OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Pere de Montbrió del Camp

Sant Pere de Montbrió del Camp és l'església parroquial d'estil barroc de Montbrió del Camp (Baix Camp). Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici és d'una nau amb capelles i ampli creuer cupulat. La nau és coberta amb volta de canó amb llunetes i les capelles amb volta de canó. El presbiteri és cobert per una volta de creueria amb tercelets. Conserva les petxines i la clau de la cúpula decorades amb pintures de l'època, d'un estil entre renaixentista i barroc.
La torre medieval, del segle xiv, seria adaptada i ampliada en altura com a campanar, amb finestres d'un sol ull a la part alta de cada façana.

## Història

Malgrat el lloc fou ocupat i repoblat des de la segona meitat del segle xii, no hi ha referències de l'església fins a final del segle xiii. Va esdevenir sufragània de la parròquia de Santa Maria de Cambrils, i al final del segle xv consta que depenia del rector de Cambrils. L'edifici actual fou acabat de construir el 1692.
Al seu interior es conserva una imatge mariana de talla policromada a l'altar de Sant Roc.

## Referències

* 1 2 3 4 «Església parroquial de Sant Pere». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Església parroquial de Sant Pere». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Mas d'en Porxo

Mas d'en Porxo és una masia fortificada amb una torre de defensa, del municipi de Pratdip (Baix Camp). Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La torre és quadrada en angle sud-oest de 2,5 x 3,15 metres interior, amb un mur d'un gruix de 0,85 m. Consta de dos pisos d'alçada i planta baixa. L'obra és de paredat amb carreu als angles. Al pis alt no hi ha volta sinó sostre de fusta, per a la terrassa, construïda recentment per a substituir una teulada. Es va elevar una mica l'ampit.
La casa en forma de ela envolta en part la torre. L'obra és amb paredat i maó, sense massa interès. La torre resta aïllada, amb un mas al darrere, el qual va cremar-se construint-se la casa. Al segon pis de la casa hi ha una calaixera del 1800 aproximadament. Va haver-hi a la torre un sistema de pujada com als pous, amb entrants corbs a la paret. Presenta un forat de comunicació des de la planta baixa al pis, ara tapiat, però que encara es pot veure.

## Història

La torre de defensa i la masia són medievals, però reformades. La terrassa de la torre fou construïda el 1978.

## Referències

* «Mas d'en Porxo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mas d'en Porxo». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Santa Maria de Vilaplana

L'església de Santa Maria de Vilaplana o de la Nativitat de la Mare de Déu és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Vilaplana (Baix Camp).

## Descripció

És un edifici d'estil barroc fet de murs de paredat amb reforços de carreus, que consta de tres naus, amb arcs faixons i formerets de mig punt, sobre pilastres adossats amb cobertes de volta de canó amb llunetes a la nau major, i d'aresta a les dels costats. El cor, als peus, en el costat de l'Epístola, està construït de paredat amb reforç de carreus i amb maons a la part superior. La porta d'ingrés, és d'arc de mig punt flanquejat per pilastres molt senzilles i de volutes laterals. Té una cornisa partida, no molt volada, amb fornícula superior amb pilastres i volutes, com a la porta.

## Història

La construcció va ser iniciada el 29 de juny de 1736, i la benedicció de la nova església es va fer el 7 de setembre de 1739. El nou temple es va edificar en el mateix lloc que ocupava l'antic, amb nous espais necessaris i una altra orientació. El campanar, als peus, es construí l'any 1744, mentre que a la sagristia encara s'hi treballava el 1765. El retaule va ser destruït l'any 1936 junt amb altres objectes i mobiliari de culte.

## Referències

* «Santa Maria de Vilaplana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Santa Maria de Vilaplana». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* Façana de l'església
* Interior de l'església
* Mare de Déu de la Llet, imatge romànica
# Mas del Mariner

El Mas del Mariner o Mas de la Marinera és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Vilaplana (Baix Camp).

## Descripció

És una gran casa pairal de planta quadrada, obra de paredat en la part inferior i de rajoles i maons en la part superior. Consta de planta baixa i dos pisos, el superior amb les antigues golfes modificades i adaptades per a habitatges dels masovers. A l'interior conserva, a més d'algunes bigues antigues de fusta, un excel·lent exemplar de forn de pa fet de pedra refractària (sorrenca vermella). L'arc de la porta d'entrada, rodó, està fet amb rajoles. A la banda esquerra del mas vell, hi ha les quadres pel ramat de cabres i ovelles, de pedra i calç, refetes l'any 1942, amb les cobertes en mal estat. L'edifici es va ampliar per la banda dreta en 1882 amb l'antic magatzem pels cups, amb molla la vora del camí. Davant de la façana hi ha un replà artificial amb arbres d'ombra.

## Història

És la masia més important del terme, tant per l'edifici com per l'extensió de la finca. En un bon any de collita s'hi arriben a aplegar cinc-cents sacs del fruit sec principal de la comarca, l'avellana. També té una part dedicada a la petita ramaderia. Situat entre les Mateves i el Racó del Mas, en realitat la finca del Mas de Mariner o de la Marinera és una partida més del terme. Oleguer Huguet escriví una contalla poètica sobre l'origen del mas. Un document de 1716 esmenta a "Joan Mariner del Mas", i un altre del mateix any "lo pubill del mas den Mariné". Jurats de la parròquia, Josep i Joan Mariner signen el 1691 a l'acta de la fundació de la Confraria del Roser de Vilaplana. L'any 1731, l'escrivà Joan Mariner i Salvat pren possessió de la batllia del poble, que tornaria a ostentar el 1763-1764 (o potser el fill homònim). El 1761 ho era Jaume Mariner. Actualment es troba totalment abandonat.

## Referències

* 1 2 «Mas del Mariner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mas del Mariner». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sant Miquel d'Almoster

L'església de Sant Miquel d'Almoster és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi d'Almoster (Baix Camp).

## Descripció

Edifici d'una nau amb capelles comunicades. Tram dels peus afegit. Tota la nau té coberta amb volta de canó amb llunetes. Les capelles amb canó. Façana sense interès, arrebossada, amb una fornícula amb una imatge. Campanar curt, als peus, en el costat de l'epístola. Fàbrica barroca i neoclàssica.

## Història

L'església d'Almoster fou sufragània de la de Reus des dels seus principis. El 16 d'abril de 1560, el prior Rull, per manament de l'arquebisbe Cervantes de Gata, va posar-hi una pica baptismal. Els escassos restes de l'antiga església són a la part alta del poble, a la casa Aimamí i voreres. El nou edifici data del 1704.
Durant la Guerra Civil va perdre gran part del seu patrimoni, entre ell l'altar de Sant Pere, obra de Bonifaç.

## Referències

* 1 2 «Sant Miquel d'Almoster». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].
* 1 2 «Sant Miquel d'Almoster». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Mas de l'Arany

El Mas de l'Arany és un mas considerat com un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Cambrils (Baix Camp).

## Descripció

La masia es troba a la urbanització Reus-Mediterrani. prop de la riera de Riudecanyes, vora la platja. Hi ha mines de construcció quadrangular de pedra (paredat i carreus), amb torretes als angles, de les que només en resta la part inferior de la del nord-est. Hi trobem també un tanc de pedra mutilada, actualment amb un vallat metàl·lic. Va tenir voltes longitudinals de canó apuntades, amb cintra de canyes, i al costat oest, construccions baixes de volta, com sitges. Al costat est, hi ha la masia, possiblement del segle xviii. També s'hi pot trobar una bassa i altres elements del segle passat.

## Història

La masia fou construïda en el segle xviii aprofitant restes més antics, possiblement del XV, dels que encara hi ha indicis mig enderrocats, i es van realitzar posteriors ampliacions durant el segle xix. Actualment ha quedat envoltat per la urbanització Reus-Mediterrani i es troba en estat ruïnós.

## Referències

* ↑ Just, Mònica. «El Mas de l'Arany, en ruinas» (en castellà). Diari de Tarragona, 11-06-2013.
* «Mas de l'Arany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mas de l'Arany». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Homdedéu

La Casa Homdedéu és un edifici modernista de Reus (Baix Camp). Va ser encarregada per Vicenç Homdedéu a l'arquitecte Pere Caselles i Tarrats. Està protegida com a bé cultural d'interès local. El nom popular de la casa és Ca l'Homdedéu i està situada al raval de sant Pere, número 17-21.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta baixa i tres pisos datat l'any 1893, d'estil modernista. La façana és de composició i formalització estrictament simètriques a partir de cinc eixos verticals. Es remarca el primer pis i l'eix central amb la disposició de la tribuna i la utilització d'elements neogòtics, amb baranes de pedra treballada finestres amb pilarets rodons rematats per capitells i arcs apuntats. A la resta, remarcant la simetria central, disposa balcons, amb llosa correguda comuna a dues obertures, a cada costat de l'eix. La planta baixa és construïda en pedra, mentre que la resta de la façana és estucada, amb aplicacions decoratives de pedra com les finestres i la tribuna. La decoració s'inspira en elements vegetals i en la tradició medieval, com és el cas de les traceries i representacions d'animals fantàstics. El treball escultòric de les mènsules que sostenen el balcó del pis principal és de gran qualitat i representa motius vegetals. L'edifici es troba coronat per una cornisa triplement lobulada uniforme que abasta tota l'amplada de l'edifici.

## Història

Entre 1893 i 1894 Vicent Homdedéu i la seva família es van fer construir aquest edifici d'estil neogòtic, que reflectia el trencament amb l'arquitectura acadèmica establerta utilitzant les formes rescatades del passat medieval. Actualment, el seu interior conserva part de la decoració original i hi trobem la data de final de l'obra, 1894, i les inicials V. N., que corresponen a la grafia antiga del cognom, Nomdedéu. El vestíbul conserva el tancament de vidre del cancell original, decorat a l'àcid amb la repetició de les formes medievalitzants de l'exterior.

## Referències

* ↑ «Casa Homdedéu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 283. ISBN 8486387655.
* ↑ «Ruta del modernisme de Reus». [Consulta: 12-VIII-2014].
* ↑ «Casa Homdedéu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 abril 2012].
* ↑ March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus" A: Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 50. ISBN 8493315125
* ↑ «Casa Homdedéu». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* ↑ Guia modernista. Reus: l'Ajuntament. Patronat de Turisme, 2011, p. 20.
# Església de Sant Pau (la Selva del Camp)

L'Església de Sant Pau és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de la Selva del Camp (Baix Camp).

## Descripció

Construcció d'estil gòtic tardà que actualment es troba abandonat, amb l'interior en ruïnes, sense cobertes i façana en mal estat de conservació. Església o capella d'una nau àmplia, de planta rectangular, antigament amb coberta de fusta a dues vessants, damunt perpanys de pedra. Carreus als angles exteriors de la façana que reforcen l'obra de paredat. Té un campanar d'espadanya centrat sobre la façana. La porta és d'arc de mig punt amb falses dovelles i damunt d'ella hi ha fornícula buida i un òcul.

## Història

L'actual edifici fou bastit probablement a les darreries del segle xiv, o els inicis del XV, en el lloc d'una capella preexistent. En un document del 1233 es parla del "camí públic que passa als costats de les parets de l'ermita vella i que va cap a la riera". La primera notícia la primera notícia documentada de l'església de Sant Pau és el permís atorgat pel paborde de Tarragona a l'ermità Fra Ponç d'Amer, per a bastir-la, el 28 de setembre de 1286. En aquesta donació se li concedeixen "les mateixes parets velles dels ermitans". El 1936 va desaparèixer l'antiga imatge de Sant pau, de pedra, que hi havia a la fornícula de la façana. A les parets que resten de l'edificació actual hom pot veure aprofitats diversos carreus, possiblement de l'església o ermita vella.

## Referències

* «Església de Sant Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Església de Sant Pau». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# La Resclosa (la Selva del Camp)

La Resclosa és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de la Selva del Camp (Baix Camp).

## Descripció

És una construcció de carreu i paredat, començada com a presa, però inacabada. La part començada que en resta té set metres de gruix. Túnel per al canal amb volta de canó i arc de mig punt, de noranta centímetres de diàmetre. Damunt, pas envolta perpendicularment al canal, en el sentit del mur de contenció, i un petit recinte de volta potser per als tallants de les rescloses.

## Història

La Selva ha gaudit de d'antic de les aigües de l'Albiol que vessen a la seva vall (el 1313, els drets d'empriuar el terme de l'Albiol comprenien, entre d'altres, les aigües), i que li venen aconduïdes fins a la vila des de la Resclosa. La construcció de l'obra es decidí el 28 de juliol de 1739 per l'ajuntament de la Selva del camp. Hi foren destinats els productes de les brises de les veremes, després de premsades pels seus amos, i les remoltes de les olives. La resclosa intentava remeiar la penúria d'aigua que es patia aleshores, principalment a l'estiu. Més avall del Mas de Moixó, entre aquest i el Pont Alt, hi ha la nova resclosa, i hom pot veure encara restes dels aqüeductes antics.

## Referències

* «La Resclosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].

## Enllaços externs

* «La Resclosa». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Iranzo

La Casa Iranzo és un edifici racionalista del 1956 encarregat per Antonio Iranzo García a l'arquitecte Josep Maria Sostres i Maluquer i construït a la urbanització Ciutat Diagonal d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat). Està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un habitatge unifamiliar aïllat de planta baixa i pis, amb grans finestrals mirant al sud i completament cec en el seu extrem nord. L'edifici s'articula a l'entorn d'una escala central, el pis superior és ocupat pels dormitoris i l'inferior pel vestíbul, serveis i garatge. En aquesta distribució és on es distingeix la influència de la Bauhaus: correspondència entre funció i espai. La façana està revestida amb plaquetes de gres blanc i els angles amb peces de ceràmica blanca. Hi ha elements metàl·lics (baranes, estructures) pintats de verd fosc. S'ha modificat per incorporar persianes exteriors.

## Referències

* ↑ Roig, Joan. «Casas Iranzo y MMI». [Consulta: 7 maig 2012].
* ↑ «Casa Iranzo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r maig 2012].
# Cementiri de Ripoll

El Cementiri de Ripoll és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Ripoll (Ripollès).

## Descripció

El cementiri de Ripoll, projectat per l'arquitecte Antoni Coll Fort el 1903, representa el final de la tradició medieval que fins aleshores havia inscrit el camp mortuori dins del teixit urbà, constituint en certa manera la continuïtat en l'espai reservat las vius. En aquest moment en què el cementiri passa a dependre de l'autoritat municipal es trasllada a l'exterior de la població. La necròpolis de Ripoll es forma de dos paral·lelograms adossats, en els que la parcel·lació destinada als nínxols queda en segon terme adossada als límits de la ciutat mortuòria i prenen major importància les illes que flanquegen l'eix principal que condueix de l'entrada a la capella situada a l'exterior oposat en les que se situaran els monuments funeraris que emfatitzaran el caràcter monumentalista. La influència modernista i neoclàssica en la composició dels elements principals de l'entrada i modernista al disseny de la façana d'intersecció dels dos paral·lelograms és el llenguatge utilitzat per ornamentar el que constitueix una mena de rèplica de la ciutat ideal.

## Referències

* «Cementiri de Ripoll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 maig 2012].
# La Vila de Llaés

El Mas de la Vila o la Vila de Llaés és un mas fortificat en el veïnat de Llaés al terme de Ripoll protegit com a bé cultural d'interès local. La Vila de Llaés està dividida en dos cossos ben diferenciats: un de primitiu amb una estructura quasi medieval i l'altre de tipus netament barroc i datat al segle xviii. L'edifici es troba en estat de degradació degut a l'abandonament, perquè només és habitat pels seus propietaris a la temporada estival. Els masovers viuen en un edifici independent.
A la casa gran hi ha una galeria coberta, els pilars de la qual els formen uns atlants llaurats de forma rústica i primitiva. També hi ha alguna porta amb arc de mig punt. És d'interès la capella dedicada a la Mare de Déu del Roser, erigida el segle xviii.
A la part primitiva de la masia hi ha algunes llindes datades als segles xv i xvi. Al segle xviii es seu propietari decidí renovar-la. Començà les obres edificant mig cos nou d'estil barroc amb una gran galeria coberta, amb la intenció que quan hagués acabat aquest el completaria amb l'altra meitat simètrica sobre la part vella de la casa, però morí abans i les obres quedaren interrompudes.

## Referències

* «Mas la Vila de Llaés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 maig 2012].
# Mare de Déu de la Salut de Montanissell

Mare de Déu de la Salut de Montanissell és un monument del municipi de Coll de Nargó (Alt Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una església d'una sola nau amb capçalera plana i capelles laterals. La nau està coberta per una volta de canó reforçada amb arcs faixons. Als peus hi ha un cor de fusta que descansa en un arc carpanell. Al costat sud-oest hi ha dues capelles laterals cobertes amb volta d'aresta. Tant pel parament com per la disposició d'aquestes capelles sembla que es tracta d'un afegit del segle xix. Moment en què també es va construir la sagristia.
L'interior està decorat amb pintura mural, força malmesa a causa de les humitats. En el presbiteri, centrat en la clau de volta, trobem representat l'Anyell de Déu enmig de núvols.
La coberta és de teula a doble vessant. El carener està desplaçat respecte de l'eix de simetria de la façana principal, a causa de l'afegitó de les capelles laterals. Té un campanar d'espadanya, amb dos ulls, de doble vessant i cobert amb llosa. La porta d'accés presenta un arc rebaixat, abans era d'arc de mig punt, i està desplaçada a l'esquerra. Al damunt hi ha un ull de bou, mentre que a la sagristia trobem una espitllera. L'aparell és de pedra calcària, irregular i presenta restes d'arrebossat.
L'església de la Mare de Déu de la Salut de Montanissell que podria haver estat aixecada al damunt d'una antiga església és un temple barroc, possiblement del segle xviii. Les pintures murals del conjunt, així com l'ampliació del temple, es poden datar al segle xix.

## Història

L'església de la Mare de Déu de la Salut és situada al sud del nucli actual de Montanissell, al turó on hi havia el poble vell.
La parròquia de Montanissell és esmentada a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell en la segona meitat del segle x. L'any 966 és documentat el castell de Montanissell.
Entre els segles xviii i xix l'església de la Mare de Déu de la Salut devia substituir a l'antiga església de Sant Joan que quedava com a església del fossar. La construcció de l'església de la Mare de Déu de la Salut i la posterior ampliació d'aquesta indiquen, com en altres llocs del Pirineu, un període de puixança i un augment demogràfic que es tradueix en una embranzida constructiva que no es coneixia des de l'època del romànic.

## Referències

* «Mare de Déu de la Salut de Montanissell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].
# Santa Maria de Castell-llebre

Santa Maria de Castell-llebre és un monument del municipi de Peramola (Alt Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'estructura de l'església posa de manifest l'estreta relació d'aquesta amb els edificis del voltant, alguns dels quals han desaparegut i s'adapta a l'orografia rocallosa del terreny. Es tracta d'una església d'una sola nau, coberta amb volta de canó de perfil apuntat, reforçada per arcs torals. És capçada per un absis semicircular, més estret que la nau que connecta amb aquesta mitjançant un arc apuntat. L'absis té dues finestres de dobles esqueixada.
La porta principal, situada a la façana sud, és formada per un senzill arc adovellat, sobre el qual hi ha dues carteles que podrien pertànyer a un porxo inexistent. Hi ha dues portes més, totes dues a la façana de ponent.
El campanar és una torre de planta quadrada, situat damunt la roca, amb dos pisos que tenen finestres geminades.
L'aparell és de petits carreus de mides irregulars disposats en filades no gaire regulars. Les cantonades del campanar són formades per carreus més grans.
L'església de Castell-llebre presenta dues etapes constructives ben clares. La primera correspon a finals del segle xi o inicis del segle xii. D'aquest moment es conserva el mur de ponent, el campanar, una part de mur sud i l'absis. La resta es pot situar a partir del segle xiii.

## Història

El lloc de Castell-llebre és esmentat l'any 942 com a Kastro Veteri en la donació de les possessions d'aquest castell que feren el comte Borrell i la seva muller Engelrada.
El capellà de Castro Veteri figura en la relació de la dècima dels anys 1279 i 1280, dins del deganat d'Urgell. L'any 1575, en el llibre de visites, documenta els problemes que hi havia a les teulades. L'any 1904, però, perdé la categoria de parroquial i es constituí en santuari annex a la parroquial de Peramola. Actualment s'hi continua celebrant un aplec el tercer diumenge després de Pasqua.

## Referències

* «Santa Maria de Castell-llebre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].

## Enllaços externs

* «Santa Maria de Castell-llebre». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2010-07-16. [Consulta: 4 maig 2012].