OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aus Cròs

Aus Cròs (en francès Ascros) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 131 | 143 | 120 | 132 | 123 | 145 | 153 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Vincent Giobergia | UMP |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims

## Enllaços externs

* Web oficial
* Bloc oficial
# The Cookout

The Cookout és una pel·lícula estatunidenca del 2004 dirigida per Lance Rivera, co-produïda amb Queen Latifah. És l'última pel·lícula en què aparegué l'actriu Farrah Fawcett.

## Sinopsi

En Todd Andersen (Quran Pender) signa un contracte milionari a l'equip de basquetbol dels New Jersey Nets. Obligat per la seva xicota, Brittany (Meagan Good), compra una mansió en un barri de classe alta. Intentant mantenir les tradicions familiars, la seva mare decideix fer una barbacoa a la casa nova i convidar-hi tota la família. L'arribada dels familiars i les situacions que han d'afrontar causen problemes amb els nous veïns d'en Todd.
# Johnny Escuradents

Johnny Escuradents (títol original: Johnny Stecchino) és una pel·lícula italiana (comèdia) de Roberto Benigni estrenada a Itàlia el 1991. Ha estat doblada al català.

## Argument

Dante (Roberto Benigni) és un jove més aviat tímid, ingenu i prim qui viu sol a casa seva. Xofer de bus escolar per nens discapacitats, fa amistat amb la un d'ells, l'entremaliada Lillo (Alessandro De Santis). Dante és una bona persona inclús si menteix a la seva assegurança fent creure que té un « tic » degut a un accident que l'obliga a agitar la mà dreta sense aturar-se. Dante té per costum robar plàtans i amagar-los a la seva màniga per dissimular, cosa que li suposarà algunes peripècies i quidproquos a Palerm.
| « | Jo no reconsidero aquest plàtan i demà vull veure-ho escrit en gran en primera pàgina de tots els diaris: « Dante no ho reconsidera més ». Si demà no llegeixo aquesta notícia, coronel, torno i kaputt ! A vostè i a tota la vostra família Kaputt a vosaltres i a totes les vostres famílies | » |
| — Dante adreçant-se al cap de policia de Palerm després d'haver robat un plàtan.. |||

## Repartiment

* Roberto Benigni: Dante / Johnny
* Nicoletta Braschi: Maria
* Paolo Bonacelli: De Agata
* Ignazio Pappalardo: Cozzamara
* Franco Volpi: el ministre
* Ivano Marescotti: Randazzo
* Alessandro De Santis: Lillo
* Domenico Minutoli: el cap de la policia
* Giulio Donnini: el cardenal
* Loredana Romito: Gianna
* Turi Scalia: el jutge
* Georgia O'Brien: la dona del ministre
* Salvatore Borgese: Ignazio
* Gaspare Cucinella

## Al voltant de la pel·lícula

* El personatge de Johnny Stecchino està inspirat en Charlie Stecchino, un mafiós en la pel·lícula estatunidenca Ningú no és perfecte.
* Una paròdia Pierino Stecchino va veure la llum l'any següent (1992). El personatge principal era interpretat per Alvaro Vitali i dirigit per Claudio Fragasso, però el film no va ser mai distribuït.
* El film va tenir èxit de taquilla encara que la critica l'hagi acollit tèbiament.

## Referències

* ↑ «Johnny Escuradents». esadir.cat.
* ↑ «Johnny Stecchino». Allociné.
* ↑ «trivia». ImdB.
# Clarmont (Landes)

Clarmont (en francès Clermont) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 464 | 485 | 508 | 553 | 594 | 645 | 842 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1965-1977 | Charles Cocoynacq |
| 1977-1983 | Marie Dubern |
| 1983- | Serge Dailhat |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Lo Puget de Rostanh

Lo Puget Rostanh o Lo Poget de Rostanh (en francès Puget-Rostang) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | - | - | 272 | - | - | - | - | - |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 186 | 177 | - | - | - | 166 | - | 151 | - |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | 129 | - | - | - | - | 71 | - | - |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 24 | 61 | 70 | 85 | 115 | 114 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Maurin | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
* ↑ https://www.departement06.fr/documents/Import/decouvrir-les-am/recherchesregionales166.pdf
# Guerres macedòniques

Les guerres macedòniques van ser una sèrie de conflictes que van enfrontar el regne de Macedònia i la República Romana entre els segles III aC i II aC.

## Primera guerra Macedònica (214 - 205 aC)

Durant la Segona Guerra Púnica, Filip V de Macedònia es va aliar amb Cartago. Davant la por del possible reforç d'Hanníbal amb tropes macedòniques, Roma va enviar les legions romanes a través del mar Adriàtic que juntament amb alguns aliats de la Lliga Etòlia van aconseguir una pau amb Macedònia. Aquesta guerra va ser lliurada entre el 214 aC i el 205 aC.

## Segona guerra Macedònica (200 - 196 aC)

L'any 200 aC, sent Roma la potència dominant d'Itàlia i de la Mediterrània Occidental, Rodes i Pèrgam li van demanar ajuda contra les contínues agressions macedòniques en els Dardanels i Egipte. L'atenció de Roma va virar cap a la mar Egea i les seves antigues baralles amb Filip V de Macedònia.
Roma va exigir a Macedònia la seva retirada completa de Grècia. Filip va accedir en part, però va voler mantenir el control sobre les ciutats de Demètrias a Tessàlia, Calcis a Eubea i Corint a Acaia, que el rei coneixia com a «grillons de Grècia».
Arribà a Roma una delegació grega per donar al Senat una lliçó de geografia hel·lena. Les negociacions van acabar en un carreró sense sortida. No obstant això, com a resultat, el Senat va enviar el cònsol Tit Quinti Flaminí al comandament de dues legions amb més de 6.000 infants i 300 genets aliats per foragitar Filip de Grècia: començava la segona guerra macedònia.
Després d'una sèrie de combats a tot el territori grec, els exèrcits de Filip i Flaminí es van trobar a la batalla de Cinoscèfals. El rei macedoni va ser derrotat, i va signar un tractat de pau pel qual abandonava les seves pretensions sobre Grècia. Al mateix temps, un segon exèrcit macedoni era derrotat per Àtal I, rei de Pèrgam, a l'Àsia Menor.

## Tercera Guerra Macedònica (172 - 168 aC)

Després de la mort de Felip V de Macedònia (179 aC), el seu fill, Perseu de Macedònia, va intentar restaurar la influència internacional de Macedònia, i es va mudar agressivament contra els seus veïns. Quan Perseu es va veure implicat en un complot d'assassinat contra un aliat de Roma, el Senat va declarar la tercera guerra de Macedònia. En un principi, Roma no li va anar bé contra les forces macedònies, però en el 168 aC, les legions romanes va trencar la falange macedònia a la batalla de Pidna. Més tard Perseu va ser capturat i el regne de Macedònia, es va dividir en quatre repúbliques que Roma controlada.

## Quarta guerra Macedònica (150 - 148 aC)

La quarta guerra macedònica (150 aC - 148 aC) va ser l'última guerra entre Roma i Macedònia. Va tenir lloc a causa de la usurpació del pretendent Andriscos al tron de Macedònia, fingint ser el fill de Perseu], l'últim rei de macedònia. La quarta guerra macedònica va acabar al 148 aC després de la derrota d'Andriscos en la batalla de Pidna.
# The Killers (pel·lícula)

The Killers és una pel·lícula negra estatunidenca dirigida per Robert Siodmak, estrenada el 1946 amb Burt Lancaster, Edmond O'Brien i Ava Gardner en els papers principals. És basada en la novel·la homònima d'Ernest Hemingway de 1927.
El 2008, la pel·lícula va entrar en el National Film Registry per ser conservada a la Biblioteca del Congrés dels Estats Units.

## Argument

Dos assassins desembarquen un vespre en un restaurant d'un tranquil municipi de Nova Jersey, a la recerca del «suec», empleat d'una benzinera veïna. Previngut del perill per un client, Nick Adams, l'home no intenta tanmateix fugir i és assassinat. Un investigador de la companyia que ha assegurat l'empleat de la benzinera reconstituirà el fil dels esdeveniments que han conduït a l'homicidi interrogant les persones que l'havien conegut.

## Repartiment

* Burt Lancaster: Ole Andreson («El suec»)
* Ava Gardner: Kitty Collins
* Edmond O'Brien: Jim Reardon
* Albert Dekker: Big Jim Colfax
* Sam Levene: Inspector Sam Lubinsky
* Vince Barnett: Charleston
* Virginia Christine: Lilly Harmon Lubinsky
* Charles D. Brown: Packy Robinson
* Jack Lambert: 'Dum-Dum' Clarke
* Donald MacBride: R.S. Kenyon
* Charles McGraw: Al
* William Conrad: Max
* Phil Brown: Nick Adams
* Queenie Smith: Mary Ellen Daugherty
* Jeff Corey: 'Blinky' Franklin
* Harry Hayden: George
* Bill Walker: Sam

### No surten als crèdits

* Gino Corrado: Cap del restaurant
* Howard Freeman: Cap de policia Brentwood
* Vera Lewis: 'Ma' Hirsch
* Charles Middleton: Granger
* John Miljan: Jake 'the Rake'

## Al voltant de la pel·lícula

* Un dels cambrers del bar es diu Hemingway;
* La primera desena de minuts de la pel·lícula és fidel a la novel·la de Hemingway, la continuació és totalment imaginada pels guionistes Anthony Veiller i John Huston. Així el personatge de l'agent d'assegurances és inexistent amb Hemingway.
* Una segona adaptació, més fidel a la novel·la, va ser dirigida el 1956 per Andrei Tarkovski com a Els assassins;
* Un remake va ser rodat el 1964 per Don Siegel, també amb el títol The Killers ;
* Es van fer servir escenes de la pel·lícula per Dead Men Don't Wear plaid, estrenada el 1982;
* La música de la pel·lícula, composta per Miklós Rózsa, ha servit per a la sèrie de televisió Dragnet.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1947: Oscar al millor director per Robert Siodmak
* 1947: Oscar al millor guió adaptat per Anthony Veiller
* 1947: Oscar al millor muntatge per Arthur Hilton
* 1947: Oscar a la millor banda sonora per Miklós Rózsa

## Referències

* ↑ «The Killers». The New York Times.
* ↑ Nick Adams és un personatge recurrent a Hemingway. Els relats on apareix han estat reunits en el recull Les Aventures de Nick Adams.
* ↑ «The 19th Academy Awards» (en anglès). Academy of Motion Picture Arts and Sciences. [Consulta: 10 desembre 2023].
# Barton Fink

Barton Fink és una pel·lícula estatunidenca dirigida pels germans Coen, estrenada el 1991. És la seva quarta pel·lícula, i ha estat doblada al català.

## Argument

Als anys 40, Barton Fink és un escriptor d'obres de teatre turmentat, recentment lloat per la crítica a Nova York. El seu agent el porta a provar sort a Hollywood com a guionista mitjançant un contracte amb un estudi. Les proves s'acumulen: hotel sòrdid, manca d'inspiració, un cap exuberant, un heroi alcohòlic, un voluminós veí...

## Repartiment

* John Turturro: Barton Fink
* John Goodman: Charlie Meadows
* Judy Davis: Audrey Taylor
* Michael Lerner: Jack Lipnick
* John Mahoney: W.P. Mayhew
* Tony Shalhoub: Ben Geisler
* Jon Polito: Lou Breeze
* Steve Buscemi: Chet
* David Warrilow: Garland Stanford
* Richard Portnow: Detectiu Mastrionotti
* Christopher Murney: Detectiu Deutsch
* I.M. Hobson: Derek
* Meagen Fay: Poppy Carnahan
* Lance Davis: Richard St. Claire
* Harry Bugin: Pete
* Frances McDormand: actriu de teatre (veu, no surt als crèdits)
* Barry Sonnenfeld: crida en Barton Fink (veu, no surt als crèdits)

## Premis i nominacions

D'entre tots els guardons a què optava, destaquen els següents:

### Premis

* Festival Internacional de Cinema de Canes de 1991:
** Palma d'Or per Joel Coen
** millor direcció per Joel Coen
** millor actor per John Turturro

### Nominacions

* Oscar de 1992:
** millor actor secundari per Michael Lerner,
** millor direcció artística per Dennis Gassner i Nancy Haigh
** millor vestuari per Richard Hornung.
* Globus d'Or al millor actor secundari per John Goodman.

## Al voltant de la pel·lícula

* Barton Fink està inspirat en la vida del director i escriptor nord-americà Clifford Odets, que va conèixer la glòria en els anys 1940 i 50. Havia nascut el 1906 a Filadèlfia i des de la seva adolescència és en el teatre. Als 29 anys, va signar la seva primera obra, Waiting for Lefty , que molts consideren la seva obra mestra. A continuació, va a Hollywood, on escriu el guió per la pel·lícula Sweet Smell of Success (1957) amb Burt Lancaster i Tony Curtis. Clifford Odets va morir de càncer el 1963.
* A Miller Crossing, la pel·lícula anterior dels germans Coen, el personatge interpretat per John Turturro coneix un home en un edifici anomenat The Barton arms.
* Barton Fink és la pel·lícula dels germans Coen en la qual no intervé el seu director de fotografia habitual: Barry Sonnenfeld. Es troba però en la primera aparició en una pel·lícula petita mirada a l'escenari de restaurants. Els germans Coen inicien aquí una col·laboració que funcionarà sempre amb Roger Deakins.
* Gilles Jacob, responsable del Festival Internacional de Cinema de Canes, va decidir després dels tres trofeus adjudicats a la pel·lícula pel jurat presidit pel Roman Polanski, a prendre mesures per evitar que la mateixa pel·lícula pugui ser recompensada en massa categories.

## Referències

* ↑ Títol en català, al web És a dir
* ↑ «Barton Fink». The New York Times.
* ↑ Nominacions i premis, a IMDb (anglès)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la pel·lícula Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine. (anglès)
* Anàlisi de la pel·lícula a ImaginaciónAtrapada (castellà)
# Paz!

Paz! és una pel·lícula italiana del 2002 dirigida per Renato De Maria, basada en els còmics de l'artista Andrea Pazienza.

## Argument

Bolonya, 1977. Zanardi, Colasanti i Petrilli, repetint la cinquena classe de l'institut científic Enrico Fermi, passen el dia entre drogues, assetjament escolar, sexe i manca total d'empatia. Pentothal és un dibuixant i estudiant fora de curs a DAMS que, després dels seus primers petits èxits, sembla haver entrat en una mena de letargia ataràctica: és apàtic, inert, passiu. Creu, o potser intenta, sentir dolor perquè l'ha deixat una xicota que, en realitat, no li importa. Viu amb tres llogaters més implicats en la protesta estudiantil que l'acusen d'inacció. Fiabeschi, un estudiant fora de curs a DAMS Cinema, sempre busca marihuana i viu a costa de la seva núvia molt enamorada.

## Repartiment

* Claudio Santamaria: Pentothal
* Flavio Pistilli: Massimo Zanardi
* Matteo Taranto: Roberto Colasanti
* Max Mazzotta: Enrico Fiabeschi
* Rosalinda Celentano: Gianna
* Fabrizia Sacchi: Lucilla
* Iaia Forte: Professor Corona
* Cristiano Callegaro: Sergio Petrilli
* Roberto Citran: Professor
* Giampaolo Morelli: Massimone
* Vittoria Puccini: Mirella
* Antonio Rezza: Sprite
* Frankie hi-nrg MC: Gangster
* Ricky Memphis: Home de Latina
* Giorgio Tirabassi: Freak
* Freak Antoni: Bidell
* Giovanni Lindo Ferretti: Home ombra

## Producció

La trama manca de linealitat, ja que la pel·lícula està composta per esbossos extrapolats de tres obres diferents, entre les quals destaquen Zanardi giallo scolastico e alcuni dialoghi presi pari da Il pacco, verde matematico, el primer dels tres, 1983; Le straordinarie avventure di Pentothal, 1982; Giorno, que va aparèixer a la revista Frigidaire el gener de 1981. De fet, els protagonistes mai interactuen entre ells, tot i que a la pel·lícula passa que diverses vegades els seus camins es creuen. Penthotal, Fiabeschi i Zanna i el seu grup no es coneixen, però els uneixen el rerefons, la ciutat, el teixit social, els esdeveniments i, sobretot, l'apartament. De fet, el director sempre va situar els plans interiors al mateix lloc: a la ficció, el número 43 de via Emilia Ponente (en realitat es van rodar a la cèntrica via delle Tovaglie ) ocupada de tant en tant per cadascun dels protagonistes amb els seus companys de pis.

## Banda sonora

La banda sonora de la pel·lícula va ser llançada en format CD per NuN Entertainment l'any 2002 i conté una col·lecció de cançons de diversos artistes.

### Tracce
## Reconeixements

* 2002 – Ciak d'oro
** Millor escenografia a Giancarlo Basili
** Millor manifest

## Notes

* ↑ David Rooney «Review: 'Paz!'». , 22-03-2002.
* ↑ Paolo Mereghetti. Il Mereghetti. B.C. Dalai Editore, 2010. ISBN 8860736269.
* ↑ Paz al Davinotti
* 1 2 «Ciak d'oro 2002».

## Enllaços externs

* Tràiler a Dailymotion
# Amor (Landes)

Amor (en francès Amou) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.400 | 1.455 | 1.427 | 1.462 | 1.481 | 1.452 | 1.583 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1.989- | Jean-Jacques Darmaillacq | UMP |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 23 desembre 2010].
Viccionari
# Castilhon (Alps Marítims)

Castilhon (en francès Castillon) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2010 | 2015 | 2020 |
| 82 | 97 | 55 | 79 | 187 | 282 | 327 | 372 | 378 | 417 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes | Des de 1962: població sense dobles comptes | Des de 1962: població sense dobles comptes | Des de 1962: població sense dobles comptes | Des de 1962: població sense dobles comptes | Des de 1962: població sense dobles comptes | Des de 1962: població sense dobles comptes | | | |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Daniel Duchassin | |
| 2008- | Philippe Rion | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
# Pseudo-Màrius

Pseudo-Màrius o el fals Màrius (en llatí: Gaius Marius), anomenat en realitat Amaci (Amatius) segons Apià, Càmates (Chamates) segons Titus Livi o Heròfil (Herophilus, en grec antic: Ἡρόφιλος) segons Valeri Màxim, va ser un home que es va fer passar per un net de Gai Màrius.
A la mort de Juli Cèsar l'any 44 aC, es va convertir en un líder popular i va erigir un altar a Cèsar en el lloc on havia estat incinerat. Tenia molts de seguidors i representava un perill pels optimats, per la qual cosa el cònsol Marc Antoni el va agafar i el va executar sense judici. Aquest acte il·legal va ser després ratificat pel senat a causa dels avantatges que l'acte havia provocat. Segons Livi era una persona d'origen humil, mentre que Valeri Màxim afirma que era metge.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Amatius». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown, & Comp., 1867, p. 137.
# Benvinguts al paradís

Benvinguts al paradís (original:Come See the Paradise) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Alan Parker, nominada a la Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Canes.. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Jack, un jove sindicalista estatunidenc es casa amb una jove japonesa, Lily, que ha conegut als Estats Units. Després de l'atac japonès a Pearl Harbor, el seu país entra en la Segona Guerra Mundial, per la qual cosa comença a sentir-se un cert rebuig social cap als nipons, que algunes vegades arriba a la violència de carrer. El govern decideix internar els japonesos en camps de concentració. Lily acompanya els seus pares, per la qual cosa es veu obligada a abandonar temporalment Jack. Ell, per la seva part, ha d'enfrontar-se als seus propis amics per poder continuar amb el seu matrimoni. Aquesta serà una dura prova per als dos, però intentaran salvar la seva unió per sobre de les circumstàncies històriques.

## Producció

Alan Parker, director britànic, amb títols d'èxit com L'Exprés de Mitjanit, Birdy, Fama o The Commitments, sol treballar als Estats Units, llevat d'alguns films de baix pressupost que roda al seu país natal. Benvinguts al paradís va ser una gran superproducció de Hollywood basada en fets reals, amb la qual el realitzador llança un sòlid al·legat contra el racisme. Dennis Quaid es trobava en el millor moment de la seva carrera després del triomf de títols com Great Balls of Fire!, tot i que aquest paper li va permetre donar un gir en la seva carrera cap a papers més compromesos. Realitza una excel·lent actuació com un marit en part decebut pels seus compatriotes.

## Repartiment

* Dennis Quaid: Jack McGurn
* Tamlyn Tomita: Lily Yuriko Kawamura / McGann
* Sab Shimono: Hiroshi Kawamura
* Shizuko Hoshi: Mrs. Kawamura
* Stan Egi: Charlie Kawamura
* Ronald Yamamoto: Harry Kawamura
* Akemi Nishino: Dulcie Kawamura
* Naomi Nakano: Joyce Kawamura
* Brady Tsurutani: Frankie Kawamura
* Elizabeth Gilliam: Mini McGann, de jove
* Shyree Mezick: Mini McGann, de mitjana edat
* Caroline Junko King: Mini McGann, de gran
* Pruitt Taylor Vince: Augie Farrell
* Colm Meaney: Gerry McGurn
* Becky Ann Baker: Marge McGurn

## Referències

* 1 2 Benvinguts al paradís
* ↑ The New York Times. Come See the Paradise (en anglès). The New York Times.
# Augar

Augar (en francès Auga) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 244 | 239 | 266 | 302 | 344 | 318 | 302 | 307 | 323 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 327 | 303 | 285 | 270 | 259 | 245 | 224 | 171 | 168 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 192 | 190 | 184 | 137 | 134 | 131 | 142 | 148 | 132 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 140 | 138 | 114 | 121 | 136 | 113 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-1995 | Alexis Cassoulet | |
| 1995-2001 | Michel Chéret | |
| 2001-2009 | Pierre Dubourdieu | |
| 2009- | Pierre Cheret | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Basserclas

Basserclas (en francès Bassercles) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 137 | 150 | 143 | 122 | 120 | 122 | 108 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Henry-Louis Picquet | MoDem |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 23 desembre 2010].
# Bonson (Alps Marítims)

Bonson (en francès Bonson) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 210 | 232 | 235 | 288 | 456 | 601 | 660 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Marie Audoli | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims