lisboa, 1475 - riu Tajo, 1491), infant de Portugal.

## Orígens familiars

Fill del rei Joan II de Portugal i la seva esposa Elionor de Viseu, nasqué el 18 de maig de 1475 a la capital del regne.
En honor del seu naixement, el seu pare Joan II nomenà les noves illes descobertes São Tomé i Príncipe en honor seu.

## Núpcies

El 3 de novembre de 1490 fou casat, amb 15 anys, amb Isabel d'Aragó, filla dels Reis Catòlics.
Els Reis Catòlics tenien un fill, l'infant Joan d'Aragó, nomenat príncep d'Astúries, però tenia la salut molt fràgil i tots pensaven que no sobreviuria molt de temps. Per això es veia a Isabel d'Aragó com la possible hereva de la Corona Hispànica, i el seu casament amb l'hereu del Regne de Portugal comportava la unió dels dos regnes. Els Reis Catòlics no veieren gaire bé aquesta possibilitat, ja que la unió dels dos regnes seria sota domini portuguès. És per això que intentaren dissoldre l'enllaç per la via diplomàtica, sense èxit gràcies la gran influència del Regne de Portugal sobre la Santa Seu.
El 13 de juliol de 1491, però, un accident de cavall al riu Tajo provocà la mort de l'infant Alfons de Portugal. L'accident passà en estranyes circumstàncies, i tot i que mai es va provar sembla que els Reis Catòlics estigueren relacionats amb ell. Fins i tot l'únic testimoni de la mort de l'infant portuguès desparagué el mateix dia sense poder aportar cap més informació.
Amb la mort d'Alfons, Joan II de Portugal es quedà sense hereus legítims. Els seus intents de legitimar Jordi de Lencastre, fruit d'una relació extramatriomonial, foren en va. La Corona passà així al seu parent mascle legítim més proper, el germà de la seva esposa i cosí seu Manuel I de Portugal que accedí a la corona el 1495.
Isabel d'Aragó llavors fou casada amb el nou rei, tot i que això comportava encara una possible unió de les corones hispàniques i portuguesa. A desgrat dels Reis Catòlics Isabel i Manuel I tingueren un fill, Miquel de Portugal, que fou nomenat hereu de Castella, Aragó i Portugal, però que la seva mort prematura comportà el reordenament dels infants hereus. Així Manuel I s'hagué de casar novament per tenir un successor mentre Isabel la Catòlic i Ferran el Catòlic nomenaren Joana la Boja hereva de Castella.
# Principi de màxim de Hopf

El principi de màxim de Hopf és un principi de màxim en la teoria d'equacions diferencials parcials el·líptiques de segon ordre i s'ha descrit com el "resultat clàssic i bàsic" d'aquesta teoria. Generalitzant el principi de màxim per a les funcions harmòniques que Gauss ja coneixia el 1839, Eberhard Hopf va demostrar el 1927 que si una funció satisfà una desigualtat diferencial parcial de segon ordre d'un cert tipus en un domini de R $^n$ i assoleix un màxim en el domini, llavors la funció és constant. La idea senzilla darrere de la demostració de Hopf, la tècnica de comparació que va introduir per a aquest propòsit, ha donat lloc a una gran varietat d'aplicacions i generalitzacions importants.

## Formulació matemàtica

Sigui u = u (x ), x = (x $_1$, …, x $_n$ ) una funció C$^2$ que satisfà la desigualtat diferencial
$Lu=\sum _{ij}a_{ij}(x){\frac {\partial ^{2}u}{\partial x_{i}\partial x_{j}}}+\sum _{i}b_{i}(x){\frac {\partial u}{\partial x_{i}}}\geq 0$
en un domini obert (subconjunt obert connectat de R$^n$)Ω, on la matriu simètrica a$_{ij}$ = a$_{ji}$(x) és localment uniformement positiva definida en Ω i els coeficients a$_{ij}$, b$_i$ estan localment limitats. Si u pren un valor màxim M en Ω aleshores u ≡ M.
Els coeficients a$_{ij}$, b$_i$ són només funcions. Si se sap que són continus, n'hi ha prou amb exigir una definició positiva puntual d' un $_{ij}$ en el domini.
Normalment es pensa que el principi de màxim de Hopf s'aplica només als operadors diferencials lineals L. En particular, aquest és el punt de vista que prenen Courant i el Methoden der mathematischen Physik de Hilbert. En les seccions posteriors del seu article original, però, Hopf va considerar una situació més general que permet certs operadors no lineals L i, en alguns casos, condueix a declaracions d'unicitat en el problema de Dirichlet per a l'operador de curvatura mitjana i l'equació de Monge-Ampère.

## Comportament de límit

Si el domini $\Omega$ té la propietat de l'esfera interior (per exemple, si $\Omega$ té un límit suau), es pot dir una mica més. Si a més dels supòsits anteriors, $u\in C^{1}({\overline {\Omega }})$ i u pren un valor màxim M en un punt x $_0$ polzades $\partial \Omega$, aleshores per a qualsevol direcció exterior ν a x $_0$, es compleix ${\frac {\partial u}{\partial \nu }}(x_{0})>0$ tret que $u\equiv M$.

## Referències

* ↑ «Lecture Three: The Hopf Maximum Principle» (en anglès). https://ocw.mit.edu.+[Consulta: 23 agost 2014].
* ↑ «Lecture Nine: Hopf and Harnack Revisited» (en anglès). https://ocw.mit.edu.+[Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ Wheeler, Miles. The Hopf lemma and the strong maximum principle (en anglès). https://people.bath.ac.uk. Arxivat 2023-08-14 a Wayback Machine.
* ↑ Han, Qing. Elliptic Partial Differential Equations (en anglès). American Mathematical Soc., 2011, p. 28. ISBN 9780821853139.
# Rellotge de carruatge

Un rellotge de carruatge és un petit rellotge accionat per moll, dissenyat per viatjar, desenvolupat a principis del segle XIX a França.

## Història

El primer rellotge de carruatge va ser inventat per Abraham-Louis Breguet per a l'emperador Napoleó el 1812.

## Descripció

La caixa, generalment llisa o de llautó daurat, és rectangular amb una nansa de transport i, sovint, amb panells de vidre o, més rarament, d'esmalt o porcellana. Una característica dels rellotges de carruatge és l' escapament de la plataforma, de vegades visible a través d'una obertura vidriada a la part superior de la caixa. Els rellotges de carruatge utilitzen una balança i un ressort dequilibri per al cronometratge i reemplacen el rellotge de suport de pèndol més gran. La fàbrica d'Armand Couaillet, a Saint-Nicolas d'Aliermont, França, va fabricar milers de rellotges de carruatge entre 1880 i 1920.
En el passat, un rellotge de carruatge ha estat un regal tradicional de les empreses al personal jubilat o amb molts anys de servei. Tot i això, en els temps moderns, amb patrons de treball canviants i hàbits canviants, ja no se sol fer.

## Referències

* 1 2 «The Carriage Clock – The Clock Work Shop». The Clock Work Shop, 07-08-2023. [Consulta: 7 agost 2023].
* ↑ «Time runs out for carriage clock». , 24-02-2006.
* ↑ Crawford. «Top five long-service awards for employees». Employee Benefits, 25-11-2013.

## Bibliografia

* Charles Allix i Peter Bonnert, Carriage Clocks. Their history and development, Antique Collector's club, 1974
* Emmanuelle Cournarie, La mecànique du geste, trois siècles d'histoire horlogère à Saint-Nicolas d'Aliermont, Édition PTC-Les Falaises, 2011 (French)
* Lolita Delesque and Marianne Lombardi, Armand Couaillet, horloger et inventor de génie, Musée de l'horlogerie, juin 2013, 44p (French)

## Enllaços externs

* «Ask an Antique Clock Appraisals Question, Get an Answer ASAP!». Ask an Expert & Get Answers to Your Questions. [Consulta: 7 agost 2023].
# Sperrins

Els Sperrins, Na Speiríní en irlandès, o Sperrin Mountains —de l'irlandès Speirín, petit pinacle— són una cadena muntanyosa situada a l'oest d'Irlanda del Nord. S'estenen pels comtats de Tyrone i Derry des de la muntanya Slieve Gallion, a la zona més occidental, fins a Limavady, al nord, i a l'oest del llac Neagh. Conformen una de les majors àrees muntanyoses al país, i estan designades com Area of Outstanding Natural Beauty.

## Referències

* ↑ «The Sperrins». BBC. [Consulta: 19 novembre 2015].
* 1 2 «Schist, County Tyrone». Rocks Around Britain. The Geological Society of London. [Consulta: 19 novembre 2015].
* 1 2 «The Sperrins». UK Landscapes. Geographical 2006. Arxivat de l'original el 20 d’agost 2012. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ «Magherafelt Council Area». p.51. Northern Ireland Place - name Project, QUB. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2011. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Sant Sernin

Sant Sernin (en francès Saint-Sernin) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània.
# Rugbi als Jocs Olímpics d'estiu de 1924

Als Jocs Olímpics de 1924 celebrats a la ciutat de París (França) es disputà una competició de rugbi a 15 en categoria masculina, sent l'última vegada que aquest esport formava part del programa oficial d'uns Jocs. Als Jocs del 2016 de Rio de Janeiro va reaparèixer el rugbi al programa olímpic, tot i que en la versió de rugbi a 7.
Les proves es disputaren entre el 4 i el 17 de maig de 1924 a l'Estadi de Bergeyre, Pershing i Colombes.

## Nacions participants

Participaren 54 jugadors de rugbi de 3 nacions diferents:
* Estats Units (19)
* França (19)
* Romania (16)

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Rugbi masculí | Estats UnitsPhilip Clark Norman Cleaveland Dudley DeGroot Robert Devereux George Dixon Charles Doe Linn Farrish Edward Graff Richard Hyland Caesar Mannelli John O'Neil John Patrick William Rogers Rudolph Scholz Colby Slater Norman Slater Edward Turkington Alan Valentine Alan WilliamsCharlie Austin R. Brown John Cashel Hugh Cunningham C. Grondona Joseph Hunter Charles Mehan John Muldoon William S. Muldoon Charles Tilden | FrançaRené Araou Jean Bayard Louis Béguet André Béhotéguy Alexandre Bioussa Étienne Bonnes Adolphe Bousquet Aimé Cassayet Clément Dupont Albert Dupouy Jean Etcheberry Henri Galau Gilbert Gérintès Raoul Got Adolphe Jauréguy René Lasserre Marcel Lubin-Lebrère Étienne Piquiral Jean VaysseFernande Abraham Marcel Besson François Borde Etienne Cayrol François Clauzel Ernest Frayssinet Charles-Antoine Gonnet Louis Lepatey Camille Montade Roger Piteu Eugène Ribère | RomaniaDumitru Armăşel Gheorghe Benţia Teodor Florian Ion Gîrleşteanu Nicolae Mărăscu Teodor Marian Sorin Mihăilescu Paul Nedelcovici Iosif Nemeş Eugen Sfetescu Mircea Sfetescu Soare Sterian Atanasie Tănăsescu Mihai Vardala Paul Vidraşcu Dumitru VolvoreanuNicolae Anastasiade Ion Cociociaho Constantin Cratunescu Petre Ghiţulescu Octav Luchide Jean Henry Manu Mircea Stroescu |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | França | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Romania | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Resultats

| 4 de maig | França | 59–3 | Romania |
| 11 de maig | Estats Units | 39–0 | Romania |
| 17 de maig | França | 3–17 | Estats Units |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Rugby at the 1924 Summer Olympics». [Consulta: 15 setembre 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) Rugbi - París 1924 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Alfonso Antonio Dulanto

Alfonso Dulanto (Lima, 22 de juliol de 1969) és un exfutbolista peruà.
Va destacar en l'Universitario de Deportes del seu país natal. El 1995 fitxa pel Mérida, de la lliga espanyola, on tan sols apareix en onze partits. Posteriorment, jugaria a la màxima categoria de Mèxic i de Xipre.
Va ser 25 vegades internacional amb la selecció peruana de futbol. Va formar part del combinat del seu equip que va acudir a la Copa Amèrica de 1995 i 1997.
# Tous les dieux du ciel

Tous les dieux du ciel és una pel·lícula francesa dirigida per Quarxx, estrenada el 2018.

## Argument

Simon, un treballador del metall, s'ha de fer càrrec de la seva germana discapacitada després d'un accident amb una pistola quan era jove. També segueix les sessions amb un psiquiatre. Organitza un pla per sortir-ne.

## Repartiment

* Jean-Luc Couchard : Simon Dormel
* Mélanie Gaydos : Estelle Dormel
* Zélie Rixhon : Zoé Debart
* Thierry Frémont : Antoine
* Albert Delpy : Dédé
* Loïc Houdré : M. Martini
* Sebastian Barrio : el comissari Lavant
* Lisa Livane : la mare de Simon i Estelle
* David Salles : el pare de Simon i Estelle

## Crítiques

La pel·lícula rep una valoració mitjana de 3,1/5 a Allociné. Le Parisien diu que és «una pel·lícula com no veuràs tots els dies».
Télérama en canvi, quedà força decebut: «La trama, que gira al voltant de la relació poc saludable entre un treballador deprimit i la seva germana discapacitada, està parasitada per personatges insípids i un esoterisme horripilant».

## i referències

* ↑ All the Gods in the Sky joins a celebration of fantasy in Paris, Cineuropa, 7 de desembre de 2018
* ↑ ««Tous les dieux du ciel» : une atmosphère plus qu'étrange». leparisien.fr..
* ↑ «Tous les dieux du ciel de Quarxx - (2018) - Drame sentimental, Film d'horreur»..

## Bibliografia

* Dossier de presse Tous les Dieux du ciel

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Trebanh (Tarn)

Trebanh (en francès Tréban) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2005 |
| 99 | 103 | 90 | 68 | 58 | 51 | 45 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Georges Viala | |
| 2008- | Jacqueline Delpoux | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Flavobacteris (classe)

Flavobacteria és una classe de bacteris mediambientals que inclou un únic ordre, Flavobacteriales. Comprèn tres famílies: Flavobacteriaceae (15 gèneres), Myroidaceae (2 gèneres) i Blattabacteriaceae (un gènere).

## Famílies i gèneres

* Família Flavobacteriaceae
** Flavobacterium
** Bergeyella
** Capnocytophaga
** Cellulophaga
** Chryseobacterium
** Coenonia
** Empedobacter
** Gelidibacter
** Ornithobacterium
** Polaribacter
** Psychroflexus
** Psychroserpens
** Riemerella
** Saligentibacter
** Weeksella
* Família Myroidaceae
** Myroides
** Psychromonas
* Família Blattabacteriaceae
** Blattabacterium
# Ratpenat frugívor de cap de martell

El ratpenat frugívor de cap de martell (Hypsignathus monstrosus) és un ratpenat megaquiròpter de la família Pteropodidae. És l'única espècie del seu gènere i el major ratpenat d'Àfrica.
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Xerins

Els xerins (Xerinae) són una subfamília de rosegadors esciüromorfs de la família dels esciúrids.

## Taxonomia

Xerini
    Atlantoxerus
    Spermophilopsis
    Xerus
Protoxerini
    Epixerus
    Funisciurus
    Heliosciurus
    Myosciurus
    Paraxerus
    Protoxerus
Marmotini
    Ammospermophilus
    Callospermophilus
    Cynomys
    Eutamias
    Ictidomys
    Marmota
    Neotamias
    Notocitellus
    Otospermophilus
    Poliocitellus
    Sciurotamias
    Spermophilus
    Tamias
    Urocitellus
    Xerospermophilus
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Funisciurus

Funisciurus és un gènere de rosegadors esciüromorfs de la família dels esciúrids coneguts comunament com a esquirols llistats africans. Són propis de l'Àfrica central i occidental.

## Taxonomia

* Funisciurus anerythrus
* Funisciurus bayonii
* Funisciurus carruthersi
* Funisciurus congicus
* Funisciurus duchaillui
* Funisciurus isabella
* Funisciurus lemniscatus
* Funisciurus leucogenys
* Funisciurus pyrropus
* Funisciurus substriatus
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Malacàntids

Els malacàntids (Malacanthidae) són una família de peixos marins inclosa en l'ordre Perciformes.

## Gèneres

* Subfamília Malacanthiinae
** Gènere Branchiostegus
*** Branchiostegus albus Dooley, 1978.
*** Branchiostegus argentatus (Cuvier, 1830).
*** Branchiostegus auratus (Kishinouye, 1907).
*** Branchiostegus australiensis Dooley & Kailola, 1988.
*** Branchiostegus doliatus (Cuvier, 1830).
*** Branchiostegus gloerfelti Dooley & Kailola, 1988.
*** Branchiostegus hedlandensis Dooley & Kailola, 1988.
*** Branchiostegus ilocanus Herre, 1928.
*** Branchiostegus japonicus (Houttuyn, 1782).
*** Branchiostegus paxtoni Dooley & Kailola, 1988.
*** Branchiostegus saitoi Dooley & Iwatsuki, 2012.
*** Branchiostegus sawakinensis Amirthalingam, 1969.
*** Branchiostegus semifasciatus (Norman, 1931).
*** Branchiostegus serratus Dooley & Paxton, 1975.
*** Branchiostegus vittatus Herre, 1926.
*** Branchiostegus wardi Whitley, 1932.
** Gènere Hoplolatilus
*** Hoplolatilus chlupatyi Klausewitz, McCosker, Randall & Zetzsche, 1978.
*** Hoplolatilus cuniculus Randall & Dooley, 1974.
*** Hoplolatilus fourmanoiri Smith, 1964.
*** Hoplolatilus fronticinctus (Günther, 1887).
*** Hoplolatilus geo Fricke & Kacher, 1982.
*** Hoplolatilus luteus Allen & Kuiter, 1989.
*** Hoplolatilus marcosi Burgess, 1978.
*** Hoplolatilus oreni (Clark & Ben-Tuvia, 1973).
*** Hoplolatilus pohle Earle & Pyle, 1997.
*** Hoplolatilus purpureus Burgess, 1978.
*** Hoplolatilus starcki Randall & Dooley, 1974.
** Gènere Malacanthus
*** Malacanthus brevirostris Guichenot, 1848.
*** Malacanthus latovittatus (Lacépède, 1801).
*** Malacanthus plumieri (Bloch, 1786).
* Subfamília Latilinae
** Gènere Caulolatilus
*** Caulolatilus affinis Gill, 1865.
*** Caulolatilus bermudensis Dooley, 1981.
*** Caulolatilus chrysops (Valenciennes, 1833).
*** Caulolatilus cyanops Poey, 1866.
*** Caulolatilus dooleyi Berry, 1978.
*** Caulolatilus guppyi Beebe & Tee-Van, 1937.
*** Caulolatilus hubbsi Dooley, 1978.
*** Caulolatilus intermedius Howell Rivero, 1936.
*** Caulolatilus microps Goode & Bean, 1878.
*** Caulolatilus princeps (Jenyns, 1840).
*** Caulolatilus williamsi Dooley & Berry, 1977.
** Gènere Lopholatilus
*** Lopholatilus chamaeleonticeps Goode & Bean, 1879.
*** Lopholatilus villarii Miranda-Ribeiro, 1915.
# Bovíctids

Els bovíctids (Bovichthyidae per a uns autors o Bovichtidae per a uns altres) són una família de peixos inclosa en l'ordre Perciformes, tant marins com d'aigua dolça.

## Gèneres i espècies

Existeixen 11 espècies agrupades en 3 gèneres.
* Gènere Bovichtus (Valenciennes a Cuvier i Valenciennes, 1832)
** Bovichtus angustifrons (Regan, 1913)
** Bovichtus argentinus (MacDonagh, 1931)
** Bovichtus chilensis (Regan, 1913)
** Bovichtus diacanthus (Carmichael, 1819)
** Bovichtus oculus (Hardy, 1989)
** Bovichtus psychrolutes (Günther, 1860)
** Bovichtus variegatus (Richardson, 1846)
** Bovichtus veneris (Sauvage, 1879)
* Gènere Cottoperca (Steindachner, 1876)
** Cottoperca gobio (Günther, 1861)
* Gènere Halaphritis (Last, Balushkin i Hutchins, 2002)
** Halaphritis platycephala (Last, Balushkin i Hutchins, 2002)
# Pistosaure

El pistosaure (Pistosaurus longaevus) és una espècie extinta de rèptil sauropterigi de la família dels pistosàurids que visqué a Europa durant el Triàsic mitjà, fa entre 237 i 247,2 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya, Itàlia i Polònia. Es tracta de l'única espècie del gènere Pistosaurus. L'autor del tàxon, Hermann von Meyer, no feu explícita l'etimologia del nom genèric Pistosaurus. Segons la interpretació, podria significar ‘llangardaix genuí’ (en contraposició amb Nothosaurus, que significa ‘llangardaix fals’), ‘llangardaix bevible’ (en referència al fet que tenia el crani amb forma d'ampolla) o, de manera força més inversemblant, ‘llangardaix líquid’. El nom específic longaevus significa ‘vell’ o ‘antic’ en llatí.

## Referències

* 1 2 Entrada «Pistosaurus longaevus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ Creisler, B. «The Joke Names Oromys Leidy, 1853 and Pistosaurus von Meyer, 1839», 1 abril 2015. Arxivat de l'original el 6 agost 2016.
# Calomys musculinus

Calomys musculinus és una espècie de petit rosegador de la família dels cricètids pròpia dels rostolls de l'àrea central temperada argentina. És el vector de la febre hemorràgica argentina per poder portar crònicament el Junin virus.
# Psicrolútids

Els psicrolútids (Psychrolutidae) són una família de peixos teleostis de l'ordre Scorpaeniformes, distribuïts pels oceans Atlàntic, Índic i Pacífic. Es coneixen com a caps grossos.

## Gèneres

Existeixen 42 espècies agrupades en 9 gèneres:
* Gènere Ambophthalmos (Jackson i Nelson, 1998)
** Ambophthalmos angustus (Nelson, 1977)
** Ambophthalmos eurystigmatephoros (Jackson i Nelson, 1999)
** Ambophthalmos magnicirrus (Nelson, 1977)
* Gènere Cottunculus (Collett, 1875)
** Cottunculus granulosus (Karrer, 1968)
** Cottunculus gyrinoides (Weber, 1913)
** Cottunculus konstantinovi (Myagkov, 1991)
** Cottunculus microps (Collett, 1875)
** Cottunculus nudus (Nelson, 1989)
** Cottunculus sadko (Essipov, 1937)
** Cottunculus spinosus (Gilchrist, 1906)
** Cottunculus thomsonii (Günther, 1882)
** Cottunculus tubulosus (Byrkjedal i Orlov, 2007)
* Gènere Dasycottus (Bean, 1890)
** Dasycottus japonicus (Tanaka, 1914)
** Dasycottus setiger (Bean, 1890)
* Gènere Ebinania (Sakamoto, 1932)
** Ebinania australiae (Jackson i Nelson, 2006)
** Ebinania brephocephala (Jordan i Starks, 1903)
** Ebinania costaecanariae (Cervigón, 1961)
** Ebinania macquariensis (Nelson, 1982)
** Ebinania malacocephala (Nelson, 1982)
** Ebinania vermiculata (Sakamoto, 1932)
* Gènere Eurymen (Gilbert i Burke, 1912)
** Eurymen bassargini (Lindberg, 1930)
** Eurymen gyrinus (Gilbert i Burke, 1912)
* Gènere Gilbertidia (Berg, 1898)
** Gilbertidia dolganovi (Mandrytsa, 1993)
** Gilbertidia ochotensis (Schmidt, 1916)
** Gilbertidia pustulosa (Schmidt, 1937)
* Gènere Malacocottus (Bean, 1890)
** Malacocottus aleuticus (Smith, 1904)
** Malacocottus gibber (Sakamoto, 1930)
** Malacocottus kincaidi (Gilbert i Thompson, 1905)
** Malacocottus zonurus (Bean, 1890)
* Gènere Neophrynichthys (Günther, 1876)
** Neophrynichthys heterospilos (Jackson y Nelson, 2000)
** Neophrynichthys latus (Hutton, 1875)
* Gènere Psychrolutes (Günther, 1861)
** Psychrolutes inermis (Vaillant, 1888)
** Psychrolutes macrocephalus (Gilchrist, 1904)
** Psychrolutes marcidus (McCulloch, 1926)
** Psychrolutes marmoratus (Gill, 1889)
** Psychrolutes microporos (Nelson, 1995)
** Psychrolutes occidentalis (Fricke, 1990)
** Psychrolutes paradoxus (Günther, 1861)
** Psychrolutes phrictus (Stein i Bond, 1978)
** Psychrolutes sigalutes (Jordan i Starks, 1895)
** Psychrolutes sio (Nelson, 1980)
** Psychrolutes subspinosus (Jensen, 1902)
# Orectolòbids

Els orectolòbids (Orectolobidae) són una família d'elasmobranquis selacimorfs de l'ordre Orectolobiformes que habiten en el Pacífic occidental.

## Gèneres i espècies

* Gènere Eucrossorhinus Regan, 1908
** Eucrossorhinus dasypogon (Bleeker, 1867)
* Gènere Orectolobus Bonaparte, 1834
** Orectolobus floridus Last i Chidlow, 2008
** Orectolobus halei Whitley, 1940
** Orectolobus hutchinsi Last, Chidlow i Compagno, 2006
** Orectolobus japonicus Regan, 1906
** Orectolobus leptolineatus Last, Pogonoski i W. T. White, 2010
** Orectolobus maculatus (Bonnaterre, 1788)
** Orectolobus ornatus (De Vis, 1883)
** Orectolobus parvimaculatus Last i Chidlow, 2008
** Orectolobus reticulatus Last, Pogonoski i W. T. White, 2008
** Orectolobus wardi Whitley, 1939
* Gènere Sutorectus Whitley, 1939
** Sutorectus tentaculatus (W. K. H. Peters, 1864)