OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Al di là delle nuvole

Al di là delle nuvole és una pel·lícula de Michelangelo Antonioni i Wim Wenders, coproduïda entre Itàlia, França i Alemanya, i estrenada el 1995.

## Argument

Quatre històries d'amor, rodada cadascuna en una ciutat diferent, la mirada d'un cineasta que es passeja per ciutats de França i d'Itàlia proveït d'una màquina de fotografiar. A la nit de Ferrara (ciutat natal d'Antonioni), un noi i una noia es troben, gaudeixen, van al llit però no fan l'amor ni el faran, per a ell la renúncia a viure la passió és un plaer que allarga el desig. Sota la pluja a Portofino, Sophie Marceau li diu al director John Malkovich que ha matat el pare amb molts ganivets, el fantasma del crim gairebé multiplica el cop de la breu trobada. En un París ennuvolat, els jocs amorosos de Fanny Ardant, Peter Weller, Chiara Caselli, Jean Reno es fan cansins i permet fascinar-nos de cop amb una noia que parla de l'ànima. A la foscor plujosa d'Ais de Provença, Vincent Pérez s'enamora de cop d'Irène Jacob que ja està enamorada de Déu, ja que entrarà en un convent l'endemà.

## Repartiment

* John Malkovich: El director
* Sophie Marceau: La filla
* Fanny Ardant: Patricia
* Irène Jacob: La filla
* Vincent Perez: Niccolo
* Jean Reno: Carlo
* Chiara Caselli: L'amant
* Kim Rossi Stuart: Silvano
* Inés Sastre: Carmen
* Peter Weller: El marit
* Marcello Mastroianni: L'home que té tots els vicis
* Jeanne Moreau: Una amiga
* Enrica Antonioni: La gerenta de la botiga
* Veronica Lazar

## Al voltant de la pel·lícula

* Els fragments Your Blue Room i Beach Sequence han estat compostos per U2 (projecte "Original Soundtracks 1" per The Passengers).

## Premis

* Premi FIPRESCI, al Festival Internacional de Cinema de Venècia, 1995.
* Premi David di Donatello a la millor fotografia el 1996.

## Referències

* ↑ «Beyond the Clouds (1996)». [Consulta: 8 agost 2021].
* ↑ Holden, Stephen «Beyond the Clouds (1995): Transformed by Obsession, Heart, Mind and Soul». The New York Times, 28-09-1996 [Consulta: 17 gener 2012].
* ↑ Rosenbaum, Jonathan «Beyond the Clouds». Chicago Reader [Consulta: 16 febrer 2012].
# Sauvanhon

Sauvanhon (en francès Sauvagnon) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 606 | 570 | 635 | 648 | 747 | 760 | 765 | 773 | 747 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 783 | 787 | 773 | 721 | 709 | 715 | 663 | 661 | 640 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 650 | 621 | 638 | 596 | 569 | 569 | 550 | 481 | 556 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 583 | 635 | 998 | 1 697 | 1 970 | 2 351 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1919-1923 | Pierre Dousse | |
| 1923-1954 | Bertrand Malabat | |
| 1954-1989 | Jean Peyroulet | |
| 1989- | Jean-Pierre Peys | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# L'home de les ulleres d'or

L'home de les ulleres d'or (títol original en italià Gli occhiali d'oro) és una pel·lícula dramàtica italiana del 1987 dirigida per Giuliano Montaldo, protagonitzada per Philippe Noiret, Rupert Everett i Valeria Golino. Ambientada a Ferrara i en un balneari proper l'any 1938, la trama segueix un estudiant jueu i un metge homosexual que pateix persecució a la Itàlia feixista. La pel·lícula és una adaptació de la novel·la de Giorgio Bassani Gli occhiali d'oro. Ha estat doblada al català.
Va entrar a la competició principal al 44a Mostra Internacional de Cinema de Venècia de 1987, on va guanyar dos Premi Osella al millor vestuari i millor escenografia. Per la seva banda sonora Ennio Morricone va guanyar el David di Donatello a la millor música.

## Argument

En 1938, la discriminació racial és una cosa palesa en Ferrara. La comunitat jueva és rebutjada i humiliada. David Lattes (Rupert Everett) és un jove jueu prepara les seves noces amb Nora (mongeta també), però aquesta, abans que la inmininte aliança de Mussolini amb Alemanya faci efecte, abandona a David per a convertir-se al catolicisme i casar-se amb un jove feixista, salvaguardant així la seva pròpia seguretat.
El mateix David és testimoni també de la trista història del Dr. Fadigati, un metge molt benvolgut i amb una gran clientela. El metge és homosexual i està enamorat de Eraldo, un jove boxador company d'estudis de David en la universitat. Eraldo es converteix en un amic molt especial de Fadigati gràcies als cars regals que aquest li fa. Tots dos passen les vacances en un luxós hotel al costat de la mar on comencen a córrer les xafarderies. Les coses s'agreugen i Eraldo colpeja a Fadigati i li abandona. Això transcendeix en un escàndol i el metge queda cada vegada més sol i marginat. Només compta amb la comprensió i l'amistat de David. Finalment Fadigati acabarà suïcidant-se.

## Repartiment

* Philippe Noiret com el Doctor Athos Fadigati
* Rupert Everett com a Davide Lattes
* Valeria Golino com a Nora Treves
* Nicola Farron com Eraldo
* Stefania Sandrelli com a Signora Lavezzoli
* Rade Markovic com a Bruno Lattes (pare de David)
* Roberto Herlitzka com a professor Amos Perugia
* Luca Zingaretti com a Molon
* Ivana Despotovic com a Carlotta

## Riconoscimenti

* 1987 - Mostra Internacional de Cinema de Venècia
** Osella d'Or pel vestuari i l'escenografia a Nanà Cecchi i Luciano Ricceri
** Candidatura Lleó d'Or a Giuliano Montaldo
* 1988 - David di Donatello
** Millor banda sonora a Ennio Morricone
** Nominació Millor actriu a Valeria Golino
** Nominació Millor actor a Philippe Noiret
** Nominació Millors vestits a Nanà Cecchi

## Referències

* ↑ Roberto Poppi. Dizionario del cinema italiano: I film. Gremese, 2000. ISBN 887742429X.
* ↑ L'home de les ulleres d'or a esadir.cat
* 1 2 Enrico Lancia. I premi del cinema. Gremese Editore, 1998, 1998. ISBN 8877422211.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Aubin

Aubin (en francès Aubin) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 308 | 282 | 277 | 370 | 382 | 368 | 350 | 365 | 352 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 351 | 306 | 286 | 268 | 270 | 244 | 218 | 208 | 191 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 196 | 176 | 170 | 151 | 156 | 156 | 153 | 123 | 121 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 115 | 113 | 110 | 159 | 199 | 183 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Jean-Louis Castetbieilh | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Domin

Domin (en francès Doumy) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 215 | 226 | 337 | 317 | 350 | 318 | 336 | 320 | 303 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 305 | 314 | 253 | 240 | 209 | 195 | 197 | 194 | 172 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 180 | 184 | 157 | 145 | 152 | 166 | 140 | 111 | 121 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 123 | 125 | 129 | 152 | 174 | 185 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Jean-Léon Cazenave | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Antonio Gramsci: i giorni del carcere

Antonio Gramsci: i giorni del carcere és una pel·lícula dramàtica italiana del 1977 dirigida per Lino Del Fra. Fou guardonada amb el Pardo d'oro al Festival Internacional de Cinema de Locarno.

## Argument

Antonio Gramsci, condemnat a vint anys de presó pels tribunals feixistes, reviu les etapes de la seva carrera política i de la seva vida privada: en particular la fundació del Partit Comunista Italià, la resistència inútil a l'ofensiva de la dreta, el matrimoni, l'arrest, el conflicte amb Palmiro Togliatti. A la presó, el polític va ser considerat primer un heroi, després va ser rebutjat per les seves opinions poc convencionals sobre Stalin i la involució autoritària de l'URSS. Donat d'alta de la presó per motius de salut, va morir el 1937 en una clínica de Roma.

## Repartiment

* Riccardo Cucciolla com a Antonio Gramsci
* Lea Massari com a Tania
* Mimsy Farmer com a Giulia
* Jacques Herlin com a Lo Santo
* Franco Graziosi com a Dmitri Manuilski
* Andrea Aureli com a anarquista
* Umberto Raho com a capellà
* Luigi Pistilli com a Gennaro Gramsci
* John Steiner com a Laurin
* Biagio Pelligra com a Bruno
* Paolo Bonacelli com a Bocchini
* Antonio Piovanelli com Athos
* Luciano Bartoli com a treballador a Torí
* Rate Furlan com a Director de la presó
* Gianfranco Bullo com a Palmiro Togliatti

## Referències

* ↑ Roberto Chiti. Dizionario del cinema italiano - I Film. Gremese Editore, 1991, 2005. ISBN 8876055487.
* ↑ Enrico Lancia. I premi del cinema. Gremese Editore, 1998, 1998. ISBN 88-7742-221-1.

## Enllaços externs

* Antonio Gramsci: i giorni del carcere a YouTube
# Ti mangio il cuore

Ti mangio il cuore és una pel·lícula dramàtica italiana del 2022 escrita i dirigida per Pippo Mezzapesa. La pel·lícula es va estrenar a la secció Horitzons de la 79a edició del Festival de Cinema de Venècia. Està basada en un llibre de no-ficció de Carlo Bonini i Giuliano Foschini i està inspirada en la història real de Rosa Di Fiore, la primera pentita de la Faida del Gargano. Va marcar el debut com a actriu de la cantant Elodie. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Elodie com a Marilena Camporeale
* Francesco Patanè com a Andrea Malatesta
* Lidia Vitale com a Teresa Malatesta
* Francesco Di Leva com a Giovannangelo
* Giovanni Trombetta com a Paky Malatesta
* Giovanni Anzaldo com a Zigo Zago
* Brenno Placido com a Potito Montanari
* Tommaso Ragno com a Michele Malatesta
* Michele Placido com a Vincenzo Montanari

## Rebuda

La pel·lícula va ser generalment elogiada per la crítica. Per la seva interpretació, Elodie va guanyar el Ciak d'oro com a revelació de l'any.

## Referències

* ↑ «Venice 2022 preview: Screen’s guide to the Horizons titles» (en anglès). Screen Daily, 29-08-2022.
* ↑ «"Ti mangio il cuore": Al cinema con Rosa ed Elodie» (en italià). La Repubblica, 16-09-2022.
* ↑ «Le prime immagini di Elodie al suo debutto cinematografico» (en italià). Rolling Stone Italia, 18-07-2022.
* ↑ «Ti mangio il cuore». Goita què fan, ara!. [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ «Burning Hearts (2022) Movie Review from Eye for Film». Eye for Film, 01-02-2023.
* ↑ «My Fourth Film From the Venice Film Festival» (en anglès). The Atlanta Mail, 04-09-2022.
* ↑ «Venice Film Fest 2022 Review: A Town is Turned Upside Down in "Burning Hearts"». The Moveable Fest, 04-09-2022.
* ↑ «Burning Hearts (2022) ‘Venice’ Review: A cyclical revenge tale with a cinematic narration» (en anglès americà). High On Films, 05-09-2022.
* ↑ «79th Venice International Film Festival – “Burning Hearts” Review» (en anglès). View of The Arts, 10-09-2022.
* ↑ «Ciak d'oro 2022, tutti i premi assegnati dal pubblico. VIDEO» (en italià). Sky TG24, 27-12-2022.
# Lèma

Lème (en francès Lème) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 245 | 295 | 340 | 374 | 420 | 436 | 449 | 413 | 392 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 384 | 361 | 354 | 343 | 374 | 365 | 324 | 304 | 263 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 303 | 289 | 284 | 240 | 239 | 220 | 229 | 207 | 181 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 170 | 154 | 157 | 140 | 134 | 152 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Jacques Dabadie | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Miaucenç e Lanuça

Miaucenç e Lanuça (en francès Miossens-Lanusse) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 269 | 239 | 514 | 286 | 324 | 299 | 460 | 471 | 416 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 440 | 416 | 444 | 408 | 458 | 420 | 410 | 408 | 414 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 412 | 410 | 365 | 240 | 250 | 241 | 222 | 195 | 203 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 194 | 176 | 166 | 175 | 183 | 184 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Arnaud Moulié | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-01-18. [Consulta: 8 desembre 2010].
# Alternativa por Castilla y León

Alternativa por Castilla y León (ACAL) és una coalició electoral espanyola sorgida a la fi de 2006 i constituïda legalment al març de 2007 i que agrupa a partits nacionalistes i independents de Castella i Lleó. Els seus promotors són la formació nacionalista Tierra Comunera-Partido Nacionalista Castellano, el Partit del Bierzo i el Partit pel progrés de les Comarques de Castella i Lleó.
Segons fonts del partit, aspiren a aconseguir 100.000 vots a Castella i Lleó i obtenir representació en el parlament regional. Un dels seus objectius és acabar amb el bipartidisme de PP i PSOE. A més de TC, el Partit del Bierzo i el Partit del Progrés de les Ciutats i Comarques de Castella i Lleó, participen Independents d'Àvila, CIVES-Palencia, Independents de les Merindades, Independents de Segòvia, i Centristes d'Àvila, entre altres formacions. Més problemàtica va ser la inclusió dintre d'ACAL d'altres partits com Unitat Regionalista de Castella i Lleó (URCL) o Els Verds de Laciana. Ambdós partits van desmentir ràpidament la seva participació en aquesta coalició.

## Partirs que la formen

* Tierra Comunera
* Partido Nacionalista Castellano
* Partido Castellano
* Partido del Bierzo
* Partido del Progreso de las Ciudades y Comarcas de Castilla y León
* Iniciativa de las Merindades de Burgos
* CIVES-Palencia
* Agrupación Ávila Independiente
* Agrupación Palencia Independiente
* Agrupación Segoviana Independiente
* Centristas de Ávila
* Iniciativa por el Desarrollo de Soria
* Independientes de El Tiétar

## Enllaços externs

* La coalició de Tierra Comunera i partits regionalistes confia en assolir els 100.000 vots, article a El Norte de Castilla
* Unidad Regionalista de Castilla y León a Salamanca concorrerà en solitari a les eleccions autonòmiques i municipals Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1900

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1900 es disputaren set proves d'esgrima. Hi van prendre part tiradors de 19 nacions. La competició d'esgrima es disputà entre el 14 de maig i el 27 de juny.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Espasa detalls | Ramón Fonst | Louis Perrée | Léon Sée |
| Espasa professional detalls | Albert Robert Ayat | Émile Bougnol | Henri Laurent |
| Espasa amateur-professional detalls | Albert Robert Ayat | Ramón Fonst | Léon Sée |
| Floret detalls | Émile Coste | Henri Masson | Marcel Jacques Boulenger |
| Floret professional detalls | Lucien Mérignac | Alphonse Kirchhoffer | Jean-Baptiste Mimiague |
| Sabre detalls | Georges de la Falaise | Léon Thiébaut | Siegfried Flesch |
| Sabre professional detalls | Antonio Conte | Italo Santelli | Milan Neralić |

## Nacions participants

Un total de 276 tiradors, representants de 19 nacions (incloses tres nacions no reconegudes pel COI) van predre part als Jocs Olímpics de París.
| Alemanya. 2 Argentina. 1 Àustria. 9 Bèlgica. 5 Cuba. 1 Dinamarca. 1 Espanya. 1 | Estats Units. 2 França. 224 Haití. 1 – Participació no reconeguda pel COI. Hongria. 7 Iran. 1 – Participació no reconeguda pel COI. Itàlia. 12 | Països Baixos. 1 Perú. 1 – Participació no reconeguda pel COI. Regne Unit. 1 Rússia. 2 Suècia. 1  Suïssa. 3 |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | França | 5 | 5 | 5 | 15 |
| 2 | Cuba | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Itàlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | Àustria | 0 | 0 | 2 | 2 |

## Referències

* Base de dades del COI
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Fencing 1900". Accés, 21 de gener de 2006. Consultable virtualment a Herman's Full Olympians: "Fencing 1900" Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Resultats de totes les proves amb comentaris. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 0-7864-0378-0.
# Aougust Brizeug

Aogust Brizeug (francès Julien Pélage Auguste Brizeux) (An Oriant, Ar Mor-Bihan, 1803 - Montpeller, Occitània 1858) fou un poeta bretó, estudià a Gwened, continuador de Kervarker amb els poemes Telenn Arvor (Arpa armòrica, 1843), Mari (1828) i Furnez Breizh (Saviesa bretona, 1844). Va viatjar a París amb Kervarker, Olivier Souvestre i Jean-François-Marie Le Gonidec per defensar la llengua bretona. El 1847 va compondre Les Bretons, que fou premiat per l'Acadèmia Francesa. Les seves obres foren reeditades el 1929 a la revista Gwalarn per Roparz Hemon.

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2008-12-05 a Wayback Machine.
* Alguns poemes

## Vegeu també

* Literatura bretona
# Cantó de Les Aix-d'Angillon

El cantó de Les Aix-d'Angillon és un cantó francès del departament del Cher, situat al districte de Bourges. Té 12 municipis i el cap és Les Aix-d'Angillon.

## Municipis

* Les Aix-d'Angillon
* Aubinges
* Azy
* Brécy
* Morogues
* Parassy
* Rians
* Saint-Céols
* Saint-Germain-du-Puy
* Saint-Michel-de-Volangis
* Sainte-Solange
* Soulangis

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1975 | Clément Brocadet | SFIO, després divers droite |
| 1975-1988 | René Millet | CD, després divers droite |
| 1988- | Maxime Camuzat | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 5.788 | 7.096 | 10.248 | 11.672 | 12.565 | 12.466 | 12.397 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Elisabeth Hauptmann

Elisabeth Hauptmann (20 de juny de 1897, Peckelsheim, Westfàlia, Imperi alemany – 20 d'abril de 1973, Berlín Oriental ) va ser una escriptora alemanya que va treballar amb el dramaturg i director també alemany Bertolt Brecht.
Va conèixer a Brecht el 1922, el mateix any que va arribar a Berlín. Va treballar com a secretària del poeta i escriptor germanoamericà Herman George Scheffauer. Va començar a col·laborar amb Brecht el 1924 i figura com a coautora de L'òpera de tres rals (1928). Suposadament , ella va escriure la majoria del text a més de proporcionar una traducció alemanya de L'òpera del captaire de John Gay, en la qual es basa l'obra musical, com a material de treball per a Brecht i Kurt Weill, el compositor. Sembla que va escriure almenys la meitat de l'obra Mahagonny-Songspiel, però no està acreditat. També va ser la principal autora de textos de la comèdia musical Happy End (1929).
A causa de l'auge del nazisme, Hauptmann es va exiliar als Estats Units del 1934 al 1949, casant-se el 1943 amb el compositor i director d'orquestra alemany Paul Dessau. Després de la mort de Brecht el 1956, va publicar obres seves a Suhrkamp Verlag, una editorial alemanya, i va treballar com a dramaturga per al Berlin Ensemble.
El 1961 va rebre el Premi Lessing, que el Ministeri de Cultura de l'Alemanya de l'Est atorgava cada any. Va fer una versió alemanya de He hanshan ( The Confronted undershirt ), una obra de teatre xinesa de l'època de la dinastia Yuan. El 1977, es va publicar una col·lecció de les seves obres sota el títol Julia ohne Romeo (Julia sense Romeo).

## Referències

* ↑ See Sabine Kebir Ich fragte nicht nach meinem Anteil Elisabeth Hauptmanns Arbeit mit Bertolt Brecht (Aufbau-Verlag GmbH: Berlin 1997), p. 22.
* 1 2 Brecht & Co.: Sex, Politics and the Making of the Modern Drama by John Fuegi
* ↑ Tian, Min, p. 40. "[...]a Yuan play, He hanshan (The Confronted Undershirt)[..]and it was later rendered into German by Elisabeth Hauptmann."

## Fonts

* Hanssen, Paula. Elisabeth Hauptmann: Brecht's Silent Collaborator. Universitat de Nova York/Ottendorfer, llibre 46, 1995;ISBN 9783906753119 . 173 pàgs.
* Tian, Min. The Poetics of Difference and Displacement: Twentieth-Century Chinese-Western Intercultural Theatre. Hong Kong University Press, 1 de juny de 2008;ISBN 9622099076 /ISBN 9789622099074.
# Cantó d'Uzel

El cantó d'Uzel (bretó Kanton Uzel) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Costes del Nord a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 7 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Alineg | Allineuc | Aleinoec |
| Gras-Uzel | Grâce-Uzel | --- |
| Merleag | Merléac | --- |
| Ar C'hillioù | Le Quillio | --- |
| Sant-Herve | Saint-Hervé | --- |
| Sant-Teliav | Saint-Thélo | --- |
| Uzel | Uzel | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Louis Jouanny | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Apostle

Apostle és una pel·lícula britànico-americana de terror del 2018 dirigida per Gareth Huw Evans i protagonitzada per Dan Stevens. Lucy Boynton i Mark Lewis Jones.

## Sinopsi

L'any 1905, en Thomas Richardson viatja a una illa llunyana per rescatar-ne la seva germana, que ha estat segrestada per una misteriosa secta religiosa que demana un rescat per ella. A mesura que s'introdueix en la comunitat, en Thomas comença a descobrir molts secrets i perills.

## Repartiment

* Dan Stevens com a Thomas Richardson
* Michael Sheen com a Malcolm Howe
* Mark Lewis Jones com a Quinn
* Paul Higgins com a Frank
* Lucy Boynton com a Andrea Howe
* Bill Milner com a Jeremy
* Kristine Froseth com a Ffion
* Elen Rhys com a Jennifer Richardson
* Sharon Morgan com a Her
* Sebastian McCheyne com a The Grinder
# Apóstol Santiago

Apóstol Santiago és un barri de Madrid integrat en el districte d'Hortaleza. Té una superfície de 120,51 hectàrees i una població de 16.069 habitants (2009).
Limita al nord amb Valdelafuente, al sud i est amb Pinar del Rey i a l'oest amb Costillares (Ciudad Lineal). Està delimitat al nord pel carrer de Manuel Azaña, a l'oest pels carrers Golfo de Salónica i Mesena, i a l'est per la carretera d'accés a l'Estació d'Hortaleza.

## Enllaços externs

* Estadística del districte Hortaleza
* Ortofoto d'Hortaleza i mapes del districte i els seus barris, amb les seccions censals Arxivat 2012-03-24 a Wayback Machine.
* Barrio de Apóstol Santiago Arxivat 2020-06-11 a Wayback Machine. a la Madripedia