OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rentador públic (Castelló d'Empúries)

Rentador públic és un safareig del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Situat al paratge conegut com el Pla de Sant Francesc, fora del nucli emmurallat de Castelló, seguint el cabal del Rec del Molí, després de passar per la Farinera (actual Ecomuseu).
De planta més o menys triangular, el conjunt té forma d'atri porticat amb un gran safareig central. La galeria que circula al voltant del rentador pròpiament dit, està coberta per teulada a una sola vessant, de teula àrab, sustentada per un embigat de cairats i llates de fusta. Aquesta coberta es recolza damunt d'una sèrie de columnes toscanes de base cilíndrica, amb fust llis i capitell dòric, que s'assenten damunt del rentador. Els murs que delimiten el recinte i donen accés a l'interior del porxo, estan bastits mitjançant una successió d'arcs de mig punt sustentats per pilars de planta quadrada i bastits amb maó vist. Per sobre del nivell del porxo, estan rematats per un mur sèrie de pilars rectangulars, a manera de merlets. Al bell mig del safareig destaca el brollador, a manera de font.

## Història

El safareig públic de Castelló d'Empúries fou construït l'any 1863, però incorpora elements de l'antic convent de Sant Francesc, edificat l'any 1264 prop d'aquesta zona, i que perdurà fins a l'any 1835. El 1843, el convent de Sant Francesc ja estava totalment enrunat.
Amb la desamortització de Mendizábal, iniciada l'any 1836, la família Delhom de Castelló va comprar el solar, amb l'hort i les ruïnes del convent, obtinguent així tots els drets i les accions sobre la part de les parets del convent i de l'església.
Tot indica que les columnes toscanes documentades al rentador devien formar part del claustre de l'antic convent dels franciscans (segles XVI-XVII).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Rentador públic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Roques de Totlomón

Les Roques de Totlomón és una muntanya de 1.810 metres que es troba al municipi de Queralbs, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serral de l'Abellar

La Serral de l'Abellar és una serra situada al municipi de Pontons a la comarca de l'Alt Penedès, amb una elevació màxima de 913,9 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cantó de Châlons-en-Champagne-2

El cantó de Châlons-en-Champagne-2 és un cantó francès del departament del Marne, situat al districte de Châlons-en-Champagne. Té 10 municipis i part del de Châlons-en-Champagne.

## Municipis

* Aigny
* Châlons-en-Champagne (part)
* Condé-sur-Marne
* Les Grandes-Loges
* Isse
* Juvigny
* Recy
* Saint-Étienne-au-Temple
* Saint-Martin-sur-le-Pré
* La Veuve
* Vraux

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1988 | Bruno Bourg-Broc | UDR, després RPR |
| 1988-2011 | Philippe Michelot | RPR, després PR |
| 2011- | Rudy Namur | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Toó

Toó (Θόων en grec antic) és un gegant de la mitologia grega. Apol·lodor, a la Biblioteca, el fa nascut de Gea i de la sang d'Úranos, que va caure durant la seva emasculació sobre Gea (la Terra). Igual que el gegant Àgrios, Toó va ser mort durant la Gigantomàquia per les Moires amb maces de bronze. Com que els gegants només podien perdre la vida de manera permanent si els mataven simultàniament una divinitat i un mortal, Hèracles el rematà amb una fletxa quan era estirat a terra.

## Referències

* ↑ Pseudo-Apol·lodor. Biblioteca (vol. I). Fundació Bernat Metge, 2010, p. 120. ISBN 978-84-9859-152-1.
* ↑ «A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, Thoon». [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, I, 6, 2
# Cantó de Castèlnau de Montratièr

El cantó de Castèlnau de Montratièr és un cantó francès del departament de l'Òlt, situat al districte de Caors. Té 7 municipis i el cap és Castèlnau de Montratièr.

## Municipis

* Castèlnau de Montratièr
* Cesac
* Flaunhac
* L'Espitalet
* Pèrn
* Senta Alàusia
* Sent Pau de Laubreçac

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1988 | Emile Vaysse | MRG |
| 1988-2001 | Roger Gisbert | PS |
| 2001- | Jean-Claude Bessou | PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.361 | 3.599 | 3.396 | 3.428 | 3.496 | 3.632 | 3.923 |
# Mas Puig de Caneres

Mas Puig de Caneres és una masia del municipi de Darnius (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un gran mas que s'aixeca en un dels costats de la muntanya, a uns tres quilòmetres del poble. Té planta rectangular, i disposa de planta baixa i dos pisos. La uniformitat d'aquest esquema, tant en planta com l'alçat, només es trenca per una gran balconada oberta a la cantonada sud-oest. El ferro fou el material emprat per la seva construcció recent. La resta d'obertures no ofereixen cap particularitat especial. La coberta és a dues aigües, sustentada per cairats de fusta. A migdia de la casa s'aixequen diferents cossos, destinats antigament a estables i magatzems. Són construccions amb grans i altes arcades de mig punt. Estan cobertes amb teulades a dos aigües sustentades per cairats de fusta avui desapareguts. Com a element a part, esmentem la capella que hi ha en el mas. Està dedicada a Sant Vicenç Ferrer, i es tracta d'una construcció de petites dimensions amb planta rectangular. L'extrema senzillesa domina tota l'arquitectura, amb una façana on només s'hi ha practicat una petita porta adovellada i petites obertures rectangulars, a més de la construcció d'un campanar de cadireta de dues pilastres sense arc. La coberta consisteix en una volta de maó.

## Història

A les llindes de les obertures es llegeixen dates del segle xvi (1595) i XVII. L'aspecte més curiós de la història d'aquest mas fou la notícia de Monselvatge respecte a una tradició que creia en l'existència d'un antic monestir, avui en runes, prop de la casa principal. La realitat no sembla coincidir amb la tradició. En aquest cas és molt possible que una vaga idea transmesa oralment i el fet que hi ha antics estables d'una certa noblesa duguessin a Monselvatge a una suposició poc fonamentada.

## Referències

* 1 2 «Mas Puig de Caneres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Sant Pere de Navata

Sant Pere de Navata o Sant Pere de Can Miró és una església situada al petit veïnat de Can Miró al sud-est de la vila de Navata (l'Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església de Sant Pere, antiga parròquia de Navata, apareix documentada, per primera vegada, l'any 1019, quan fou donada a la Canònica de la Seu de Girona.
L'edifici de l'església parroquial actual no és el primer existent a Navata, doncs, sinó que abans va ser edifici parroquial aquest d'estil romànic, dels segles XII-XIII. És un temple d'una sola nau,de planta rectangular, amb volta lleugerament apuntada, orientada a sol ixent, absis semicircular i coberta de teula a dues vessants. El mur de migdia té tres finestres de mig punt, que il·luminen l'interior. La porta d'accés, a ponent, és allindanada, amb timpà semicircular i cinc arquivoltes d'arc de mig punt decorades i amb motllura guardapols exterior. Les quatre columnes situades a banda i banda de la porta tenen també decoració, les dues immediates a l'entrada són de tipus salomònic i als capitells hi ha relleus amb temes vegetals i animals. Al timpà hi ha esculpit l'"Agnus Dei". La porta d'accés conserva l'antiga ferramenta romànica. A la part central de la façana hi ha una obertura d'arc de mig punt, i a la part superior, un petit campanar de cadireta d'un sol arc, afegit posteriorment. L'absis té una finestra d'arc de mig punt, i al parament lateral de migdia hi ha tres finestres, també d'arc de mig punt. Al paviment hi ha una inscripció funerària del 1629 dedicada a Pere Puig últim rector de Navata abans que es construís l'església nova. Al mur del presbiteri hi ha vestigis de pintures murals romàniques, probablement del segle xii i del mateix cicle que les d'Osormort. En procedeix la imatge de la Mare de Déu de Navata, conservada al Museu Nacional d'Art de Catalunya, feta d'alabastre de Beuda, gòtica, policromada; Maria, lleugerament inclinada, dempeus, sosté l'Infant amb la mà esquerra, amb un estil que fa pensar que fou esculpida a la primera meitat del segle xiv.
L'ús de Sant Pere de Navata fou cedit temporalment a una comunitat cristiana ortodoxa russa, que hi celebra la divina litúrgia els diumenges al matí, presidida per un sacerdot ortodox català, amb uns cants litúrgics bizantins de gran qualitat.

## Referències

* 1 2 3 «ESGLÉSIA VELLA DE SANT PERE». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 maig 2021].
# Serra de Bufadors

La Serra de Bufadors és una serra situada al municipi de Santa Maria de Besora, a la comarca d'Osona i el de Ripoll, a la comarca del Ripollès, amb una elevació màxima de 1.006 metres, el turó Gran de Bufadors.
El nom de 'bufadors' ve del soroll que sovint se sent quan l'aire circula entre les cavitats de les roques, on predominen els gresos en els quals, a causa de la forta inclinació dels materials, s'hi han produït esquerdes.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Serra de Bufadors». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mata-Perelló, Josep M.; Sanz Balaguer, Joaquim «Recorregut de recerca geològica i mineralògica per las subcomarques osonenques del Bisaura i del Lluçanès: des de Santa Maria de Besora al Collet, al Santuari dels Munts, Sobremunt i a Sant Bartomeu del Grau» (pdf). Xaragall. Revista de Ciències de la Catalunya Central, 6, 2014 [Consulta: 17 febrer 2021].
* Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
# Coll dels Gironesos

El Coll dels Gironesos és una muntanya de 399 metres que es troba entre els municipis de Corbera d'Ebre i de Gandesa, a la comarca de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Caffè sospeso

El caffè sospeso (italià) o cafè suspiso (napolità) (lit. ‘cafè suspès’) és una iniciativa que invita a dur a terme una acció solidaria, sense ànim de lucre i basada en la confiança. Aquesta iniciativa consisteix a deixar pagat anticipadament un cafè, perquè algú que no té recursos per a comprar-lo pugui prendre-se'l. Aquesta idea va sorgir a Nàpols, Itàlia, i gràcies a les xarxes socials s'està estenent a diferents països, amb molt bona resposta de la gent. Als països de parla castellana s'anomena "café pendiente". Primerament s'invita a bars i locals perquè es sumin al projecte i se'ls explica el funcionament bàsic de la iniciativa. Els establiments que volen participar tindran un distintiu identificatiu que farà que es reconegui el local com adherit a la iniciativa.

## Referències

* ↑ «Caffè sospeso: cos'è? Tutto quello che devi sapere» (en italià). Caffe Aiello srl, 02-05-2018. Arxivat de l'original el 2020-09-19. [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «Café Pendiente» (en castellà). Café Pendiente Chile, 12-05-2016. Arxivat de l'original el 20/9/2019. [Consulta: 29 març 2021].

## Enllaços externs

* http://www.cafependiente.org.mx
* http://noticieros.televisa.com/programas-respuesta-oportuna/1401/iniciativa-cafe-pendiente/
# Cantó de Bayon

El cantó de Bayon és un cantó francès del departament de Meurthe i Mosel·la, situat al districte de Lunéville. Té 27 municipis i el cap és Bayon.

## Municipis

* Barbonville
* Bayon
* Blainville-sur-l'Eau
* Borville
* Brémoncourt
* Charmois
* Clayeures
* Damelevières
* Domptail-en-l'Air
* Einvaux
* Froville
* Haigneville
* Haussonville
* Landécourt
* Lorey
* Loromontzey
* Méhoncourt
* Romain
* Rozelieures
* Saint-Boingt
* Saint-Germain
* Saint-Mard
* Saint-Rémy-aux-Bois
* Velle-sur-Moselle
* Vigneulles
* Villacourt
* Virecourt

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | M. Audier | radical |
| 19..-1988 | Marcel Audibert | UDSR, després divers droite |
| 1988-1994 | Daniel Reiner | PS |
| 1994-2011 | Maurice Villaume | PCF |
| 2011- | Christophe Sonrel | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 11.971 | 12.957 | 12.376 | 12.173 | 11.931 | 12.063 | 13.130 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Gomfoteri

El gomfoteri (Gomphotherium) és un tipus de proboscidi extint. Aquest gènere inclou diverses espècies que visqueren entre el Miocè inferior i el Pliocè inferior. El gomfoteri mesurava uns tres metres d'alçada a l'espatlla i era similar en molts aspectes als elefants actuals. Aquest proboscidi tenia quatre ullals: dos al maxil·lar superior i dos al seu allargat maxil·lar inferior. Probablement feia servir els ullals per desarrelar plantes.
El gomfoteri es desenvolupà al Miocè inferior a Nord-amèrica i després s'estengué al Vell Món. S'han trobat fòssils d'aquest gènere a Alemanya, Àustria, França, Kansas (Estats Units), el Pakistan, Namíbia i Kenya.
Gèneres de proboscidis :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Mammalia
Superordre: Afrotheria
Clade: Tethytheria :
# Cantó de Gramat

El cantó de Gramat és un cantó francès del departament de l'Òlt, situat al districte de Gordon. Té 12 municipis i el cap és Gramat.

## Municipis

* Albinhac
* Lo Bastit
* Viá
* Carlucet
* Coson
* Gramat
* La Vèrnha
* Mièrs
* Padirac
* Rinhac
* Ròcamador
* Tegrà

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-2004 | Jean Dumas | RPR |
| 2004- | Maxime Verdier | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 6.023 | 6.440 | 6.391 | 6.818 | 6.740 | 7.022 | 7.329 |
# Font i safareig del Pedró

Font i safareig del Pedró és un monument del municipi de l'Escala inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a l'oest del nucli antic de la població de l'Escala, als peus del puig del Pedró, davant l'avinguda Francesc Macià i formant cantonada amb el carrer de l'Empordà.
Conjunt de planta rectangular format per la font pròpiament dita i, al seu costat, el safareig públic. Ambdues estructures es troben a un nivell inferior respecte al nivell de circulació actual del carrer. La font està formada per un cos rectangular que presenta un gran arc de mig punt al frontal, per accedir als brolladors. Està bastit amb carreus de pedra ben desbastats lligats amb morter de calç, damunt d'una línia d'imposta motllurada. A l'interior, l'aigua brolla a través de tres sortidors instal·lats en un banc d'obra. Al frontal s'hi pot llegir l'any de construcció, "1736", i el lema "SI OBRES,TANCA". A través d'una canal situada al paviment, l'aigua s'escola per sota del carrer cap a la desembocadura del rec Ter Vell. A la font s'hi accedeix mitjançant unes escales d'obra, situades a peu del carrer.
Al costat sud de la font, separat per una tanca de pedra i morter, hi ha el safareig. De planta rectangular i amb unes mesures força grans, el safareig està bastit amb carreus de pedra ben desbastats, amb les peces superiors esbiaixades per facilitar el rentat. Envoltant el perímetre hi ha una canalització que recollia l'aigua sobrant, i la conduïa cap enfora, a través del mur de pedra. A l'extrem sud, el safareig presenta un dipòsit a manera d'abeurador.

## Història

La font fou bastida l'any 1796, prop del camí d'entrada al poble de l'Escala, sota el conceptes sanitaris promoguts per la il·lustració. Aquesta aigua provenia de la Fornaca, a un quilòmetre i mig, mitjançant una canalització subterrània amb un sistema de decantació. Deu pilars de pedra en línea recta marcaven el curs i feien de respirador perquè l'aigua pogués circular.
L'any 1887 es construeix el rentador a tocar el rec del Molí per aprofitar l'aigua corrent.
Finalment, l'any 1916, l'alcalde Joan Baptista Gou i de Palol, inaugura l'aigua corrent a la vila.
Encara avui en dia es pot apreciar sobre la font la inscripció "Si obre, tanca" amb la data "1796".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Font i safareig del Pedró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].

## Vegeu també

* Torre del Pedró
* Museu de l'Anxova i la Sal
# Santa Maria de Pols

Santa Maria de Pols és una església del municipi d'Ordis inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església situada a prop del veïnat de Pols, a un quilòmetre i mig al nord-oest de la vila d'Ordis. Santa Maria de Pols és una església d'una nau amb absis semicircular. La volta de la nau és apuntada i seguida; la mateixa forma té l'arc triomfal. La coberta del presbiteri té forma ametllada. Al frontis hi ha una portalada dovellada, d'arc de mig punt, un òcul i campanar de cadireta d'una sola arcada amb carreus molt diferenciats. A la façana de tramuntana hi ha dos contraforts, fets amb carreus grossos i escairats. A migdia hi ha un altre contrafort i també veiem el cos de la sagristia que sobresurt. L'absis té una petita finestra i cornisa encorbada.
L'aparell és molt diferenciat a les diferents parts de l'edifici: al frontis s'hi aprecia carreuada de pedra calcària, així com en el campanar; però a la resta hi ha còdols i terrissa amb argamassa.

## Història

A mitjan segle xv es produeix una renovació d'un temple anterior que duraria fins al primer quart del XVI. Potser es reaprofitarien algunes restes de la construcció romànica anterior, en la que hi residien unes monges.

## Referències

* ↑ Botet i Sisó, Joaquim. Geografia General de Catalunya. Província de Gerona., 1915-1918.
* 1 2 3 «Santa Maria de Pols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Serra de la Vaca

La Serra de la Vaca és una serra situada al municipi de Queralbs, a la comarca del Ripollès, amb una elevació màxima de 2.649 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Llista de topònims de Bao

Llista de topònims (noms propis de lloc) de Bao (Rosselló).
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!

## Misc

| Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Commons (més fotos) |
| Manadell | Calce Pesillà de la Ribera Vilanova de la Ribera Bao | curs d'aigua | Desemboca: Tet Llarg: 6.3km | 42° 43′ 19″ N, 2° 46′ 12″ E﻿ / ﻿42.721944444444446°N,2.77°E﻿ / 42.721944444444446; 2.77 42° 41′ 20″ N, 2° 48′ 54″ E﻿ / ﻿42.68888888888889°N,2.815°E﻿ / 42.68888888888889; 2.815 | |
| Sant Vicenç de Baó | Bao | església | | 42° 41′ 59″ N, 2° 49′ 26″ E﻿ / ﻿42.6998°N,2.82377°E﻿ / 42.6998; 2.82377 48 msnm | Église Saint-Vincent de Baho |
| Tet | Pirineus Orientals | riu | Desemboca: mar Mediterrània Llarg: 115.8km Conca: 1369km² | 42° 42′ 48″ N, 3° 02′ 23″ E﻿ / ﻿42.713333333333°N,3.0397222222222°E﻿ / 42.713333333333; 3.0397222222222 | Têt |
| Vila fortificada de Baó | Bao | edifici | | 42° 41′ 59″ N, 2° 49′ 25″ E﻿ / ﻿42.699847°N,2.823672°E﻿ / 42.699847; 2.823672 48 msnm | |
| casa de la vila de Bao | Bao | instal·lació Ús: seu del govern local | | 42° 42′ 05″ N, 2° 49′ 18″ E﻿ / ﻿42.70130937354°N,2.82170408269548°E﻿ / 42.70130937354; 2.82170408269548 fr:PL DU 8 MAI 1945, 66540 BAHO | Town hall of Baho |
| cementiri de Bao | Bao | cementiri | | 42° 42′ 04″ N, 2° 49′ 21″ E﻿ / ﻿42.7012°N,2.8224°E﻿ / 42.7012; 2.8224 | |
# Cantó de Blâmont

El cantó de Blâmont és un cantó francès del departament de Meurthe i Mosel·la, situat al districte de Lunéville. Té 33 municipis i el cap és Blâmont.

## Municipis

* Amenoncourt
* Ancerviller
* Autrepierre
* Avricourt
* Barbas
* Blâmont
* Blémerey
* Buriville
* Chazelles-sur-Albe
* Domèvre-sur-Vezouze
* Domjevin
* Emberménil
* Fréménil
* Frémonville
* Gogney
* Gondrexon
* Halloville
* Harbouey
* Herbéviller
* Igney
* Leintrey
* Montreux
* Nonhigny
* Ogéviller
* Réclonville
* Reillon
* Remoncourt
* Repaix
* Saint-Martin
* Vaucourt
* Vého
* Verdenal
* Xousse

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1970 | Jean Crouzier | PRL |
| 1970-1992 | Robert Villemont | RI, després divers droite |
| 1992-2011 | Claude Boura | UDF, després UMP |
| 2011- | Philippe Colin | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 5.955 | 6.402 | 5.853 | 5.751 | 5.565 | 5.350 | 5.545 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Glaucònoma

Glaucònoma (en grec antic Γλαυκονόμη) va ser, segons la mitologia grega, una de les cinquanta Nereides, filla de Nereu, un déu marí fill de Pontos, i de Doris, una nimfa filla d'Oceà i de Tetis.
En parlen Hesíode, que l'anomena 'somrient' i Apol·lodor, a les llistes que donen de les nereides. Apol·lodor diu que era la nereida de les aigües grises.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 256
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, I, 2, 7
# Cantó de Lausès

El cantó de Lausès és un cantó francès del departament de l'Òlt, situat al districte de Caors. Té 12 municipis i el cap és Lausès.

## Municipis

* Blars
* Crabairet
* Cras
* Lausès
* Lentilhac del Causse
* Nadilhac
* Orniac
* Sabadèl
* Sent Sarnin
* Sent Martin de Vèrn
* Sauliac
* Senalhac de Lausès

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | Jean-Pierre Dannaud | UNR |
| 1973-1992 | Louis Baldy | MRG |
| 1992- | Gérard Gary | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.415 | 1.651 | 1.475 | 1.468 | 1.413 | 1.407 | 1.518 |