OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Augusts Kirhenšteins

Augusts Kirhenšteins (Mazsalaca, 18 de setembre del 1872 – Riga, 3 de novembre del 1963) fou un polític i biòleg letó.
Kirhenšteins es convertí en primer ministre de Letònia el 20 de juny del 1940, tres dies després de l'ocupació del país per tropes soviètiques. Entre l'11 i el 15 de juliol s'hi celebraren eleccions al «Parlament Popular» de Letònia, que foren eleccions arreglades, ja que els votants només podien elegir entre els candidats d'una llista aprovada per la Unió Soviètica (Bloc Popular dels Treballadors).
El 21 de juliol, Kirhenšteins esdevingué president de Letònia. El nou parlament i el «govern popular» demanaren a Stalin que permetés l'adhesió de Letònia a la Unió Soviètica amb el nom de República Socialista Soviètica de Letònia, fet que es consumà el 5 d'agost d'aquell mateix any.
Kirhenšteins es feu membre del Partit Comunista de Letònia i el 25 d'agost fou elegit president del Presídium del Soviet Suprem, cosa que el convertia en el cap d'estat de facto de l'RSS de Letònia tot i no tenir poder real. Abandonà el càrrec l'11 d'abril del 1952.
# Çò des de Benòsa

Çò des de Benòsa és un edifici del municipi de Canejan (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sembla haver estat el nucli d'un gran "auvitatge", si bé en l'actualitat representa una mena d'apèndix de Çò de Simonet. S'ha perdut l'antic portal d'entrada que es trobava a ponent, comunicant directament amb el carrer, de manera que avui només s'hi conserva un petit recinte clos, mentre que les obertures d'aquesta banda han estat paredades; conserva el xamfrà arrodonit que facilitava la circulació. L'edifici de secció rectangular aprofita un esglaó del vessant, de manera que les finestres per la banda de migdia determinen la presència de tres plantes (2-2-2) i per la banda septentrional (carrer Paula) només un pis. En aquest pala de la teulada (de dos vessants) sobresurten dues lucanes que juntament amb l'anterior finestra conserven la pintura de color verd.

## Història

Els Benosa han estat d'antic un llinatge il·lustre de la Val d'Aran. Els primers Benosa s'han de situar a Bossòst, bé que d'ençà del segle xvii destacaren també els Benosa de Canejan. Així l'any 1687 Es de Benosa vengueren un censal a la vila de Bausen, i Marianna de Benosa i Berart emparentà amb els Cao de Benós. En la segona meitat del segle xviii el "senyor" Joan Benosa de Canejant actuà d'expert en diverses delimitacions de termes, que avui formen la frontera entre Espanya i França. Al segle xix trobem els germans Francesc Benosa (coronel en la guerra del Francès) i Joan Benosa (autor del poema fet cançó "Era cançon dera Oelhèra"). Pascual Madoz subratlla que era una de les poques cases de la Val que comptava amb capella particular. Altrament, convé recordar al rector de Canejan: Andreu Benosa (1768-91)

## Referències

* 1 2 «Çò des de Benòsa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Sant Martí de Bescaran

Sant Martí de Bescaran és una església del municipi de les Valls de Valira (Alt Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici religiós situat enmig de la caseria. Consta d'una nau coberta amb volta de canó i capelles laterals. És una construcció moderna feta de manera rústega, amb pedres disposades de manera irregular. Al costat de la porta, que s'obre al frontis, hi ha la data 1841; potser correspon a una reconstrucció de l'edifici.
El campanar, al qual s'hi accedeix des de la nau, és adossat al sector SE. És de torre amb tres pisos d'alçada; l'últim té quatre finestres.

## Referències

* 1 2 «Sant Martí de Bescaran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].
# Adversus haereses

Adversus haereses (Contra les heretgies) és una obra de cinc volums escrita per Ireneu de Lió al segle ii. De fet, es considera que la va escriure pels volts de l'any 180, atès que esmenta Eleuteri com a actual bisbe de Roma.
Ireneu hi identifica i descriu les moltes escoles gnòstiques del seu temps. Només hi ha fragments del text original en grec, però hi ha moltes còpies senceres en llatí que es van fer poc després de la seva publicació en grec, i els llibres IV i V estan també presents en la traducció literal a l'armeni.

## Estructura

Adversus haereses està composta per cinc llibres. Cada llibre és una obra individual; cada llibre s'enfoca en un tema de l'argument.
* El llibre I parla sobre les heretgies gnòstiques de Valentí Gnòstic i els seus predecessors que van des de Simó el Mag fins als ofites i caïnites.
* El llibre II aporta proves racionals que comproven que el valentinisme no té mèrits en termes de doctrines.
* El llibre III demostra que aquestes doctrines són falses, i diu que això està comprovat pels Evangelis.
* El Llibre IV s'ocupa de Jesús quan ressalta la unitat de l'Antic Testament i l'Evangeli.
* El llibre V, el final, s'enfoca en múltiples dites de Jesús i en les cartes de Pau.

## Propòsit

El propòsit d'Adversus haereses va ser de refutar els ensenyaments de diversos grups gnòstics; aparentment, molts mercaders grecs van començar oratòries i campanyes per fer prosperar el gnosticisme en l'arquebisbat d'Ireneu. Una altra teoria popular suggereix que un grup de gnòstics coneguts com els valentinians van prendre part de les celebracions a l'Església primitiva malgrat les seves radicals diferències amb aquesta.
També es diu que els gnòstics es reunien secretament fora de les esglésies regularment i allí discutien sobre la seva saviesa secreta i sobre l'escriptura que deien que els pertanyia. Com a bisbe, Ireneu va sentir l'obligació de mantenir alerta als valentinians per protegir a l'església d'ells. Per això, Ireneu es va educar i es va informar sobre les doctrines i tradicions gnòstiques. Amb el temps això ho va enfocar per fer la compilació de la seva obra.
No obstant això, pel que sembla la principal raó d'Ireneu per escriure aquesta obra va ser perquè va sentir que els cristians a la província de l'Àsia Menor i Frígia necessitaven especialment la seva protecció dels gnòstics, a causa que ells no tenien tants bisbes que supervisessin i ajudessin a mantenir aquesta classe de problemes sota control. Ireneu també devia haver pensat que els de l'est eren ignorants i no gaire ben informats sobre aquests assumptes que succeïen en l'oest. Pel fet que Ireneu romania a la província de Gàl·lia de l'Imperi Romà de l'oest i en canvi la comunitat cristiana d'Àsia romania lluny, Ireneu es va adonar que escriure aquest tractat seria la millor manera d'informar-los i oferir-los una guia.
Contra les heretgies va ser l'única descripció del gnosticisme fins al descobriment del Manuscrits de Nag Hammadi a 1945.

## Enllaços externs

* http://www.multimedios.org/docs2/d001092/index.html Arxivat 2016-10-06 a Wayback Machine. (castellà)
# Oh! Espanya

Oh! Espanya fou una sèrie còmica de TV3 de 1996, dirigida per Joan Lluís Bozzo, Lluís Maria Güell i Jordi Frades i a càrrec de la companyia Dagoll Dagom. Va constar de 17 capítols, d'uns 30 minuts de durada cadascun. En cada capítol els personatges visitaven una autonomia de l'estat espanyol on vivien situacions diferents coneixent els costums i tradicions de cada autonomia.

## Trama

Després de l'experiència viscuda viatjant per Europa, decideixen fer un viatge sense cap agència, organitzant ells mateixos l'itinerari. Durant el viatge tenen diferents problemes amb la gestió del viatge i s'adonen que no son capaços d'organitzar el trajecte de manera que tothom hi estigui d'acord. En cada capítol es troben amb diferents personatges, així com antics coneguts o familiars, que interactuen amb els protagonistes, de manera que els fan viure situacions particulars.

## Llistat de capítols

* Capítol 1 - Aragó
* Capítol 2 - La Rioja
* Capítol 3 - Navarra
* Capítol 4 - Euskadi
* Capítol 5 - Cantàbria
* Capítol 6 - Astúries
* Capítol 7 - Galícia
* Capítol 8 - Castella i Lleó
* Capítol 9 - Madrid
* Capítol 10 - Castella La Manxa
* Capítol 11 - Extremadura
* Capítol 12 - Andalusia
* Capítol 13 - Canàries
* Capítol 14 - Múrcia
* Capítol 15 - Illes Balears
* Capítol 16 - País Valencià
* Capítol 17 - Catalunya

## Personatges

* Sra. Emília (Montserrat Carulla)
* Sr. Miquel (Xavier Massé)
* Trini (Teresa Urroz)
* Deulofeu (Pep Cruz)
* Robert (Marc Cartes)
* Fina (Rosa Gàmiz)
* Òscar (Paco Alonso)
* Ventura (Genís Hernàndez)
* Clementina (Inés Díaz)
* Deulofeu Jr. (Marçal Cruz)
* Enric (Joan Lluís Bozzo)
* Meritxell (Victòria Pagès)

## Referències

* ↑ https://www.imdb.com/title/tt0400003/

## Enllaços externs

* Oh! Espanya al web oficial de Dagoll Dagom
* Oh! Espanya al web oficial de TV3
# Tossal de la Guàrdia (Os de Balaguer)

El Tossal de la Guàrdia és una muntanya de 990 metres que es troba al municipi d'Os de Balaguer, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Auke de Vries

Auke de Vries (Bergum, Província de Frísia, 27 d'octubre de 1937) és un escultor i dibuixant neerlandès.

## Biografia

Va estudiar a la Reial Acadèmia d'Art de la Haia. Va treballar inicialment com a pintor i artista gràfic. Des dels anys setanta, fa escultures de metall. Les seves escultures són construccions abstractes de formes geomètriques que semblen surar: línies, cons, cubs, cilindres i plànols. De Vries alinea les seves imatges en el conjunt arquitectònic.
De 1972 a 1986 va ser professor de l'Acadèmia d'Art de la Haia i de 1986 a 1996 a l'Acadèmia Estatal d'Art d'Amsterdam. De Vries viu i treballa a la Haia.

## Obres

* Maasbeeld (1982), Rotterdam.
* Sense títol (1984), la Haia.
* El poder de la paraula (1992), Barcelona.
* Sense títol (1992), Groningen.
* Sense títol (1992), Leeuwarden.
* Sense títol (1994), la Haia.
* Sense títol (2000), Hannover.
* Landed of Gelandet (2001), Berlín.
* Apparition (2002), Aberdeen.
* Sense títol (2005), Ede.

## Enllaços externs

* Auke de Vries a l'Institut Holandès d'Història de l'Art
* Auke de Vries a Artistes de l'Haia Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.
* Kunstbus: Auke de Vries Arxivat 2014-08-18 a Wayback Machine.
# Cases Manent

Les Cases Manent són un monument del municipi de Sabadell (Vallès Occidental) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt d'habitatges construïts per Juli Batllevell el 1904.
El número 16 del carrer Escola Industrial, és un habitatge unifamiliar, de doble cos (8,5 m) i entre mitgeres. Està format per planta baixa, pis i un pati posterior. La façana és de composició simètrica en la que destaca una cornisa ondulada. Els materials emprats són l'estuc imitant l'obra vista i la pedra. També cal destacar el ferro forjat de les reixes de finestres i balcons. Aquest habitatge forma part d'una promoció unitària de tres, amb les façanes de l'interior iguals i les del carrer diferents. L'interior d'aquest edifici ha estat reformat i actualment es comunica amb l'edifici veí, formant ell una unitat funcional.
El número 18 és un habitatge format per la planta baixa, pis i golfes coronat per una torratxa. El parament dels murs presenta una distribució asimètrica de les obertures, per a les que s'utilitza l'arc de mig punt i l'escarser. La decoració ve donada a partir de ceràmica policroma irregular que se situa sota l'ampit de les finestres i a la llinda de l'arcada de la torre. Destaca, a l'extrem dret, aquesta torre de planta rectangular i teulada de dues vessants, així com la cornisa suportada per arcuacions. El sòcol de l'habitatge ha sofert modificacions que impedeixen conèixer el seu disseny original.

## Història

L'edifici del número 18 del carrer Escola Industrial, inicialment fou utilitzat com a habitatge i actualment (2013) darrerament havia allotjat una oficina de CatalunyaCaixa. Com a conseqüències ha sofert reformes internes i externes que se centren en la zona del sòcol presentant una decoració amb carreus irregulars de pedra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cases Manent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].

## Enllaços externs

* Cases Manent Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cisterna de Casa Quartal

Cisterna de Casa Quartal és un aljub del poble de Peranera al municipi del Pont de Suert protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'estructura del castell de Peranera -se'n conserva l'església- aprofitada per a la construcció (entre els segles xviii i xix) de dues cases: la de l'Ardiaca i la Quartal. D'aquesta darrera destaca l'estructura de l'aljub o cisterna, sens dubte una de les parts més importants del castell que ens ha arribat. Són unes parets de pedra desbastada molt ben casada, cobertes per una volta d'aresta. Per la seva tipologia es pot datar entre els segles xiii i xiv. Tot i haver estat restaurada en època contemporània conserva tots els components originals. L'aigua arriba al dipòsit mitjançant un sistema de canalitzacions aèries. Aquest pot arribar a contenir fins a 20.000 litres. Al poble vell de Corroncui n'hi ha una de semblant. La cisterna és un element de gran importància en un castell, ja que permet la subsistència dels seus ocupants.

## Història

Les referències documentals més antigues del lloc de Peranera ens arriben a principis del segle xi, com a límit territorial de la vila de Raons. Als segles XIII, 1120, s'esmenta la fortificació de Peranera com a concessió de Mir Garreta, el propietari feudatari del castell, al monestir de Lavaix, d'un home de dit castell, en compensació dels mals que aquest havia produït al dit monestir. Durant el segle xiii el lloc i el castell passaran a formar part de la Baronia d'Erill. Actualment la part alta del poble es troba en ruïna total.

## Referències

* 1 2 «Cisterna de Casa Quartal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].
# Aegon Championships 2010

El torneig de Queens 2010, oficialment conegut com a AEGON Championships 2010 és una competició tennística professional que es juga sobre gespa i pertany a les sèries 250 de l'ATP. La 39a edició del torneig es va celebrar entre el 7 i el 13 de juny al Queen's Club de Londres, Anglaterra.

## Quadre individual masculí

| 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | R. Nadal | 7 | 4 | 6 |
| 16 | D. Istomin | 6$^4$ | 6 | 4 | 1 | R. Nadal | 6⁵ | 4 |
| 9 | J. Benneteau | 2 | 4 | | 8 | F. López | 7 | 6 |
| 8 | F. López | 6 | 6 | | | | | | 8 | F. López | 3 | 4 | |
| 3 | A. Murray | 4 | 6 | 6² | | | | | | M. Fish | 6 | 6 | |
| | M. Fish | 6 | 1 | 7 | | M. Fish | 6 | 6 | | | | | |
| 12 | M. Llodra | 7 | 6 | | 12 | M. Llodra | 4 | 4 | | | | | |
| 5 | M. Čilić | 6² | 2 | | | | | | | | | | | | M. Fish | 6$^3$ | 5 |
| | R. Schüttler | w/o | | | | | | | | | | | | 7 | S. Querrey | 7 | 7 |
| 11 | R. Gasquet | | | | | R. Schüttler | 7 | 6 | | | | | |
| 14 | D. Sela | 6 | 7 | | 14 | D. Sela | 5 | 4 | | | | | |
| 4 | A. Roddick | 4 | 6$^8$ | | | | | | | R. Schüttler | 7 | 5 | 3 |
| 7 | S. Querrey | 6 | 7 | | | | | | 7 | S. Querrey | 6⁹ | 7 | 6 |
| | M. Granollers | 4 | 6⁵ | | 7 | S. Querrey | 6 | 7 | | | | | |
| | X. Malisse | 6 | 4 | 6 | | X. Malisse | 3 | 5 |
| 2 | N. Đoković | 3 | 6 | 2 | | | | |

## Quadre doble masculí

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Daniel Nestor Nenad Zimonjić | 6 | 6 | |
| 5 | Mardy Fish Mark Knowles | 4 | 2 | | 1 | Daniel Nestor Nenad Zimonjić | 3 | 4 | |
| | Karol Beck David Škoch | 6 | 7 | | | Karol Beck David Škoch | 6 | 6 | |
| 6 | Robert Lindstedt Horia Tecău | 3 | 6$^3$ | | | | | | | Karol Beck David Škoch | 7 | 2 | [3] |
| 8 | Julien Benneteau Michaël Llodra | 6 | 6 | | | | | | | Novak Đoković Jonathan Erlich | 6⁶ | 6 | [10] |
| | Andrei Gólubev Denis Istomin | 4 | 1 | | 8 | Julien Benneteau Michaël Llodra | 7 | 3 | [6] |
| | Novak Đoković Jonathan Erlich | 4 | 7 | [10] | | Novak Đoković Jonathan Erlich | 6$^7$ | 6 | [10] |
| 2 | Wesley Moodie Dick Norman | 6 | 6⁶ | [3] | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre doble masculí PDF
Londres :
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
ATP World Tour 2010
< 2009
2011 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Om (grup)

Om va ser un grup musical català actiu del 1968 al 1971, liderat pel guitarrista Toti Soler. En la primera etapa, Om va acompanyar altres músics; així, destaca la gravació de l'acompanyament d'un tema de Maria del Mar Bonet del seu darrer single per a Concèntric, basat en un poema de Palau i Fabre (Jo em donaria a qui em volgués), l'acompanyament a un single de Joe Skladzien i, especialment, el primer dels dos LP que van formar l'àlbum Dioptria de Pau Riba.

## Discografia

Com a grup Om:
* Single (Vindrà la llum / Waiting of Godot) (Edigsa 1971).
* LP Om (Edigsa 1971) reeditat en CD amb el single com a bonus (PDI 1992, i PICAP 2009) i en vinil (Wah-Wah Records Sound 2010).
Com a banda d'acompanyament d'altres artistes
* Single Maria del Mar Bonet. Jo em donaria a qui em vulgués (Concentric 1969), dins el CD Primeres cançons (Blau-CDM).
* LP Pau Riba. Dioptría I (Concèntric 1969). Reeditat com a doble CD primer por PDI-Edigsa, i remasteritzat per K industria Cultural el 2006.
* Single Joe Skladzien. Home (Concèntric 1970).
* Single Toti Soler. Gent (Sol 1970), dins el CD More andergraun vibrations! (Hundergrum)
* LP Francesc Pi de la Serra. Disc-Conforme (Discophon 1971)

## Enllaços externs

* Pàgina sobre Om (en anglès) a The Spanish Progressive Rock Encyclopedia : {{format ref}} http://www.dlsi.ua.es/~inesta/Prog/SPE/om.html
* Revisió del disc 'Om' : {{format ref}} http://www.dlsi.ua.es/~inesta/LCDM/Discos/om_om.html

## Referències

* ↑ «"La Caja de Música": Lista de Correo». [Consulta: 9 gener 2021].
* ↑ «Band/Musician entry». [Consulta: 9 gener 2021].
* ↑ «LaFonoteca, Disco: Om» (en castellà). [Consulta: 9 gener 2021].
Viccionari
# Cap de la Costa de Treguany

El Cap de la Costa de Treguany és una muntanya de 796 metres que es troba al municipi de la Baronia de Rialb, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Autopista de la costa de Tunísia

L'autopista de la costa de Tunísia, o Autopista A1, uneix Tunis amb la regió del Sahel, amb un recorregut de 140 km, havent d'arribar properament a Sfax (el juliol del 2007 encara no hi arribava).
La primera secció oberta fou Tunis-Hammamet el 1986. El 1990 es va reprendre l'obra vers el sud i el 24 de juliol de 1993 es va posar en servei el tram d'Enfidha fins a Msaken (57 km); el tram Hammamet-Enfidha es va completar més tard. Les obres del tram Msaken-Sfax (98 km) haurien d'acabar el 2007. En un futur està previst l'arribada a la frontera amb Líbia.
De moment s'estan fent les obres d'enllaç a l'entorn de Mahdia-El Djem vers Sfax (37 km) i la variant de Sfax (6 km) amb cinc llocs de sortida, que està previst acabar el 2008. El tram fins a Gabès i després fins a la frontera encara estan en estudi.
El llocs de sortida o pagament són:
* 1. Fouchana
* 2. El Fahs
* 3. Hammam Lif
* 4. Mornag
* 5. Grombalia
* 6. Turki
* 7. Hammamet-Nord
* 8. Hammamet
* 9. Bouficha
* 10. Enfidha
* 11. Hergla
* 12. Sidi Bou Ali
* 13. Kalaa Kebira
* 14. Sousse
# José Saura Nagore

José o Josep Saura Nagore (Cartagena, 5 de juny de 1931 - Cartagena, 5 d'agost de 1999) va ser un ciclista català que fou professional entre 1956 i 1962. Els seus principals èxits foren dues victòries d'etapa una a la Volta a Catalunya i l'altra a la Volta a Andalusia. També competí en el ciclisme en pista on es proclamà Campió d'Espanya en velocitat i persecució.
De família murciana, el seu pare José i el seu germà Gabriel també foren ciclistes professionals.

## Palmarès en ruta

* 1956
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia
* 1959
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1961
** 1r al Gran Premi de la vila de Nogent-sur-Oise

## Palmarès en pista

* 1951
** Campió d'Espanya en Velocitat amateur
** Campió d'Espanya en Persecució amateur

## Referències

* ↑ «José SAURA NAGORE» (en italià). Museo del Ciclismo. [Consulta: 27 desembre 2024].
* ↑ «Josep Saura Nagore». Enciclopèdia de l'Esport Català. [Consulta: 27 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a www.sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Francisco Calvo Serraller

Francisco Calvo Serraller (Madrid, 19 d'abril de 1948 - Madrid, 16 de novembre de 2018) fou un historiador, assagista, crític d'art i catedràtic universitari espanyol.
Doctor en Filosofia i Lletres en l'especialitat d'Història de l'Art per la Universidad Complutense, de la qual fou catedràtic d'Història de l'Art Contemporani des de 1989. Fou membre de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando des de 2001.
Va ser director del Museu del Prado durant cent dies. Fou col·laborador habitual del diari El País, des de la seva fundació el 1976, especialment en la seva revista Babelia. Va ser proposat per ocupar la càtedra de Jorge Oteiza de la Universitat Pública de Navarra en substitució de Pedro Manterola.
Va participar en els cursos d'estiu i seminaris de la Universitat Internacional Menéndez Pelayo, dirigint els titulats Les arts de la sensualitat (1988), L'escultura actual: nova dimensió artística en relació amb l'àmbit internacional (1988), Paisatge artístic per un cap de segle (1989) i La influència de Velázquez en l'art contemporani (1990).
Entre les exposicions de les quals fou comissari destaquen Natures espanyoles (1940-1987), d'octubre de 1987 a juny de 1988; El segle de Picasso (gener de 1988), englobada juntament amb altres tres sota el títol Cinc segles d'art espanyol. També va ser el coordinador de la sèrie Conceptes fonamentals en la Història de l'Art Espanyol de l'editorial Taurus.
Bona part dels seus treballs es van centrar en la història de la pintura espanyola entre finals del segle xix i del xx.

## Obres destacades

* España, medio siglo de arte de vanguardia (1985)
* El arte visto por los artistas (1987)
* Vanguardia y tradición en el arte español contemporáneo (1989)
* La novela del artista (1991)
* Enciclopedia del arte español contemporáneo (1992)
* Breve historia del Museo del Prado (1994)
* La imagen romántica de España. Arte y arquitectura del siglo XIX (1995)
* El Greco (1995)
* Las Meninas de Velázquez (1996)
* Columnario. Reflexiones d'un crítico de arte (1998)
* Libertad de exposición. Una historia del arte diferente (2000)
* El arte contemporáneo (2001).
* Los géneros de la pintura (2005)

## Referències

* ↑ «Muere Francisco Calvo Serraller, crítico y exdirector del Museo del Prado» (en castellà). abc.
* ↑ Biografia de Calvo Serraller al web del Museo del Prado