OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# BRD Năstase Ţiriac Trophy 2015

El Torneig de Bucarest 2015, oficialment conegut com a BRD Năstase Ţiriac Trophy 2015, és un esdeveniment de tennis masculí disputat sobre terra batuda que pertany a les sèries 250 de l'ATP. La 23a edició del torneig es va celebrar entre el 18 i el 26 d'abril del 2015 al Arenele BNR de Bucarest (Romania).

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | G. Simon | 7 | 6 | |
| WC | J. Tipsarević | 5 | 4 | | 1 | G. Simon | 7 | 4 | 2 |
| Q | N. Mektić | 5 | 2 | | | D. Gimeno Traver | 6⁵ | 6 | 6 |
| | D. Gimeno Traver | 7 | 6 | | | | | | | | D. Gimeno Traver | 6 | 1 | 4 |
| 3 | I. Karlović | 3 | 6 | 6 | | | | | | 7 | J. Veselý | 2 | 6 | 6 |
| | B. Ćorić | 6 | 3 | 4 | 3 | I. Karlović | 4 | 4 | | | | | | |
| | M. Jaziri | 3 | 1 | | 7 | J. Veselý | 6 | 6 | | | | | | |
| 7 | J. Veselý | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | 7 | J. Veselý | 6⁵ | 6$^{11}$ |
| 5 | G. García López | 7 | 6 | | | | | | | | | | | | 5 | G. García López | 7 | 7 |
| | M. Bagdatís | 5 | 2 | | 5 | G. García López | 6 | 7 | | | | | | |
| | D. Lajović | 6 | 4 | 3 | 4 | L. Rosol | 4 | 6$^7$ | | | | | | |
| 4 | L. Rosol | 4 | 6 | 6 | | | | | | 5 | G. García López | 6² | 6 | 6 |
| 8 | S. Bolelli | 6 | 6 | | | | | | | 2/WC | G. Monfils | 7 | 4 | 2 |
| | A. Haider-Maurer | 4 | 4 | | 8 | S. Bolelli | 3 | 6$^4$ | | | | | | |
| | M. Iujni | 1 | 2 | | 2/WC | G. Monfils | 6 | 7 | |
| 2/WC | G. Monfils | 6 | 6 | | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| Alt | Dušan Lajović Diego Schwartzman | 5 | 5 | |
| | Simone Bolelli Steve Darcis | 7 | 7 | | | Simone Bolelli Steve Darcis | 0 | r | |
| 3 | Raven Klaasen Lukáš Rosol | 1 | 2 | | | Nicholas Monroe Artem Sitak | 1 | | |
| | Nicholas Monroe Artem Sitak | 6 | 6 | | | | | | | | Nicholas Monroe Artem Sitak | 6 | 5 | [15] |
| | Colin Fleming Jonathan Marray | 2 | 6 | [10] | | | | | | WC | Marius Copil Adrian Ungur | 3 | 7 | [17] |
| 4 | Treat Conrad Huey Scott Lipsky | 6 | 3 | [8] | | Colin Fleming Jonathan Marray | 4 | 6 | [6] |
| WC | Marius Copil Adrian Ungur | 6 | 7 | | WC | Marius Copil Adrian Ungur | 6 | 3 | [10] |
| 2 | Rohan Bopanna Florin Mergea | 4 | 6⁶ | | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2015-04-15 a Wayback Machine. (romanès) (anglès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre dobles masculins PDF
Bucarest :
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2024 :
ATP World Tour 2015
< 2014
2016 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Trugon terrestris

Trugon terrestris és un colom, per tant un ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) i única espècie del gènere Trugon. Habita zones boscoses de Nova Guinea, faltant de les zones de muntanya.
# Serrat del Rector (Vilanova de Meià)

El Serrat del Rector és una serra situada al municipi de Vilanova de Meià (Noguera), amb una elevació màxima de 577 metres.

## Referències

* ↑ GEC
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Aitor Zubieta Albarracín

Aitor Zubieta Albarracín (Etxarri-Aranatz (Navarra), 1984), més conegut com a Zubieta, és un jugador professional de pilota basca, en la posició de saguer, amb contracte a l'empresa Aspe.
Va debutar l'any 2004 al frontó Labrit de Pamplona.

## Palmarès

* Campió per parelles: 2010

## Enllaços externs

* Fitxa de l'empresa Arxivat 2010-03-11 a Wayback Machine.
# Wilfried Paulsen

Wilfried Paulsen (31 de juliol de 1828 - 6 de febrer de 1901) va ser un mestre d'escacs alemany, germà gran de Louis Paulsen.

## Resultats destacats en competició

Va empatar al 3r-5è llocs a Düsseldorf 1862 (2n Congrés d'Alemanya Occidental, Kongresse des Westdeutschen Schachbundes (WDSB), el campió fou Max Lange); va ocupar el segon lloc, darrere de Lange, a Düsseldorf 1863 (3r WDSB–Kongress); va guanyar a Colònia 1867 (6è WDSB–Congress, Quadrangular); va compartir 3r a Aquisgrà 1868 (7è WDSB–Congress, Lange campió); va ocupar 5è llocs a Barmen 1869 (8è WDSB–Congress, el campió fou Adolf Anderssen); va ocupar el sisè lloc a Krefeld 1871 (9è WDSB–Congress, el guanyador fou Louis Paulsen) i va guanyar a Düsseldorf 1876 (10è WDSB–Congress).
Va compartir 11è llcos a Leipzig 1877 (3r Congrés central alemany, Kongresse des Mitteldeutschen Schachbundes (MDSB), guanyador L. Paulsen); empatà als llocs 5-6è a Frankfurt 1878 (12è WDSB–Congress, L. Paulsen guanyà); va ocupar el 10è lloc a Leipzig 1879 (1r Congrés alemany del DSB, Kongresse des Deutschen Schachbundes (DSB), Berthold Englisch guanyà); va ocupar el 6è lloc a Braunschweig 1880 (13è WDSB–Congress, L. Paulsen guanyà); va ocupar l'11è lloc a Wiesbaden 1880 (van compartir el primer lloc Joseph Henry Blackburne, Englisch i Adolf Schwarz).
Va aconseguir l'11è lloc a Berlín 1881 (2n DSB–Congress, Blackburne guanyà); va ocupar el 15è lloc a Nuremberg 1883 (3r DSB–Congress, va guanyar Szymon Winawer); acabà empatat als llocs 16-17 a Hamburg 1885 (4t DSB–Congress, Isidor Gunsberg va guanyar); acabà empatat als llocs 5-6è a Leipzig 1888 (van guanyar Curt von Bardeleben i Fritz Riemann), i empatà als llocs 16è-17è a Dresden 1892 (7è DSB–Congress, Siegbert Tarrasch fou el campió).

## Referències

* ↑ I tornei fino al 1880
* ↑ http://www.anders.thulin.name/SUBJECTS/CHESS/CTCIndex.pdf Name Index to Jeremy Gaige's Chess Tournament Crosstables, An Electronic Edition, Anders Thulin, Malmö, 2004-09-01
# Lisorofis

Els lisorofis (Lysorophia) són un ordre d'amfibis aquàtics del Carbonífer i el Permià amb aspecte de petites serps. El crani té una configuració lleugera i oberta, amb gran òrbites i fosses. Els ossos intertemporal, supratemporal, postfrontal i jugal del crani han desaparegut. La mandíbula és curta, i els maxil·lars es mouen lliurement. El tors és molt allargat, les potes minúscules o absents, i la cua curta. Hi ha fins a 99 vèrtebres presacres (és a dir, sense comptar el maluc i la cua).

## Referències

* ↑ Boyd, M. J. (1980) A lysorophid amphibian from the Coal Measures of northern England. Palaeontology 23:925–929.
* ↑ Carroll, R. L. et al. (1998) Encyclopedia of Paleoherpetology Part 1 Arxivat 2014-10-23 a Wayback Machine.. München:Pfeil.
* ↑ Wellstead, C. F. (1991) Taxonomic revision of the Lysorophia, Permo-Carboniferous lepospondyl amphibians. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. 209:1–90.
# Serrat del Pèl

El Serrat del Pèl és una serra situada al municipi de la Baronia de Rialb a la comarca de la Noguera, amb una elevació màxima de 1248 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa la Fraternitat

Casa la Fraternitat és un edifici del municipi de Biure (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Biure, formant cantonada entre el carrer de Maçanet i la plaça del Carme.
Edifici rehabilitat de planta rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i pis. La construcció presenta obertures d'arc rebaixat disposades a totes les façanes, amb els emmarcaments fets de maons. Una motllura horitzontal recorre la divisòria dels pisos als paraments de llevant i tramuntana. L'interior de l'edifici, ben reformat, presenta una gran sala voltada per una galeria al nivell del pis, que està coberta per una gran encavallada de fusta. Per la banda interior, les obertures són esbiaixades. Durant l'última restauració s'annexionà una nova ala de vidre, adossada al sector sud-oest de l'edifici.
La construcció presenta els paraments arrebossats.

## Història

Al segle xix el moviment associatiu va assolir gran importància als pobles de la comarca de l'Alt Empordà. Es van formar les societats de socors mutus per assegurar l'assistència mèdica a tots els veïns que econòmicament no s'ho podien permetre. El finançament provenia de les quotes dels seus socis.
L'embrió de la creació d'aquesta societat de socors, que es coneixerà com "La Fraternal" apareix ja l'any 1887, tot i que l'edifici a la Plaça del Carme, seu permanent de la societat, data de l'any 1911.
Entre els anys 1995-1999 es va dur a terme la rehabilitació de l'edifici a càrrec de l'arquitecte Xavier Teixidor Bigas; obra seleccionada als Premis d'Arquitectura de les Comarques de Girona 1999. Es va mantenir no només la façana sinó la imatge interior de l'espai. Es van restaurar balaustrades, encavallades de fusta, arcs de les obertures, el rètol, etc.
La societat de Socors Mutus, com a tal, va desaparèixer l'any 1994, ja que l'estat, amb el servei de Seguretat Social va assolir les seves funcions.
Actualment és coneguda com "La Sala" i fa les funcions de centre cívic del poble per a actes culturals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Casa la Fraternitat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# BV-1310

La carretera BV-1310 és una carretera dels termes municipals de Castellterçol i de Castellcir, tots dos pertanyents al Moianès.
La carretera arrenca de la carretera C-59 al mateix Castellterçol, des d'on s'adreça cap al nord-est, i sense travessar cap altre poble, mena a Castellcir en quasi 3 quilòmetres. Just a l'entrada del poble, en el seu extrem sud-oest, la BV-1310 es desvia cap al nord, deixant el poble a llevant, mentre que n'arrenca en aquella direcció la BV-1342, que mena fins al bell mig del poble de Castellcir.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim arbitrari contemporani, que reflecteix una sistematització del nomenclàtor de carreteres: la B correspon a l'adscripció de la carretera a la Diputació de Barcelona, ens que en tingué cura fins al seu traspàs a la Generalitat de Catalunya, i la V al seu caràcter de veïnal, actualment obsolet.

## Enllaços externs

* La carretera BV-1310 en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Colom bru alablanc

El colom bru alablanc (Petrophassa albipennis) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita penya-segats i zones rocoses australianes, al nord-oest d'Austràlia Occidental.
# Serrat dels Moros (Tiurana)

El Serrat dels Moros és una serra situada al municipi de Tiurana (Noguera), amb una elevació màxima de 627 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Aizu

Aizu (会 津) és una àrea que representa el terç oest de la Prefectura de Fukushima al Japó. La ciutat principal de l'àrea és Aizu-Wakamatsu.
Durant el període Edo, Aizu va ser un domini feudal conegut com a Aizuhan (会 津 藩) i part de la província de Mutsu.

## Història

Els governants (dàimio) al llarg de gran part del període Edo van ser del clan Hoshina, exalts servidors del clan Takeda. Al començament del segle xvii el principal de la família, Hoshina Masamitsu, va adoptar el fill il·legítim del segon shōgun Tokugawa Hidetada, i com a resultat la fortuna de la família Hoshina va creix cada vegada més. Hoshina Masayuki, l'adoptat, va augmentar en importància durant el mandat com shōgun del seu mig germà Tokugawa Iemitsu, fins i tot actuant com a regent durant la minoria d'edat del quart shogun Tokugawa Ietsuna. En la fi del segle xvii, la família Hoshina va ser autoritzada a usar el nom Tokugawa, i des de llavors va ser conegut com a Aizu - Clan Matsudaira, amb el nom Hoshina utilitzat només per als documents interns.
Aizu va ser reconeguda pel seu desenvolupament en arts de combat, i per mantenir en armes constantment prop de 5000 guerrers i fermes normes de conducta en la guerra de les quals les instruccions següents són un exemple.
# Yves Herbet

Yves Herbet (Villers-Cotterêts, 17 d'agost de 1945 - Alèst, 28 de juny de 2024) va ser futbolista francès. Va formar part de l'equip francès a la Copa del Món de 1966.

## Referències

* ↑ https://www.anderlecht-online.be/es/article/233541
* ↑ Profile, stats and pictures (francès)
* ↑ Yves Herbet estadístiques i biografia a FootballDatabase.com
# Claravis

Claravis és un gènere d'ocells de la família dels colúmbids (Columbidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per tres espècies:
* tórtora terrestre d'ales porpra (Claravis geoffroyi).
* tórtora terrestre de pit morat (Claravis mondetoura).
* tórtora terrestre blavosa (Claravis pretiosa).
# Coll del Ferro

El Coll del Ferro és una muntanya de 297 metres que es troba al municipi de Tivissa, a la comarca catalana de la Ribera d'Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Julià i Santa Basilissa de Fortià

Sant Julià i Santa Basilissa de Fortià és una església del municipi de Fortià (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Sant Julià i Santa Basilissa està situada al centre del poble, al costat de la Plaça de Catalunya. Aquesta és una església d'una sola nau amb capelles laterals i absis poligonal. La nau està dividida en tres crugies per dos arcs torals apuntats. Les voltes de la nau, del presbiteri i de la majoria de les capelles laterals són de creueria. Hi ha un cor també d'arc rebaixat i volta, també de creueria.
Al frontis hi ha la portalada, rectangular. La llinda de la porta té una inscripció en llatí i la data 1573. Sobre la llinda veiem un guardapols i una fornícula sense imatge emmarcada per una arquivolta de mig punt que sobresurt del mur. Al centre de la façana també hi trobem un rosetó. Al costat esquerre de la façana hi ha el campanar, de planta quadrada, amb dos pisos d'arcs de mig punt i coberta apiramidada. A la part alta trobem una gàrgola a cada costat. A l'altre costat de la façana veiem una altra torre, construïda al segle xx, d'alçada inferior que la primera, també de planta quadrada però aquesta és totalment cega, i només a la zona posterior té una obertura que és rectangular. A la part superior de la façana entre les dues torres, hi ha merlets esglaonats, decoratius. El mur lateral dret està en part arrebossat, a diferència de la resta de l'església a on podem veure l'aparell. L'absis és de planta poligonal, de cinc cares, i a cada un dels angles hi ha contraforts de carreus entre els quals hi ha finestres de mig punt.
Dins del temple hi ha fins a fins a vuit làpides i dues osseres datades entre el segle xvii i el xx, algunes de les quals en molt bon estat de conservació. És l'únic testimoni dels enterraments anteriors a l'època del nou cementiri.

## Història

El temple de Sant Julià és un edifici d'estil gòtic tardà, bastit entre el segle xv i XVI, acabat de bastir a la segona meitat del segle xvi, data que figura a la portada. Probablement aquesta església va ser construïda en substitució de l'anterior, documentada des del segle xii, que va quedar molt malmesa per causa de l'aiguat del 1421.

## Referències

* ↑ «Parròquies del Bisbat de Girona» (en català). [Consulta: 15 gener 2018].
* 1 2 3 «Sant Julià de Fortià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
* ↑ Brugués Massot, Irene «Troballa de vuit làpides funeràries i dues osseres a l'església de Fortià». La Sibil·la. La Revista de Fortià, 2008, p. 4-7.
# Bab Mansour

La Bab Mansour o Bab Mansour el-Aleuj ('porta del victoriós') és una porta d'entrada a Meknès construïda el 1732 i considerada una de les obres més belles de Mulay Ismail. La porta Bab Mansour és la més gran del Marroc i de l'Àfrica del Nord. Deu el seu nom al cristià que la va dissenyar i construir.
Està bastant ben conservada, encara que actualment per accedir a la ciutat imperial no es pot entrar per la porta en si, sinó per una porta lateral.
La porta s'eleva com un arc de triomf que traspassa les muralles de la kasba i condueix a la plaça Lalla Aouda i al barri Dar el-Kebira.
La va començar a edificar Mulay Ismail el 1672 i la va completar el seu fill Mulay Abdallah el 1732. Mesura uns 16 m d'alt i està rematada per un arc de ferradura apuntat. Sobre el revestiment de mosaic i rajoles predominantment verdes, s'hi desplega un complex relleu de motius entrellaçats.
# Tortoreta inca

La tortoreta inca (Columbina inca) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita garrigues, zones arbustives, terres de conreu i ciutats des d'Arizona, Nou Mèxic i Texas, cap al sud, a través de Mèxic i Amèrica Central fins a Costa Rica.
# Serra de Banat

La Serra de Banat és una serra de l'Alt Urgell situada entre els nuclis d'Estamariu i Bescaran (municipi de les Valls de Valira), amb una alçada màxima de 1.678 metres. La Serra de Banat ascendeix des d'Estamariu fins al Cap del Boix i marca els límits entre les conques del torrent dels Saltaders, a l'oest, i el torrent de les Feixes, a l'est, afluents en darrer terme de la conca del Segre.

## Referències

* ↑ «Serra de Banat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Akbar Fathallah Khan

Akbar Fathallah (Fathollah) Khan Sipahdar-i Azam (1860-1938) fou primer ministre de Pèrsia de l'octubre de 1920 al 21 de febrer de 1921. Va portar diversos títols sent els principals Beglerbegi, Salar-e Afkam, Salar-e Azam, Sardar-e Mansur (concedit el 1902/1903) i Sepahdar-e Azam (concedit el 1914/1915).
Era un notable de Gilan de gran fortuna privada, fill d'Hadjdju Khan Omsayim i nebot d'Akbar Khan beglerbegi de Rasht; junt amb aquest darrer fou per uns quants anys encarregat de les duanes de Gilan, Mazanderan i Khurasan. Akbar Khan va morir el 1890 i Fathallah es va casar amb la seva vídua i es va apoderar de la seva fortuna, ja que el difunt només havia deixat dues filles i la part d'elles va anar a la mare quan la noia va morir al cap de poc.
El 1900/1901 fou nomenat ministre de correus. Després va donar suport als constitucionalistes però quan es va produir el cop d'estat reaccionari del xa Muhammad Ali Shah, fou arrestat i desterrat al Mazanderan (17 de juny de 1908). Fins al dia anterior havia conservat el ministeri de correus i telègrafs.
Deposat el xa el 1909 després del triomf dels constitucionalistes, va retornar al seu antic ministeri, càrrec que va exercir tres vegades més. Fou també dues vegades ministre de justícia. El 29 d'agost de 1916 fou nomenat ministre de l'Interior al gabinet de Wotuq al-Dawla. En el tercer gabinet d'aquest, quan es va negociar el Tractat Anglopersa de 1919, fou ministre de guerra. L'octubre de 1920 va ascendir a primer ministre. Després del cop d'estat del 21 de febrer de 1921 va ser deposat, i es va refugiar a l'ambaixada britànica, però va poder sortir i tornar a casa seva a Rasht on va viure sense ser molestat fins al març de 1938 en què va morir.
# Teor (pintor)

Teor (en grec antic: Θεωρός, llatí: Theorus) fou un pintor de l'antiga Grècia que sembla que va viure cap al 300 aC.
Plini el Vell l'enumera a la seva llista de pintors primis proximi ('pròxims als primers'), i probablement és el mateix que un dels pintors del mateix nom que esmenta Diògenes Laerci. Plini li atribueix les següents obres:
* Se inungentem, un atleta ungint-se a si mateix
* L'assassinat de Clitemnestra i Egist a mans d'Orestes
* La guerra de Troia, pintura conservada a Roma al Pòrtic de Filip
* Cassandra, pintura al temple de la Concòrdia, també a Roma
* Leontium Epicuri cogitantem o Leontionem pictorem
* Una pintura del rei Demetri Poliorcetes
Per la poca freqüència del nom de Teor, hom ha pensat que es podria tractar del mateix pintor que Teó de Samos.

## Referències

* ↑ Els manuscrits diuen majoritàriament Teodor: The Natural History of Pliny. Vol. VI. Translated, with copious notes and illustrations by the late John Bostock, M.D., F.R.S, and H. T. Riley, Esq., B.A.. London: Henry G. Bohn, York Street, Covent Garden, 1867, p. 270, nota 2164.
* 1 2 9.Theodorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1062
* ↑ «Theoros 2». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft. [ Enllaç alternatiu ]
# Junkers Ju 188

El Junkers Ju 188 va ser un bombarder alemany mig, d'alt rendiment, construït durant la Segona Guerra Mundial. Va ser el successor previst del Ju 88 amb millors resultats i càrrega útil. Es va produir només en un nombre limitat, a causa tant de la presència de versions millorades del Ju 88, com de la cada cop més eficaç campanya de bombardejos estratègics aliats contra la indústria alemanya i la resultant concentració de recursos en la producció de caces.

## Disseny

El Ju-188 va ser una versió millorada del Ju-88 A5, posseïa una cabina en forma d'ou afuat completament de vidre i extensiva fins al morro de l'aparell el que li brindava un ampli camp de visió a als seus ocupants. La disposició de l'espai de l'habitacle i panells de control era bastant similar a l'Ju 88 amb la novetat que el panell d'instruments principal del pilot estava disposat en forma de columna central la qual cosa no bloquejava el camp visual frontal (a diferència amb el Ju 88 el panell de controls estava pràcticament als genolls del pilot bloquejant parcialment la visió frontal inferior).
La seva planta motriu consistia en dos motors en V Junkers Jumo 213A (Sèries de la A a la D) o dos motors radials BMW 801D (Sèries E i F), amb una potència de 1.700 CV cada un. Estava armat amb un cano automàtic MG 151 de 20 mm en el morro, dos canons MG 131 de 13 mm muntats en tàndem a la part dorsal i un altre d'igual calibre en la part ventral mirant cap enrere. Podia actuar com torpediner portant dos torpedes LT1B o LT F5b ancorats un a cada ala o 3.000 kg en bombes en total. La seva configuració li permetia a més les missions d'observació, reconeixement, atac a navilis de superfície equipat amb el radar FUMO FuG 200 Hohentwiel, suport a tropes terrestres i bombardeig de gran alçada.

## Referències

* ↑ Dressel, Joachim.. Bombers of the Luftwaffe. Londres: Arms and Armour, 1994. ISBN 1-85409-140-9.
* 1 2 Warplanes of the Luftwaffe. Londres: Aerospace Pub., 1994. ISBN 1-880588-10-2.