OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agedabia

Ajdabiya (àrab: أجدابيا, Ajdābiyā) és una ciutat i municipalitat de Líbia, a mig camí entre Barqa i Sirt.
Fou conquerida per Amr ibn al-As el 643 i va haver de pagar l'impost de capitació. Als segles VIII, IX i X fou una important estació de caravanes i militar. Disposava de mesquita (fundada el 912/913 pel fatimita al-Qàïm, fill d'Ubayd-Al·lah al-Mahdí), ciutadella, banys, mercats i pous d'aigua. A uns 10 km, a la costa, tenia el port d'al-Mahur. La població era amaziga, del grup luwata. Els moviments dels hilalians i sulaymites a partir del segle xi, li van fer perdre importància i després del segle xiii esdevingué un llogaret irrellevant. S'ha recuperat als darrers anys i fou erigida en municipalitat el 1983.
# Lo Tres

Lo Tres és una muntanya de 418 metres que es troba al municipi de Foradada, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Avianca-TACA

Avianca-TACA SA és un holding empresarial el qual està compost per l'aerolínia Centro Americana TACA, el president de la qual és Roberto Kriete i la colombiana Avianca, l'amo de la qual és el colombo brasilero Germán Efromovich. Les dues aerolínies es troben en procés de tràmit per poder fusionar les seves operacions. La seu del grup empresarial és Bogotá.

## Accions

TACA aporta el 33% de les accions i Avianca-Synergy, el 67%. Addicionalment Synergy Group va comprar el 10% de TACA per 10 milions de dòlars el que al final li representarà el 70% del Grup, hi ha una intensió addicional per uns 30 milions de dòlars que es poden fer efectius en el mitjà termini.

## Destacions

Entre les dues aerolínies que componen aquest holding, sumen 3.000 milions de dòlars anuals en facturació i tenen 90 destinacions en el continent americà. Els seus sis centres de connexions són: Bogotà, Guayaquil, Lima, El Salvador, Sao Paulo i San José de Costa Rica, a més d'oferir als seus clients serveis a més destinacions que qualsevol altra aerolínia a la regió. És la primera d'Amèrica Llatina, amb LAN Airlines i les seves afiliades que tenen avui 67 rutes, de segona, i Copa Airlines i la seva sòcia AeroRepública amb 51.

### Flota i Empleats

La flota de Holdco suma 107 avions i té 12 mil empleats

### Junta directiva

* Germán Efromovich
* José Efromovich
* Alexander Bialer
* Isaac Yanovich Farbaiarz
* Álvaro Jaramillo Buitrago
* Ramiro Valencia Cossio
* Juan Guillermo Serna
* Roberto Kriete
* Joaquín Palomo
* Federico A. Golcher
* Marco Andres Baldocchi Kriete

## Accionistes

Accionistes d'Avianca-TACA Ltd. :
| Accionistes d'Avianca-TACA Ltd. Accionista Participació Notes Synergy Group Corp.66,66% (2/3)És el grup portaveu d'Avianca i el seu propietari és Germán Efromovich. Kingsland Holding Ltd.33,33% (1/3)És el grup portaveu de TACA i és propietat de la família Kriete. Total100% (1)- | Subsidiàries d'Avianca-TACA Ltd. Nom de l'empresa Marca comercial Participació Notes Aerovías del Continente Americano S.A.Avianca100%- TACA International S.A.TACA100% |

## Enllaços externs

* taca.com, lloc oficial de TACA.
* avianca.com, lloc oficial d'Avianca.
# Rectoria de Bell-lloc d'Urgell

La Rectoria de Bell-lloc d'Urgell és un monument del municipi de Bell-lloc d'Urgell (Pla d'Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular construït aprofitant elements constructius de l'església vella. Façana de pedra amb motius decoratius destacables: la finestra geminada. La part superior té un fris dividit cinc parts separades per arcuacions lobulades i petites columnes. En el seu interior es disposen rostres humans i un motiu central desgastat, tot i que podia eludir a motius vegetals. L'obertura de la zona central està emmarcada per un fris vegetal superior i dos emblemes heràldics tancats dins de "quadrilòbuls". A la part baixa d'aquesta obertura, una peanya, indica que temps ençà hi devia haver alguna imatge. La porta, adovellada, està protegida per una cornisa triangular a manera de guardapols.

## Història

Fou seu de l'església provisional de la població d'ençà que el primer temple fou destruït en els fets de 1936. Aquesta activitat es mantingué fins a l'any 1952 en què s'inaugurà el temple actual. Aquest edifici fou beneït el 1942 i en la seva construcció s'aprofitaren les runes del temple primitiu, almenys fins al 1r pis que després seria la rectoria. La resta es feu amb totxos dins la teulada. La façana és totalment de pedra i les pedres de la porta són de l'església primitiva. La rectoria primitiva tocava al temple primitiu. Aquesta ja existia el 1716, però anys després, segons les vistes pastorals, s'ensorrà. L'any 1738 ja en tenien una nova que fou destruïda, juntament amb el temple, quan la Guerra Civil. El 3 de maig de 1940 es proposà construir la rectoria al pis superior de l'església provisional. En disposar la població d'un nou temple parroquial, l'actual, aquesta edificació fou habilitada com a Centre d'Acció Catòlica i després com a Bar. Actualment i d'ençà 1992 en què deixa de ser bar, depèn de la parròquia.

## Referències

* 1 2 «Rectoria de Bell-lloc d'Urgell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Mas de Sant Jaume

El mas de Sant Jaume de Castelló és una masia fortificada a l'est del terme d'Olesa de Montserrat (Baix Llobregat). El mas està situat just al límit amb el terme de Viladecavalls (Vallès Occidental), i està ubicat dalt d'un tallat fluvial generat per un meandre de la Riera de Sant Jaume que separa el termes d'Olesa i Viladecavalls. El mas és un conjunt d'edificacions construïdes al llarg dels segles a mode de sagrera, doncs el barri està tancat per un mur perimetral. A pocs metres, al costat nord hi ha l'ermita de Sant Jaume. Actualment es conserven diverses construccions associades com un paller, la font de Sant Jaume, barraques de pedra seca, pous i safareigs per a l'aprofitament de l'aigua en usos agrícoles.

## Arquitectura

El mas és format per diferents construccions adossades, molt reformades, de manera que resulta difícil saber l'època en què fou feta la part més antiga. Es conserva, però, sense arrebossar, a la part posterior d'un dels edificis, i no per casualitat, el que està al costat de la capella de Sant Jaume, un fragment de mur antic que conserva una espitllera feta amb tres pedres, les dues verticals més grans i ben escairades.

## Història

Si la capella del mas es pot datar vers el segle xv, potser anterior, aquest fragment de mur pot tenir, com a mínim, la mateixa cronologia. També cal tenir en compte la toponímia del lloc, Sant Jaume de Castelló, on Castelló podria fer referència a la presència d'algun element fortificat o amb cert caràcter defensiu. Tant la masia com l'església estan dalt del turó, just damunt del riu. Cal també recordar que en aquest mateix indret també s'ha trobat una necròpolis visigòtica, fet que corrobora un establiment humà molt antic, indret ric en aigües i terres de conreu.

## Referències

* 1 2 «Masia de Sant Jaume». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Contingut de marca

Contingut de marca (branded content en anglès) consisteix a generar continguts vinculats a una marca que permetin connectar a aquesta marca amb el consumidor. És un tipus de publicitat menys intrusiva, més personalitzada i d'alt valor per al consumidor. En el màrqueting digital, és una estratègia fonamental per entendre els gustos del client potencial i mostrar-li el que vol o necessita i atraure'ls sense que en siguin massa conscients.
No s'ha de confondre amb Product Placement o altres tipus d'eines de publicitat, en el Branded Content la marca o els seus productes no apareixen necessàriament dins del contingut.

## Exemples

Exemples de campanyes de Branded content són els dibuixos de Popeye, les "soap opera"americanes o la pròpia Guia Michelin
Els primers promotors del Branded Content a Espanya foren Marc Ros i Risto Mejide, des de la seva agència AFTERSHARE.TV van crec l'event Branducers com a primer Fòrum de debat sobre el Branded Content.

## Referències

* ↑ «TERMCAT - Cercaterm - contingut de marca» (en castellà). [Consulta: 2 maig 2017].
* ↑ «De Popeye a los culebrones: marcas que hacen historias» (en castellà), 22-10-2019. [Consulta: 20 gener 2021].
* ↑ Swasy, Alecia. Soap Opera: The Inside Story of Procter & Gamble, 2012-11-21.
* ↑ Diez, Cristina. «Branded content: Una novedad con más de 100 años» (en castellà), 27-05-2015. [Consulta: 20 gener 2021].
# Agerola

Agerola és un municipi italià, situat a la regió de Campània, dins la Ciutat metropolitana de Nàpols. Està situat a uns 35 km al sud-est de Nàpols. Forma part de la Costa Amalfitana.

## Geografia

El municipi d'Agerola conté les frazioni (subdivisions, principalment pobles i llogarets) de Bomerano, Campora, Pianillo (seu comunal), Ponte, San Lazzaro i Santa Maria.
Agerola limita amb els municipis de Furore, Gragnano, Pimonte, Positano, Praiano i Scala.

## Ciutats agermanades

* San Salvatore Monferrato, Itàlia, des de 2011
# Bruixa

Una bruixa, a vegades anomenada remeiera o fetillera, és una dona sàvia amb uns coneixements amplis sobre plantes, els seus usos medicinals i els seus principis actius, i amb la capacitat d'utilitzar aquests sabers per a aconseguir un propòsit.
L'arquetip tradicional de la bruixa, però, sovint descriu una persona d'aspecte envellit, encara que també pot tenir un aspecte jove, que realitzaria encanteris i pocions per aconseguir els seus objectius, majoritàriament d'intenció maligna. Històricament, en un passat on el cristianisme fou un bastió fonamental, la societat no es podia permetre cap tipus de comportament que trenqués l'ordre establert. Per aquest motiu, la bruixa era perseguida. Tot plegat, va dur a la població a una histèria col·lectiva que va acabar desembocant en les anomenades caceres de bruixes. Val a dir que, molt sovint, les víctimes de la cacera de bruixes eren dones grans, que vivien soles (solteres o vídues) i d’estrats socials humils.
La mitologia grecollatina presenta una imatge específica de la bruixa —en aquest cas, una dona jove— representada en la parella formada per Circe, la qual va encantar a la tripulació d'Ulisses i va transformar els seus membres en porcs, i Medea, considerada una gran coneixedora de la màgia d'Hècate.

## Referències

* ↑ Vinyoles Vidal, Teresa «Metgesses, llevadores, fetilleres, fascinadores... : bruixes a l'edat mitjana» (PDF). Museu d'Història de Catalunya, pàg. 20.
* 1 2 Gómez Bargués, Maria de los Ángeles «Sobre la bruixa i la bruxeria» (PDF). Universitat de Lleida, 2016, pàg. 146.
* ↑ Alcoberro i Pericay, Agustí. «La cacera de bruixes a Europa». A: Museu d’Història de Catalunya. Per bruixa i metzinera. La cacera de bruixes a Catalunya (imprès), 2007, p. 101.

## Vegeu també

* Cacera de bruixes als Països Catalans
* Mitologia catalana sobre bruixes
* Judici de les bruixes de Zugarramurdi

## Enllaços externs

* «No eren bruixes». Sapiens. [Consulta: 6 abril 2021].
# Serra de la Senyora

La Serra de la Senyora és una muntanya de 493 metres que es troba al municipi d'Artesa de Segre, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Avid Technology

Avid Technology és una empresa de solucions per a la creació, gestió i distribució de continguts digitals no lineals.
En 1989 va presentar l'edició digital no lineal amb el sistema Avid Media Composer que va revolucionar el procés de postproducció.
Les seves solucions per a cinema, vídeo, àudio, animació, jocs i radiodifusió estan avalades per les seves més de 200 patents i el reconeixement de tota la indústria, amb premis com l'Oscar, així com diversos Grammy i Emmy. És una empresa integrada a AITE.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial d'Avid Technology.
* Vídeo de les novetats d'Avid en 2007, comentades pel seu gerent.
* NASDAQ: AVID
# Torre Toralla (Ivars d'Urgell)

La Torre Toralla és un edifici de Vallverd, al municipi d'Ivars d'Urgell (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal de planta rectangular amb quatre façanes obertes a l'exterior rematades en les cantonades per torres d'igual planta i coberta a quatre aigües. S'estructura en planta baixa i dos pisos superiors i un tercer en les torres. El seu aspecte exterior és el d'una fortificació tractada amb elegància i austeritat compositiva. L'ordre, l'harmonia i la simetria dominen la composició. Les façanes s'ordenen dos a dos, més o menys contraposades: en dues s'obren finestrals rectangulars amb ampits motllurats molt senzills, són molt clàssiques i austeres. En les altres dues façanes el pis superior és ocupat per una galeria d'arcades de mig punt. La façana principal es distingeix per la decoració neogòtica que a manera de guardapols decora portes i finestrals. Trobem representats els anagrames de Jesús i Maria a banda i banda de la porta central; guardapols apuntats amb capitells vegetals i altres amb figuracions humanes, molt a l'estil dels modernistes (dones de cos sencer amb indumentària modernista, rostres amb barrets catalans). En dues façanes s'hi ha afegit dos volums a manera de porxo i terrassa.
L'acabat de la façana està bastant deteriorat: sòcol de pedra, pedra en les cantonades i la resta arrebossat.

## Referències

* 1 2 «Torre Toralla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Mare de Déu de la Sala

La Mare de Déu de la Sala o Santa Maria de la Sala és una ermita romànica al SE del terme municipal de Jorba (l'Anoia) construïda sobre un petit planell enlairat prop de l'Anoia i del mas de Can Cansalada.

## Arquitectura

És de pur estil romànic. D'una sola nau rectangular, coberta amb volta de canó lleugerament apuntada i absis semicircular llis amb una finestra d'esqueixada simple. Campanar d'espadanya al mur de potent. Important la portalada de migdia amb arquivoltes de decoració geomètrica i enriquides amb un fris de ziga-zaga. Han desaparegut els capitells i les columnes. Pedra tallada de forma regular i coberta de teules a dues aigües. Adossada a ponent hi ha l'antiga casa de l'ermità, datada el 1704. L'interior, arrebossat amb guix i una imatge moderna, que sembla una reproducció d'un exemplar del segle xvii.

## Història

Probablement el mas de la Sala, que dona nom a la capella, correspon a un vilar rural de "Sanla", esmentada el 1012, i consta directament des de l'any 1247 i que fou sotmesa a Montserrat. L'església és esmentada el 1313 quan ja tenia més d'un segle d'existència; els ermitans perduraren fins a 1823. S'hi celebren aplecs comarcals.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya Arxivat 2020-01-04 a Wayback Machine., Full 442 Jorba>Anoia.
* ↑ «Mare de Déu de la Sala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Romànic Obert. «Santa Maria de la Sala». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 4 febrer 2014].
* 1 2 3 4 «ERMITA DE LA MARE DE DÉU DE LA SALA». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# José María Riestra y López

José María Riestra López (Pontevedra, 8 de setembre de 1852- 17 de gener de 1923) fou un empresari i polític gallec.

## Trajectòria

Fill de Micaela López Fernández i Francisco Antonio Riestra, a la mort del el 1880 va prendre el relleu en els seus negocis bancaris. Va engrandir el patrimoni del pare convertint-se en l'eix de la vida política i econòmica de la ciutat i també de la província. La seva fortuna estava basada en propietats territorials, la fàbrica de teixits i maons de Caeira (Poio), la banca Riestra l les gestories de cobraments de foros, entre altres negocis. Fou propietari de l'illa d'A Toxa, on hi construí un balneari.
Membre de la facció romanonista del Partido Liberal, fou elegit diputat pel districte d'A Estrada a les eleccions generals espanyoles de 1879, 1881 i 1886 (ocuparà l'escó fins al 1890), cedint després el districte a Antonio Aguilar y Correa. Posteriorment fou elegit senador per Pontevedra (1891-1899) i més tard (1900) nomenat senador vitalici. El 1893 va obtenir el Marquesat de Riestra. El 1895 fou nomenat alcalde de Pontevedra.
Casà amb Mencia Pintos, amb qui va tenir un fill, Fernando Riestra Pintos. Casà en segones noces amb María Calderón Ozores (filla de Vicente Calderón Oreiro), amb la que va tenir set fills: Raimundo, Vicente, Francisco, Santiago, Mª Carmen, José Luis i Ignacio Riestra Calderón. Raimundo i Vicente continuaren la carrera política del pare.
Des del seu pazo a Caeira controlava tota la política provincial. Mostra de la influència del Marquès de Riestra en la vida política de la província de Pontevedra des de finals del segle xix fins als anys 20 del segle xx, i la frase Espanya té 48 províncies, perquè l'altra és del Marquès de Riestra, popular al Madrid oficial de l'època.
Un carrer de Pontevedra porta el seu nom i a l'illa d'A Toxa hi ha un bust en bronze que el recorda.

## Referències

* ↑ Rodríguez, María Jesús Facal; Badía, Xán Carmona. «José Riestra López, Marqués de Riestra, 1852-1923: ascensión e caída da casa Riestra». A: Empresarios de Galicia. 2. a Coruña]: Fundación Caixa Galicia, CIEF-Centro de Investigación Económica y Financieradata=2009, p. 250–281. ISBN 9788496982376.
* ↑ Ageitos Míguez, José Luis. «Retrato de un marqués: José Riestra López, Primer Marqués de Riestra» (en castellà). Museo de Pontevedra. [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ «Retrato de un marqués. José Riestra López, Primer Marqués de Riestra» (en castellà), 04-12-2018. [Consulta: 6 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats
* «Riestra López, José». Senat.
* «Marqueses de Riestra» (en gallec). Xenealoxía.
# Agostino Spinola

Agostino Spinola (Savona, gener de 1482 † Roma, 18 d'octubre de 1537) va ser un cardenal italià.
Fill de Giovanni Petrucci i de Petruccia Riario era besnet del Papa Sixt IV, i nebot del cardenal Pietro Riario i cosí del cardenal Raffaele Riario.
Després d'haver estat secretari del papa Juli II, va ser nomenat bisbe de Perugia el 19 de desembre de 1509. Va assistir a algunes de les sessions de la Cinquena del Consell de Laterà (1512-1517) i va acompanyar el Papa Lleó X en el seu viatge a Bolonya per tal de concloure les negociacions amb els francesos després de la Batalla de Marignano. Va ser abat comanador de Sant Pastor de Contigliano de 1518 fins a la seva mort.
Va ser promogut a cardenal prevere al consistori del 3 maig 1527 sota el títol de San Ciriaco alle Terme Diocleziane (més tard canviat a la diaconia de Sant Apolinar el 1534). Va ser Camarlenc de la Santa Església Romana des de 1528 fins a la seva mort. El 1529 va renunciar al bisbat de Perugia, en favor del seu germà Carles Spínola.
Va morir a Roma, el seu cos va ser traslladat a Savona, i enterrat a la tomba familiar a l'església del convent de Sant Domenico, enderrocada el 1544, el baix relleu de marbre de la tomba es troba al Palazzo-Del Carretto Pozzobonelli.
# Serra de la Guinardera

La Serra de la Guinardera és una serra situada al municipi d'Oliola a la comarca de la Noguera, amb una elevació màxima de 515 metres. El nom prové d'un antropònim Guinard, molt probablement derivat del nom germànic Winhard.

## Referències

* ↑ «serra de la Guinardera». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ «Toponímia de la comarca de la Noguera» (pdf) p. 34. Centre Excursionista de Lleida.
* ↑ Puigjaner, Josep-Maria. Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dept. de la Presidència, Entitat Autònoma del Diari Oficial i de Publicacions, 2003, p. 1325. ISBN 84-393-6189-0.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Coromines, Joan. «Guinard». A: Onomasticon Cataloniae. Volum IV, p. 403.
# Awlad

Awlad és una paraula àrab que significa descendent.
Igual com moltes tribus i dinasties es diuen Banu o Beni significant "fills de", awlad és la paraula correcta per designar als descendents, i algunes tribus es diuen Awlad més el nom de l'ancestre epònim (per exemple Awlad Sulayman), terme utilitzat especialment al nord d'Àfrica (Egipte, Líbia) i Palestina.
Vegeu també: Awlad al-Balad i Awlad al-Nas
# Sant Iscle i Santa Victòria de Centenys

Sant Iscle i Santa Victòria és una església romànica al veïnat rural de Centenys del municipi obra d'Esponellà (el Pla de l'Estany) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La construcció, enmig d'unes poques edificacions, és d'una sola nau amb absis semicircular poc sortit amb finestra de doble esqueixada. Amb posterioritat s'hi afegiren dues capelles laterals situades a la banda nord i la sagristia que amaga la meitat de l'absis. La nau presenta els murs amb carreus ben tallats, cornisa de pedra i volta de canó apuntada també de carreus. La portada situada a ponent és d'arc adovellat de mig punt amb llinda i timpà. Hi ha un cor, afegit segurament del segle xviii. D'aquesta època serien també les dues capelles laterals i el campanar actual de planta quadrada i coberta piramidal que substitueix l'original d'espadanya. L'actual coberta es troba recrescuda amb unes golfes que haurien tingut ús defensiu. Es conserven les espitlleres.

## Història

El lloc és esmentat l'any 923 amb el topònim "Cantens" i "Sentens". L'any 1001 Centenys pertanyia al monestir de Cuixà. En el mur de l'esquerra, mirant l'altar, hi ha una làpida amb l'any 1331, on hi consta que Joan Mitjavila, mercader de València, amb orígens en aquesta parròquia, va pagar una custòdia de plata i va donar una làmpada votiva.

## Referències

* ↑ 075 Centenys, Sant Iscle i Santa Victòria Esponellà Arxivat 2017-03-07 a Wayback Machine., cercador de parròquies del BdG
* ↑ Romànic Obert. «Sant Iscle i Santa Victòria de Centenys». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 7 febrer 2014].
* 1 2 «Sant Iscle i Santa Victòria de Centenys». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].

## Enllaços externs

* St. Iscle i Sta. Victòria al web de l'Ajuntament d'Esponellà
* Parroquias de la diocesis de Girona (castellà) al web de la Conferencia Episcopal Española (llista de telèfons i adreces)