OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# De fördömda kvinnornas dans

De fördömda kvinnornas dans (en suec El ball de les condemnades) és un telefilm de 1976, dirigit per Ingmar Bergman.
Es tracta d'una acció mímica en forma de ballet que es basa sobretot en les expressions i actituds dels personatges més que en els moviments corporals. Es pot definir, com va dir el mateix autor, "un drama sense paraules" o una "composició coreogràfica".

## Argument

A l'inici de l'actuació es filma en colors, una dona que anuncia l'espectacle anticipant que les protagonistes són quatre dones tancades en una habitació i diu:
| « | «Calia que les seves reaccions es reflectissin en les seves cares, en les seves actituds, en les seves mans, en els seus ulls. No ens comuniquem només amb paraula. El llenguatge corporal és extremadament més ric i pot arribar al nostre subconscient amb més eficàcia. Els gestos poden revelar el mateix significat en diferents cultures a diferència del llenguatge normal... Hi ha quatre protagonistes: una dona morta vestida de negre i tres noies, dues adultes i una [[[nena]]. Aquest és un episodi molt senzill. Us presentarem la pel·lícula per primera vegada, després us tornaré per il·lustrar la idea que la va inspirar i després la presentarem de nou. Potser llavors notareu una sèrie de detalls que us heu perdut i potser veureu la pel·lícula amb una nova llum.» | » |
Aleshores, en una escena en blanc i negre de deu minuts, apareixen les ballarines que no ballen sinó que es mouen seguint la música. En un primer moment sembla que l'alegria de la nena amb la noia, que representa la joventut, preval sobre la tristesa de la dona vestida de negre que és clarament la mort, però, a poc a poc, tot es torna pla i sembla que fins i tot la xiqueta es veu aclaparada per la sensació d'angoixa que baixa a l'escena.
Mentrestant, el presentador torna a explicar el significat simbòlic de la coreografia i el seu vincle amb La flauta màgica i quan la pantomima és vista de nou les sensacions i pensaments són diferents.

## Anàlisi

En el curtmetratge Bergman fa ús de la coreografia de Donya Feuer, que havia estat la coreògrafa de la "Flauta màgica", de la música de Claudio Monteverdi interpretada per l'orquestra Musicae Holmia, a partir de la veu de la cantant òpera Doroty Dorow i les ballarines Nina Harte, Heléne Friberg, Lena Wennergren i Lisbeth Zacharisson.
Amb aquesta pel·lícula, el director ofereix al públic una clara invitació que és anar més enllà de la lletra de la història i situar-se davant la pantalla no d'una manera passiva sinó de manera crítica, intel·ligent i activa sense, per tant, aturar-se en les aparences i per tant, una vegada més, tenint en compte la diferència entre la ficció de l'espectacle i la realitat de vida.

## Notes

* ↑ De fördömda kvinnornas dans a lweb d'Ingmar Bergmann
* ↑ Ingmar Bergman. Il ballo delle ingrate. 1976.
* ↑ De fördömda kvinnornas dans a filmtipset.se

## Enllaços externs

* De fördömda kvinnornas dans a Vimeo
# El corb (pel·lícula de 1994)

El corb (títol original en anglès, The Crow) és una pel·lícula estatunidenca del 1994, basada en la sèrie de còmics homònima del 1989 de James O'Barr. El film fou una adaptació de David J. Schow i John Shirley, dirigit per Alex Proyas. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula va aconseguir una certa fama, fins i tot abans de l'estrena, a causa que durant el rodatge el protagonista Brandon Lee va morir després de rebre uns trets en una escena de la pel·lícula a mans de l'actor secundari Michael Massee. Es va pensar a abandonar el projecte després de la mort, però finalment es va decidir continuar endavant, fent servir un doble, escenes fosques i retocs amb ordinador. La pel·lícula es va presentar com un homenatge a Lee atès que al final pot veure's una dedicatòria que diu per a Brandon i Elisa.

## Argument

A Detroit, Michigan, el músic de rock Eric Draven és brutalment assassinat quan el llencen per una finestra del seu apartament i la seva xicota, Shelly Webster, que després de ser violada per diversos homes és duta a l'hospital on, unes hores després, mor també. El doble crim fou perpetrat per una banda encapçalada per Top Dollar, la qual assetjava la ciutat. L'assassinat es produeix en una nit que anomenen "la nit del Diable", la nit abans de Halloween.
Un any més tard, l'Eric ressuscita gràcies a l'ajuda d'un corb que el torna a la vida; torna a la ciutat on fou assassinat amb l'únic objectiu de venjar-se'n. L'Eric obté la immortalitat, una força sobrehumana, una visió sobrenatural (en tocar una persona pot sentir el que aquesta sent) i la protecció del corb, el seu guia espiritual que enllaça el món dels vius amb el regne dels morts. Així doncs, no s'aturarà fins a donar per venjat el dany que li han fet a ell i a la seva xicota, cosa que aconseguirà quan, finalment, sotmeti el rei del crim i els seus seguidors.

## Repartiment

* Brandon Lee com a Eric Draven / The Crow
* Rochelle Davis com a Sarah Mohr
* Ernie Hudson com a Sergeant Daryl Albrecht
* Michael Wincott com a Top Dollar
* Bai Ling com a Myca
* Sofia Shinas com a Shelly Webster
* Anna Levine com a Darla Mohr
* David Patrick Kelly com a T-Bird
* Angel David com a Skank
* Laurence Mason com a Tin Tin
* Michael Massee com a Funboy
* Tony Todd com a Grange
* Jon Polito com a Gideon
* Bill Raymond com a Mickey
* Marco Rodríguez com a Detectiu Torres

## Referències

* ↑ «El corb». Goita què fan, ara!. [Consulta: 26 maig 2023].
# Bischoffsheim

Bischoffsheim (en alsacià Bísche) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 2.768 habitants. Limita amb els municipis de Bœrsch, Griesheim-près-Molsheim, Rosheim, Krautergersheim, Obernai, Innenheim i Blaesheim.
Forma part del cantó de Molsheim, del districte de Molsheim i de la Comunitat de comunes de les Portes de Rosheim.
# Flirtation Walk

Flirtation Walk és una pel·lícula musical romàntica estatunidenca de 1934 escrita per Delmer Daves i Lou Edelman, i dirigida per Frank Borzage.

## Argument

Se centra en un soldat (Dick Powell) que s'enamora de la filla d'un general (Ruby Keeler) durant la breu estada del general a Hawaii, però aquesta ha de marxar amb el seu pare a les Filipines abans que la seva relació pugui florir. Es reuneixen diversos anys més tard quan el soldat està a punt de graduar-se a West Point i el general es converteix en el comandant de l'Acadèmia.

## Repartiment

* Dick Powell com Richard Palmer Grant Dorcy Jr.
* Ruby Keeler com Kit Fitts
* Pat O'Brien com Scrapper Thornhill
* Ross Alexander com Oskie
* John Arledge com Spike
* John Eldredge com Tinent Biddle
* Henry O'Neill com General Fitts
* Guinn Williams com Sleepy
* Frederick Burton com General Landacre
* John Darrow com Chase

## Producció

La ressenya de la pel·lícula a The New York Times va comentar que moltes escenes es van rodar realment a West Point, i The Hollywood Reporter va informar que Bobby Connolly va començar a filmar el número hawaià el 3 de juliol de 1934 i estava previst que acabés el 10 de juliol. El conjunt va ser el més gran mai construït a Warner Bros. Després de completar aquest número, Connolly va començar el número de noces militars amb més de 400 ballarins. L'èxit de la pel·lícula va portar a Warner Brothers a tornar a combinar Powell, Keeler, Alexander i Arledge amb Borzage i Daves en circumstàncies similars d'argument i caràcter per fer Shipmates Forever, una pel·lícula sobre l'Acadèmia Naval dels Estats Units, l'any següent.

## Taquilla

Segons els registres de Warner Bros, la pel·lícula va guanyar 1.062.000 dòlars als Estats Units i 471.000 dòlars a l'estranger.

## Premis i honors

La pel·lícula va ser nominada a l'Oscar a la millor pel·lícula i a la millor gravació de so (Nathan Levinson ).

## Referències

* 1 2 Flirtation Walk a Catàleg de l'American Film Institute (anglès)
* ↑ «The 7th Academy Awards (1935) Nominees and Winners». oscars.org. [Consulta: 7 agost 2011].

## Enllaços externs

* Flirtation Walk profile, san.beck.org
# La mujer sin alma

La mujer sin alma és una pel·lícula mexicana de drama romàntic estrenada en 1944, dirigida per Fernando de Fuentes Carrau i protagonitzada per María Félix i per Fernando Soler. La pel·lícula es basa en la novel·la Fromont jeune et Risler aîné escrita pel francès Alphonse Daudet.

## Argument

Teresa (María Félix) és una jove de classe mitjana que després d'assistir a un ball de gent aristocràtica, i de confirmar la seva bellesa i encant, decideix sortir de la pobresa a base de la seva bellesa, convertint-se en una "enfiladissa social". Les seves principals víctimes seran Don Alfredo Velasco (Fernando Soler) i el seu nebot polític Enrique Ferrer (Antonio Badú). La desgràcia de tota una família no serà obstacle per a l'ambició de Teresa.

## Repartiment

* María Félix … Teresa López
* Fernando Soler … don Alfredo Velasco
* Antonio Badú … Enrique Ferrer
* Andrés Soler … Vicente Ferrer
* Carlos Martínez Baena … Rosendo Buendía
* Chela Campos... Rosita
* Carlos Villatoro... Luis
* Virginia Serret... Mercedes
* Emma Roldán... Sra. Camparelli
* Mimí Derba... mamà de Teresa
* Luis G. Barreiro ... Heriberto Rebolledo
* Rafael Icardo ... don Héctor
* María Gentil Arcos... mamà de Rosita
* Salvador Quiroz... don Ramón Ferrer
* José Arratia

## Comentaris

Aquest film va ser el segon d'una trilogia filmada per María Félix dirigida per Fernando de Fuentes Carrau, començada amb Doña Bárbara (1943) i conclosa amb La devoradora (1946). Aquestes cintes van convertir a la Félix en la gran vampiressa i dona fatal del cinema mexicà de la dècada de 1940.

## Referències

* ↑ La mujer sin alma al web de la Cineteca
* ↑ La mujer sin alma a El Mundo
# Sent Marçau d'Artenset

Sent Marçau d'Artenset (en francès Saint-Martial-d'Artenset) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 840 | 750 | 716 | 743 | 839 | 848 | 940 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Max Ley | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 21 novembre 2010].
# Cantó de Champigny-sur-Marne-Centre

El cantó de Champigny-sur-Marne-Centre és un antic cantó francès del departament de Val-de-Marne, que estava situat al districte de Nogent-sur-Marne. Comptava amb part del municipi de Champigny-sur-Marne.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Champigny-sur-Marne-1 i el cantó de Champigny-sur-Marne-2.

## Municipis

* Champigny-sur-Marne (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1985- | Maurice Ouzoulias | PCF | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 26.994 | 25.222 | 25.934 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Atherurus

Atherurus és un gènere de rosegadors histricomorfs de la família Hystricidae coneguts vulgarment com a porc espins de cua gran.
Els seus cossos són llargs amb forma de rata. S'alimenten de la vegetació, però també d'insectes i carronya. Viuen en grups en entre 6 i 8 animals. El rècord de longevitat d'un animal captiu fou de gairebé 23 anys.

## Taxonomia

* Atherurus africanus
* Atherurus macrourus
# Albert IV de Prato

Albert IV de Prato (vers 1139-1203) fou fill de Berard de Prato, comte de Prato, Vernio, Mangona, Fucecchio, Certaldo, Monterotondo i Castiglione dei Gatti; confirmat per l'emperador el 4 de juny de 1155, i reconfirmat el 10 d'agost de 1164 incloent Jolo, Colonica, Ugnano, Capraia, Sammontana, Quarantola, Lucignano, Salivolpe, Pogna, Fondignano, Catignano, Castelfiorentino, Ripa, Montagliari, Dagole, Colle Valdelsa, Bruciano, Pietra Corbaia, Castellina, Gavorrano, Scarlino, Certaldo, Mangona, Cirignano, Bruscoli, Montacuto Vallese, Gonfienti, Monticelli, Montacuto Ragazza, Cerbaia, Vernio, Montauto, Bargi, Piderlo, Castel di Casio, Vigo, Camugnano, Baragazza, Mogne, Castiglione de' Pepoli, Creda, Mucone, Pian del Voglio i Sparvo; va donar a l'abat Bernat el monestir de San Salvatore all'Isola, ¾ del castell di Bucignano amb l'església dels sants Filippo i Jacopo l'11 de desembre de 1143, i va vendre per 20 lires de Lucca la seva part al castell de Montevaso al bisbe de Volterra el 3 de setembre de 1150; va participar en la Dieta de San Genesio el juliol de 1162, i el 1165 a l'expedició contra Roma; va estar en guerra contra Florència als que, a fi de perjudicar comercialment, els va fundar la fortalesa de Semifonte obstaculitzant el seu comerç però el 1184 fou fet presoner pels florentins i després fou el seu aliat i el 1200 fou obligat a demolir Semifonte, el castell de Pogni i la torre de Certaldo. Després del 1164 ja no apareix amb el títol de comte de Prato, feu que segurament fou perdut o venut després d'aquesta data. Es va casar amb Imilia, filla del comte Guiu VI Guidi, i en segones noces amb Tabernària, filla de Bernat da Fornoli. Va deixar set fills, dels que els mascles es van repartir els dominis:
* Adelita o Adelaida (casada amb Ezzelino II di Romano senyor d'Onara, Romano, Bassano i Godego)
* Rinald de Monterotondo
* Guiu (podestà de Lucca vers el 1189)
* Ugolí de Scarlino (Ugolino) (mort el 1227), va rebre el feu matern de Scarlino i al morir sense hereu els feus van passar a Rinaldo i als fills de Maginard.
* Maginard de Certaldo
* Beatriu
* i Albert V de Mangona
# Escilacop

Els escilacops (Scylacops) són un gènere de sinàpsids extints de la família dels gorgonòpids que visqueren durant el Permià superior en allò que avui en dia és el sud d'Àfrica. Se n'han trobat restes fòssils a Sud-àfrica i Zàmbia. Fou descrit a partir d'un crani en molt bon estat de conservació que feia 190 mm de llargada i 128 mm d'amplada. La premaxil·la tenia cinc dents incisives de 23 mm de llargada cadascuna. El nom genèric Scylacops significa 'cara de cadell' en llatí.

## Referències

* 1 2 Entrada «Scylacops» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Broom, 1913, p. 8.
* ↑ Broom, 1913, p. 8 i 9.

## Bibliografia

* Broom, R. «On a Nearly Perfect Skull of a New Species of Gorgonopsia» (en anglès). Annals of the South African Museum, 12, 1913, pàg. 8–12.
# Licaenop

Els licaenops (Lycaenops) ('cara de llop') són un gènere extint de teràpsids de grans dimensions que probablement es movien amb les potes una mica eixancarrades (de manera similar a les sargantanes o els cocodrils). Visqué durant l'estatge faunístic Wuchiapingià, fa aproximadament 260 milions d'anys.
Feia aproximadament un metre de longitud. Se n'han trobat restes fòssils a l'Àfrica Meridional, que en aquell temps era una regió temperada o fins i tot freda. Era un animal carnívor.

## Referències

* 1 2 Entrada «Lycaenops» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Colbert, E. H. «The mammal-like reptile Lycaenops» (PDF) (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 89, pàg. 353–404.
* ↑ Broom, R. «On some carnivorous therapsids» (en anglès). Records of the Albany Museum, 3, 4, 1925, pàg. 309–326.
# Zinalrothorn

El Zinalrothorn és una muntanya de 4.221 metres que es troba a la regió de Valais a Suïssa.

## Referències

* ↑ «Llista dels 4.000 UIAA» (pdf). UIAA.

## Enllaços externs

* «Zinalrothorn» (en francès). Camptocamp.org. [Consulta: 17 desembre 2010].
* «Zinalrothorn» (en anglès). Summitpost.com. [Consulta: 17 desembre 2010].
* «Zinalrothorn» (en anglès). The Fourthousanders of the Alps. Thomas Schabacher, Daniel Roth. [Consulta: 17 juny 2012].
Quatremils dels Alps :
Alps
Quatremils
categoria :
# Galeop

El galeop (Galeops whaitsi) és una espècie extinta de sinàpsid del clade dels quenosaures que visqué durant el Permià en allò que avui en dia és Sud-àfrica. Es tracta de l'única espècie coneguda del gènere Galeops. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies sud-africanes del Cap Occidental i el Cap Septentrional. Juntament amb Galechirus, Galepus i Patranomodon, és un dels únics quatre anomodonts no dicinodonts dels quals s'ha trobat material postcranial. Era més o menys de la mateixa mida que Galechirus i Galepus.

## Referències

* 1 2 Entrada «Galeops whaitsi» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Fröbisch i Reisz, 2011, p. 662.
* ↑ Kemp, 2005, p. 43.

## Bibliografia

* Fröbisch, J.; Reisz, R. R. «The postcranial anatomy of Suminia getmanovi (Synapsida: Anomodontia), the earliest known arboreal tetrapod» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 162, 2011, pàg. 661-698. DOI: 10.1111/j.1096-3642.2010.00685.x.
* Kemp, T. S. The Origin and Evolution of Mammals (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 9780198507611.
# Fernando Méndez-Leite Serrano

Fernando Méndez-Leite Serrano (Madrid, 6 de maig de 1944) és un crític de cinema i realitzador de televisió espanyol.

## Biografia

Llicenciat en Dret per la Universitat de Valladolid, va seguir estudis a l'Escola Oficial de Cinematografia, en l'especialitat de Guió i Direcció.
Ha tingut una important presència en el mitjà televisiu, des de 1967. En els setanta va realitzar diferents espais culturals, com a Galería (1973-1974), Cultura 2 (1975) o Imágenes (1978-1981), tots ells junt amb Paloma Chamorro i l'infantil Los episodios (1979). En els vuitanta va presentar i va dirigir un espai antològic sobre cinema espanyol titulat La noche del cine español (1983-1985). La seva obra més reconeguda és, probablement, l'adaptació per a TVE de La Regenta, protagonitzada per Aitana Sánchez-Gijón.
S'ha dedicat a la crítica cinematogràfica des de 1966, col·laborant als periòdics Pueblo i Diario 16, així com a les revistes Fotogramas i Guía del Ocio de Madrid.
Quant a la seva activitat docent, va exercir com a Professor de Teoria del Cinema i d'Història del Cinema Contemporani en la Universitat de Valladolid entre 1968 i 1981.
Per a cinema ha rodat els llargmetratges El hombre de moda (1980), amb Carmen Maura i El productor (2006). També dirigí les obres de teatre La calumnia (2005), de Lillian Hellman i Agnes de Dios (2006), ambdues amb Cristina Higueras i Fiorella Faltoyano.
Va ser Director General de l'Institut de la Cinematografia i de les Arts Audiovisuals del Ministeri de Cultura d'Espanya entre gener de 1986 i desembre de 1988. Des de la seva fundació el 1994 fins a l'any 2011 va dirigir l'Escola de Cinematografia i de l'Audiovisual de la Comunitat de Madrid.
És pare de l'actriu i professora d'actors Clara Méndez-Leite.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Labor | Resultat |
| 1974 | Millor labor periodística | Galería i Cultura 2, a TVE 2 | Guanyador |
| 1980 | Millor llibre | Fritz Lang | Guanyador |

### Antena de Oro 1985
## Referències

* ↑ Boletín Oficial del Estado
* ↑ «Entrevista a Fernando Méndez Leite», 17-11-2010. [Consulta: 4 març 2016].
* ↑ Despedida homenaje a Fernando Méndez Leite. 18 años como director de la ECAM
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1974». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 23 desembre 2018].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1980». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-12-08. [Consulta: 24 març 2019].
* ↑ Entregadas las Antenas de Oro de los profesionales de radio y televisión, El País,, 27 de juny de 1985
# Serra Allà

La Serra Allà és una serra situada entre els municipis dels Hostalets de Pierola a la comarca de l'Anoia i el de Collbató a la comarca del Baix Llobregat, amb una elevació màxima de 339 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sent Sauvador de la Landa

Sent Sauvador de la Landa (en francès Saint-Sauveur-Lalande) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 148 | 146 | 136 | 121 | 129 | 116 | 115 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Norbert Laulanet | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 21 novembre 2010].
# Błażej Augustyn

Błażej Augustyn (26 de gener de 1988, Strzelin, Polònia) és un futbolista polonès. Actualment juga de defensa al Calcio Catania.

## Carrera futbolística

Augustyn va començar la seva carrera en les divisions juvenils de SK Strzelinianka strzelin a les acaballes del 1990 i va romandre al club amateur fins que fou transferit al WKS Śląsk Wrocław el 2003. Va quedar-se al planter per a una temporada abans de traslladar-se a l'UKS SMS Lodz el 2004. Després d'una actuació impressionant amb l'equip juvenil del club, Augustyn va passar a la Premier League amb el Bolton Wanderers.
Va signar oficialment pel Bolton Wanderers durant la temporada 2005-2006, i feu la seva única aparició amb el primer equip el 6 de gener de 2007 contra el Doncaster Rovers.
El juny del 2007 va tornar a Polònia, on signà un contracte de quatre anys amb el Legia Varsòvia. Entre el 2007 i el 2008 Błażej, que tenia 19 anys, va fer quatre aparicions amb el primer equip, però també va estar al juvenil.
L'agost del 2008 va unir-se al Rimini Calcio Football Club a préstec a la Serie B d'Itàlia. Va patir una lesió al genoll durant la seva segona aparició amb el club, i per això va perdre's gran part de la temporada. Després del descens del Rimini, Augustyn va tornar al Legia Warszawa, però fou venut al Calcio Catania el juny del 2009.

## Clubs

| Club | País | Any |
| Bolton Wanderers | Anglaterra | 2006 - 2007 |
| Legia Varsòvia | Polònia | 2007 - 2008 |
| Rimini Calcio Football Club | Itàlia | 2008 - 2009 |
| Calcio Catania | Itàlia | 2009 - 2011 |
| Vicenza Calcio | Itàlia | 2011 - 2012 |
| Calcio Catania | Itàlia | 2012 - Present |
# Cantó de Créteil-Nord

El cantó de Créteil-Nord és un antic cantó francès del departament de Val-de-Marne, que estava situat al districte de Créteil. Comptava amb part del municipi de Créteil.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Créteil-1 i el cantó de Créteil-2.

## Municipis

* Créteil (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1988 | Serge Lagauche | PS |
| 1988-1994 | André Maurin | PS |
| 1994-2001 | Henri Plagnol | UDF |
| 2001-2008 | Pierre-Louis Fagniez | Divers droite, després UMP |
| 2008- | Brigitte Jeanvoine | app. PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 21.041 | 21.404 | 23.676 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Croàcia al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012

La televisió croata HRT es va plantejar reprendre el seu format tradicional de preselecció oberta amb artistes de renom convidats pel mateix ens, anomenat DORA. Finalment, però, va optar, com molts dels seus veïns de l'ex-Iugoslàvia, per dur a terme una elecció interna de l'artista.

## Candidats

La televisió croata va confirmar el 9 de gener de 2012 l'elecció de Nina Badric com a representant del país balcànic al Festival de 2012. L'artista presentarà la cançó triada per ella mateixa a l'edició especial del DORA que l'ens croat durà a terme el 18 de febrer de 2012 per commemorar els vint anys del popular festival croat, que paradoxalment aquest any no contindrà cap mena de competició.

## Referències

* ↑ Zorica Loncar:Croatia: Nina Badric to Baku! Arxivat 2013-06-16 a Wayback Machine. www.escdaily.com (anglès)

## Vegeu també

* Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012