OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Steropleurus

Steropleurus és un gènere d'insectes ortòpters ensífers pertanyent a la família Tettigoniidae. Més semblants a grills que no pas a llagostes o saltamartins, les espècies d'aquest gènere, conegudes popularment com a someretes o pantiganes, són incapaces de volar, i els mascles utilitzen una mena d'ales vestigials per a emetre sons (estridulació), tal com fan els grills. La distribució geogràfica del gènere és exclusivament ibèrica i balear, havent-hi espècies endèmiques pròpies de limitades àrees geogràfiques. Algunes de les espècies del gènere són:
* S. andalusius (Rambur,1838)
* S. asturiensis (Bolívar,1898)
* S. balearicus (Bolívar,1884)
* S. brunnerii (Bolívar,1876-1878)
* S. catalaunicus (Bolívar,1898)
* S. castellanus (Bolívar,1878)
* S. eclipticus (Barat,2004)
* S. flavovittatus (Bolívar,1878)
* S. martorelli (Bolívar,1878)
* S. martorelli angulatus (Bolívar,1908)
* S. nobrei (Bolívar,1898)
* S. notarioi (Gomez Ladrón de Guevara, Pardo & Llorente del Moral,1998)
* S. obsoletus (Bolívar,1898)
* S. perezii (Bolívar,1877)
* S. politus (Bolívar,1901)
* S. pseudolus (Bolívar,1878)
* S. recticarinatus (Llorente del Moral,1980)
* S. saussureianus (Bolívar,1878)
* S. squamiferus (Bolívar,1907)
* S. stalii (Bolívar, 1878)

## Enllaços externs

* Imatges d'espècies del gènere Steropleurus (castellà)
* Atles dels ortòpters de Catalunya
# Ratolí espinós

El ratolí espinós (Acomys cahirinus) és un petit rosegador miomorf de la família Muridae, que té la particularitat que el seu curt pèl és punxant.

## Característiques

Tenen un cos d'entre 9,4 i 12,8 cm, amb una cua que oscil·la entre els 9 i 12 cm. La seva característica més excel·lent és que tenen pèls espinosos de color negre en el llom que poden alçar a voluntat, i a les quals alguns atribueixen funcions defensives enfront dels depredadors. Tenen una cua llarga i desproveïda de pèl, a més d'extremadament fràgil. El cos és relativament massís, i els seus «peus» posteriors són curts en comparació amb altres rosegadors. Els seus llargs bigotis indiquen l'adaptació d'aquesta espècie a la vida nocturna i crepuscular. El color originari d'aquesta espècie és sorra o marró per a la subespècie A. cahirinus cahirinus i més grisenc en el cas de A. cahirinus dimmidiatus. El pes d'un exemplar adult se situa entre 40 i 90 g.
# Kinosternoïdeus

Els kinosternoïdeus (Kinosternoidea) són una superfamília de tortugues aquàtiques, avui en desús, que incloïa dues famílies: Dermatemydidae (tortugues de riu mesoamericanes) i Kinosternidae (tortugues de fang d'Amèrica).
Aquestes són considerades avui dia usualment com famílies independents de les Trionychoidea, moltes de les quals representen molts membres plesiomòrfics, els quals comparteixen molts tractes avançats peculiarment.
# Paralichthys olivaceus

Paralichthys olivaceus és una espècie de peix de la família Paralichthyidae i de l'ordre dels Pleuronectiforme. És natiu del nord-oest de l'oceà Pacífic.
En contextos de països asiàtics com Corea o Japó , es refereix amb el nom de peix pla coreà o peix pla japonès . Són els més comuns dins la cria de peixos plans en aqüicultura de Corea. Es crien al Japó i a la Xina.

## Enllaços externs

* Korea-US Aquaculture: Olive Flounder Arxivat 2015-05-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Bremia

Bremia és un gènere d'oomicets fitopatogen de plantes cultivades. Morfològicament presenta esporiangifors ben diferenciats, que es ramifiquen més vegades; la darrera ramificació acaba amb un inflament en forma de vesícula, que porta de 2 a 8 esterigmes on s'insereixen els esporangis, de forma oval o el·líptica, que germinen per miceli.
# Peritric

Els peritrics (del llatí: Peritrichia) són un gran grup de protozoans ciliats. Normalment tenen forma de disc o campana amb una prominent membrana paroral que sorgeix de la cavitat oral i encercla en sentit horari la part anteior de la cèl·lula, acompanyada per petites sèries de membranel·les. La cavitat oral té forma d'embut amb un vacúol contràctil que hi descarrega directament. La resta del cos no està ciliat, excepte en la banda telotroca.
L'ordre més gran dels peritrícs és els Sessilida. Són corrents en aigües dolces i molts viuen enganxats a plantes i animals. Vorticella és un dels gèneres més coneguts.
Els altres perítrics formen l'ordre Mobilida. Alguns poden ser patògens en altes poblacions.
Els perítrics van ser definits primer per Friedrich von Stein el 1859. Inicialment van ser considerats espiròtrics.

## Enllaços externs

* http://eol.org/pages/2909715/entries/29157118/overview
# Treponemes

Treponema és un gènere d'espiroquetes, fines i petites (de 0,1 a 0,4 mm de diàmetre i 6 a 10 µm de llarg), amb espires regulars i atapeïdes i extrems afilats. En fresc solament poden observar-se amb un microscopi de camp fosc o per contrast de fase.

## Característiques

Els Treponema són bacteris helicoïdals que es tenyeixen difícilment amb colorants d'anilina i fàcilment amb Giemsa o per impregnació argéntica. Són mòbils en medis líquids per medis de rotació o translació. Tenen d'1 a 5 flagels, generalment 3. Són organismes quimioheteròtrofs, utilitzant una gran varietat de carbohidrats o aminoàcids com a font d'energia i carboni. Realitzen una respiració anaeròbica estricta o microaeròfila.

## Patogènia

Les espècies patògenes són difícils de conrear en laboratori, sent més factible visualitzar l'organisme directament de la mostra amb inmunofluorescencia directa i certes tincions especialitzades. Normalment són paràsits i patògens de l'home i animals. Viuen en la cavitat oral, l'aparell digestiu i òrgans genitals.

## Taxonomia

* Treponema pallidum, patogen humà, amb tres subespècies conegudes.
** Treponema pallidum pallidum, patogen humà, agent causal de la sífilis.
** Treponema pallidum pertenue, patogen humà.
** Treponema pallidum endemicum, patogen humà.
* Treponema carateum, patogen humà.
* Treponema paraluiscuniculi, causant de la sífilis del conill.
* Treponema denticola, no patogen, no fermenten els carbohidrats.
* Treponema vincentii, no patogen, no fermenten els carbohidrats.
* Treponema scoliodontum, no patogen, no fermenten els carbohidrats.
* Treponema refringens, no patogen, no fermenten els carbohidrats.
* Treponema minutum, no patogen, no fermenten els carbohidrats.
* Treponema phagedenis, no patogen, fermenten els carbohidrats.
* Treponema succinifaciens, no patogen, fermenten els carbohidrats.
* Treponema bryantii, no patògens, fermenten els carbohidrats.
# Teleocichla

Teleocichla és un gènere de peixos de la família Cichlidae, endèmics de la conca del Riu Amazones totes les espècies prefereixen un habiteu d'aigües ràpides i moviment constant i gran envergadura.

## Taxonomia

* Teleocichla centisquama Zuanon & Sazima, 2002
* Teleocichla centrarchus Kullander, 1988
* Teleocichla cinderella Kullander, 1988
* Teleocichla gephyrogramma Kullander, 1988
* Teleocichla monogramma Kullander, 1988
* Teleocichla prionogenys Kullander, 1988
* Teleocichla proselytus Kullander, 1988
# Licos (fill de Posidó)

Segons la mitologia grega, Licos (en grec antic Λύκος, "llop") va ser un heroi, fill de Posidó i de Celeno.
El seu pare el va transportar als Camps Elisis o a les illes Afortunades.

## Referències

* ↑ «A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, Lycus». [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca d'Apol·lodor, III. 10, 1
* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 138. ISBN 8429741461.
# Enchelycore

Enchelycore és un gènere de peixos morena de la família Muraenidae.

## Taxonomia

* Enchelycore anatina (R. T. Lowe, 1838)
* Enchelycore bayeri (L. P. Schultz, 1953)
* Enchelycore bikiniensis (L. P. Schultz, 1953)
* Enchelycore carychroa J. E. Böhlke i E. B. Böhlke, 1976
* Enchelycore kamara J. E. Böhlke i E. B. Böhlke, 1980
* Enchelycore lichenosa (D. S. Jordan i Snyder, 1901)
* Enchelycore nigricans (Bonnaterre, 1788)
* Enchelycore nycturanus D. G. Smith, 2002
* Enchelycore octaviana (G. S. Myers i Wade, 1941)
* Enchelycore pardalis (Temminck i Schlegel, 1846)
* Enchelycore ramosa (Griffin, 1926)
* Enchelycore schismatorhynchus (Bleeker, 1853)
# Leptospiràcies

Els leptospiràcias (Leptospiraceae), són una família de bacteris aerobias de l'ordre Spirochaetales amb un diàmetre cel·lular de 0,1 micròmetres i els extrems corbats. Contenen àcid diaminopimèlic. Utilitzen àcids grassos i alcohols de llargues cadenes com a fonts de carboni i energia.
Posseeix un únic gènere, Leptospira.
# Seleniolycus

Seleniolycus és un gènere de peixos de la família dels Zoarcidae en l'ordre dels Perciformes.

## Taxonomia

* Seleniolycus laevifasciatus (Torno, Tomo and Marschoff, 1977)
* Seleniolycus pectoralis (Møller & Stewart, 2006)
* Seleniolycus robertsi (Møller & Stewart, 2006)
# Hidrogenofilàcies

Els hidrogenofilàcias (Hydrogenophilaceae) són una petita família del fílum Proteobacteria, amb dos gèneres. Els hidrogenofilàcias són termofílics, creixent al voltant de 50 °C i obtenint la seva energia de l'oxidació d'hidrogen. L'altre gènere Thiobacillus, redefinit per incloure solament aquelles espècies beta proteobacteri. Altres membres de Thiobacillus van ser transferits a Acidithiobacillus, Halothiobacillus i a Thermithiobacillus, ara col·locats en altres famílies.
Thiobacillus és usat com a control de plagues, i.g. cancros de la papa, on no tolera condicions àcides. Si una zona afectada és tractada amb sulfurs i Thiobacillus, els bacteris oxidarán al sulfur cap a àcid sulfúric, destruint la pesta.
# Percopsiformes

Els percopsiformes (Percopsiformes) són un ordre de peixos marins teleostis del superordre paracantopterigis, entre els quals s'inclouen les truites-perques i altres similars.

## Sistemàtica

Existeixen només tres famílies enquadrades en dos subordres:
* Subordre Aphredoderoidei
** Família Amblyopsidae (Bonaparte, 1846) - Peixos de les coves.
** Família Aphredoderidae (Bonaparte, 1846)
* Subordre Percopsoidei
** Família Percopsidae (Agassiz, 1850) - truita-perques o perques falses.
# Thermithiobacillus

Thermithiobacillus és un gènere de proteobacteris. Els membres d'aquest gènere venien de Thiobacillus, abans de ser reclasificados en 2000.
# Festalens

Festalens (en francès Festalemps) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 348 | 297 | 244 | 246 | 237 | 243 | 252 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2008 | Max Debet | |
| 2008- | Dominique Vilmars | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 20 novembre 2010].
# Cantó d'Argenteuil-Nord

El cantó d'Argenteuil-Nord és un antic cantó francès del departament de Val-d'Oise, que estava situat al districte d'Argenteuil. Comptava amb part del municipi d'Argenteuil.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó d'Argenteuil-1, el cantó d'Argenteuil-2 i el cantó d'Argenteuil-3.

## Municipis

* Argenteuil (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1976 | Victor Dupouy | PCF |
| 1979-1992 | Bernard Groult | PCF |
| 1992-1998 | Alfred Sorel | PCF |
| 1998-2004 | Xavier Bordet | PCF |
| 2004-2011 | Philippe Doucet | PS |
| 2011- | Georges Mothron | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 26.228 | 25.649 | 28.185 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Desseling

Desseling (lorenès Desselé) és un municipi francès situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 107 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Desseling era de 107 persones. Hi havia 48 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 20 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 52 habitatges, 46 eren l'habitatge principal de la família i 6 eren segones residències. 47 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 46 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 7 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien tres cambres, 12 en tenien quatre i 31 en tenien cinc o més. 39 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 25 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Desseling el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 12 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 12 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 63 persones, 45 eren actives i 18 eren inactives. De les 45 persones actives 41 estaven ocupades (26 homes i 15 dones) i 4 estaven aturades (3 homes i 1 dona). De les 18 persones inactives 4 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 13 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de transport i 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Desseling hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Desseling a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Desseling a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# ACK (xarxes de dades)

En xarxes de dades, telecomunicacions i busos informàtics, un reconeixement (ACK) és un senyal que es passa entre processos de comunicació, ordinadors o dispositius per significar el reconeixement o la recepció de missatges com a part d'un protocol de comunicacions. El negatiu-acknowledgement (NAK o NACK) és un senyal que s'envia per rebutjar un missatge rebut prèviament o per indicar algun tipus d'error. Els reconeixements i els reconeixements negatius informen un emissor de l'estat del receptor perquè pugui ajustar el seu propi estat en conseqüència.
Molts protocols contenen sumas de comprovació per verificar la integritat de la càrrega útil i de la capçalera. Les sumes de control s'utilitzen per detectar la corrupció de dades. Si es rep un missatge amb una suma de comprovació no vàlida (és a dir, les dades rebudes tindrien una suma de comprovació diferent de la que tenia el missatge), el receptor pot saber que alguna informació està malmesa. Molt sovint, quan s'utilitzen sumes de comprovació, un missatge corrupte rebut no rebrà un senyal ACK o un senyal NAK.

## Codis de reconeixement

El codi ASCII inclou un caràcter ACK (0000110₂ o 6$_{16}$) que es pot transmetre per indicar que s'ha rebut correctament i un caràcter NAK (0010101₂ o 15$_{16}$) que es pot transmetre per indicar una incapacitat o un fracàs de rebre. Unicode proporciona símbols visibles per a aquests caràcters, U+2406 (␆) i U+2415 (␕).

## Ús del protocol

Molts protocols es basen en el reconeixement, és a dir, reconeixen positivament la recepció de missatges. El protocol de control de transmissió (TCP) d'Internet és un exemple de protocol basat en el reconeixement. Quan els ordinadors es comuniquen mitjançant TCP, els paquets rebuts es reconeixen enviant un paquet amb un bit ACK establert. El protocol TCP permet incloure aquests reconeixements amb les dades que s'envien en sentit contrari.
Alguns protocols envien un únic reconeixement per paquet d'informació. Altres protocols com TCP i ZMODEM permeten transmetre molts paquets abans de rebre el reconeixement de qualsevol d'ells, un procediment necessari per omplir els enllaços de productes amb gran ample de banda amb retard amb un gran nombre de bytes en vol.

## Reconeixement de maquinari

Alguns busos informàtics tenen un cable de reconeixement dedicat al bus de control utilitzat per reconèixer les operacions del bus: DACK utilitzat per a ISA DMA; DATACK utilitzat a l'STEbus, el pin de reconeixement de transferència de dades del Motorola 68000 que va inspirar el títol de DTACK Grounded, etc. Alguns busos informàtics no sempre reconeixen totes les escriptures; algunes o totes les escriptures utilitzen una escriptura publicada.
El bus sèrie I²C té un interval de temps per a un bit de reconeixement després de cada byte.

## Referències

* ↑ «What is ACK (acknowledgement) in computer networking? – TechTarget Definition» (en anglès). [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ «Control characters in ASCII and Unicode» (en anglès). [Consulta: 4 març 2020].
* ↑ «I2C Bus Specification» (en anglès).
* ↑ «Understanding the I2C Bus» (en anglès).
# As Maus

As Maus o Meaus és un vilatge de la parròquia de Tosende al municipi de Baltar. Tenia 35 habitants l'any 2011 segons dades de l'INE i de l'IGE, dels quals 16 eren homes i 19 dones. Això suposa una disminució de la població respecte del 2010, quan tenia 36 habitants (18 homes i 18 dones). Segons l'INE, l'any 2007 tenia 38 habitants (19 homes i 19 dones), la qual cosa suposa una disminució de 9 habitants en relació a l'any 2000.
Juntament amb els llocs de Rubiás i Santiago de la parròquia de Rubiás dos Mixtos (municipi de Calvos de Randín) formava part de Couto Mixto fins al 1864.

## Referències

* ↑ «Nomenclátor de Galicia: Tosende (San Lourenzo)».
* ↑ Boullón Agrelo, Ana Isabel (2011). "O artigo na toponimia galega: aspectos da estandarización" (PDF). Revista Galega de Filoloxía (12): 11–35. ISSN 1576-2661.
* ↑ Navaza, Gonzalo Lethes. Cadernos culturais do Limia [Xinzo de Limia], 7, 2006, pàg. 132-143, en 136. Citat a Pérez Costas, Paula; Paül Carril, Valerià Lethes. Cadernos culturais do Limia [Xinzo de Limia], 10, inverno 2010-11, pàg. 22-55, en 28.
* ↑ «Instituto Nacional de Estadística. Nomenclátor. Relación de unidades poblacionales». INE.
* ↑ «IGE - Nomenclátor de Galicia - Baltar - Tosende». IGE.
# Pere Valverde Fuentes

Pere Valverde Fuentes (Malgrat de Mar, 1915 - Camp de la Bota, 17 de febrer de 1949) fou un militant del PSUC català, afusellat com a resistent antifranquista.
Era conegut com a ciclista al Maresme pel sobrenom El noi de Calella. Durant la guerra civil espanyola fou condecorat per les autoritats de la Segona República Espanyola amb la medalla al valor individual.
El 1946 el PSUC el va nomenar responsable político-militar de l'Agrupació Guerrillera de Catalunya, formada per dues brigades dirigides per Numen Mestre Ferrando i Jaume Valls Sarda. Va encarregar-se de l'edició d'Ejército y Democracia i va engegar una campanya d'atemptats contra locals falangistes, torres d'alta tensió i restaurants de luxe.
Tanmateix, l'estructura de l'AGC fou desmantellada després de la detenció d'Angel Carrero Sancho el gener de 1947. Fou jutjat amb 80 militants antifranquistes més en consell de guerra el 13 d'octubre de 1948. Juntament amb els membres del PSUC Angel Carrero Sancho, Joaquim Puig i Pidemunt i Numen Mestre Ferrando acusats d'organitzar la posada de bombes el 29 de novembre de 1946 a les seus dels diaris Solidaridad Nacional (òrgan de FET-JONS) i La Prensa, que provocaren un mort i tres ferits. Tots ells foren condemnats a mort i afusellats al Camp de la Bota de Barcelona el 17 de febrer de 1949

## Referències

* ↑ Pere Valverde a losdelasierra.info
# Escriptori virtual

Un escriptori virtual és un escriptori que, utilitzant programari, és més gran que la pantalla de visualització. Això es pot aconseguir ampliant la superfície de treball horitzontalment o verticalment, on l'àrea visible (secció d'imatge) de l'àrea lògica més gran es pot moure cap endavant i cap enrere, o bé disposant de diversos escriptoris similars que es poden canviar entre ells.

## Característiques

Els escriptoris virtuals estan dissenyats per ampliar l'espai limitat d'una pantalla, de manera que com més petita sigui la pantalla, més s'utilitzen. Especialment amb subquaderns, la configuració d'un escriptori virtual més gran és sovint l'única manera de complir els requisits de resolució del monitor. Si hi ha diversos escriptoris, les finestres d'aplicacions es poden distribuir entre els diferents escriptoris, que solen tenir números o noms, cosa que de vegades augmenta enormement la claredat.

## Linux

Particularment sota Linux, el terme "escriptori virtual" s'utilitza habitualment com a sinònim de l'àrea de treball visible individualment. Escriptoris virtuals = cada interfície gràfica de Linux i cada gestor de finestres de Linux admeten diversos espais de treball (àrees). Les interfícies de Linux Unity i Gnome Shell anomenen els escriptoris virtuals "espais de treball" o "espais de treball". S'hi accedeix a Gnome Shell mitjançant la visió general "Activitats". KDE SC, d'altra banda, utilitza "activitats" com a terme per a entorns de treball (múltiples), que al seu torn poden contenir un gran nombre d'escriptoris virtuals = superfícies de treball.

## MacOs-Windows

Al Mac OS d'Apple, el concepte corresponent de múltiples espais de treball s'anomena espais. A partir de la versió 10, el sistema operatiu Windows de Microsoft també permet espais de treball/escriptoris virtuals.

## Referències

* ↑ Ringel, Meredith. «When One Isn't Enough: An Analysis of Virtual Desktop Usage Strategies and Their Implications for Design». Microsoft Research, 17-10-2018. [Consulta: 19 desembre 2023].
* ↑ Linux Desktop. «Linux Desktop: Virtual desktops». Linux.com, 17-10-2018. Arxivat de l'original el 2008-03-19. [Consulta: 19 desembre 2023].
* ↑ Virtual Desktops. «Virtual Desktops». docs.kde.org, 17-10-2018. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 19 desembre 2023].
* ↑ «GNOME, KDE and Unity: Virtual Desktops». Datamation, 06-11-2011. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 19 desembre 2023].
* ↑ «Crear escritorios virtuales de Windows 10 Enterprise para las estaciones» (en castellà). Microsoft Learn, 13-07-2023. [Consulta: 19 desembre 2023].