OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Angie Cepeda

Angélica Maria Cepeda Jimenez (Cartagena de Indias, Colòmbia, 2 d'agost de 1974), més coneguda com a Angie Cepeda, és una actriu colombiana.

## Biografia

De petita volia estudiar publicitat, però es va adonar que el que volia fer a la seva vida realment era actuar. Per això va decidir traslladar-se amb una germana de la seva mare a Bogotà i allà va començar la seva carrera d'actriu. Va començar a estudiar interpretació i actuació, el seu primer treball va ser en un anunci de la cervesa colombiana Águila. A partir d'aquest moment va començar la seva carrera, després va seguir fent anuncis publicitaris, telenovel·les, alguns programes de televisió i cinema.
Les telenovel·les on tingué més èxit foren Luz María (1998) i Pobre Diabla (2000), que són les que li van donar fama internacionalment.
La seva primera intervenció al cinema, va ser amb un paper de la pel·lícula Ilona llega con la lluvia. Obtingué el premi a la millor actriu per la seva interpretació a la pel·lícula argentina Samy y yo al Festival Internacional de Cine de Viña del Mar (Xile). En total ha actuat a pel·lícules espanyoles, peruanes, colombianes, argentines, italianes i estatunidenques.
Des del seu treball en la pel·lícula Oculto, li sorgiren diverses ofertes a Espanya, fet que la va decantar per deixar els Estats Units i traslladar-se a Espanya.
Des del 2010 treballa a la sèrie d'Antena 3 Los protegidos, on fa el paper de Jimena, la mare de la família, encara que no sigui de sang.

## Trajectòria
### Telenovel·les

* La maldición del paraíso (1993) com a Laura
* Sólo una mujer (1995) com a Carolina Altamirano
* Candela (1996) com a Candelaria Daza
* Las Juanas (1997) com a Juana Valentina
* Luz María (1998) com a Luz María "Lucecita"
* Pobre Diabla (2000) com a Fiorella Morelli

### Pel·lícules

* Ilona llega con la lluvia (1996) com a Zulema
* Pantaleón y las Visitadoras (1999) com a Olga La Colombiana
* Leyenda de fuego (2000) com a Cecilia
* La destinación no tiene favoritos (2000) com a María
* Samy y yo (Un tipo corriente) (2001) com a Mary
* Il Paradiso All'Improvviso (El Paraiso Improvisto) (2003) com a Amaranta
* Love for rent (Amor de alquiler) (2003) com a Sofia
* Oculto (2004) com a Natalia
* El muerto (2005) com a María
* El amor en tiempos de cólera (2007) com a La Vídua de Nazareth
* El mal aliento (2009) com a Sara
* Una hora más en Canarias (2009) com a Claudia
* Heleno de Freitas (2010) com a Diamantina

### Curtmetratges

* De pasada (2007) com a Marina
* Privateer (2009) com a Catherine

### Sèries

* Vientos de agua (2005) com a Mara
* Fuera de sitio (2008) com a Sol
* Los protegidos (2009-2011) com a Jimena
* Pablo Escobar, el Patrón del Mal (2012) com a la periodista Regina Parejo (Virginia Vallejo)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (castellà)
# Angiografia per ressonància magnètica

L'angiografia per ressonància magnètica (ARM) és un grup de tècniques basades en imatges de ressonància magnètica (MRI) dels vasos sanguinis. L'angiografia per ressonància magnètica es fa servir per generar imatges de les artèries (i menys comunament venes) per tal d'avaluar-ne possibles estenosis (estrenyiment anormal), oclusions, aneurismes (dilatacions de la paret vascular, amb risc de trencament) o altres anormalitats. L'ARM es fa servir sovint per avaluar les artèries del coll i el cervell, l'aorta toràcica i abdominal, les artèries renals, i de les extremitats inferiors.
# Angst essen Seele auf

Angst essen Seele auf (lit. "La por devora l'ànima") és una pel·lícula alemanya de Rainer Werner Fassbinder estrenada el 1974.

## Argument

A l'Alemanya de la dècada del 1970, un immigrant marroquí i una vídua alemanya d'una certa edat s'enamoren l'un de l'altre. Viuen junts durant algun temps, després s'acaben casant per regularitzar la seva situació. Són en tot cas víctimes de les gelosies de tots els que els envolten i del racisme en una Alemanya molt comunitària. Aquesta situació millora malgrat tot amb el temps, però altres problemes al si de la parella els esperen.

## Repartiment

* Brigitte Mira: Emmi Kurowski
* El Hedi ben Salem: Ali
* Barbara Valentin: Barbara
* Irm Hermann: Krista
* Elma Karlowa: Melle Kargus
* Anita Bucher: Melle Ellis
* Gusti Kreissl: Paula
* Doris Mattes: Melle Angermeyer
* Margit Symo: Hedwig
* Katharina Herberg: noia del bar
* Lilo Pempeit: Melle Munchmeyer
* Peter Gauhe: Bruno
* Marquard Bohm: Gruber
* Walter Sedlmayr: Angermayer
* Hannes Gromball: cambrer

## Comentaris

Rainer Werner Fassbinder fa una transposició del melodrama de Douglas Sirk, Tot el que el cel permet a l'Alemanya de la dècada del 1970. La parella mixta, que uneix aquí un marroquí i una alemanya vint anys més gran, s'enfronta al racisme de l'immigrant «cap de turc» que tracta sovint el cineasta alemany.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1974 premi FIPRESCI al Festival Internacional de Cinema de Canes per Rainer Werner Fassbinder
* Premi del Jurat (Festival de Canes) per Rainer Werner Fassbinder

### Nominacions

* Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Canes per Rainer Werner Fassbinder
# Angus

Angus (en gaèlic escocès: Aonghas) és un dels 32 consells en què està dividida administrativament Escòcia. Limita amb els consells unitaris d'Aberdeenshire, Perth i Kinross i Dundee. La capital administrativa és Forfar i la ciutat més poblada, Arbroath.
Angus, anomenat fins al 1928 Forfarshire, va ser un dels comtats històrics d'Escòcia fins al 1975 en què va ser convertit en un dels districtes de la regió de Tayside. Aquesta divisió administrativa va durar fins al 1996 en què va ser dividida en tres consells unitaris, un dels quals va ser Angus. Els límits actuals són els mateixos que tenia l'antic comtat excepte la ciutat de Dundee que va ser segregada per formar un consell propi.
Geogràficament, Angus es pot dividir en tres àrees: al nord i a l'oest, l'àrea de les anomenades cinc Valls d'Angus (Angus glens) de topografia muntanyosa. Està escassament poblada i l'economia és predominantment rural. Al sud i a l'est la topografia és de suaus turons vorejant el mar. Està més densament poblada, conté les majors poblacions del consell i la ciutat de Dundee a la costa. Entre ambdues zones hi ha la vall de Strathmore, paraula gaèlica que significa la Gran Vall, molt fèrtil i on pastura el bestiar boví autòcton anomenat Aberdeen angus.
Les principals poblacions del consell són les següents: Forfar, capital i centre administratiu del consell, Arbroath, Brechin, Carnoustie, Kirriemuir, Monifieth i Montrose.

## Enllaços externs

* Angus Council. Web oficial del Consell d'Angus.
# Aniello Falcone

Aniello Falcone (Nàpols, 15 de novembre de 1607 - Nàpols, 14 de juliol de 1656) fou un pintor italià del barroc, actiu a Nàpols i conegut per les seues obres on es representaven escenes de batalles.

## Biografia

Nascut a Nàpols, fill d'un comerciant, de ben menut mostrà les seues capacitats artístiques. Primer va rebre lliçons d'un familiar, i després es convertí en un dels deixebles més destacats de Josep de Ribera. Salvator Rosa, al seu torn, diu que fou aprenent d'Aniello.
A banda de les escenes de batalles, grans i petites, agafades tant de la Bíblia com de la història secular, Falcone pintà diverses obres de tema religiós, les quals generalment no han sigut molt valorades. Arribà a ser quasi tan cèlebre com Giacomo Borgognone, en la faceta de pintor de batalles, se l'anomenà L'Oracolo delle Battaglie. Les seues obres destaquen pel seu moviment, varietat, verisme, i uns colors cuidats.
Falcone era audaç, generós, acostumat a les armes i un excel·lent amb l'esgrima. Durant la revolta de 1647 contra el domini espanyol sobre Nàpols, dirigida per Masaniello, Falcone actuà violentament, venjant la mort, a mans de dos espanyols, d'un nebot i d'un alumne del seu taller. Salvator Rosa, Carlo Coppola, entre d'altres, i Falcone mateix, formaren una banda armada, la Compagnia della Morte (Companyia de la Mort). De dia lluitaven i per la nit es dedicaven a ser grans pintors.
Una vegada restaurat l'ordre a la ciutat la Compagnia es dissolgué i fugiren, Falcone i Rosa foren expulsats a Roma. Ací Giacomo Borgognone va descobrir les obres Falcone, arribant a ser amics. Després, un cavaller francés el convidà a viatjar fins a França, on Lluís XIV arribaria a ser un dels seus clients. Per acabar, tornà a Nàpols, després que Colbert obtingués permís per això, allí va morir l'any 1665.
Dues de les seues peces de batalles s'ha exposat al Museu del Louvre i al Museu de Nàpols; pintà un retrat, suposat, de Masaniello, i va gravar algunes plaques. Entre els seus principals deixebles, junt amb Rosa i Coppola (els treballs dels quals de vegades s'atribueixen al mateix Falcone), foren Domenico Gargiulo (anomenat Micco Spadaro), Paolo Porpora i Andrea di Lione.

## Enllaços externs

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* Informació sobre l'artista (italià)
* Sis obres de Falcone
# Anna Caterina de Nassau-Ottweiler

Anna Caterina de Nassau-Ottweiler va néixer a Ottweiler (Alemanya) el 31 de gener de 1653 i va morir a la mateixa ciutat el 15 de febrer de 1731. Era una noble alemanya filla de Joan Lluís de Nassau-Ottweiler (1625-1690) i de Dorotea Caterina de Birkenfeld-Bischweiler (1634-1715).

## Matrimoni i fills

L'11 de novembre de 1671 es va casar a Ottweiler amb Joan Felip II de Salm-Dhaun (1645-1933), fill de Joan Lluís de Salm-Dhaun (1620-1673) i d'Elisabet de Salm-Neufviller (1620-1653).D'aquest matrimoni en nasqueren:
* Lluís Felip (1672-1686)
* Sofia Dorotea (1674-1686)
* Carles (1675-1733), casat amb Lluïsa de Nassau-Ottweiler (1686-1773).
* Felip Magnus (1679-1709)
* Christià (1680-1748)
* Walrad (1686-1730)
* Lluïsa Caterina (1687-1732)

## Enllaços externs

* www.btwilschut.nl
* worldconnect.rootsweb.com
* awt.ancestrylibrary.com
# Anna Maria Lluïsa de Mèdici

Anna Maria Lluïsa de Mèdici (Florència, Gran Ducat de Toscana 1667 - íd. 1743) fou una princesa de Toscana, l'última representant de la família dels Mèdici, que es convertí en princesa electora pel seu matrimoni.

## Orígens familiars

Va néixer l'11 de juliol de 1667 a la ciutat de Florència sent filla del Gran Duc Cosme III de Mèdici i Margarida Lluïsa d'Orleans. Fou neta per línia paterna de Ferran II de Mèdici i Victòria della Rovere, i per línia materna de Gastó d'Orleans i Margarida de Lorena.
Fou germana de Ferran de Mèdici, príncep hereu de la família, i de Joan Gastó I de Mèdici.

## Núpcies i descendents

El 5 de juny de 1690 es casà amb Johann Wilhelm von der Pfalz, fill de Felip Guillem I del Palatinat i Elisabet Amàlia de Hessen-Darmstadt. D'aquesta unió no tingueren fills.

## Extenció dels Mèdici

A la mort del seu espòs, ocorreguda el juny de 1716, retornà a Florència, on estava ja prop l'extinció de la família Mèdici. Havien estat, de fet, estèrils els matrimoni dels seus germans Ferran i Joan Gastó i també la tragicòmica temptativa de Cosme III de fer abandonar els hàbits cardenalicis al seu germà menor Francesc Maria amb l'esperança d'aconseguir un hereu.
Cosme III, resignat a l'extinció de la seva dinastia, va intentar perllongar el govern disposant que a la seva mort el tron passés a Anna Maria Lluïsa, però la proposta va ser bloquejada per les potències europees que consideraven el Gran Ducat de Toscana com una preciosa peça en el joc de mercadeig de trons. Després de diverses guerres i tractats, es va decidir que el tron toscà passés a Francesc de Lorena.
A la mort del seu germà Joan Gastó el 1737 el representant de Francesc de Lorena oferí a Anna Maria la regència del Gran Ducat en nom seu, però la princesa va declinar l'oferta, romanent però al Palau Pitti dedicant-se a la seva passió per l'art i les antiguitats. Abans de morí, fet ocorregut el 18 de febrer de 1743, establí mitjançant la signatura d'un "Pacte de família" que les obres d'art dels Mèdici romanguessin a Florència i que no passés el mateix amb les obres dart dels ducs d'Urbino, que a l'extinció de la Dinastia della Rovere fou espoliada.

## Enllaços externs

* http://genealogy.euweb.cz/italy/medici3.html (anglès)
* Biografia d'Anna Maria Lluïsa de MèdiciArxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (italià)
# Anna d'Egmond

Anna d'Egmond (Grave, març de 1533 - Breda, 24 de març de 1558), comtessa de Buren, Lingen i Leerdam; senyora d'IJsselstein, Borsele, Grave Kranendonk, Jaarsveld, Kortgene, Sint-Maartensdijk i Odijk. Va ser l'única filla i hereva de Maximilià d'Egmont i Françoise de Lannoy. Anna d'Egmond va ser enterrada a Breda.
L'any 1551 es va convertir en la primera esposa de Guillem I d'Orange-Nassau amb qui va tenir tres fills:
* Maria de Nassau (1553-1555), morta en la infància;
* Felip-Guillem d'Orange-Nassau (1554 - 1618), casat amb Elionor de Borbó-Condé, sense descendència;
* Maria de Nassau (1556-1616), casada amb Felip de Hohenlohe-Neuenstein, van tenir un fill.
# Anna de Clèveris

Anna de Clèveris (en alemany: Anna von Kleve), reina consort d'Anglaterra, va ser la quarta esposa d'Enric VIII d'Anglaterra. Va néixer a la ciutat de Düsseldorf, el 22 de setembre de 1515, essent la segona dels 4 fills de Joan III, duc de Clèveris, i de Maria de Julich, hereva dels ducats de Jülich, Berg i Ravensberg.
Essent el duc de Clèveris aliat dels prínceps protestants, Enric VIII d'Anglaterra necessitava una aliança amb ell. Se li va encarregar a l'artista Hans Holbein el Jove un retrat d'Anna i Enric es va mostrar satisfet amb el resultat. Avui dia se sap que els artistes de la cort tenien detalls amb les persones importants a les quals retrataven. Segons els cànons de l'època, Anna era realment lletja: era alta i corpulenta, i el seu rostre poc agraciat mostrava a més les cicatrius cutànies d'haver patit la verola.
Tal vegada per això, Enric VIII no es va sentir satisfet amb l'arribada d'Anna a Anglaterra encara que es van casar el 6 de gener de 1540 al Palau de Placentia, a Greenwich, prop de Londres. Enric desitjava trencar l'enllaç però no volia ser violent o injust amb Anna, de manera que aviat es va trobar un pretext per al divorci. Aquest matrimoni va ser el principi de la fi de Canceller del rei, Thomas Cromwell.
El matrimoni es va anul·lar el 9 de juliol de 1540 al·legant que el matrimoni no s'havia arribat a consumar. Anna va ser compensada amb diverses propietats, incloent el Castell d'Hever, pertanyent a la família de la seva segona esposa, Anna Bolena.
Convertida en princesa d'Anglaterra, Enric li atorga el títol de "La seva Gràcia la Germana del Rei". Anna va romandre a Anglaterra durant la resta de la seva vida, i no es va casar mai, o si més no, no se'n té constància.
Va ser l'última de les sis esposes d'Enric VIII a morir, ocorrent la seva defunció a les seves terres de Chelsea, el 16 de juliol de 1557, essent sepultada en l'abadia de Westminster. Al final dels seus dies es va reconvertir al catolicisme seguint els consells de la filla del seu espòs, Maria Tudor.

## Taula successòria

| Precedit per: Jane Seymour | Reina Consort d'Anglaterra 1540 | Succeït per: Caterina Howard |

## Enllaços externs

* Un recorregut geo-biogràfic Arxivat 2008-12-21 a Wayback Machine. de "Les sis esposes d'Enric VIII" a Google Earth
* Les sis dones d'Enric VIII
# Ansbach

Ansbach és una ciutat independent, la capital de la Regierungsbezirk de Mittelfranken o Francònia del Mig o Francònia Central, a l'estat federat de Baviera (Alemanya). Ansbach té una població de 40.330 habitants (2007) i és a 40 km al sud-oest de Nürnberg. La ciutat és travessada pel riu Fränkische Rezat, un afluent del Main. També és la seu administrativa del Districte d'Ansbach, tot i que no en forma part.
Tècnicament la capital de la regió administrativa Mittelfranken, hauria d'ésser Nürnberg, que és la ciutat més important i la capital econòmica, però no és així, degut en part a la tendència a evitar centralismes, de l'Estat Federal Alemany.

## Vegeu també

* Marcgraviat d'Ansbach

## Fills il·lustres

* Hans Michael Schletterer (1823-1897) compositor musical.
* Thomas Täglichsbeck (1799-1867) violinista i compositor.
* Johann Dürrner (1810-1859) compositor.
# Antas (municipi d'Almeria)

Antas és una localitat i municipi a la província d'Almeria, Andalusia. L'any 2006 tenia 3223 habitants. La seva extensió superficial és de 100 km² i té una densitat de 32,2 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 14′ N, 1° 55′ O. Està situada a una altitud de 108 metres i a 91 kilòmetres de la capital de la província, Almeria. El terme és conegut per albergar els jaciments de l'edat de bronze de El Argar i Lugarico Viejo.
Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 2.659 | 2.666 | 2.677 | 2.729 | 2.844 | 2.925 | 3.026 | 3.101 | 3.223 |

## Enllaços externs

* Antas. Sistema de Información Multiterritorial de Andalucía.
* Antas. Diputación Provincial de Almería.
* Antas. Ayuntamiento de Antas.
* Patrimonio cultural de Antas. Guía Digital del Patrimonio Cultural de Andalucía elaborada por el Instituto Andaluz del Patrimonio Histórico.
# Antietam Creek

Antietam és un rierol (en anglès,creek) afluent del riu Potomac localitzat al centre-sud de Pennsilvània i a l'oest de Maryland, en els Estats Units, en una regió coneguda com a Hagerstown Valley. El terme Antietam es creu que deriva d'una frase dels indis nord-americans que significa rierol que flueix veloç.
El rierol esdevingué famós com a punt neuràlgic de la batalla d'Antietam, durant la Guerra Civil dels Estats Units, lliurada el 17 de setembre de 1862, prop de la població de Sharpsburg, Maryland. El Pont de Burnside, que creua el rierol, es convertí en el principal centre de combat quan les tropes de la Unió, sotal el comandament del general Ambrose E. Burnside, intentaren repetidament capturar el pont, guardat per les tropes confederades. El dia de la batalla es coneix com "el dia en què l'Antietam corria vermell", a causa de la sang dels milers de baixes que hi hagué aquell dia entre les tropes de la Unió, la sang de la qual s'uní a les aigües del rierol.
# Antioquia de Pèrsia

Antioquia de Pèrsia (Antiochia ad Persis) fou una ciutat fundada o refundada a Persis per Antíoc I Sòter (324-263 aC).
Està testimoniada en dues inscripcions en una de les quals el rei selèucida demana al poble de Magnèsia del Meandre de colonitzar la ciutat, requeriment que fou contestat favorablement; a la segona inscripció es diu que el poble de Magnèsia del Meandre va enviar representants a Antíoc III el Gran (242-187 aC) que en aquell moment vivia a la ciutat d'Antioquia de Pèrsia, per demanar de presidir uns jocs atlètics. Com que se sap que en aquest temps l'interior del Fars estava sota control d'una dinastia local persa cal pensar que la ciutat estava situada a la zona costanera del Fars, potser a la península de Bushire (llavors península de Mesàmbria) i podria ser la Ioneca, situada en aquesta zona al mapa de Claudi Ptolemeu o bé Taoce, prop d'on va arribar l'almirall Nearc (possiblement l'aquemènida Tamukkan) més tard coneguda com a Tavak (sota els sassànides) o Tawwadj (sota els àrabs) i que es creu que correspon a jaciment arqueològic de Zira al riu Shapur al nord de Bushire.
Per a la ciutat moderna vegeu Nihawand
# Antoni I Acciaiuoli

Antoni I Acciaiuoli fou fill natural de Neri I Acciaiuoli amb Maria Rendi (filla del notari Demetri Rendi d'Atenes). El seu pare li va deixar Tebes i Livàdia per testament datat el 17 de setembre de 1394. El ducat d'Atenes el va deixar a l'església de la Maria Verge del Partenó, i després d'uns mesos en què fou governada per la germana Francesca Acciaiuoli en nom seu, fou ocupada pels venecians. El 1402 Antoni I va ocupar Atenes però el 31 de març de 1405 en va reconèixer la sobirania veneciana i llavors la república li va reconèixer la possessió. El 1406 va ocupar Estària (Staria) i el 1423 va ocupar Corint. El 1430 va rebre per herència Mègara i Sició de son germana Francesca.
Va morir d'un atac de feridura a Atenes a començaments del 1435. Era casat amb Maria Melissena, amb qui no va tenir fills.
# Lucia Sturdza-Bulandra

Lucia Sturdza-Bulandra (Iași, districte d'Iași, 25 d'agost de 1873 - Bucarest, 19 de setembre de 1961), va ser una famosa actriu de teatre de Romania.
Lucia Sturdza-Bulandra va ser una de les grans figures de l'escena romanesa, inoblidable en papers compositius des de la dramatúrgia universal i nacional, esperit organitzatiu, talent pedagògic que va formar generacions senceres d'actors: Nicolae Baltăteanu, George Calboreanu, Nae Roman, Dina Cocea, Radu. Beligan, Victor Rebengiuc. Lucia Sturdza-Bulandra era filla de la parella Emil Sturdza i Magda (nascuda Diamandy). El seu avi fou Vasile Sturdza, casat amb Ecaterina (de soltera Balș) i era neta de Constantin Sturdza i Raluca (de soltera Manu). Besnéta de Constantin Sturdza i Ecaterina Sturdza (Cantacuzino-Pașcanu). Besnéta de Vasile Sturdza i Ileana Solomon Sturdza (Costaki).
Va estudiar al Conservatori d'Art Dramàtic, Bucarest. El 1898 va debutar al Teatre Nacional de Bucarest i el 1914, juntament amb el seu marit, (Tony Bulandra), va fundar una empresa privada. Des de 1941 va ser actriu al Teatre Municipal de Bucarest i des de 1947 fins al final de la seva vida va ser la directora d'aquest teatre, avui Teatre Bulandra.
Va ser professora al Conservatori d'Art Dramàtic de Bucarest durant 30 anys. També va rebre el títol d'artista del poble (abans de 1955).

## Filmografia

* 1911 Amor fatal, dirigida per Grigore Brezeanu
* 1944 Escadrila albă, dirigida per Ion Sava
* 1961 Ziua unei artiste, (El dia d'un artista) - Documental / pel·lícula d'homenatge, dirigida per Gheorghe Tobias

## Numismàtica

El dilluns 10 de juny de 2013, amb motiu del 140è aniversari del naixement de l'actriu, el Banc Nacional de Romania va posar en circulació una moneda commemorativa, amb un valor nominal de 10 lei, amb finalitats numismàtiques. La moneda és de plata, amb el títol 999‰, és rodona, amb un diàmetre de 37 mm, i un pes de 31,103 g. Tota l'encunyació de la moneda, de 500 exemplars, s'emet en qualitat de prova, i la la vora de la moneda és dentada.

## Referències

* ↑ „În numele înfloririi artei și culturii, să apărăm pacea! Adunarea oamenilor de teatru din Capitală”, în ziarul Scînteia, anul XXIV, nr. 3164, vineri 24 decembrie 1954, p. 3.
* ↑ V. S. [Valentin Silvestru], „Proiect de hartă teatrală a țării”, în revista Teatrul, anul IV, nr. 8, august 1959, p. 79.
* ↑ Banca Națională a României: Emisiune numismatică: monedă din argint - 140 de ani de la nașterea Luciei Sturdza-Bulandra”. Arhivat din original la 16 iunie 2016. Accesat în 7 iunie 2013.

## Bibliografia

* Actorul și arta dramatică (L'actor i l'art dramàtic), 1912
* Amintiri, amintiri (Records, records), ESPLA 1956
# Antoni Serra Mir

Antoni Serra Mir (Sa Pobla, 18 d'abril de 1956) és metge i fou batlle de Sa Pobla pel Partit Popular (PP).
És fill d'Antoni Serra Serra.
Es llicencià en medicina i en cirurgia per la Universitat de Barcelona l'any 1974. És metge especialista en medicina interna per l'Hospital de Sant Sebastià en Guipúscoa, on va ser metge. Abandonà el País Basc i tornà a Mallorca, per ser el metge de capçalera d'Insalud a Palma entre els anys 1980-82.
Durant els anys 1986 i 1987 treballà per la Clínica Femenías a la Unitat de Cures Intensives. En 1987 començà a treballar per la Policlínica Miramar com a metge interí. En 1995 fou nomenat Cap del Servei de Medicina Interna i director mèdic. L'any 2007 fou nomenat director del nou hospital de Insalud a Inca, a l'Hospital Comarcal d'Inca on restà poc temps. Llavors ja compaginava la seva tasca de metge amb la de batlle a Sa Pobla, al substituir Jaume Font.
De la seva etapa com a militant polític a Sa Pobla, Serra Mir començà com a regidor independent entre 1987 i 1988, any en què ingressà al PP del seu poble. El 1991 fou nomenat primer tinent de batlle. D'ençà que entrà al Partit Popular, presidí el comitè local. Fou un dels fundadors de l'empresa agrícola UCO Sa Pobla, S.A.
El seu pare Antoni fou distingit el 17 de gener de 2010 amb la Tau d'Or que l'Obreria de Sant Antoni de Sa Pobla concedeix anualment, aquesta distinció fou mostra de gratitud per la seva labor i implicació en les festes del patró dels animals, Sant Antoni Abat.
Entre les seves aficions està la lectura i córrer. És casat i té dos fills.