OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chastèl

Chastèl (en francès Chastel-sur-Murat) és un municipi francès situat al departament de Cantal i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 129 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chastel-sur-Murat era de 129 persones. Hi havia 51 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 19 parelles amb fills i 16 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 79 habitatges, 50 eren l'habitatge principal de la família, 26 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 71 eren cases i 8 eren apartaments. Dels 50 habitatges principals, 36 estaven ocupats pels seus propietaris, 13 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 5 en tenien dues, 15 en tenien tres, 18 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 23 habitatges hi havia un automòbil i a 25 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Chastel-sur-Murat el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 80 persones, 64 eren actives i 16 eren inactives. De les 64 persones actives 62 estaven ocupades (30 homes i 32 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 16 persones inactives 6 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 2 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Chastel-sur-Murat hi havia 16 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.092 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ proposat per la secció local de l'IEO
* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles

## Enllaços externs

* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cubilla

Cubilla és un municipi espanyol ubicat a la província de Sòria, dins la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Pertany a la comarca de Pinares.

## Referències

* ↑ «Cubilla» (en castellà). [Consulta: 1r març 2024].
* ↑ Soria, Montes de. «Zonas Reguladas» (en castellà). Arxivat de l'original el 2024-03-01. [Consulta: 1r març 2024].
# Wangyanita

La wangyanita és un mineral de la classe dels sulfurs.

## Característiques

La wangyanita és un sulfur de fórmula química PdNi₈S₈. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d’octubre de l'any 2024. Encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema isomètric.
Segons la classificació de Nickel-Strunzpertany a «02.B - Sulfurs metàl·lics, M:S > 1:1 (principalment 2:1), amb Ni» juntament amb altres minerals com la hauchecornita o la pentlandita. L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del museu Yifu, a la Universitat de geociències de la Xina, a la República Popular de la Xina, amb el número de catàleg: SW-JM1569108.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Stillwater, situada al comtat de Sweet Grass (Montana, Estats Units). Aquesta mina estatunidenca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Wangyanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 desembre 2024].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 82». European Journal of Mineralogy, 36, 6, 09-12-2024, pàg. 1005–1010. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-1005-2024 [Consulta: 10 desembre 2024].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With Ni». Mindat. [Consulta: 10 desembre 2024].
# Aliano

Aliano és un municipi situat al territori de la província de Matera, a la regió de la Basilicata, (Itàlia). Aliano limita amb els municipis de Gorgoglione, Missanello, Roccanova, Sant'Arcangelo i Stigliano. Situat en la zona nord de la ciutat, limita amb els següents barris: al nord-oest amb Scampia, a l'oest amb Miano, al sud amb San Carlo all'Sorra i al sud-est amb San Pietro a Patierno; a més, al nord limita amb el municipis de Arzano i al nord-est amb el de Casavatore. Té una superfície de 2,94 km² i una població de 42.827 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1861 | 1881 | 1901 | 1921 | 1936 | 1961 | 1981 | 2001 | 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 1.748 | 1.818 | 1.537 | 1.535 | 1.964 | 2.188 | 1.706 | 1.284 | 975 | 967 | 880 |

## Etimologia

* ↑ «Statistiche Istat». [Consulta: 7 gener 2021].
El topònim és la contracció de secondo miglio (segona milla), estant situat a una distància de dues milles del centre de la ciutat, com és assenyalat per un miliario en la via Atellana. Segons altres hipòtesis, el nom deriva de la família romana dels Secondili o de la seva ubicació geogràfica, prop dels pujols Secondili.

## Història

Secondigliano va ser un casal de Nàpols i després municipi autònom de 1861 a 1926, any en què va ser incorporat a la ciutat de Nàpols. En els anys 50 del segle XX, el barri va experimentar una expansió urbanística que es va intensificar durant les tres dècades posteriors, la qual cosa li va conferir una estructura urbana molt moderna.
# Torretas

Torretas (en francès Tourrettes) és un municipi francès situat al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | - | - | 511 | 702 | - | - | 735 | - |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | - | 780 | - | - | - | 742 | - | 691 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 556 | - | - | - | - | - | - | - | - |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 573 | 743 | 897 | 1 067 | 1 375 | 2 180 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Marie Poujol | |
| 2008- | Camille Bouge | |

## Referències

* ↑ Forma adoptada per la viquipèdia occitana
# João Capistrano de Abreu

João Capistrano d'Abreu (Maranguape, Ceará, 23 d'octubre de 1853 - Rio de Janeiro, 13 d'agost de 1927) va ser un historiador brasiler. Un dels primers grans historiadors de Brasil, va treballar també en els camps de l'etnografia i de la lingüística. La seva obra és caracteritzada per una rigorosa recerca de les fonts i per una visió crítica dels fets històrics.

## Biografia

Va realitzar els seus estudis primaris i secundaris a Fortaleza i Recife, traslladant-se a Rio de Janeiro el 1875. En aquesta ciutat es va emprar en la famosa Llibreria Garnier, passant a col·laborar en el periòdic Gazeta de Notícias. Nomenat oficial de la Biblioteca Nacional (1879), es va inscriure en un concurs oficial del Col·legi Pedro II per a una plaça de professor de Corografía i Història de Brasil (1883). La tesi que va presentar versava sobre el descobriment de Brasil i el seu desenvolupament el segle xvi, considerada com una de les més importants obres en historiografia d'història de Brasil. Aprovat, va prendre possessió del càrrec en 23 de juliol de 1883, havent-lo exercit fins a 1899, quan Epitácio Pessoa, llavors ministre de Justícia, va determinar annexionar l'ensenyament d'història de Brasil amb el d'història universal. En senyal de protesta, Capistrano va rebutjar donar lliçons de la nova disciplina, preferint mantenir-se disponible per dedicar-se a la recerca.

## Obres

* Estudo sobre Raimundo da Rocha Lima (1878)
* José de Alencar (1878)
* A língua dos Bacaeris (1897)
* Capítulos de História Colonial (1907)
* Dois documentos sobre Caxinauás (1911-1912)
* Os Caminhos Antigos e o Povoamento do Brasil (1930)
* O Descobrimento do Brasil
* Ensaios e Estudos (1931-33, póstumo)
* Correspondência (1954, póstuma)

## Referències

* 1 2 3 4 «João Capistrano De Abréu». Biografias.es. [Consulta: 13 febrer 2022].
* 1 2 3 «João Capistrano De Abréu». Biografías y vidas. [Consulta: 13 febrer 2022].
* 1 2 «Capistrano de Abreu». Encyclopedia Britannica, 19-10-2021. [Consulta: 13 febrer 2022].

## Bibliografia complementària

* Francisco Iglésias, Historiadores do Brasil: capítulos de histografia brasileña. Río de Janeiro: Ed. Nova Fronteira; Belo Horizonte: Ed. UFMG, 2000. 256p. ISBN 85-209-1056-4.
# Mas Grau (Bescanó)

Can Masgrau o Mas Grau és una masia del poble d'Estanyol, al municipi de Bescanó (el Gironès) protegit com a bé cultural d'interès local.
Es tracta d'un conjunt d'edificacions adossades en diferents èpoques. El mas és edificat aprofitant l'estructura del fortí medieval. L'any 1425 es produí un terratrèmol que devastà la zona. Per aquest motiu els masos de la contrada solen ser de dates posteriors. Això no obstant, l'antic fortí del Comtat de Cabrera subsistí al sisme i una part ha arribat fins als nostres dies. A principis del segle xvii es feu un mas aprofitant part de l'antiga estructura. L'any 1980 el conjunt fou restaurat per l'arquitecte gironí Joan M. Ribot.
La part més antiga és medieval i està formada per dues naus perpendiculars amb volta de pedra i encanyissat, porta i finestra d'arc de mig punt i trapa per a pujar a la part superior. Als murs s'obren espitlleres d'arc i algunes posteriors d'arma de foc. La casa pairal pròpiament dita és de tres crugies paral·leles, dues plantes i teulada a dues vessants. A la façana té una finestra renaixentista amb frontó triangular. El pati tancat i els porxos són més tardans.

## Referències

* ↑ VISSIR3, ICGC
* 1 2 «Can Masgrau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 novembre 2012].
# El dia dels morts

El dia dels morts és una pel·lícula estatunidenca dirigida per George A. Romero, estrenada l'any 1985. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després de la invasió planetària dels morts vivents, un petit grup arriba en helicòpter per a trobar eventuals supervivents. A la base militar la tensió és forta entre les dues faccions presents: els militars i els científics. Els militars són partidaris de l'extermini implacable dels zombis mentre els científics investiguen un mitjà a fi d'erradicar la contaminació. A banda, un mort vivent diferent, perquè expressa emocions humanes, ha estat domesticat per un dels científics.

## Al voltant de la pel·lícula

* El pare de l'actriu Lori Cardille també va actuar a La nit dels morts vivents.
* El començament de la pel·lícula serveix d'introducció a «M1TA1», cançó del grup Gorillaz.
* En l'escena on el professor Logan dona objectes a Boubou, el llibre que li dona és Salem's Lot de Stephen King, un llibre fantàstic sobre vampirs que envaeixen una ciutat.

## Referències

* ↑ esadir.cat. El dia dels morts. esadir.cat.
* ↑ «Day of the Dead». The New York Times.
# Sent Cristòu de Rodièra

Sent Cristòu de Rodièra (en francès Saint-Christol-de-Rodières) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Paola Muñoz Grandón

Paola Andrea Muñoz Grandón, (Santiago de Xile, 13 d'abril de 1986), és una ciclista xilena, actualment a l'equip Bizkaia-Durango. Competeix en ruta i en pista. Ha participat en els Jocs Olímpics de 2012 i 2016..

## Palmarès
### Palmarès en ruta

* 2007
** Campiona de Xile en ruta
* 2008
** Campiona de Xile en ruta
* 2010
** Campiona de Xile en ruta
* 2012
** Campiona de Xile en ruta
* 2014
** Medalla d'or als Jocs sud-americans en ruta
** Campiona de Xile en ruta
* 2015
** 1a al Clàssic de la Federació Veneçolana de Ciclisme
* 2017
** 1a al Gran Premi de Veneçuela
* 2017
** 1a als Campionats Panamericans en ruta
** Campiona de Xile en ruta
** 1a al Trofeu Vila de Noja
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Costa Rica

### Palmarès en pista

* 2012
** 1a als Campionats Panamericans en Puntuació

## Referències

* ↑ «La mujer dorada que triunfa en el deporte masculino» (en castellà). Bikeback. Arxivat de l'original el 10 agost 2015. [Consulta: 8 juny 2015].
* ↑ «Ciclista Paola Muñoz fue Top Five en Mundial Danés» (en castellà). La Nación. [Consulta: 1r abril 2010].
* ↑ «Paola Muñoz se despidió de Londres tras abandonar carrera» (en castellà). La Nación. [Consulta: 29 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Sa Barrala

Sa Barrala és una possessió del terme municipal de Campos, Mallorca situada al migjorn, entre el salobrar de Campos i la ribera de la mar (platja del Trenc), de terres extenses i parcialment cobertes de pinar.

## Història

En temps de dominació islàmica era l'alqueria Adaya o Addaia. El 1269 fou venuda per Pere Falcs a Guillema, muller de Pere Barral. Del costum d'anomenar les dones amb el llinatge del marit acabat amb -a (Barral -> Barrala) prové el nom actual, documentat els anys 1279, 1280 i 1295. El 1414 Bartomeu Vallfogó la va vendre a Pere Descatlar. A principis del segle xvi n'era propietari Pere Abrí-Descatlar, que també era propietari de les possessions de la Serra de Tramuntana Massanella (Selva) i Comafreda (Escorca), entre les quals es produïa transhumància (l'estiu a la serra i l'hivern a Sa Barrala). El 1818 n'era propietari Jordi Abrí-Descatlar, marquès del Palmer. Fou establerta el 1953 pels hereus de Jaume Burguera.

## Construccions

Les cases de la possessió estan formades per diversos bucs disposats en forma d'"U" que formen una clastra oberta pel migjorn. Tenen dues altures i estan construïdes amb la tècnica de pedra en verd i filades de carreus de marès amb cobertura de teulada de doble vessant cap al frontis. També s'hi troben, aïllades, de les cases principals unes pallisses de planta rectangular i dues altures, també construïdes de pedra en verd i quatre torres de molí, una d'elles de planta circular i les altres de planta quadrangular.
El buc de l'esquerra, entrant per la clastra, té la façana llisa, de color arena, i presenta un portal de llinda i un altre també de llinda sobre sis graons, tres finestres rectangulars de llinda, i un pou encastat a la façana. Al primer pis hi ha tres finestres rectangulars i dues balconeres, totes elles de llinda. El segon pis està format per uns porxos d'embigat de llenyam sobre unes pilastres quadrangulars de maons. El fumeral duu inscrita la data 1957.
El buc central té tres alçades amb una façana color cru llisa. A la planta baixa hi ha un portal de llinda i dues finestres rectangulars de llinda. A les altres dues plantes n'hi ha tres de finestres rectangulars i de llinda a cadascuna.
El cos de la dreta presenta una successió de cinc portals d'arc de mig punt allindanats. En el primer pis hi ha quatre finestres rectangulars de llinda sense ampit.

## Referències

* ↑ Aguiló, C.; Gulsoy, J. «Sa Barrala, nom català de l'alqueria Adaya (Addaia)». A: Toponímia i etimologia. 18. L'Abadia de Monserrat, 2002, p. 189 (Biblioteca Miquel dels Sants Oliver). ISBN 9788484154211.
* 1 2 3 4 5 Roser, G i al. «Sa Barrala». A: Catàleg de Béns Patrimonials de Campos (pdf). III. Ajuntament de Campos, Gener 2006, p. 763-766 [Consulta: 14 setembre 2017]. Arxivat 2014-09-17 a Wayback Machine.
# Can Remigio

Can Remigio és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres de dues plantes i coberta a façana. Consta de dues obertures, una per planta, amb marcs de pedra. La porta té una gran llinda de forma rectangular decorada amb els baixos relleus d'una ferradura a cada costat i d'un escut o emblema central que conté una enclusa, tres ferradures i la llegenda "Jacob 1561" (a més d'altres parts de difícil lectura). A la part esquerra de la llinda hi ha, inscrita en molt baix relleu, una mena de ballesta de factura presumiblement més moderna.
La finestra superior, enganxada amb la llinda per tres blocs sustentats, té l'ampit i els muntants amb motllures que retallen els angles i amb pinacles a la base.
Dos llums antics de ferro penjats a banda i banda de la porta clouen i emmarquen aquest edifici.
Es poden observar unes obres de reforma del sostre, on s'ha alçat un metre de paret sobre la línia de la teulada.

## Història

La llinda de la porta principal té la data de 1561 i, possiblement, era l'establiment i/o l'habitatge d'un ferrer.
A la llinda de la finestra hi ha la inscripció abreviada de "Iesus" (IHS), comuna en llindes i llegendes d'inscripcions.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Remigio». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Don Terrible Buñuelos

Don Terrible Buñuelos és un personatge de ficció creat per Alfons Figueras i Fontanals el 1975 mentre treballava per Editorial Bruguera. Les aventures d'aquest personatge es van publicar dins de les edicions de Supercarpanta i Supermortadelo, abans de ser recopilats per la colección Olé.

## Referències

* ↑ «2002. Alfons Figueras». [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ «El blog de Juan Antonio Oros». [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «Mis inolvidables tebeos». [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «Tebeosfera». [Consulta: 25 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Entrevista 1972 a Alfons Figueres i Fontanals Arxivat 2023-02-25 a Wayback Machine.
* Ibáñez parla d'Alfons Figueres i Fontanals
# Can Ribes (Riudarenes)

Can Ribes és una masia de Riudarenes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular de dos pisos i de tres crugies amb coberta a dues vessants laterals. El portal és impostat amb llinda de pedra monolítica i les finestres també son de pedra, una d'elles d'arc conopial. A l'interior hi ha una sala central i la cuina al fons. A la dreta hi ha les quadres i a l'esquerra una altra habitació. L'escala que mena al pis de dalt és de pedra. Les obertures són de pedra monolítica, una de les finestres de la façana té inscrita la data de 1666. La coberta d'encavallat de fusta es troba en mal estat i s'ha apuntalat amb un pilar de formigó. El paviment és de toves. Les construccions annexes encara estan en un estat més ruïnós amb els sostres enfonsats.

## Referències

* ↑ «Can Ribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Can Riera (les Franqueses del Vallès)

Can Riera és una obra del municipi de les Franqueses del Vallès (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de petites dimensions, de planta rectangular. La façana principal està orientada a migdia. Consta de tres crugies paral·leles i dos pisos d'alçada. La teulada està coberta a doble vessant. Ha estat reformada. Està arrebossada i té còdols de riu adossats a la façana, tot i així, conserva l'estructura original. En el centre de la façana té un arc de mig punt dovellat i al seu damunt, marcant l'eix de simetria, hi ha una finestra d'estil gòtic d'arc conopial i representacions de figures humanes i animals a l'arrencada de l'arc. Hi ha també una altra petita finestra, senzilla, també d'arc apuntat. En el portal hi ha una mena d'escut amb un rostre humà al seu interior.

## Història

La casa no conserva cap documentació perquè ha passat per diverses mans. La casa va ser comprada en subhasta pels propietaris de Can Viure, gran propietat que se situa al costat. L'any 1977 la casa va ser reformada a l'interior i a la façana, en aquesta reforma varen treure una finestra d'estil gòtic, semblant a l'altra lateral. Apareix documentat un Riera en el fogatge de 1553. Possiblement la casa es va construir en aquesta època, ja que la seva estructura sembla d'una sola tongada constructiva i les seves finestres són del segle XVI.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Riera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Sant Pèire de Bagarri

Sant Pèire de Bagarri (en francès Le Bourguet) és un municipi francès situat al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 25 | 31 | 20 | 23 | 20 | 22 | 23 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Pierre Longo | |
| 2008- | Daniel Rouvier | |
# La Martra

La Martra (en francès La Martre) és un municipi francès situat al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 26 | 46 | 51 | 61 | 85 | 133 | 160 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Raymonde Carletti | PS |

## Referències

* ↑ Forma adoptada per la viquipèdia occitana
# Lo Tinhet

Lo Tinhet (en francès Le Tignet) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 267 | 397 | 643 | 1.123 | 1.945 | 2.763 | 3.024 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | René Debruyne | Divers droite |
| 2008- | Dominique-Jacques Bégard | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
# Sant Cesari de Sianha

Sant Cesari (en francès Saint-Cézaire-sur-Siagne) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1099 | - | 1086 | 1332 | 1216 | - | 1098 | - | 1486 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | 1417 | - | 1399 | 1319 | 1296 | 1227 | 1286 | 1208 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1207 | 1240 | 1043 | 754 | 680 | 830 | 689 | 669 | 677 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 715 | 809 | 1046 | 1578 | 2182 | 2840 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1932-1935 | Théodore Rey | |
| 1935-1971 | François Laugier | |
| 1971-1985 | Marcel Andreïs | |
| 1985- | Maxime Coullet | Divers droite |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
# Salagrifon

Salagrifon (en francès Sallagriffon) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava. La parla pròpia del territori és una varietat alpina del lígur i no pas l'occità

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 24 | 26 | 31 | 47 | 47 | 54 | 53 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Pierre Giroud | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
* ↑ Municipis dels Alps Marítims