OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Blas de Otero

Blas de Otero Muñoz (Bilbao, 15 de març de 1916 - Majadahonda, 29 de juny de 1979) fou un poeta basc en llengua castellana, de l'anomenada poesia social. Es decantà cap a una poesia compromesa, el tema de la qual és el problema d'Espanya. Va rebre el Premi de la Crítica de Poesía en llengua castellana l'any 1959.

## Vida

Nascut a Bilbao, estudià als jesuïtes i posteriorment Dret. Per la mort del seu pare, hagué d'ocupar-se de mantenir la seva família, tasca que compaginava amb l'escriptura malgrat el seu rebuig a les feines establertes). Aquesta situació s'uní al seu caràcter depressiu i una pèrdua de la fe i li provocà diverses crisis, que fins i tot el portaren a ingressar voluntàriament en un sanatori.
Políticament, s'apropà al socialisme, amb reconeixements a la Xina, Cuba i l'URSS i censura parcial dels seus poemaris a Espanya. Aquesta militància el portà a oposar-se al franquisme i a denunciar l'asfíxia existent al règim.

## Carrera poètica

La crítica acostuma a dividir la seva obra en tres etapes: religiosa, existencial i social. La primera etapa està marcada per una religiositat mística, com es veu a Cántico espiritual, un poema plantejat com un diàleg amorós amb la divinitat en la línia del bíblic Càntic dels Càntics i en el qual comença a aparèixer l'angoixa pròpia de l'autor, en constatar que és impossible una unió autèntica amb Déu.
El 1950 publicà Ángel fieramente humano, segons ell el seu primer poemari digne de menció, que inaugura l'etapa propera a l'existencialisme. En aquests poemes la pèrdua de la fe es veu substituïda per una cerca del sentit de la vida en els altres i en la pròpia consciència, pensament que aprofundirà en Redoble de conciencia i Ancia, on inicià una certa experimentació formal.
Pido la paz y la palabra és l'obra més representativa de la tercera etapa, on el compromís de l'autor és l'eix que vertebra els poemes, amb una càrrega ideològica més gran i elements de la cultura popular.

## Obres

* Cántico espiritual (1942).
* Angel fieramente humano (1950)
* Redoble de conciencia (1951)
* Pido la paz y la palabra (1955).
* Ancia (1958)
* En Castellano (1959)
* Que trata de España (1964).
* A modo de antología (1969)
* Historias fingidas y verdaderas (1970).
* Todos mis sonetos (1977)

## Vegeu també

* Espadaña (revista)
# Neferkamin

Neferkamin o Menkamin II fou un faraó de l'antic Egipte de vegades inclòs a la dinastia VII i altres a la dinastia VIII. El seu nom Neferkamin volia dir "L'ànima d'Amon és bonica". No se sap res d'aquest faraó més que el seu nom.

## Referències

* ↑ Darrell D. Baker: The Encyclopedia of the Egyptian Pharaohs. Volume I: Predynastic to the Twentieth Dynasty (3300-1069 BC). Bannerstone Press, Oakville 2008, ISBN 978-0977409440, p. 262–263.
* ↑ Thomas Schneider: Lexikon der Pharaonen. Albatros, Düsseldorf 2002, ISBN 3-491-96053-3, p. 114.
# Quiró

Quiró (en grec antic: Χείρων, Khéiron, 'l'inferior' dels fills de Cronos) va ser el més savi i just de tots els centaures de la mitologia grega. Era fill de Cronos i Fílira i vivia al mont Pelió d'on, com altres centaures, en fou expulsat pels lapites. Es va casar amb la nàiade Cariclo i la seva filla Ocírroe va ser la mare de Pelcos. Va ser ensenyat per Apol·lo i Àrtemis. Va instruir Aquil·les, Asclepi, Teseu, Jàson, Aristeu i Acteó i va ser un gran educador en música, art, caça, moral, medicina i cirurgia.

## El mite

Cronos, que era casat amb Rea, es va enamorar de la nimfa Fílira, però ella el va refusar i per a escapar de la seva persecució es va transformar en euga. Quan Cronos se n'adonà decidí transformar-se en cavall i aconseguir el seu objectiu: d'aquest amor forçat va néixer Quiró.
La seva fama de metge savi es va estendre per tota Grècia. Quiró va conèixer Peleu quan Acastos, per a venjar-se d'una suposada traïció amorosa d'aquest, el va invitar a una cacera durant la qual li va robar l'espasa meravellosa que li havia regalat Hefest i el va abandonar a la seva sort entre els centaures. Tanmateix va ser salvat per Quiró, qui va recuperar l'espasa. Des d'aleshores una gran amistat va unir Peleu i Quiró.
Contràriament a la descripció habitual dels centaures, Quiró no era rude sinó amable i no era primitiu sinó culte, famós per la seva saviesa. Els seus coneixements eren especialment amplis en el camp de les herbes medicinals i les seves propietats curatives.
Alguns dels herois més famosos de la mitologia grega, entre ells Aquil·les, Jàson i Enees, foren alumnes de Quiró. Fins i tot el mateix Apol·lo li va confiar el seu fill Asclepi perquè l'eduqués.
Quant a edat, Quiró era immortal. No obstant això, va tenir la mala sort de ser ferit per una fletxa que el seu amic Hèracles havia untat amb el verí de l'Hidra de Lerna. Veient que no hi havia res a fer, Quiró va cedir la seva immortalitat a Prometeu.

## Referències

* ↑ Simpson, Michael. Gods and heroes of the Greeks: The library of Apollodorus (en anglès). Univ of Massachusetts Press, 1976, p.94. ISBN 0870232061.

## Enllaços extrens

* http://www.theoi.com/Georgikos/KentaurosKheiron.html
# ByViruZz

Víctor Mélida Cambra (Saragossa, 1 de maig de 1992), també conegut com a byViruZz és un boxejador, exjugador d'handbol i youtuber espanyol. Nascut a Saragossa, allí va desenvolupar els seus primers passos com a jugador d'handbol, fins que en la temporada 2013-14 es va incorporar al BM Huesca. Aquesta mateixa temporada va debutar amb el primer equip i va ser entrant en diverses convocatòries per als partits de la Lliga ASOBAL i en la temporada 2014-15 també va participar en la Copa EHF. La seva posició habitual al camp era la d'extrem dret. Va deixar l'handbol a la fi del 2015 per dedicar-se al seu canal a Youtube i altres projectes com dirigir el canal de Play Station Espanya durant setembre del 2015 fins a mitjans del 2017
Actualment és un Youtuber amb 5 milions de subscriptors conegut amb el pseudònim de byViruZz.

## Clubs

* BM Huesca (2013-2015)
* Dominicos de Zaragoza
* Maravillas La Salle
# Los enemigos

Los enemigos és una pel·lícula filmada en color de l'Argentina dirigida per Eduardo Calcagno segons Alan Pauls sobre una idea d'Eduardo Calcagno que es va estrenar el 18 d'agost de 1983 i que va tenir com a protagonistes a Ulises Dumont, Nelly Prono, Mirta Busnelli i Mario Luciani.

## Argument

Una mare despòtica, un fill insegur i inestable i una jove parella espiada i jutjada.

## Repartiment

* Ulises Dumont …Carlos María Coria
* Nelly Prono …Serafina de Coria
* Mirta Busnelli …Ana
* Mario Luciani …Gorriti
* Esther Goris …Herminia
* Rolando Candino...Parella jove
* Patricia Etcheverry …Parella jove
* Walter Soubrié …Gerent funerària
* Márgara Alonso …Adela
* Max Berliner …Pare Rafael
* Fernanda Mistral …Nelly
* Sergio Renán …Ell mateix
* Miguel Ángel Solá … Venedor llibreria (cameo)
* Pepe Soriano …Ell mateix
* Ludovica Squirru …Dona histèrica
* Juan Leyrado …Jove en boca de subterrani
* Claudio Gallardou …Jove en festa
* Cristian Pauls …Ajudant de direcció
* Antonio Ugo …Camerògraf
* Vicky Olivares
* Paulino Andrada
* Juan Carlos Allende
* Enrique Grinberg
* Noelle Méndez
* Juan Carlos Ucello
* Fernando Febré
* Patricia Guitelman
* Federico Parrilla
* Oscar Castro
* Miguel Logarzo
* Aldo Ferreti
* Alfredo Suárez

## Premis

* Esment d'Honor a Ulises Dumont al millor actor al Festival de Cinema de Sant Sebastià per aquest film.
* Premi al Millor actor a Ulisses Dumont al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana de 1983 compartit amb Lima Duarte per Sargento Getúlio.
* Premi al Millor actor a Ulisses Dumont al Festival de Cinema Llatinoamericà de Biarritz de 1983 per aquest film.

## Comentaris

Vilma Colina va opinar a Convicción:
| « | ”La crònica de la violència quotidiana és l'encert de Los enemigos.” | » |
Carlos Mansilla va dir :
| « | ”Acció de Buenos Aires…l'abús d'hermetisme en les seves al·legories no sols fractura el discurs narratiu: allunya a vegades l'assimilació de les seves intencions.” | » |
Manrupe i Portela escriuen:
| « | ”Bon creuament del policial amb el voyeurisme i el retrat d'opressors i oprimits ben dirigit i amb bones actuacions dels protagonistes.” | » |

## Referències

* ↑ Premis del Festival del 1983 al web del festival
* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001, p. 202. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Informació sobre Los enemigos a cinenacional.com
* Los enemigos a YouTube
# Burgos (Sardenya)

Burgos (en sard, Su Burgu) és un municipi italià, dins de la Província de Sàsser. L'any 2007 tenia 1.068 habitants. Es troba a la regió de Goceano. Limita amb els municipis de Bono, Bottidda, Esporlatu i Illorai.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Innocenzo Francesco Ledda | Llista cívica |
# Phillyrea

Phillyrea és un gènere de plantes dins la família de les oleàcies que és originària de la regió mediterrània, i naturalitzada a les Illes Canàries i a Madeira. Compta amb només dues espècies totes elles arbusts o petits arbres. Totes tres reben els nom comuns d'aladerns.
Són arbusts de fulla perenne o arbres petits que creixen fins a 3–9 m d'alçada, relacionats amb Ligustrum, Olea i Osmanthus. Les fulles estan en parells oposats, petites, coriàcies, ovades a lanceolades, de 2–6 cm de llarg i 0,5–2 cm d'amplada. Les florss són petites, de color blanc verdós, produïdes en raïms curts. El fruit és una drupa que conté una sola llavor no comestible pels humans.

## Espècies

* Phillyrea angustifolia L. - originari de la conca mediterrània occidental i central, de Portugal a Albània.
* Phillyrea latifolia L. - originari de tota la conca mediterrània, de Portugal a Síria.
Una tercera espècie Phillyrea decora del Caucas ara se sol tractar en el gènere Osmanthus com Osmanthus decorus. Al llarg dels anys s'han proposat més de 200 noms, que ara es consideren sinònims dels tàxons existents.

## Referències

* 1 2 Kew World Checklist of Selected Plant Families, Filírea
# Eiichi Yamamoto

Eiichi Yamamoto (山本 暎一, Yamamoto Eiichi, 22 de novembre de 1940-7 de setembre de 2021) va ser un director de cinema i guionista d’anime japonès.

## Trajectòria professional

És conegut per dirigir la sèrie de pel·lícules coneguda com Animerama que va ser concebuda per Osamu Tezuka, que és una trilogia de pel·lícules d'animació on s'explora amb temàtiques eròtiques i amb un estil d'animació psicodèlic, estàs pel·lícules són Senya Ichiya Monogatari (Les mil i una nits), Kureopatora (coneguda com Cleopatra) i Kanashimi no Belladonna (coneguda com Belladona of Sadness).
Yamamoto va dirigir deu pel·lícules entre 1962 i 1986. La seva pel·lícula de 1973 Kanashimi no Belladonna va ser estrenada al 23è Festival Internacional de Cinema de Berlín. A més del treball cinematogràfic, també es va exercir com a guionista en la sèrie de televisió d'anime Space Battleship Yamato va escriure el guió de la seva adaptació cinematogràfica de 1977. En 1984 va dirigir una pel·lícula d'anime que adaptava la sèrie televisiva Oshin.

## Filmografia parcial

* Astroboy (1964) (director, escritpor) (televisió)
* Jungle Taitei (1966) (director, productor, escriptor) (televisió)
* Senya Ichiya Monogatari (1969) (director)
* Kureopatora (1970) (director)
* Kanashimi no Beradonna (1973) (director, escriptor)
* Wansa-kun (1973) (director) (televisió)
* Space Battleship Yamato (1974-1975) (supervisor de direcció, escriptor) (televisió)
* Space Battleship Yamato (1977) (guió)
* Oshin (1984) (director)
* Odin - Koshi Hansen Starlight (1985) (director, guió)
* Kōshoku Ichidai Otoko (1991) (guió)

## Referències

* ↑ «Trilogía Animerama: erotismo en la era hippie – Krinegrafo» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2020-10-20. [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ «Eiichi Yamamoto - Sitges Film Festival - Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya». [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ «IMDB.com: Awards for Kanashimi no Belladonna». [Consulta: 29 juny 2010].
* ↑ Clements, Jonathan. The Anime Encyclopedia, 3rd Revised Edition: A Century of Japanese Animation. Stone Bridge Press.

## Enllaços externs

* Eiichi Yamamoto a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)
# Blast (pel·lícula del 2000)

Blast és una pel·lícula estatunidenca estrenada el 2000 amb Tony Denman (Corn), P. J. Soles (Diputat), Tracey Walter (Zeke) i Blake Heron (Jonesy).

## Argument

Quatre adolescents estiren massa una broma que acaba sortint malament.
Viccionari
# Nikki Jayne Hamblin

Nikki Jayne Hamblin (20 de maig de 1988) és una corredora de mitjana distància de Nova Zelanda especialitzada en els 800 i 1500 metres. Nascuda a Anglaterra, Hamblin va córrer pel Club d'Atletisme Dorchester abans de marxar a Nova Zelanda el 2006. Va obtenir la ciutadania de Nova Zelanda el 2009. El 2010, Hamblin va fer el rècord de Nova Zelanda en els 1500 metres i va guanyar la medalla de plata tant en els 800 com en els 1500 metres als Jocs de la Commonwealth de 2010 a Delhi. Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2016 de Rio de Janeiro, va rebre una considerable atenció dels mitjans de comunicació internacionals per un incident durant els 5.000 metres, on tant ella com l'americana Abbey D'Agostino van caure. Les dues dones es van ajudar per acabar juntes la cursa i se'ls va permetre competir a la final. Les atletes van ser elogiades pel seu "esperit olímpic".

## Rècords personals

| Distància | Temps | Data | Ubicació |
| 800 metres | 1:59.66 | 4 setembre 2010 | Split, Croàcia |
| 1500 metres | 4:04.82 | 22 juliol 2011 | Barcelona, Catalunya |

## Referències

* ↑ Gilhooly, Daniel «British track star Nikki Hamblin becomes a Kiwi». Stuff.co.nz. NZPA, 14-07-2009 [Consulta: 30 octubre 2011].
* ↑ Plata de vagues d'Hamblin de Nikki doble.
* ↑ Martin Rogers

## Enllaços externs

* Perfil d'Hamblin de la IAAF, perfil de Nikki Jayne Hamblin a IAAF
# Corporativisme

El corporativisme és la doctrina política i social que propugna la intervenció de l'Estat en la solució dels conflictes d'ordre professional, mitjançant la creació de corporacions professionals que agrupen treballadors i empresaris.
A diferència del corporativisme gremial clàssic, l'actual corporativisme és una doctrina que defensa un sistema econòmic basat en la unificació, mitjançant corporacions dins de l'Estat, de totes les organitzacions sindicals: empresarials, de les feines, professionals, etc. És una forma d'organització socioeconòmica per part de règims nacionalsocialistes, i que posa en relleu el sindicat i l'economia planificada.
El terme ha de distingir-se del que s'usa pejorativament per a designar qualsevol política intervencionista d'un govern creada per a afavorir a les corporacions, entenent en aquest cas per «corporació» la seua altra accepció terminològica (anglicisme) que es refereix a les societats anònimes característiques dels sistemes capitalistes moderns.

## Orígens del corporativisme

Els primers conceptes de corporativisme han estat rastrejats fins a les idees trobades a l'antiga Grècia, l'antiga Roma i religions com ara el budisme, cristianisme, confucionisme, hinduisme i l'islam. El corporativisme polític modern, com a doctrina social, va néixer al segle XIX, a partir de concepcions socials tradicionalistes i funcionalistes, dins d’un fenomen de “tecnificació de la política”. En la seva vessant feixista, el seu principal promotor va ser el romanès Mihail Manoilescu, autor de Le siècle du corporatisme. La doctrine du corporatisme intégral et pur (1934), text que resumeix l’ideari corporatiu dels feixismes europeus.

## Corporativisme de parentiu

El corporativisme de parentiu o corporativisme gregari és el basat en el parentiu o bé centrat en la identificació ètnica de grups, clans i famílies, que es protegeixen entre ells, ha estat un fenomen comú a Àfrica, Àsia, Amèrica Llatina i altres llocs. Les societats confucionistess basades en grups, clans i famílies d'Àsia de l'Est i del Sud-est Asiàtic han estat considerades precursores del corporativisme modern. Xina té forts elements de corporativisme de clan en la seva societat que involucren normes legals que regeixen les relacions familiars. Les societats islàmiques sovint tenen forts clans o tribus que formen la base per a una societat corporativista basada en la comunitat.

## Vegeu també

* Gregarisme

## Referències

* 1 2 3 4 Wiarda, Howard J. (1996). Corporatism and comparative politics . M.E. Sharpe, p. 10.
* ↑ «Sergio Fernández Riquelme, Técnica y Política en el siglo XX, El Catoblepas 84:12, 2009». [Consulta: 23 desembre 2024].
* ↑ Fernández Riquelme, Sergio «La era del corporativismo: La representación jurídico-política del trabajo en la europa del siglo XX». Revista de estudios histórico-jurídicos, 31, 12-2008, pàg. 399–425. DOI: 10.4067/S0716-54552009000100015. ISSN: 0716-5455.
* ↑ Bao-er (2006). Xina's Neo-traditional Rights of the Child. Blaxland, Austràlia: Lulu.com, p. 19.
Feixisme :
Teoria :
Moviments :
Obres :
Organitzacions :
Història :
Categoria
Portal :
# Adalbert Püllöck

Adalbert Püllöck (6 de gener de 1907 - 7 de desembre de 1977) fou un futbolista romanès.
Va formar part de l'equip romanès a la Copa del Món de 1934.
# Madame Racketeer

Madame Racketeer és una pel·lícula de comèdia estatunidenca de 1932 protagonitzada per Alison Skipworth, Richard Bennett i George Raft. La pel·lícula va ser dirigida per Harry Wagstaff Gribble i Alexander Hall, i ser produïda i distribuïda per Paramount Pictures.

## Argument

L'estafadora internacional Martha Hicks, també coneguda com la Comtessa von Claudwig, és alliberada de la presó i decideix tractar el seu reumatisme amb una estada a l'hotel del seu marit en un balneari de Wisconsin.

## Repartiment

* Alison Skipworth com Comtessa/Martha Hicks
* Richard Bennett com Elmer Hicks
* George Raft com Jack Houston
* John Breeden com David Butterworth
* Evalyn Knapp com Alice Hicks
* Gertrude Messinger com Patsy Hicks
* Robert McWade com James Butterworth
* J. Farrell MacDonald as John Adams
* Jessie Arnold com Frankie
* Anna Chandler com Stella
* Oscar Apfel com J. Harrington Hagneya
* Arthur Hoyt com Shiffem
* Irving Bacon com Gus
* George Barbier com Warden George Waddell
* Frank Beal as Appleby, director de banc
* Robert Homans com cap de policia
* Winter Hall com ministre
* Ed Brady com taxista

## Producció

La pel·lícula es basava en un guió original basat en la vida d'una dona real. Va ser venut sota el títol The Countess of Auburn . Això es va canviar a The Sporting Widow i després Madame Racketeer. El març de 1932 Paramont va anunciar que Alison Skipworth seria el protagonista.
L'abril de 1932 Irving Cummings va signar per dirigir. George Raft va ser contractat més tard aquell mes. Raft havia signat recentment un contracte a llarg termini amb Paramount gràcies a la seva força del seu treball a Scarface, però aquesta pel·lícula encara no s'havia estrenat a tots els llocs.
Es van fer nombrosos canvis després d'acabar la pel·lícula.
La pel·lícula va ser una de les 23 pel·lícules que Paramount va sotmetre a tràmit el gener de 1933.

## Recepció

El New York Times va dir que "una part és divertida, una part prou divertida i una part una mica trista".

## Referències

* ↑ Everett Aaker, The Films of George Raft, McFarland & Company, 2013 p 28
* ↑ ON THE ROAD TO HOLLYWOOD Hall, Chapin. New York Times April 24, 1932: X3.
* ↑ HOLLYWOOD IN REVIEW Hall, Chapin. New York Times June 5, 1932: X3.
* ↑ MOTHER-LOVE THEME EXPLOITED: Noted Trio Slated for Roles in "Counless of Auburn Kingsley, Grace. Los Angeles Times March 1, 1932: A7.
* ↑ FILMS BASED ON FALLON CAREER: Kingsley, Grace. Los Angeles Times April 18, 1932: 11
* ↑ Raft's Suavity Utilized in Film Los Angeles Times April 17, 1932: B20.
* ↑ HOLLYWOOD IN REVIEW Hall, Chapin. New York Times July 17, 1932: X3.
* ↑ 23 FILM PLAYS PUT INTO RECEIVERSHIP: Paramount Bondholder's Plea Is Granted to Guard the Pictures Against Seizure. VALUED AT $10,000,000 Held by Subsidiary, Whose Notes Were Used to Secure Loans From Banks. New York Times January 31, 1933: 19.
* ↑ Madame Racketeer. L.N. New York Times ]July 23, 1932: 6
# Bleggio Inferiore

Bleggio Inferiore és un antic municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 1.084 habitants. Limitava amb els municipis de Bleggio Superiore, Bocenago, Dorsino, Fiavè, Giustino, Lomaso, Massimeno, Ragoli, San Lorenzo in Banale, Stenico i Tione di Trento.
L'1 de gener 2010 es va fusionar amb el municipi de Lomaso creant així el nou municipi de Comano Terme, del qual actualment és una frazione.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Livio Calcera | Llista cívica |
# Orenyola

L'orenyola, oreneta, orenol, peix volador o verat volador (Hirundichthys rondeletii) és una espècie de peix beloniforme de la família Exocoetidae. Cal tenir en compte que amb els mateixos noms hom també es pot referir a les espècies Cheilopogon heterurus i Exocoetus volitans.
La seva longitud màxima normal és d'uns 20 cm. No té espines a les aletes, però consta de nombrosos radis, llargs i tous, 12 en l'aleta anal i 12 en l'aleta dorsal; el cos és fosc, blau iridescent per damunt i blanc platejat per sota, per camuflar-se amb el cel quan salta fora de l'aigua; les aletes dorsal i cabal són grises i la resta de les aletes hialines.

## Distribució

Espècie cosmopolita distribuïda àmpliament per les aigües subtropicals de tots els oceans, el mar Carib i el mar Mediterrani. A la península ibèrica es troba en la majoria de les costes mediterrànies i en la meitat sud de les atlàntiques.

## Hàbitat i biologia

És una espècie pelàgica migratòria que viu sota la superfície de l'aigua, on és capaç de saltar llargues distàncies fora de l'aigua.

## Referències

* 1 2 «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 7 maig 2022].
* ↑ Heemstra, P.C. i N.V. Parin 1986. "Exocoetidae". p. 391-396. En M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* 1 2 Parin, N.V., 1986. "Exocoetidae". p. 612-619. En P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Corbera, J., Sabatés, A. i Garcia-Rubies, A.. Peces de Mar de la Península Ibérica (en castellà). Barcelona, España: Planeta, 1996, p. 314. ISBN 84-08-01799-3.
* Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. «Hirundichthys rondeletii (TSN 616693)» (anglès).
* "Hirundichthys rondeletii". A FishBase (Rainer Froese i Daniel Pauly, eds.). Consultada al maig del 2010. N.p.: FishBase, 2010.

## Enllaços externs

* Fotografies a FishBase
# Burlington

Burlington és la ciutat més gran de l'estat de Vermont (Estats Units) i és la capital del comtat de Chittenden. Situada al costat del Llac Champlain té una població de 38.889 habitants, constituint una de les àrees metropolitanes més petites de la nació. L'àrea urbanitzada consisteix en les ciutats de Burlington, South Burlington i Winooski; els pobles de Colchester, Essex i Williston i el petit llogaret d'Essex Junction. La Universitat de Vermont és un dels edificis més emblemàtics de la ciutat.

## Persones il·lustres

* John Dewey (1859 - 1952) filòsof

## Demografia

En el 2000, l'àrea metropolitana incloïa els tres comtats del nord-oest: Chittenden, Franklin i Grand Isle, arribant a una població de 198.889 habitants en el 2000, i de 203.503 habitants en el 2003.