OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Javier Agirre Erauso

Javier Agirre Erauso (Irun, 31 de març de 1975) és un director de fotografia basc.

## Biografia

Va cursar estudis de Tècnic en Electrònica de Comunicacions en l'Institut Bidasoa d'Irun i posteriorment, va estudiar a l'Escola d'Imatge i So d'Andoain (ESCIVI) les especialitats de Tècnic en Imatge i So i Direcció de fotografia. Des que va començar a treballar, ha participat en innombrables projectes tant en llargmetratges com curtmetratges, així com realitzant espots publicitaris i videoclips.

## Premis i candidatures
### Premis Goya

| Categoria | Any | Pel·lícula | Resultat |
| Millor fotografia | 2018 | Handia | Guanyador |
| Millor fotografia | 2019 | La trinchera infinita | Nominat |

## Filmografia

* 2024 Marco, la verdad inventada (fotografia)
* 2019 Ventajas de viajar en tren (fotografia)
* 2019 La madre de Mateo (fotografia)
* 2019 La trinchera infinita (fotografia)
* 2018 Destierros (fotografia)
* 2018 Oreina (Ciervo) (fotografia)
* 2018 Dantza (fotografia)
* 2017 Tarde para el recreo (fotografia)
* 2017 Handia (fotografia)
* 2016 Kalebegiak (fotografia)
* 2016 Acantilado (fotografia)
* 2015 Amama (fotografia)
* 2014 Loreak (fotografia)
* 2013 Cólera (fotografia)
* 2013 El método Arrieta (fotografia)
* 2011 Urrezko eraztuna (fotografia)
* 2011 Urteberri on, amona! (fotografia)
* 2011 En la casa del Nazareno (fotografia)
* 2011 Bi anai (fotografia)
* 2011 La calma (fotografia)
* 2011 Bucle (fotografia)
* 2010 Dragoi ehiztaria (fotografia)
* 2010 80 egunean (fotografia)
* 2010 Carta a Julia (fotografia)
* 2009 Asämara (fotografia)
* 2009 Sukalde kontuak (fotografia)
* 2008 On the line (fotografia)
* 2008 Go!azen (fotografia)
* 2008 Cotton Candy (fotografia)
* 2007 Eutsi! (fotografia)
* 2007 Lucio (fotografia)
* 2007 Koldobika Jauregi (fotografia)
* 2007 Cámara negra (fotografia)
* 2007 El tiempo prestado (fotografia)
* 2006 Skizo (fotografia)
* 2005 Aupa Etxebeste! (fotografia)
* 2005 El relevo (fotografia)
* 2004 Euskal pilota. Larrua harriaren kontra (fotografia)
* 2004 Sahara Marathon (fotografia)
* 2004 Portal mortal (fotografia)
* 2004 Amuak (fotografia)
* 2003 The dragon house (fotografia)
* 2003 Sabor a menta (fotografia)
* 2002 El secreto de Bután (fotografia)
* 2002 Anabel duerme (fotografia)
* 2002 Tercero B (fotografia)
* 2002 Macula (fotografia)
* 2002 La penúltima puerta (fotografia)
* 2002 Hilotza (fotografia)
* 2001 Buenas noches, papá (fotografia)
* 2001 Making of (fotografia)
* 2001 La pescadilla que se muerde la cola (fotografia)
* 2001 Ilbera (fotografia)

## Referències

* ↑ Cuatro maneras de iluminar los Goya, el Cultural, 4 de gener de 2o2o
* ↑ «Irun reconoce a Javier Agirre por el Goya ganado con 'Handia'. Noticias de Gipuzkoa» (en castellà). [Consulta: 13 febrer 2018]. Arxivat 2018-02-14 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-02-14. [Consulta: 8 agost 2020].
# Jordi Bonareu i Bussot

Jordi Bonareu i Bussot (Mataró, 16 de setembre de 1934) ha estat un jugador de bàsquet català de la dècada dels 50.

## Història

Amb 1,92 metres d'alçada jugava a la posició de pivot. Era dretà. Malgrat que només va jugar sis anys a bàsquet, ha passat a la història com un dels millors jugadors de bàsquetbol catalans (i per tant espanyols) de la seva època. La seva autèntica especialitat era el tir: els seus percentatges van estar sempre per sobre del 90% d'encert en totes les competicions.
Va jugar 17 partits amb la selecció de bàsquet d'Espanya, amb la qual va participar en els Jocs del Mediterrani de 1955. En aquests Jocs va anotar 46 de 48 tirs lliures llançats. A més, va tenir el rècord d'anotació d'Espanya en anotar 45 punts, davant Bèlgica el 12 de febrer de 1956, que no va ser superat fins a agost de 1990 per Jordi Villacampa. Actualment encara té el rècord d'anotació de la Selecció de bàsquet de Catalunya, a l'anotar 42 punts en un partit davant Castella.
El 1957, essent considerat el millor jugador d'Espanya va fitxar pel Reial Madrid, però la malaltia del seu pare li va obligar a tornar a Mataró. De retorn a Catalunya, Bonareu va fitxar pel Futbol Club Barcelona, al que, al costat de Nino Buscató, va portar a guanyar el doblet (Lliga i Copa d'Espanya).
El 1959 es va retirar del bàsquet actiu per a poder-se dedicar als negocis de l'empresa de la seva família. Després de 20 anys allunyat del bàsquet, va retornar en qualitat de directiu responsable de la secció de bàsquet del Futbol Club Barcelona la temporada 1979-1980, essent un dels artífex del ressorgir del bàsquet blau-grana. Va arribar al Barcelona poc després del fitxatge d'Antoni Serra com a entrenador i va promoure una renovació a fons de jugadors, donant protagonisme a joves com Nacho Solozábal, Epi o Sibilio. La següent temporada, amb Bonareu com responsable, el Barça va tornar a guanyar la lliga espanyola, 22 anys després, just des de l'última Lliga de Bonareu com a jugador. En finalitzar aquesta temporada, malgrat l'èxit, Bonareu va deixar la directiva per desavinences amb el president. Des de llavors no va tornar a relacionar-se amb el món del basquetbol.

## Trajectòria esportiva

* CE Mataró: 1953-1956
* FC Barcelona: 1956-1957 [Primera edició de la Liga Nacional Española, 4t golejador, 134 punts]
* CB Orillo Verde: 1957-1958 [Segona edició de la Liga Nacional Española, 2n anotador, 303 punts]
* FC Barcelona: 1958-1959

## Palmarès

* 1 Jocs del Mediterrani: 1955, amb la selecció espanyola.
* 1 Lliga espanyola: 1958-1959, amb el FC Barcelona.
* 1 Copa d'Espanya: 1958-1959, amb el FC Barcelona.
# Breklum

Breklum (frisó septentrional goesharder Brääklem) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Mittleres Nordfriesland, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein.

## Galeria d'imatges

* Centre Ecumènic Christian-Jensen-Kolleg
# Casa Jaume Gustà

Casa Jaume Gustà és un habitatge del municipi de Figueres (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici situat a la Plaça del Sol, al costat de la carretera a Olot, i davant de la nova biblioteca. És un edifici entre mitgeres de planta baixa, pis (principal) i altell. La planta baixa presenta encoixinat rústic al llarg del portal lateral, la finestra cental i la finestra lateral; obertures amb reixes treballades. L'ordenació del conjunt de la façana és horitzontal per motllures. El primer pis, principal, presenta un esgrafiat de fons rosa i motius florals verds. En aquest pis destaca la tribuna sobre mènsules, amb arcs trilobulats que donen aparença medievalitzant. La tribuna té decoració en ceràmica verda i columnes de fust molt prim amb capitells florals. Flanquejant la tribuna hi ha dues finestres (una per banda) de llinda escalonada. A nivell de l'altell trobem fris, molt ample, amb esgrafiats de motius florals. A l'altell hi ha dues obertures circulars, que permeten la ventilació, flanquejant un balconet que queda en l'eix de la tribuna. Cornisa sobre mènsules amb decoració floral. La terrassa és amb barana i alterna la forja i els cossos d'obra.

## Història

Obra atribuïda a l'arquitecte Jaume Gustà i Bondia, projectada el 1926. El pintor Emili Blanch Bartolomé va realitzar els esgrafiats-relleus de la façana amb motius vegetals.

## Referències

* ↑ «Casa Jaume Gustà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
* 1 2 poblesdecatalunya.cat, Casa Jaume Gustà (Figueres - Alt Empordà)
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1896 - 800 metres homes

Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu 1896 :
| Proves de pista |||||||
| 100 m | homes |
| 400 m | homes |
| 800 m | homes |
| 1.500 m | homes |
| 110 m tanques | homes |
| Curses de carretera |||||||
| Marató | homes |
| Proves de camp |||||||
| Salt de llargada | homes |
| Triple salt | homes |
| Salt d'alçada | homes |
| Salt amb perxa | homes |
| Llançament de pes | homes |
| Llançament de disc | homes |
| 1900 > |||||||
La cursa dels 800 metres masculins era la segona cursa més llarga de les quatre curses de pista que es disputaren durant els Jocs d'Atenes de 1896. Les dues sèries preliminars, en què es distribuïren els nou atletes participants, es disputaren el 6 d'abril de 1896. Els dos primers classificats passaren a la final, que es disputà el 9 d'abril.

## Medallistes

| Gold | Silver | Bronze |
| Teddy Flack | Nándor Dáni | Dimítrios Golemis |

## Resultats
### Sèries

Les dues sèries preliminars es van disputar el 6 d'abril. Els dos primers de cadascuna passa a la final.

#### Sèrie 1

| Posició | Atleta | Temps |
| 1 | Teddy Flack | 2' 10,0" |
| 2 | Nándor Dáni | 2' 10,2" |
| 3 | Friedrich Traun | desconegut |
| 4 | George Marshall | desconegut |
Teddy Flack, d'Austràlia guanya la primera sèrie amb un temps de 2' 10". Nándor Dáni, d'Hongria arriba segon.

#### Sèrie 2

| Posició | Atleta | Temps |
| 1 | Albin Lermusiaux | 2' 16,6" |
| 2 | Dimítrios Golemis | 2' 16,8" |
| 3 | Georges de la Nézière | desconegut |
| 4 | Ànguelos Fetsis | desconegut |
| 5 | Dimítrios Tomprof | desconegut |
Albin Lermusiaux, de França, guanya la segona sèrie amb un temps de 2' 16" 6. Dimítrios Golemis, de Grècia queda segon.

### Final

| Posició | Atleta | Temps |
| | Teddy Flack | 2' 11,0" |
| | Nándor Dáni | 2' 11,8" |
| | Dimítrios Golemis | 2' 28,0" |
| – | Albin Lermusiaux | DNS |
DNS: No comença
La final sols la van córrer tres atletes, ja que Lermusiaux va decidir no sortir. Flack va guanyar la final, amb Dáni trepitjant-li els talons. Més distanciat va arribar Golemis.

## Referències

* ↑ «Olympedia – 800 metres, Men». [Consulta: 24 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Lampros, S.P.; Polites, N.G.; De Coubertin, Pierre; Philemon, P.J.; & Anninos, C.. The Olympic Games: BC 776 – AD 1896. Athens: Charles Beck, 1897. (consultable digitalment a AAFLA.org Arxivat 2013-01-16 a Wayback Machine.)
* Mallon, Bill; & Widlund, Ture. The 1896 Olympic Games. Results for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson: McFarland, 1998. ISBN 0-7864-0379-9. (Extracte a AAFLA.org Arxivat 2012-09-12 a Wayback Machine.)
* Smith, Michael Llewellyn. Olympics in Athens 1896. The Invention of the Modern Olympic Games. London: Profile Books, 2004. ISBN 1-86197-342-X.
# Campionat paraense

Campionat Paraense és la competició futbolística de l'estat de Pará.

## Història

Pará fou el quart estat a organitzar un campionat de futbol, per darrere de São Paulo (1902), Bahia (1905) Rio de Janeiro (1906). La primera edició del campionat fou l'any 1908 i fou guanyat per la União Sportiva. Hi prengueren part:
* Sociedade Athlética União Sportiva
* Belém Foot-Ball Club
* Sport Club do Pará
* Sporting Foot-Ball Club
Després d'aquesta primera edició, amb excepció de la União Sportiva, la resta de clubs desaparegueren, fet que impedí que el 2009 es disputés el campionat. El 1910 tornà la competició amb nou triomf de la União. Després de dos anys sense campionat, aquest retornà el 1913, organitzat per la Liga Paraense de Foot-Ball. El triomf final fou pel Grupo do Remo. El 1917 l'organitzador passa a ser la Liga Paraense de Esportes Terrestres.
El 1932 es produí una escissió i s'organitzaren dues competicions, una organitzada per la Federação Paraense de Desportos i la segona per la Liga Atlética Paraense, més tard Liga Esportiva Paraense. El 1938 la competició fou organitzada per l'Associação Paraense de Futebol (AFP) i el 1941 per la Federação Paraense de Desportos (FPD). El 1970 es creà al Federação Paraense de Futebol, actual organitzador del campionat.

## Campions

| 1906 no finalitzà 1907 no es disputà 1908 União Sportiva 1909 no es disputà 1910 União Sportiva 1911 no es disputà 1912 no es disputà 1913 Remo 1914 Remo 1915 Remo 1916 Remo 1917 Remo 1918 Remo 1919 Remo 1920 Paysandu 1921 Paysandu 1922 Paysandu 1923 Paysandu 1924 Remo 1925 Remo 1926 Remo 1927 Paysandu 1928 Paysandu 1929 Paysandu 1930 Remo 1931 Paysandu 1932 Paysandu 1933 Remo | 1934 Paysandu 1935 no es disputà 1936 Remo 1937 Tuna Luso 1938 Tuna Luso 1939 Paysandu 1940 Remo 1941 Tuna Luso 1942 Paysandu 1943 Paysandu 1944 Paysandu 1945 Paysandu 1946 no es disputà 1947 Paysandu 1948 Tuna Luso 1949 Remo 1950 Remo 1951 Tuna Luso 1952 Remo 1953 Remo 1954 Remo 1955 Tuna Luso 1956 Paysandu 1957 Paysandu 1958 Tuna Luso 1959 Paysandu 1960 Remo 1961 Paysandu | 1962 Paysandu 1963 Paysandu 1964 Remo 1965 Paysandu 1966 Paysandu 1967 Paysandu 1968 Remo 1969 Paysandu 1970 Tuna Luso 1971 Paysandu 1972 Paysandu 1973 Remo 1974 Remo 1975 Remo 1976 Paysandu 1977 Remo 1978 Remo 1979 Remo 1980 Paysandu 1981 Paysandu 1982 Paysandu 1983 Tuna Luso 1984 Paysandu 1985 Paysandu 1986 Remo 1987 Paysandu 1988 Tuna Luso 1989 Remo | 1990 Remo 1991 Remo 1992 Paysandu 1993 Remo 1994 Remo 1995 Remo 1996 Remo 1997 Remo 1998 Paysandu 1999 Remo 2000 Paysandu 2001 Paysandu 2002 Paysandu 2003 Remo 2004 Remo 2005 Paysandu 2006 Paysandu 2007 Remo 2008 Remo 2009 Paysandu 2010 Paysandu 2011 Independente 2012 Cametá 2013 Paysandu 2014 Remo |

## Títols per equip

* Paysandu Sport Club (Belém) 45 títols
* Clube do Remo (Belém) 43 títols
* Tuna Luso Brasileira (Belém) 10 títols
* Sociedade Athlética União Sportiva (Belém) 2 títols
* Independente Atlético Clube (Tucuruí) 1 títol
* Cametá Sport Club (Cametá) 1 títol

## Enllaços externs

* FPF web oficial
# Electron

Electron és un gènere d'ocells de la família dels momòtids (Momotidae).

## Descripció

Habiten boscos tropicals perennes humits. Es localitzen a Amèrica Central, i el motmot becample també habita una gran regió d'Amèrica del Sud.
Es distingeixen d'altres motmots pel bec que és molt més ample. Les “raquetes” de la cua són menys espectaculars que les de moltes altres espècies de motmot i fins i tot poden no tenir-ne. Les espècies són molt similars excepte en el plomatge adult (però el motmot de bec carenat adult s'assembla a un jove becample). Pel que sembla, fa anys es va observar una parella mixta fent festeig (Howell i Webb 1995).
El nom Electron és una llatinització de la paraula grega antiga per a «ambre», i pot significar "brillant" en noms científics (Jaeger 1978). El nom va ser donat 46 anys abans que a una partícula elemental fos anomenada electró.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024 aquest gènere està format per dues espècies:
* motmot de bec carenat (Electron carinatum).
* motmot becample (Electron platyrhynchum).

## Referències

* ↑ Howell, Steve N. G.; Webb, Sophie. A guide to the birds of Mexico and northern Central America (en anglès). Oxford: Oxford Univ. Press, 2010, p. 439, 790-791. ISBN 978-0-19-854012-0.
* ↑ «The Key to Scientific Names - Birds of the World» (en anglès). [Consulta: 19 desembre 2024].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Todies, motmots, bee-eaters – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 19 desembre 2024].
# Simon Manley

Simon John Manley CMG (18 de setembre de 1967) és un diplomàtic britànic que es va convertir en l'ambaixador a Espanya l'octubre de 2013.

## Referències

* ↑ New British Ambassador arrives in Madrid, British Embassy Madrid, 28 October 2013

## Enllaços externs

* MANLEY, Simon John, Who's Who 2013, A & C Black, 2013; online edn, Oxford University Press, Dec 2012
# Brembate

Brembate és una ciutat italiana de la província de Bèrgam, a la regió de la Llombardia. Està situada entre Bèrgam i Milà, sobre ambdues ribes del riu Brembo, pocs quilòmetres abans que aquest desemboqui al riu Adda.
El municipi el formen Brembate i Grignano i l'any 2004 tenia 7.604 habitants.

## Història

Les primeres restes de població en aquesta ciutat daten del neolític i hi ha traces d'una via preromana del segle V a.c. sobre el riu Brembo.
El primer document on s'esmenta Brembate és de l'any 962, en el qual s'atribueix el domini de la ciutat al rei Berenguer II. Alguns historiadors li atribueixen la construcció del castell.
A Grignano, que forma part del municipi de Brembate, hi ha el monestir benedictí femení de S. Vincenzo in Limania, documentat des de l'any 1260, i que es va unir al Monestir de S. Tommaso di Almenno San Bartolomeo el 1404.
Durant l'època medieval Brembate i Grignano es van veure seriosament afectades pels conflictes armats entre el Ducat de Milà i la República de Venècia, ja que està situada a la frontera entre aquests dos antics estats. Després de diverses conquestes i reconquestes per part dels dos bàndols, el 1427 la ciutat va quedar pràcticament arrasada per part de l'exèrcit del Duc de Calàbria, aliat del Ducat de Milà.
L'any 1596 la població era de 343 habitants, la majoria dels quals es dedicaven a l'agricultura i a la vinya mentre que a Grignano eren 120.
En aquella època es va tornar a reconstruir el pont i es va aixecar l'església de S. Vittore.
La ciutat va seguir creixent i a finals del segle xix es va començar a industrialitzar al voltant de la seda i el cotó.

## Vegeu també

* Província de Bèrgam
# Josef Dachs

Josef Dachs (Ratisbona, 30 de setembre de 1825 - Viena, 6 de juny de 1896), fou un pianista austríac i mestre de música. Va rebre la seva educació de música de Simon Sechter i Carl Czerny, va treballar com a pianista de concert i va estrenar moltes de les seves obres. Esdevingué professor al Conservatori de Viena el 1850. Entre altres, va ensenyar a Leoš Janáček, Isabelle Vengerova, Hugo Wolf, Ferdinand Löwe, Vladimir de Pachmann i el compositor i pianista Josef Rubinstein (1847-1884).
Hans Rott va compondre una obra per a orquestra de corda, Dachs-Studien, el tema melòdic principal de la qual es basa en les lletres D A C H S. Dachs va morir a Viena.
Dachs va debutar sota la batuta de Franz Liszt en el concert inaugural del Festival del Centenari de Mozart a Viena el 27 de gener de 1856 (el centenari exacte del naixement de Mozart), com a solista en el Concert per a piano. L'actuació va comptar amb la presència de l'emperador Francesc Josep I i l'emperadriu Elisabet d'Àustria. Robert Volkmann va dedicar el seu Konzertstück per a piano i orquestra, op. 42, a Dachs.

## Referències

* ↑ https://dbpedia.org/page/Josef_Dachs
* ↑ https://dbpedia.org/page/Josef_Dachs

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20110531194704/http://epub.oeaw.ac.at/ml/musik_D/Dachs_Josef.xml
* https://imslp.org/wiki/Dachs-Studie_(Rott%2C_Hans)
# Campobello di Licata

Campobello di Licata (sicilià Campubbeddu ) és un municipi italià, dins de la província d'Agrigent. L'any 2008 tenia 10.281 habitants. Limita amb els municipis de Canicattì, Licata, Naro i Ravanusa.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Michele Termini | PdL |
# Jeremy Hunt (polític)

Jeremy Richard Streynsham Hunt (1 de novembre de 1966) és un polític del Partit Conservador britànic que serveix com a Secretari d'Estat d'Afers Exteriors i del Commonwealth des del 9 de juliol de 2018 i com a Membre del Parlament (MP) per South West Surrey des del 2005. Hunt s'identifica com un conservador one-nation, i se l'ha relacionat tant amb polítiques econòmiques liberals com amb polítiques socials liberals.
Hunt va néixer a Kennington i va estudiar filosofia, política i economia a Magdalen College, Oxford on va ser president de l'Oxford University Conservative Association (Associació Conservadora de la Universitat d'Oxford). Va ser elegit MP per South West Surrey a Surrey el 2005 i va ser ascendit al Gabinet a l'ombra com a ministre a l'ombra de Persones amb Discapacitats i més tard com a secretari d'Estat a la sombra de Cultura, Premsa i Esport.
Va servir al gabinet com a secretari de Cultura i ministre pels Olímpics des del 2010 fins al 2012 i secretari de Sanitat des del 2012 fins al 2018. Va rebre la cartera addicional d'atenció social a Anglaterra el gener de 2018, i va ser nomenat secretari d'Exteriors el juliol de 2018 després de la dimissió de Boris Johnson.
Com a secretari de Cultura, va liderar l'impuls per la televisió local, que va resultar en l'atorgament de llicències de transmissió de televisió local a diverses ciutats i pobles. Hunt també va supervisar els Jocs Olímpics de Londres de 2012, que van rebre elogis generalitzats.
Com a secretari de Sanitat i Atenció Social, va supervisar l'imposició del controvertit nou contracte de metges en formació a Anglaterra després del fracàs de les negociacions. Durant la disputa, els metges en formació van fer diverses vagues, la primera acció sindical en quaranta anys. El 3 de juny de 2018, Hunt va convertir-se en el secretari de Sanitat que ha servit més temps en tota la història política britànica.

## Referències

* ↑ Mudie, Keir «Stats of Jeremy Hunt's 2,099-day reign as he becomes longest-serving Health boss». mirror, 04-06-2018.
# Mare (pel·lícula)

Mare (Madeo; també coneguda en anglès com a Mother) és una pel·lícula sud-coreana dirigida per Bong Joon-ho. S'ha doblat al català.

## Llançament

Mare competí en la categoria Un Certain Regard del Cannes Film Festival del 2009. Mare va atreure 3,003,785 admissions a nivell nacional i sumà un total de 16,283,879 dòlars dels Estats Units d'Amèrica a Corea del Sud, esdevenint la 6a pel·lícula nacional més assistida de 2009, i la número 10 en general. La pel·lícula va tenir la seua estrena als EUA el febrer de 2010 com a part del Festival de cinema internacional de Santa Barbara i va rebre un llançament als EUA limitat el març de 2010. El març de 2015 la pel·lícula fou rellançada als Estats Units d'Amèrica, a Pleasantville, Jacob Burns Film Center basada a Nova York, com a part de la Retrospectiva de Bong Joon-ho amb L'hoste, Snowpiercer i Memories of Murder.

## Premis i nomenaments

La pel·lícula fou seleccionada per a la presentació oficial de Corea del Sud per l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als 82ns Premis d'Acadèmia.

## Referències

* 1 2 «Mare». ésAdir. [Consulta: 5 gener 2024].
* ↑ «Mother». FilmAffinity. [Consulta: 5 agost 2015].
* ↑ «Festival de Cannes: Mother». Festival-cannes.com. [Consulta: 17 maig 2009].
* ↑ «The Best Selling Films of 2009». Korean Film.
* ↑ «South Korea Box Office: August 7–9, 2009». BoxOfficeMojo.
* ↑ «Exam and Mother Take Top Honors at Santa Barbara Film Fest». Dread Central, 16-02-2010. [Consulta: 13 agost 2013].
* ↑ «New York Theater Hosting Bong Joon-ho Retrospective». Dread Central, 16-02-2010. [Consulta: 13 agost 2013].
* ↑ «Film Council Selects Mother for Academy Award Submission». The Chosun Ilbo, 11-08-2009. [Consulta: 13 agost 2013].