OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Unió Internacional d’Associacions de Guies de Muntanya

La Unió Internacional d’Associacions de Guies de Muntanya (UIAGM), coneguda pels seus acrònims en francès, alemany i anglès: UIAGM, Union Internationale des Associations de Guides de Montagnes en Francès, IVBV Internationale Vereinigung der Bergführerverbände en alemany i IFMGA International Federation of Mountain Guide Associations en anglès, és la federació internacionals d’associacions de guies d’alta muntanya, l’organisme mundial que regula la professió de guia d’alta muntanya. Estableix estàndards internacionals per a la formació, certificació i conducta professional en alpinisme, escalada i esquí de muntanya.
Objectius
* Desenvolupar i mantenir els estàndards de pràctica professional per garantir la coherència en la professió de guia de muntanya entre els seus membres.
* Desenvolupar i mantenir un codi deontològic professional per als guies de muntanya membres.
* Facilitar l’intercanvi d’informació i el vincle de companyonia entre les associacions membres i els seus guies.
* Garantir el compliment dels estàndards obligatoris de formació per part de les associacions membres.
* Promoure la reciprocitat d’accés entre les associacions membres.
* Donar suport al desenvolupament de les associacions nacionals de guies de muntanya membres de la federació.
* Representar activament els interessos dels guies de muntanya davant les autoritats nacionals i internacionals, així com als mitjans de comunicació.
Història
Es va fundar el 15 d’octubre de 1965 a Zermatt, per part de guies provinents d’Itàlia, França, Suïssa i Àustria. Actualment, està composta per associacions de més de 20 estats i països d’Europa, Amèrica, Àsia i Oceania.

## Referències

* ↑ «About IFMGA - International Federation of Mountain Guides Associations». [Consulta: 10 desembre 2024].
# Gusztáv Sebes

Gusztáv Sebes (hongarès: Sebes Gusztáv) (Budapest, 22 de gener de 1906 - Budapest, 30 de gener de 1986), nascut Gusztáv Scharenpeck, va ser un destacat futbolista hongarès dels anys 30 i posteriorment destacat entrenador de futbol.
Començà a destacar al club Vasas SC de Budapest. Marxà a París, on va treballar com a muntador durant quatre anys a Renault i jugà a l'equip de la fàbrica anomenat Club Olympique Billancourt. En tornar a Hongria a la dècada de 1920, va jugar al MTK Hungária FC. Va ser l'entrenador de la gran selecció d'Hongria de la dècada de 1950, coneguda com els Meravellosos Magiars, amb jugadors com Ferenc Puskás, Zoltán Czibor, Sándor Kocsis, József Bozsik i Nándor Hidegkuti. Juntament amb Béla Guttmann i Márton Bukovi, formà el triumvirat d'entrenadors hongaresos qui van ser pioners de la formació 4–2–4. Els seus èxits més destacats amb la selecció van ser la medalla d'or als Jocs Olímpics de 1952, un campionat de la Copa Internacional de l'Europa Central i la segona posició a la Copa del Món de Futbol de 1954.

## Referències

* ↑ Gusztáv Sebes a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Jamie Rainbow. «The Greatest Manager of all time». World Soccer, 04-07-2013.
* ↑ Jamie Rainbow. «The Greatest XI: how the panel voted». World Soccer, 02-07-2013. Arxivat de l'original el 1 January 2015. [Consulta: 8 gener 2020].
* ↑ Wilson, Jonathan. Behind the Curtain: Travels in Football in Eastern Europe. Orion, 17 February 2006. ISBN 978-0752869070.
# La Grava (Alts Alps)

La Grava (en francès La Grave) és un municipi francès situat al departament dels Alts Alps i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1831 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2015 |
| 1886 | 551 | 562 | 513 | 453 | 455 | 511 | 487 | 487 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1996-2008 | Jean-Paul Durand | Divers droite |
| 2008-2020 | Jean-Pierre Sevrez | Divers gauche |
| 2020- | Jean-Pierre Pic | Divers gauche |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alts Alps
# Miquel Gil i Alfonso

Miquel Gil (Catarroja, 2 de novembre de 1956) és un cantant i compositor valencià, reconegut en l'àmbit de la música d'arrel.

## Trajectòria artística

Es va donar a conèixer com a membre fundador del grup Al Tall, juntament amb Vicent Torrent i Manolo Miralles, amb els qui va romandre des del 1975 fins al 1985. Després de deixar Al Tall, el 1986 formà part del grup Mare Internum, creat per Vicente Alonso per a les Trobades de Música del Mediterrani d'aquell any, junt amb Pepe Cantó a la percussió, Maribel Crespo al llaüt i Vicent Sabater als teclats, els quals l'acompanyaren a l'Encuentro Nacional De Canción De Autor celebrat a Jaén: Miquel Gil guanyà el primer premi, ex aequo amb Javier Bergia, i de resultes d'això feren una gravació als estudis de RTVE amb Lucho Aguilar al baix i Salva Ortiz a la bateria que no els agradà i que no publicaren mai; el nou grup —rebatejat per consens com a Terminal Sur i amb la incorporació de Joso Godofredo a la guitarra elèctrica— gravà un altre disc en 1987 als estudis de Sabater i Gil, Viajero, rodat per Itàlia i França que, malgrat el mestissatge d'estils, no obtingué el ressò esperat. Els membres del grup, ocupats en altres projectes artístics, acabaren per abandonar Terminal Sur.
A partir del 2001 amb el disc Orgànic repren en solitari el camí de la música d'arrel on actualment és considerat com una de les veus més singulars de la mediterrània, cantant en català.

## Discografia
### En solitari

* Katà (Galileo MC, 2004): el seu segon disc a efectes promocionals
* En concert (Galileo MC, 2006): amb Savina Yannatou & Primavera en Salonico i l'Orquestra Àrab de Barcelona
* Eixos (Temps Record, 2006): el primer produït per Borja Penalba i masteritzat a Abbey Road Studios
* Per Marcianes (Temps Record, 2011).
* Geometries (Temps Record, 2019, Premis Ovidi Montllor Millor disc de folk)
* Arrel (2021), amb Noèlia Llorens "Titana"

## Referències

* ↑ «Músiques d'arrel». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: abril 2013].
* ↑ Rafa Rodríguez Gimeno. «El viaje de los sonidos» (en castellà). Verlanga. [Consulta: 1r setembre 2018].
* ↑ Miquel Gil canta 'Per marcianes' al CAT, a El Periódico de 20/05/2011.
* ↑ «La reivindicació protagonitza uns Premis Ovidi 2019 molt repartits», 21-10-2019. [Consulta: 18 gener 2020].

## Enllaços externs

* MiquelGil.com (lloc web oficial)
* Les lletres de les seves cançons en Viasona"
# Reginalda Picas Planas

Reginalda Picas Planas (25 de maig de 1895, Borredà - 27 de juliol de 1936, Castellgalí) fou una religiosa catalana de les Dominiques de l'Anunciata martiritzada i morta durant la persecució religiosa de la Guerra civil espanyola. Fou beatificada per Benet XVI el 2007, la seva festa se celebra el 6 de novembre.

## Biografia

Estudià al col·legi de les Dominiques de l'Anunciata de Borredà, entrà a la congregació el 24 de març de 1919. Després d'un temps d'experiència de treball, professà el 30 de setembre de 1920. Molt castigada per la malaltia, estigué destinada a Astúries, dedicada a diferents tasques i classes, a Boo, a Oviedo, Ablaña, Sama de Langreso i Gijón. Passà llavors al col·legi de Manresa, el primer dia de 1936 comentava a una altra religiosa que Déu no li havia permès ser màrtir a Astúries, però pressentia que la seva vida acabaria a Catalunya.
El 26 de juliol de 1936 un grup de milicians registrà el domicili de Manresa on es trobava refugiada amb la germana Rosa Jutglar, foren objecte de burles i de propostes deshonestes, elles, emperò, es mostraren fermes en la fe i disposades al martiri. L'endemà, el 27 de juliol, foren detingudes en una altra casa on s'havien refugiat i les mataren a Castellgalí.

## Referències

* ↑ Redacció. «Beatificaran una monja nascuda a Borredà que va morir assassinada durant la Guerra Civil», 24-10-2007. [Consulta: 7 desembre 2024].
* 1 2 Mata, Santiago. Holocausto católico: Los mártires de la Guerra Civil (en castellà). La Esfera de los Libros, 2013-10-01. ISBN 978-84-9970-950-5.
* ↑ «GG. Beates Màrtirs de l'Anunciata» (pdf). anunciata.cat. [Consulta: 7 desembre 2024].
# Puig Cornador (Sant Ferriol)

El Puig Cornador és una muntanya de 451 metres que es troba al municipi de Sant Ferriol, a la comarca catalana de la Garrotxa. Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 301087001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Substància inorgànica

Es denomina substància inorgànica a tota substància que manca d'enllaços entre àtoms de carboni i hidrogen (hidrocarburs) en la seva composició química. Un exemple de substància inorgànica és l'àcid sulfúric o el clorur de sodi. D'aquests compostos tracta la química inorgànica.
En biologia, el concepte d'inorgànic i orgànic és molt important i de vital importància en temes com la nutrició dels organismes autòtrofs. Aquests organismes només utilitzen substàncies inorgàniques del medi (aigua, sals minerals i diòxid de carboni) per a la seva nutrició.
Les sals minerals i l'aigua són anomenades biomolècules inorgàniques: són molècules que formen part dels organismes vius però que no posseeixen hidrocarburs en la seva composició molecular.

## Referències

* ↑ «Substància química» (en espanyol).
# Welcome to Dongmakgol

Welcome to Dongmakgol (en coreà 웰컴 투 동막골 Welkkeom tu Dongmakgol) és una comèdia dramàtica sud-coreana de l'any 2005, dirigida per Park Kwang-hyun i protagonitzada per Shin Ha-kyun, Jeong Jae-yeong i Kang Hye-jeong. Opera prima del seu director, va ser el primer film d'aquest país seleccionat per a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa, i al mateix temps la quarta pel·lícula més taquillera de Corea del Sud de tots els temps (a partir del desembre de 2012 se situa al dotzè lloc).

## Argument

Durant la Guerra de Corea, un pilot americà s'estavella a la muntanya i és rescatat pels habitants d'un poblet aïllat de la civilització anomenat Dongmakgol. Prop d'allí també té lloc una batalla entre les tropes de Corea del Sud i del Nord. De la confusió resultant, tres soldats nord-coreans i dos de sud-coreans es perden i acaben per trobar-se tots en aquest mateix poble. Després d'un primer contacte explosiu, hauran d'aprendre a conviure i a participar en la vida del poble, els habitants del qual no semblen preocupar-se pel conflicte que els envolta.

## Premis

Blue Dragon Film Awards:
* Millor actor secundari - Im Ha-ryong
* Millor actriu secundària - Kang Hye-jung
Korean Film Awards:
* Millor pel·lícula
* Millor director - Park Kwang-hyun
* Millor actriu secundària - Kang Hye-jung
* Millor guió - Jang Jin, Park Kwang-hyun, Kim Joong
* Millor música - Joe Hisaishi
* Millor director debutant - Park Kwang-hyun
* Millor actor debutant - Ryu Deok-hwan
Grand Bell Awards:
* Millor actriu secundària - Kang Hye-jung

## Referències

* ↑ «Welcome to Dongmakgol selected as Korea's Oscar entry». Korean Film Biz Zone, 16-09-2005. [Consulta: 18 novembre 2012].
* ↑ «Yearly BoxOffice». Korea Film Biz Zone. Korean Film Council. [Consulta: 18 desembre 2012].
# Secret Sunshine

Secret Sunshine (en coreà 밀양 - Miryang) és una pel·lícula sud-coreana dirigida per Lee Chang-dong, estrenada el 2007.

## Argument

Com a conseqüència de la defunció del seu marit, Shin-ae s'instal·la amb el seu fill petit a la ciutat natal d'aquell, anomenada Miryang (o "Sol secret", d'aquí el títol en anglès Secret Sunshine). Entre els seus cursos de piano, les seves noves relacions i Jong-chan, el patró d'un garatge que intenta seduir-la, aquesta dona dolça i discreta comença una nova existència. Fins al dia en què la tragèdia colpeja de nou.

## Repartiment

* Jeon Do-yeon: Shin-ae, jove vídua i mare d'un noi
* Song Kang-ho: Jong-chan, solter de 39 anys, enamorat de Shin-ae
* Jo Yeong-jin
* Kim Mi-kyung
* Kim Yeong-jae
* Ko Seo-hie
* Park Myeong-shin

## Premis i nominacions
### Premis

* Premi a la interpretació femenina per Jeon Do-yeon al Festival Internacional de Cinema de Canes 2007

### Nominacions

* Palma d'Or al Festival de Cannes el 2007.

## Enllaços externs

* Pàgina de la pel·lícula a l'IMDb (anglès)
* Secret Sunshine Arxivat 2010-02-23 a Wayback Machine. article a Cinema Kim (català)
# El exilio de Gardel (Tangos)

El exilio de Gardel (Tangos) és una pel·lícula argentina-francesa estrenada el 20 de març de 1986, dirigida per Fernando Solanas i protagonitzada per Marie Laforêt, Miguel Ángel Solá i Philippe Leotard. La pel·lícula va ser seleccionada com a entrada argentina per l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 1986, però no va ser acceptada com a nominada.

## Sinopsi

Musical de tango que mostra detalls de la vida d'un grup d'argentins tractant de sobreviure en el seu exili en París, durant la dictadura argentina anomenada Procés de Reorganització Nacional (1976-1983).

## Repartiment

| Actor | Personatge |
| Marie Laforêt | Mariana |
| Miguel Ángel Solá | Juan Dos |
| Philippe Leotard | Pierre |
| Marina Vlady | Florence |
| Georges Wilson | Jean Marie |
| Lautaro Murúa | Gerardo |
| Ana María Picchio | Ana |
| Gabriela Toscano | |
| Miguel Etcheverry | San Martín |
| Melki | El Ángel |
| Gregorio Manzur | Carlos Gardel |
| Leonor Galindo | |
| Eduardo Pavlovsky | |
| Jorge Six | |
| Guillermo Núñez | |
| Mirtha Ca Medeiros | |
| Guillermo Angelelli | |
| Fernando Solanas | Discépolo |
| Héctor Malamud | |
| Olkar Ramírez | Juan Uno |

## Premis

* 1985, Gran Premi Speciale del Jurat de la 42a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.
* 1985, Gran Coral (Primer Premi) del Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana, compartit amb "Frida, naturaleza viva".
* 1986, Premi César (França) a la millor música.
* 1987, Cóndor de Plata de l'Asociación de Cronistas Cinematográficos de la Argentina, millor pel·lícula, millor director, millor música, millor fotografia, millor muntatge.

## Referències

* ↑ Amieva, Mariana. «Ese mismo cuerpo», 13-11-2020.
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ 'Tangos, el exilio de Gardel' muestra la vitalidad argentina, El País, 29 d'agost de 1985
* ↑ El exilio de Gardel-Tangos: obra deslumbrante de Fernando Solanas, Crítica de Tangos. El exilio de Gardel, por Jorge Abel Martín. Publicado en Tiempo Argentino (Argentina). 21 de marzo de 1986.

## Enllaços externs

* Tangos, el exilio de Gardel o la revolución estética de Fernando Solanas, por Cécile François, University of Orleans Arxivat 2018-11-07 a Wayback Machine.
* El exilio de Gardel, Cine Nacional
* El exilio de Gardel a YouTube
# El plat del dia

El plat del dia (originalment en anglès, Today's Special) és una pel·lícula de comèdia independent del 2009 inspirada lliurement en l'obra d'Aasif Mandvi, Sakina's Restaurant. La pel·lícula va ser dirigida per David Kaplan. El guió va ser adaptat per Aasif Mandvi i Jonathan Bines, i està protagonitzat pel mateix Mandvi, Madhur Jaffrey, l'actor de Bollywood Naseeruddin Shah, Jess Weixler, Harish Patel, Kevin Corrigan, Dean Winters i Ajay Naidu. La pel·lícula va ser desenvolupada i produïda per Nimitt Mankad of Inimitable Pictures i Lillian LaSalle of Sweet 180.
Als Estats Units, va ser la pel·lícula d'obertura del Festival de Cinema Indi de Nova York, al Paris Theatre de Nova York. També va ser la pel·lícula de la nit d'obertura del Festival Internacional de Cinema Americà Asiàtic de San Francisco l'11 de març de 2010. El 25 de desembre de 2021 es va estrenar el doblatge en català a TV3.

## Argument

En Samir, un jove d'origen indi que viu a Manhattan, fa anys que es dedica en cos i ànima a l'ofici de cuinar amb la il·lusió de poder arribar a ser un gran xef algun dia. Després d'una desil·lusió al restaurant on feia sis anys que treballava de subxef, decideix plegar i anar-se'n a París a fer stages amb els millors cuiners del món. Just abans de marxar, però, el seu pare té un infart i es veu obligat a fer-se càrrec del restaurant indi de la família, un local que ja no té cap màgia, un negoci ruïnós sense cap futur. Però en Samir, gràcies a l'Akbar, un personatge una mica pintoresc que coneix en un taxi, descobrirà la seva passió per la cuina índia.

## Referències

* ↑ «Ninth Annual MIAAC Film Festival - November 11-15, 2009». www.iaac.us. [Consulta: 16 maig 2019].
* ↑ Kay2009-09-25T05:44:00+01:00, Jeremy. «Today's Special to open Mahindra IAAC Film Festival» (en anglès). Screen. [Consulta: 16 maig 2019].
* ↑ «Ninth Annual MIAAC Film Festival - November 11-15, 2009». www.iaac.us. [Consulta: 16 maig 2019].
* ↑ G. Allen Johnson. «Aasif Mandvi's "Today's Special' opens festival». San Francisco Chronicle, 07-03-2010. Arxivat de l'original el 12 d’abril 2010. [Consulta: 24 abril 2010].
* 1 2 «Pel·lícules - El plat del dia». TV3. [Consulta: 28 desembre 2021].

## Enllaços externs

* El plat del dia a Internet Movie Database (anglès)
# El segundo poder

El segundo poder també coneguda com El hombre de la cruz verde és una pel·lícula de drama històric espanyola dirigida per José María Forqué, també coautor del guió amb Hermógenes Sainz i Segundo Serrano Poncela.

## Sinopsi

El Príncep Carles, fill de Felip II d'Espanya, durant una correria nocturna pels safaretjos de l'Alcàsser de Madrid sofreix un greu accident. El fet desperta les sospites de l'autoritat eclesiàstica que encomana a un funcionari investigar les circumstàncies del que podria ser un atemptat contra la vida del príncep. N'és encarregat Juan de Bracamonte, "l'home de la creu verda", Poc a poc manté una relació amb Estefania, una de les principals sospitoses, que esdevé una apassionada història d'amor.

## Repartiment

* Jon Finch ... Juan de Bracamonte
* Juliet Mills ... Estefanía
* Fernando Rey ... Cardenal
* Verónica Forqué ... Laurencia
* José María Prada ... Córcoles
* África Pratt ... Camila
* José Vivó ... Hornachuelos
* Manuel de Blas ... Duque de Alba
* Amparo Valle ... Mariblasa
* José Franco ... Fray Cipriano
* José Canalejas ... Fray Villavicencio

## Premis

Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1976 va guanyar el segon premi a la millor pel·lícula, així com el premi a la millor actriu secundària (África Pratt) i al millor equip tècnic.

## Referències

* ↑ El segundo poder Arxivat 2020-09-18 a Wayback Machine. a Vvideomercury.com
* ↑ Películas presentadas al premio del Sindicato del Espectáculo, El País, 16 de gener de 1977
# Eleccions generals d'Irlanda del Nord de 1982

Les eleccions generals d'Irlanda del Nord de 1982 es van celebrar el 20 d'octubre de 1982. Enmig de la violència sectària provocada per la vaga de fam de l'IRA de 1981 i la intransigència del govern de Margaret Thatcher, s'intentà una devolució dels poders i es convocaren noves eleccions. Guanyaren novament els partits unionistes, però per primer cop el Sinn Féin es presenta amb bons resultats electorals.

## Resultats

| Partit | Líder | Vot popular | % | Escons | Canvi (de 1975) |
| Partit Unionista | James Molyneaux | 199.277 | 29,7% | 26 | +7 |
| Partit Democràtic Unionista | Ian Paisley | 145.528 | 23,0% | 21 | +9 |
| SDLP | John Hume | 118.891 | 18,8% | 14 | -3 |
| Sinn Féin | Gerry Adams | 64.191 | 10,1% | 5 | +5 |
| Aliança | Oliver Napier | 58.858 | 9,3% | 10 | +2 |
| Partit dels Treballadors | Tomás Mac Giolla | 17.216 | 2,7% | | |
| Partit Unionista Popular de l'Ulster | James Kilfedder | 14.916 | 2,3% | 1 | |
| Partit Unionista Unit de l'Ulster | John Dunlop | 11.550 | 1,8% | | |
| Unionista independent | Frank Millar | 9.567 | 1,5% | 1 | |
| Independent SDLP | | 1.180 | 0,2% | | |
| Partit Laborista de Newtownabbey | | 560 | 0,1% | | |
| People's Democracy | | 442 | 0,4% | | |
| Comunistes | Michael O'Riordan | 415 | 0,1% | | |

## Referències

* (anglès) Resultats electorals al Parlament del Nord d'Irlanda Arxivat 2017-11-16 a Wayback Machine.
* Resultat de les eleccions de 1982 Arxivat 2007-02-13 a Wayback Machine.
# Bacteroidals

Les bacteroidals (Bacteroidales) són un ordre de bacteris mediambientals compost per quatre famílies.
# Shannon McCurley

Shannon McCurley (Victòria, Austràlia, 26 d'abril de 1992) és una ciclista irlandesa, especialista en pista. Ha participat en els Jocs Olímpics de 2016.

## Referències

* ↑ «Five things you don't know about Shannon McCurley». pledgesports.org. [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ Stokes, Shane. «Velodrome project crucial to future success of Ireland’s cyclists». The Irish Times, 20-04-2016. [Consulta: 24 abril 2016].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Lobens

Lobens de Lauragués(francès Loubens-Lauragais) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 23 agost 2010].
# Veinet

Vèina (en francès Veynes) és un municipi francès situat al departament dels Alts Alps i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1861 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2014 |
| 1.590 | 3.474 | 3.578 | 3.300 | 3.178 | 3.148 | 3.093 | 3.164 | 3.151 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-1995 | Danielle Chevalier | PS |
| 1995-2014 | Christine Nivou | PS |
| 2014-2020 | René Moreau | divers droite |
| 2020- | Christian Gilardeau-Truffinet | |

## Referències

* ↑ Forma adoptada per la viquipèdia occitana
# La Belladona

La Belladona era una obra del poble de Vallcanera (actual municipi de Sils (Selva)) que estava inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'estructura principal de l'antic hostal La Belladona era de dues plantes amb vessant a façana i porta adovellada de mig punt que podria datar-se del segle xv. Als costats hi havia ampliacions d'estructura i orientació diferenciades fruit de reformes posteriors, als segles xvii o XVIII. Resultava un conjunt arquitectònic complex i molt diferent de l'edifici que el substitueix i s'ha fet recentment.
L'edifici actual segueix la tipologia de la típica masia catalana del segle xvii però és de nova construcció. Es troba dins un ample espai tancat de 5.000 metres quadrats, ple de vegetació, que disposa de piscina privada. Al seu entorn hi ha boscos, camps de conreu i un petit estany.
És de planta basilical amb dues plantes i golfes només al cos central, aquest cobert a dos vessants i cornisa catalana. A la façana principal, les obertures són quadrangulars emmarcades amb pedra i amb l'ampit motllurat, estan protegides per una reixa de ferro. Al primer pis a la dreta, hi ha un petit balcó també de ferro i les obertures de les golfes són tres molt petites i senzilles. L'entrada és adovellada amb arc de mig punt, i al cos de la dreta té una gran portalada d'arc rebaixat de pedra i brancals de rajol que correspon al cos de la dreta el qual fa la funció de sala-garatge, coberta amb bigues de fusta i fent pendent. El parament és de pedra irregular vista i cal destacar el rellotge de sol, a la part central, amb la inscripció de “La Belladona”.
La masia es va construir per ser casa de Turisme rural i té una capacitat màxima per a 25 persones. A l'interior està distribuïda amb un gran vestíbul menjador que es troba a l'entrada i està cobert amb volta rebaixada de rajol. Pels costats, a banda i banda es distribueixen la cuina, una sala d'estar, un bany, i tres habitacions. La segona planta disposa de quatre habitacions i un bany que es distribueixen al voltant d'una sala d'estar central. Algunes parets interiors són de pedra i s'utilitzen les bigues de fusta als sostres però són de nova construcció imitant l'estil popular.

## Història

Les primeres notícies de la Belladona són de 1277 i es troba referenciat com a Hostal situat al peu del Camí Reial. A partir del segle xvi fou propietat dels Farners fins que entrà en decadència, possiblement a causa de la construcció de la nova carretera. Llavors s'utilitzà com a casa de pagès fins que es va abandonar fa unes quantes dècades. L'estructura principal de la casa era de dues plantes amb vessant a façana i porta adovellada de mig punt. És possible que el cos principal fos del segle xv i les ampliacions que hi havia a banda i banda d'estructura i orientació diferenciades fossin dels segles xvii o XVIII.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Belladona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].