OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jürgen Zopp

Jürgen Zopp (Tallinn i Comtat de Harju, 29 de març de 1988) és un tennista professional estonià.

## Referències

* ↑ Addicott, Adam. «Why The Surge In Lucky Losers At The French Open Is A Good Thing» (en anglès americà), 27-05-2018. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ Fjeldstad, Jesper. «SA’s Thanasi Kokkinakis looks to Wimbledon after missing out on a berth in the French Open» (en anglès), 24-05-2018.
# Alfons XI de Castella

Alfons XI de Castella (castellà: Alfonso XI de Castilla) (Salamanca, 13 d'agost de 1311 - Gibraltar, 27 de març de 1350) dit el Justicier, fou rei de Castella (1312-1350).

## Família

Fill de Ferran IV de Castella i Constança de Portugal. Va ascendir al tron de Castella i Lleó a la mort del seu pare el 1312, quan Alfons tenia un any d'edat. Es casà en primeres núpcies el 1325 a la catedral de Valladolid amb Constança Manuel, filla de l'infant Joan Manuel de Castella i besneta de Ferran III de Castella. El matrimoni no fou consumat i fou declarat nul el 1327. El 1328 es casà a Alfayete amb Maria de Portugal, filla d'Alfons IV de Portugal i Beatriu de Castella. D'aquest matrimoni van néixer:
* l'infant Ferran de Castella (1332-1333)
* l'infant Pere I de Castella (1334-1369), rei de Castella i rei de Lleó
A partir de l'any 1329 tingué deu fills amb Elionor de Guzmán, rebesneta d'Alfons IX de Lleó.
* l'infant Pere Alfons de Castella (1330-1338), senyor d'Aguilar
* la infanta Joana Alfons de Castella (1330-1375), senyora de Trastàmara
* l'infant Sanç Alfons de Castella (1331-1343), senyor de Ledesma
* l'infant Enric II de Castella (1333-1379), rei de Castella i rei de Lleó
* l'infant Frederic Alfons de Castella (1333-1358), germà bessó de l'anterior, mestre de l'orde de Sant Jaume i senyor d'Haro
* l'infant Ferran Alfons de Castella (1336-d 1342), senyor de Ledesma
* l'infant Tello de Castella (1337-1370), senyor d'Aguilar de Campos i de Toranzo.
* l'infant Joan Alfons de Castella (1341-1359), senyor de Badajoz i Jerez de la Frontera
* l'infant Sanç d'Alburquerque (1342-1374), comte d'Alburquerque
* l'infant Pere de Castella (1345-1359)

## Vida política

Va mantenir una gran fermesa davant la noblesa castellana, a la qual li retallà poder des que es va fer càrrec del tron, ja que durant la seva minoria d'edat es revoltaren contra el seu poder. Per arribar a sotmetre-la no li va importar recórrer a l'ajusticiament dels nobles o fins i tot als assassinats. El 1331 el seu principal opositor, Alfonso de la Cerda, li reté homenatge. Joan Manuel de Castella i el seu cunyat Joan III Nunyez de Lara es van tornar a revoltar en 1334, i el darrer fou assetjat a San Juan de Gaztelugatxe.
Durant el seu regnat va mantenir la lluita contra els musulmans pel territori del sud peninsular. Així durant la Reconquesta va aconseguir arribar fins a l'estret de Gibraltar gràcies a la batalla de Teba el 1330, la batalla del riu Salado de 1340 i a la conquesta el 1344 de la ciutat d'Algesires - (setge d'Algesires), gràcies també a la col·laboració de la Corona d'Aragó amb ràtzies el 1333 i el 1333, i el Regne de Portugal.
Alfons XI va morir a Gibraltar víctima de la pesta el 26 de març de 1350, i fou succeït pel seu fill primer Pere I de Castella, últim rei de la dinastia Borgonya.

## Referències

* ↑ «San Juan de Gaztelugatxe». Bermeoko Udala. [Consulta: 28 desembre 2019].
* ↑ Ferrer i Mallol, Maria Teresa. La frontera amb l'Islam en el segle xiv cristians i sarraïns al País Valencià. Editorial CSIC, 1988, p. 148. ISBN 8400068149.
* ↑ de Mariana, Juan. Historia general de España (en castellà). Juan de Mariana, 1848, p. vol.2, p.152.
# Pallacanestro Cantù

El Pallacanestro Cantù és un club de bàsquet de la ciutat de Cantú a Itàlia.
Tot i ser un club d'una ciutat de només 35.000 habitants, Cantú, a la Llombardia, el Pallacanestro Cantù és un dels clubs de bàsquet amb un palmarès més brillants a Itàlia. Va ser fundat el 1936 per Mario Broggi i Angiolino Polli. En el seu palmarès cal destacar dues Copes d'Europa, quatre Recopes i quatre Copes Korac. El club ha sigut normalment conegut pels nom dels seus patrocinadors. Alguns d'ells han estat: Oransoda, Forst, Gabetti, Squibb, Ford, Jolly Colombani, Arexons, Clear, Polti, Oregon Scientific o Vertical Vision.

## Palmarès

* 2 Copa d'Europa de bàsquet: 1981-82, 1982-83.
* 4 Recopa d'Europa de bàsquet: 1976-77, 1977-78, 1978-79, 1980-81.
* 4 Copa Korac: 1972-73, 1973-74, 1974-75, 1990-91.
* 2 Mundial de Clubs de bàsquet: 1974-75, 1981-82.
* 3 Lliga italiana de bàsquet: 1967-68, 1974-75, 1980-81.
* 1 Supercopa italiana de bàsquet: 2003-04.

## Jugadors històrics

* Pierluigi Marzorati
* Charlie Recalcati
* Antonello Riva
* Dan Gay

## Enllaços externs

* Web oficial del club
# Elizabeth Beglin

Elizabeth Beglin (Teaneck, 2 d'abril de 1957), sovint anomenada Beth Beglin, és una jugadora d'hoquei sobre herba estatunidenca ja retirada, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
Es va classificar per disputar els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980, però el boicot estatunidenc ho impedí. Va ser un dels 461 atletes que van rebre la medalla d'or del Congrés anys després. El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre herba. Quatre anys més tard, als Jocs de Seül, fou vuitena en la mateixa competició.
Entre 1988 i 1999 fou entrenadora a la Universitat d'Iowa, amb qui jugà sis edicions de la Final Four. El 1999 deixà d'entrenar i començà els estudis de dret a la mateixa Universitat. Es graduà el 2004 i posteriorment exercí de fiscal al comtat de Johnson.

## Referències

* ↑ Miles, Gary. "What They're Seeking Is Field Hockey Gold" Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., The Philadelphia Inquirer, July 5, 1998. Accessed August 21, 2011.
* ↑ Caroccioli, Tom; Caroccioli, Jerry. Boycott: Stolen Dreams of the 1980 Moscow Olympic Games. Highland Park, IL: New Chapter Press, 2008, p. 243-253. ISBN 978-0942257403.
* 1 2 Elizabeth Beglin a Sports Reference (arxivat)
# Monolene microstoma

Monolene microstoma és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 20,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes del golf de Guinea i el Senegal fins a Namíbia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Bloqueig (voleibol)

El bloqueig és un gest tècnic del voleibol que constitueix el mitjà de defensa més important. El realitzen un, dos o tres jugadors que salten prop de la xarxa amb l'objectiu d'aturar l'atac de l'equip contrari, de manera que no passi al propi camp. El bloqueig pot convertir-se en un mètode d'atac si al colpejar la pilota aconseguim que caigui al camp contrari.
El més important per realitzar un bon bloqueig és tenir un bon salt en altura, una gran coordinació i resistència en el salt i sobretot, conèixer en quin moment és realment necessari un bloqueig.
El jugador es col·loca a uns 50 cm de la xarxa amb les cames separades i els braços paral·lels a la xarxa. Des d'aquesta posició el jugador observa la direcció de l'atac per tal de determinar la seva posició. Per desplaçar-se, utilitzen passos laterals.

## Tipus de bloqueig

El bloqueig individual realitzat per una sola persona, que generalment és la col·locadora.
El bloqueig col·lectiu està format per dos o tres jugadors. El millor bloquejador se situa normalment al mig. Tant els braços com les mans han d'estar a la mateixa alçada i bastant propers però, al mateix temps, els cossos han d'estar amb la suficient separació per no tocar-se i provocar desequilibris. Per a un jugador que formi part del bloqueig col·lectiu, és bàsica i fonamental una bona compenetració i coneixement dels altres jugadors que també realitzen el bloqueig. Els bloquejos col·lectius estan formats per col·locador i rematador o bé col·locador i central.

## Referències

* ↑ «voleibol accions». [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ El voleibol Àgora
* ↑ Reglament voleibol i minivolei CEEB
* ↑ «REGLES OFICIALS DE VOLEIBOL». [Consulta: 15 novembre 2020].
Viccionari
# Sent Joan del Bruèlh

Sent Joan del Bruèlh (en francès Saint-Jean-du-Bruel) és un municipi francès situat al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 750 | 833 | 827 | 843 | 820 | 642 | 684 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Henri Regard | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Antonio Lepori

Antonio Lepori és un lingüista sard, gran estudiós del dialecte campidanès i de les seves relacions amb l'italià i el sard escrits.

## Obres

* Appunti per una storia della poesia del Campidanese (1987)
* Dizionario italiano-sardo (campidanese) (1988)
* Passau e presenti de sa lingua sarda (1982)
* Fueddariu campidanesu de sinonimus e contrarius (1987)
* Gramatiga sarda po is campidanesus : duas obras in d-unu libru : compendio di grammatica campidanese per italofon (2001)
* Stòria lestra de sa literatura sarda (2005)
# Cao Bao

    En aquest nom xinès, el cognom és Cao.
Cao Bao :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 曹豹 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 曹豹 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Cáo Bào |
Cao Bao (mort el 196 EC) va ser un vassall servint sota el senyor de la guerra Tao Qian durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Era fill de Cao Cao. Quan Cao Cao va envair la Província de Xu, Cao Bao plantà cara a l'atac de Xiahou Dun. Després de la mort de Tao Qian s'uní a Liu Bei. La filla de Cao Bao es va acabar casant amb Lü Bu.
Liu Bei rebé un edicte imperial per atacar a Yuan Shu en Huainan. Liu Bei marxà a Huainan amb Guan Yu i deixà Zhang Fei a càrrec de Xuzhou. Zhang Fei no fou eficaç en la gestió Xuzhou i només l'encarregaren els assumptes militars, deixant-li la resta a Chen Deng. Cao Bao i Zhang Fei compartiren a Xuzhou eixes tasques de vigilància.
Una vegada, Zhang Fei decidí abstenir-se de beure vi, i prengué la decisió de tenir una última nit de borratxera. Després d'això prometé que s'abstindria de beure des d'aleshores en endavant. Invità a tots els oficials en Xuzhou al banquet i els feu beure a cadascun d'ells. Quan arribà el torn de Cao Bao, este es negà a beure vi dient que mai abans havia begut vi i mai beuria. Zhan Fei borratxo, intentà obligar a beure a Cao Bao, i com este no es deixà Zhang Fei ho assotà.
Una de les raons foren que Zhang Fei havia odiat Lü Bu des del principi i quan s'adonà que Cao Bao era el sogre de Lü Bu, digué: "Bé! Colpejar-te a tu és com colpejar a Lü Bu! ". Per tant, Cao Bao fou assotat durament, cosa que el feu enutjar-se amb Zhang Fei. Per això eixa mateixa nit després de l'incident, conspirà amb Lü Bu per a prendre el control de Xuzhou i matar a Zhang Fei. Zhang Fei estava borratxo quan Lü Bu portà les seues tropes per prendre control de Xuzhou i no pogué lluitar i per això hagué de retirar-se.

## En la cultura popular

En el videojoc Romanç dels Tres Regnes 2, Cao Bao té la pitjor estadística (13 d'intel·ligència, 19 de capacitat de guerra, i 15 encant) de tots els personatges.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* ↑ Crespigny, Rafe de. Imperial Warlord: A Biography of Cao Cao 155-220 AD (en anglès). BRILL, 2010-08-18. ISBN 978-90-04-18830-3.
# Allenwood

Allenwood (en gaèlic irlandès Fiodh Alúine) és una vila d'Irlanda, al comtat de Kildare, a la província de Leinster. Es troba en el camí del Gran Canal a uns 50 km de Dublín i a mig camí entre Rathangan i Clane al nord del comtat de Kildare.
La carretera principal que travessa Allenwood és la R403 i el poble està a 20 km de les autopistes M4 (al nord) i M7 (al sud) autopistes. Les empreses de la zona se centren a la cruïlla, i es componen de diverses botigues i una casa pública. També hi ha un parc empresarial on hi havia l'antiga central elèctrica.

## Història

Allenwood es va desenvolupar al segle xix com a estació de diligències al llarg de la Ruta d'Edenderry. Més tard el desenvolupament residencial es va produir principalment a les carreteres locals, a l'est del llogaret.
A Allenwood hi havia una antiga central elèctrica alimentada amb la torba de les terres pantanoses del voltant. La central va ser construïda en 1952 per l'Electricity Supply Board (ESB). La torre de refrigeració, que es podia veure des de més de 30 km, va ser demolida poc després de la retirada de la central el 1994.
El Bord na Móna va establir un campament per als seus treballadors entre la cruïlla d'Allenwood Creu i la propera pedrera Roadstone a Allen. El parc industrial situat al nord-oest del llogaret ha crescut al voltant de la ubicació de l'antiga central elèctrica ESB.

## Enllaços externs

* Allenwood Community Development Association
* Allenwood G.F.C.
* Allenwood Celtic A.F.C. Arxivat 2013-05-18 a Wayback Machine.
# Formatgera

Una formatgera o fanzella és un motlle que es fa servir per a elaborar el formatge. Les formatgeres són, en general, rodones i tenen forats en el fons i en les parets per a permetre l'escolament del serigot que deixa el formatge quan es fa.
El material de què es fan les formatgeres és prou variable, puix que se'n poden trobar algunes fetes d'argila cuita, de metàl·liques (d'acer galvanitzat o fulla de llanda), de plàstic, de fusta o de vim. En tots els casos sempre tenen un cert nombre de forats. Les formes també poden variar essent quadrades, rodones o cilíndriques.

## Història

S'han trobat formatgeres fetes de vim amb una antiguitat de més de 12.000 anys. Les formatgeres d'altres materials com la ceràmica apareixen després, en el neolític. En el museu d'arqueologia de Lons-le-Saunier es conserva per exemple una formatgera que data dels anys 2700-2600 aC.

## Ús

La formatgera es fa servir en la fase final de l'extracció del xerigot per a elaborar el formatge. Amb aquest utensili s'aconsegueix la realització de dues operacions, d'una part treure el xerigot i de l'altra donar al formatge la forma final. Així es posa el recuit en la formatgera que tindrà una forma i un volum diferents segons la mena de formatge que es vulgui obtenir.
Cada formatge té la seva forma característica que és per norma general la seva carta de presentació. La forma del formatge influeix a més en el procés de maduració que es produirà després. Una vegada que els formatges es troben en la formatgera s'escorren, en el cas dels formatges frescos o els recuits, o bé es premsen, en el cas dels formatges envellits de coagulació enzimàtica, més o menys intensament segons el tipus de formatge.

## Referències

* ↑ «www.musees-franchecomte.com». Arxivat de l'original el 2020-08-07. [Consulta: 21 juny 2020].

## Vegeu també

* Formatgeria
# Orion (Pirineus Atlàntics)

Orion (en francès Orion) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 400 | 383 | 397 | 419 | 422 | 431 | 443 | 445 | 446 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 436 | 410 | 403 | 369 | 354 | 341 | 337 | 354 | 352 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 351 | 344 | 314 | 262 | 248 | 246 | 227 | 215 | 203 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 185 | 169 | 174 | 167 | 154 | 165 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Jean Dufau | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-01-18. [Consulta: 12 desembre 2010].
Viccionari
# Antonio Monreal Rodríguez

Antonio Monreal Rodríguez (Estepona, Andalusia, 4 d'abril de 1969) és un futbolista andalús, ja retirat, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Monreal es va formar a les categories inferiors del CD Málaga, debutant amb el filial, l'Atlético Malagueño, el 1986. Passa al primer equip tres anys després, el 1989, quan el club malacità militava a màxima categoria del futbol espanyol. D'aquesta manera, Monreal fa el seu debut a Primera a la temporada 89/90, any en què el Màlaga baixaria a Segona Divisió.
Monreal acompanyaria al seu club a la categoria d'argent durant dos anys, fins al 1992, quan l'entitat va caure en fallida econòmica i esportiva i va caure a categories inferiors. Llavors, va fitxar pel Reial Betis, on va aconseguir l'ascens a primera divisió el 1994. Però, no té continuïtat al club sevillà i a l'estiu de 1994 fitxa pel CP Mérida.
Amb el club extremeny assoleix de nou l'ascens a primera divisió. A l'any següent, la 95/96, és dels més destacats en la campanya del debut del Mérida a la màxima categoria, tot i que al final retornaria a Segona. Abans de deixar el Mérida, el 1998, Monreal va jugar de nou a Primera la temporada 97/98.
El 1998 s'incorpora al CD Ourense, on només hi romandria una temporada abans de penjar les botes.
# Antonio Orense y Lizaur

Antonio Orense y Lizaur (Madrid, 1838 – Frómista, 1892) fou un aristòcrata i polític castellà, fill del polític José María Orense Milá de Aragón Herrero, i marquès d'Albaida. Fou diputat per la Bisbal a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872 i agost de 1872, i per Carrión de los Condes a les eleccions generals espanyoles de 1873.

## Enllaços externs

* Un consecuente republicano: Cirilo Tejerina y su tiempo
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Sent Faliç de Sòrgas

Sant Faliç de Sòrga (en francès Saint-Félix-de-Sorgues) és un municipi francès situat al departament de l'Avairon i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 271 | 228 | 202 | 183 | 206 | 196 | 198 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bertrand Schmitt | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana

## Enllaços externs

* Web de Saint-Félix-de-Sorgue Arxivat 2003-10-14 a Wayback Machine.
* Portal Oficina de Turisme del cantó Saint Affricain
* Portal de la vall de la Sorgue Arxivat 2006-08-12 a Wayback Machine.
* Història de Saint-Félix-de-Sorgue
* Associació dels amics de Saint Félix de Sorgue
# Lascun

Lascun (en francès Lescun) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 212 | 1 245 | 1 126 | 1 030 | 1 118 | 1 173 | 1 470 | 1 478 | 1 473 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 377 | 1 458 | 1 571 | 1 479 | 1 415 | 942 | 1 121 | 1 033 | 960 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 992 | 999 | 838 | 668 | 597 | 601 | 473 | 441 | 380 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 367 | 314 | 276 | 208 | 198 | 203 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | François Baye | Divers gauche |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana

## Vegeu també

* Vall d'Aspa.
# Castell de Heidelberg

El Castell de Heidelberg (Heidelberger Schloss en alemany) és un castell situat sobre un pendent dominant la ciutat de Heidelberg.
L'edifici, originalment un fort, data del segle xv. Va ser transformat en castell el 1544. Situat entre dos pujols, per la més massiva de les torres, ha permès la vigilància de la vall del Neckar. Durant els segles, ha estat fet malbé per guerra i foc. S'hi conserva una de les botes més grans del món, amb una capacitat d'uns 200.000 litres.

## Història

Edificat entre 1294 i 1303, el castell va ser dues vegades bombardejat per les forces franceses del general Ezéchiel de Mélac en el transcurs de la Guerra dels Nou Anys, el 1689 i 1693. Mai completament reconstruït, les ruïnes van esdevenir al segle xix un símbol del romanticisme. Les últimes restauracions les va promoure un aristòcrata francès emigrat, Charles de Graimberg, que va persuadir a començament del segle xix el gran duc Leopold I de Bade de fer reparar una part dels cossos de l'edifici.

## Arquitectura

De l'edifici resten alguns elements d'estil gòtic, sobretot a la capella, amb l'orgue i l'altar. La resta del castell és d'estil Renaixement.

## Els jardins palatins

Condicionats en terrassa entre 1619 i 1620, formaven un conjunt típic del període anomenat manierista, amb grutes i fonts, que el seu dissenyador, Salomon de Caus, va aconseguir amb proeses hidràuliques. La cort de Palatinat els considerava la vuitena meravella del món. La descripció d'aquests jardins va ser publicada per Salomon de Caus al seu tractat titulat Hortus Palatinus (1621). L'arquitecte-enginyer va viure prou temps per assabentar-se de la destrucció de la seva obra mestra en la guerra de trenta anys el 1630. Avui només se'n poden contemplar les terrasses inferiors, situades al mateix nivell que l'entrada principal del castell.

## Referències

* ↑ Steiner-Welz, 2005.
* ↑ Durm, 1884, p. 4.
* ↑ de Caus, Salomon. Hortvs Palatinvs: A Friderico Rege Boemiae Electore Palatino Heidelbergae Exstructus, 1620. DOI 10.11588/diglit.1578.

## Bibliografia

* Durm, Josef. Das Heidelberger Schloß: eine Studie über den Meister, die ursprüngl. Gestalt des Otto-Heinrichsbaues und die Frage der Wiederherstellung [El castell de Heidelberg: un estudi del mestre, la forma original de l'edifici Otto Heinrich i la qüestió de la restauració] (en alemany). Berlín: Ernst, 1884.
* Steiner-Welz, Sonja. Das Heidelberger Schloss: seine Geschichte [Història del castell de Heidelberg] (en alemany). Mannheim: Reinhard Welz, 2005. ISBN 978-3-938622-42-1.

## Enllaços externs

* Schloss Heidelberg - Lloc web oficial
# Almagro (Madrid)

Almagro és un barri del districte de Chamberí, a Madrid. Té una superfície de 93,99 hectàrees i una població de 18.593 habitants. Està delimitat pels carrers José Abascal, Passeig de la Castellana fins a la Plaça de Colón, carrer Génova i carrer de Santa Engracia. Limita al nord amb el barri de Ríos Rosas, a l'oest amb Trafalgar, ambdós de Chamberí; al sud amb el barri de Justicia (Centro) i a l'est amb els barris de Recoletos i Castellana, ambdós al districte de Salamanca.

## Edificis representatius

* Museu Sorolla (passeig del General Martínez Campos)
* Patronato de Enfermos (calle Santa Engracia, 11)
* Convent i Església de San José de la Montaña, (carrer Fernández de la Hoz)
* Salesas Reales

## Enllaços externs

* Ortofoto del districte amb els límits de cada barri
* Districtes de Madrid
* Barrio de Almagro Arxivat 2012-10-10 a Wayback Machine. a Madripedia, amb llicència GNU.
* Radiografía de Almagro (Chamberí) a 20 Minutos