OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Santaeulalia Serrán

José Santaeulalia Serrán (València, 18 d'abril de 1975), més conegut com a Josete Santaeulalia, és un dibuixant i escultor valencià. Tot i no signar Falles, forma part de la tercera generació d'una nissaga d'artistes fallers iniciada pel seu iaio Salvador Santaeulalia i continuada pel seu pare Miguel Santaeulalia. Els seus germans Miguel, Pedro i Alejandro completen la darrera línia del llinatge artístic dels Santaeulalia.
En 1994 aconsegueix una beca a l'empresa Lladró amb la preparació i ajuda del seu germà Miguel, qui amb anterioritat ja havia entrat a formar part de la famosa companyia valenciana de ceràmiques artístiques. Després de tres anys d'aprenentatge passa al planter de la mateixa com a escultor. Al llarg d'esta etapa professional realitza gires internacionals on fa exhibicions d'escultura en directe a les botiques arreu del món de la marca de Tavernes Blanques. És autor de la major creació de porcellana de la història titulada "Carnaval en Venecia".
De les seues mans han eixit treballs per a son pare i puntualment per al seu germà Alejandro, però realment amb qui més col·labora és amb Pedro Santaeulalia per al qual realitza els esbossos de les Falles d'este jugant un paper capital en les obres plantades en els primers anys del 2000 a Pediatra Jorge Comin - Serra Calderona i també en els cadafals de Convent Jerusalem - Matemàtic Marzal. Les seus línies són molt valorades per altres artistes fallers i així crea dibuixos també per artistes com Vicent Llácer, David Sánchez Llongo, Paco Giner, Paco López, Javier Igualada, Josep Almiñana entre altres dins d'una llarga llista de professionals de l'art efímer festiu valencià.
Reconeix estar influenciat per artistes com Norman Rockwell, Uderzo i Gosciny i dins del món de les Falles per l'il·lustrador Ramon Pla i el seu propi pare. Defineix el seu estil com grotesc contingut i dota de comicitat a les escenes representades als seus dibuixos.
És autor del cartell de les Falles de València 2007. Ha realitzat portades per a publicacions com la degana revista El Turista Fallero i Cendra.

## Referències

* 1 2 3 4 Tejero, Javier «José Santaeulalia. El alma del campeón». El Turista Fallero 2008, 01-03-2008.
* 1 2 Castelló, Joan. Santaeulalia, la firma : una saga de artistas falleros entre dos siglos (en castellà). València: Albatros, 2003, p. 100 - 103. ISBN 84727425989788472742598.
* ↑ «List of Lladro Products Designed by Jose Santaeulalia» (en anglés). [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Lladró Universe». Expressions by Lladró, 09-03-2011.
* ↑ «Lladró presenta en París 'Carnaval en Venecia', la mayor pieza de porcelana de la historia» (en castellà). Valenciaplaza, 21-01-2007. [Consulta: 2 gener 2020].
* ↑ «Un cartel diseñado por José Santaeulalia Serrán será la imagen de las Fallas de 2007» (en castellà). Europa Press, 07-11-2006. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ El Turista Fallero 2008.

## Enllaços externs

* Vídeo de l'empresa Lladró amb Josete Santaeulalia (castellà) (anglès)
# Los ojos verdes

Los ojos verdes (en català Els ulls verds) és una de les llegendes de Gustavo Adolfo Bécquer. Es troba recopilada en el llibre Rimas y Leyendas. El tema de la llegenda és el fracàs de l'amor o el desengany amorós.

## Resum de la història

La llegenda comença quan un dels criats de Don Fernando de Argensola està perseguint un cérvol i aquest es perd bosc endins. Quan Don Fernando hi arriba i veu que han perdut el cérvol que ell havia deixat malferit, ordena que el persegueixin, però els criats s'hi neguen, bo i argumentant que a dins d'aquell bosc hi ha una font on habita el diable. Don Fernando, tot i les advertències dels seus criats, s'endinsa al bosc. A la segona part, Don Fernando, que ja ha tornat del bosc, explica al seu criat Íñigo que a la font va veure uns ulls verds dels quals s'ha enamorat, i que no restarà tranquil fins que trobi la dona a la qual pertanyen.
Així doncs, sense fer cas de les advertències d'Íñigo, se'n va a buscar la dona a la font on va veure els ulls; un cop allà, hi troba una dona ―que se suposa que és el diable―. Llavors, la dona li diu que ella l'estima, i Don Fernando s'hi va acostant cada vegada més, fins que cau a la font i s'ofega.

## Referències

* ↑ El Romanticismo, Gustavo Adolfo Bécquer y sus "Leyendas": El caso de "Los ojos verdes"

## Enllaços externs

* PDF Text de la llegenda Arxivat 2016-11-24 a Wayback Machine.
* Los ojos verdes a Cervantes Virtual
# Ramon Seco García

Ramon Seco García (Tomelloso, 9 de setembre de 1941) és un ciclista, ja retirat, d'origen castellà, però format a Catalunya. Fou professional entre 1961 i 1962, encara que va tenir una llarga carrera com a amateur. Fundà la Penya 10 x Hora de Tàrrega i fou director esportiu del Club Ciclista Tàrrega, el Club Ciclista Tarragona i la Penya Ciclista Colomina.

## Palmarès

* 1957
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Lleida
* 1959
** 1r al Cinturó ciclista lleidatà i vencedor de 3 etapes
* 1960
** 1r al Cinturó ciclista lleidatà i vencedor de 2 etapes
** 1r al GP de Sabadell
* 1961
** Vencedor de 2 etapes al Gran Premi de Catalunya
* 1967
** 1r al Cinturó ciclista lleidatà

## Referències

* ↑ «SECO GARCÍA Ramón». [Consulta: 18 desembre 2024].
* ↑ «Ramón Seco García | enciclopedia.cat». [Consulta: 18 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Ectocarpus siliculosus

Ectocarpus siliculosus és una alga bruna filamentosa pròpia de zones temperades i costaneres. Aquesta comparteix algunes característiques amb les plantes terrestres, així com la capacitat fotoautòtrofa i la presència de cel·lulosa en la paret cel·lular. El genoma d'E.siliculosus és l'únic genoma d'algues multicel·lulars completament caracteritzat i anotat i, com a tal, E.siliculosus és el model d'elecció alhora d'estudiar aquest tipus d'algues.

## Enllaços externs

* E. siliculosus a algaebase.org
# Cercopitecinis

Els cercopitecinis (Cercopithecini) són una tribu de micos del Nou Món que inclou diverses espècies de micos, com ara les mones verdes, els talapoins i els cercopitecs (tots a Àfrica).

## Classificació

* FAMÍLIA CERCOPITHECIDAE
** Subfamília Cercopithecinae
*** Tribu Cercopithecini
**** Gènere Allenopithecus
**** Gènere Miopithecus
**** Gènere Erythrocebus
**** Gènere Chlorocebus
**** Gènere Cercopithecus
*** Tribu Papionini
** Subfamília Colobinae
# Nothotsuga

Nothotsuga és un gènere de coníferes de la família Pinaceae. El nom del gènere significa Tsuga del sud, i en molts aspectes és un gènere intermedi entre els gèneres Keteleeria i Tsuga. Es distingeix de Tsuga per les seves pinyes més grosses i erectes i té bràctees exsertes i de Keteleeria per les seves fulles més curtes i les pinyes més petites.
Nothotsuga només conté una espècie, N. longibracteata, que es troba al sud-est de la Xina al sud de Fujian, nord de Guangdong, nord-est de Guangxi, nord-est de Guizhou i sud-est de Hunan.
És un arbre de fulla persistent que arriba a 30 m d'alt. Les fulles són aciculars i planes d'1,2-4 cm de llarg molt similars a les de Tsuga. Les pinyes són similars a les de Keteleeria però més petites, de 2,5-5 cm de llarg i erectes.
És un arbre molt rar i amenaçat d'extinció en estat silvestre, i actualment està protegit. Va ser descobert l'any 1932 i aleshores classificat com a Tsuga longibracteata, amb el seu propi gènere a partir de 1989.

## Referències i enllaços externs

* Conifer Specialist Group (1998). Nothotsuga longibracteata. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 maig 2006 (en anglès). Listed as Endangered (EN A1c v2.3)
* Arboretum de Villardebelle - photo of cones
* Gymnosperm Database Arxivat 2007-10-09 a Wayback Machine.
* Flora of China
# Teriodonts

Els teriodonts (Theriodontia, gr. 'dents de bèstia') són un clade de teràpsids («rèptils mamiferoides») que aparegueren durant el Permià.
Els teriodonts deuen el seu nom a la descomunal grandària que poden assolir les dents d'algunes de les seves espècies, principalment carnívores que, a la fi del Triàsic havien originat un tipus d'organització molt semblant a la dels mamífers. La finestra temporal esdevingué cada vegada més ampla per acomodar els grans músculs de la mandíbula, de manera que la fossa assolia el parietal i els ossos escatosos i postorbitaris ja no se situaven per sobre seu; finalment, la mateixa barra postorbitari esdevingué incompleta portant a la condició típica dels mamífers, en què l'òrbita i la fossa temporal estan fusionades.
Aquest grup es caracteritzava pel fet que la mandíbula inferior s'articulava amb el crani en el petit os quadrat fixant-se mitjançant poderosos feixos musculars que possibilitaven una gran amplitud de badall, la qual cosa possibilità l'aparició d'espècies amb descomunals dents, com era el cas dels gorgonòpids, els primeres dents de sabre coneguts.
L'especial importància d'aquest os no és la seva presència, sinó la seva evolució al costat de la dels ossos mandibulars, que acabaran formant la cadena d'ossets de l'orella mitjana dels mamífers. No obstant això, encara no hi ha evidència del paladar secundari. Les extremitats anteriors són extensibles i les posteriors tenen a més la capacitat d'alçar la postura.
Els terocèfals, que començaren la seva evolució gairebé simultàniament amb els gorgonòpids, presentaven a més trets addicionals similars als mamífers, com és el nombre de falanges de la mà i del peu, amb una fórmula de 2·3·3·3·3, típica dels mamífers, i que és el que encara avui conserven els primats, inclosos els humans.
# Neosucs

Els neosucs (Neosuchia, gr. "cocodrils nous") són un clade d'arcosaures crocodiliformes mesoeucrocodilians que aparegueren a principis del període Juràssic, en el Sinemurià, fa 196 milions d'anys i sobreviuen fins al present. En aquest grup s'inclouen tots els crocodilians moderns amb els seus parents més propers formant un grup corona.
# Dirosàurids

Els dirosàurids (Dyrosauridae) són una família d'arcosaures crocodilomorfs neosucs que van viure des del Maastrichtià a l'Eocè, a Àfrica, Europa, Àsia, Amèrica del Nord i Sud-amèrica. Els dirosàurids van ser un dels pocs grups de rèptils marins que van sobreviure a l'extinció de finals del Cretaci. Els dirosàurids es van considerar un grup exclusivament africà, però recents descobriments demostren que hauria habitat en gairebé tots els continents. De fet les formes basals s'han trobat a Amèrica del Nord.

## Diversitat

S'han descrit molts gèneres diferents, variant en la grandària total i la forma del crani. Gèneres com Dyrosaurus posseïen un musell llarg i estret amb nombroses dents, la qual cosa indicaria una dieta de peixos similar al gavial actual. Va ser un gran animal, de prop de 6 metres de llarg. El més gran, possiblement més de 9 metres de llarg va ser Phosphatosaurus. Més robust en la seva morfologia, les seves mandíbules eren relativament més curtes, amples i molt més fortes, amb dents grans, en part arrodonits. Aquesta morfologia de la mandíbula hauria estat inadequada per atrapar preses esmunyedisses com els peixos, en el seu lloc hauria tingut una dieta que implica atrapar i destruir animals marins més grans com a tortugues marines.

## Taxonomia

La família dels dirosàurids inclou els següents gèneres:
* Acherontisuchus
* Arambourgisuchus
* Atlantosuchus
* Cerrejonisuchus
* Chenanisuchus
* Congosaurus
* Dyrosaurus
* Guarinisuchus
* Hyposaurus
* Phosphatosaurus
* Rhabdognathus
* Sokotosuchus
* Tilemsisuchus
# Notosucs

Els notosucs (Notosuchia) són un subordre d'arcosaures crocodiliformes mesoeucrocodilians que aparegueren a mitjan període Cretaci, en l'Aptià, fa 112 milions d'anys, per desaparèixer fa 65 milions d'anys en el Maastrichtià, a la fi del Cretaci. Es coneixen d'Àsia, Àfrica, Madagascar i Sud-amèrica. És un clade de cocodrils terrestres que van evolucionar cobrint un ampli rang de nínxols ecològics, incloent herbívors (Chimaerasuchus), carnívors (Baurusuchus) i omnívors (Simosuchus). Es defineixen com el clade més inclusiu que conté a Notosuchus terrestris (Woodward, 1896) però no a Crocodylus niloticus (Laurenti,1768).

## Filogènia

Els notosucs inclouen les següents famílies:
* †Notosuchidae
* †Chimaerasuchidae
* †Comahuesuchidae
* †Candidodontidae
* †Sphagesauridae
* †Sebecosuchia
# Halothiobacillus

Halothiobacillus és un gènere de proteobacteris. Els membres d'aquest gènere estaven en Thiobacillus, i després van ser reclasificados en 2000, com de l'ordre de les sulfobacteris Chromatiales.
# Andaní

Andaní és un antic poble del municipi d'Alfarràs (Segrià), a l'esquerra de la Noguera Ribagorçana, a la plana al·luvial estesa entre el riu i el canal de Pinyana. Situat a 1 km al nord del nucli vell d'Alfarràs és, de fet, un raval del cap de municipi. Actualment té una població de 245 habitants.
El lloc gaudeix d'una magnífica panoràmica d'Ivars de Noguera, a l'altra banda del riu. Hi viuen molts treballadors andalusos que vingueren per les obres del pantà de Santa Anna. L'església parroquial, dedicada a sant Nicolau, és d'origen romànic; en depenien, des del segle xii, les ermites de Santa Anna, que ha donat nom al pantà, i de Sant Salvador, ambdues ja dins el municipi de Castellonroi (Llitera). Al seu torn, l'església d'Andaní fou, entre el 1518 i el 1808, sufragània de la col·legiata de Sant Pere d'Àger. Del temps medieval es conserva un casal fet de pedra de Pinyana, de murs molt gruixuts i encara amb contraforts. També es conserven restes de la muralla que cloïa el lloc.

## Història

El Comte d'Urgell fou l'encarregat de conquerir les viles de la part nord del Segrià en poder Sarraí. Ocupat el territori, el 13 d'abril de 1147 Ramon Berenguer IV, Comte de Barcelona, concedí la carta de població a Almenar en la que es va donar a 100 homes de Balaguer el castell amb tots els seus termes i pertinences. El poble d'Andaní no fou citat en el text, però quedà inclòs en la venda. En aquells moments, Andaní consistia en un caseriu i un molí fariner. Les notícies vinculades a les compravendes i canvi de mans que es van succeint entre els diferents senyors del terme són les més habituals. N'és un exemple la compra del poble per part de la Família Boixadors a principis del segle XV, esdevenint l'únic senyor Miquel de Boixadors i d'Espés. Posteriorment, ja en etapa moderna es va constituir la unió del nucli d'Andaní amb el poble d'Alfarràs, concretament el dia 24 de febrer de l'any 1867.
Finalment, un dels darrers fets rellevants en la història del poble s'esdevingué al 1896, quan es va començar a construir el Canal d'Aragó i Catalunya. Amb el canal es van obrir perspectives de riquesa pel regadiu. No obstant el subministrament d'aigua a les cases d'Andaní, i també d'Alfarràs, no es feu fins a la dècada de 1940.

## Referències

* ↑ «Andaní». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lladonosa, Josep. Història de Lleida: Lleida antiga. vol.1. F. Camps Calmet, 1972, p. 215.
# Peix del paradís

El peix del paradís (Macropodus opercularis) és una espècie de peix perciforme anabàntide d'aigua dolça, de la família Osphronemidae, que es troba a la Xina (a la conca del Iang-Tsé), Taiwan, Corea i el nord del Vietnam.

## Morfologia

El cos és robust, però allargat, i aconsegueix una longitud entre 7 i 10 cm. L'aleta dorsal i l'anal són llargues, acabant amb una punta filamentosa. La caudal és bifurcada, molt ampla i allargada. Les aletes ventrals són incipients, mentre que les aletes pectorals són ovalades. El colorit del mascle és esplèndid, encara més cridaner durant el període reproductiu: el cap i la part posterior són blaus, mentre que el mentó i el ventre són de color violeta. Els flancs tenen franges de color vermell i blau psicodèlic, més fosques al dors. Les aletes pectorals són transparents, i les ventrals de color violeta. La dorsal varia del violeta al vermell, així com l'anal, totes dues amb tons bruns. La caudal és vermella amb la punta blava. En la femella el colorit és poc viu: platejat groguenc a castany amb reflexos blaus i vermells. En el comerç, es troben espècimens albins que es consideren menys agressius.
* Un exemplar mascle
* Una parella; la femella és la de l'esquerra

## Hàbitat

Viu en aigües tranquil·les de llacunes i zones semipantanoses i colonitza els boscos i valls inundats durant el monsó. Prefereix aigües poblades de plantes aquàtiques i habita normalment els arrossars.

## En l'aquari

El peix del paradís va ser el primer peix exòtic (si s'exclou el Carassius auratus, considerat un peix de llacunes) a ser importat a Europa (París), el 1869. Avui està àmpliament difós gràcies al seu bell aspecte i a la facilitat amb què es reprodueix en captivitat.
* Comportament:
Són territorials i agressius, especialment en el període reproductiu. El mascle no tolera la presència d'altres mascles al seu territori.
* Alimentació:
Són carnívors: s'alimenten d'insectes, crustacis, mol·luscos i peixos més petits.
* Reproducció:
Durant el període reproductiu, el mascle construeix un niu de bombolles sobre la superfície de l'aigua, utilitzant com a estructura una planta aquàtica. Quan comença a festejar a la femella li mostra el seu cridaner colorit: si ella li brinda atenció, va al niu de bombolles i executa un llarg cerimonial compost de tendreses i violències per convèncer-la. L'apariament ocorre quan la femella es col·loca verticalment cap avall i el mascle se li s'enrotlla al voltant: tots dos emeten els seus productes sexuals i el mascle recull els ous per portar-los a la seva bombolla. El procés comprèn nombrosos acoblaments i, quan s'acaba, el mascle expulsa agressivament la femella i qualsevol ésser viu que s'acosti massa al niu. Una hora després de nascuts els alevins, el mascle se n'allunya.

## Galeria

* Mascles lluitant
* Còpula
# Hippoglossus

Hippoglossus és un gènere de peixos dina la família Pleuronectidae, són els halibuts pròpiament dits.
Com tots els peixos dins la família Pleuronectidae, els peixos del gènere Hippoglossus tenen un cos aplanat asimètric i els seus ulls estan al mateix costat del cos.

## Nomenclatura

Hippoglossus deriva del grec hippos, que siginifica "cavall", i glossus, que significa "llengua" (llengua de cavall)- fent referència a la forma del peix.

## Taxonomia

* Halibut de l'Atlàntic, Hippoglossus hippoglossus (Linnaeus, 1758).
* Halibut del Pacífic, Hippoglossus stenolepis (Schmidt, 1904).
# Conoidasida

Conoidasida és una classe de paràsits del tall Apicomplexa. Els organismes d'aquest grup tenen un orgànul característic acabat en punta en un extrem de la seva membrana externa. Aquest complex apical inclou vesícules anomenades roptries i micronemas, que s'obren en l'anterior de la cèl·lula. Secretan enzims que permeten al paràsit entrar a altres cèl·lules. La punta s'envolta d'una banda de microtúbuls denominada anell polar.
Els membres d'aquesta classe tenen també un con de fibrillas anomenat conoide. Els de la classe Aconoidasida, per contra, manquen d'aquesta estructura.
Els flagels, quan presents, apareixen solament en els microgamets (gàmetes masculins). Amb excepció del microgamets, la mobilitat es produeix generalment per desplaçament mitjançant flexions i ondulacions del cos. El grup probablement no és monofilètic i les subdivisions són artificials.
# Harpionicterins

Els harpionicterins (Harpyionycterinae) són una subfamília de ratpenats de la família dels pteropòdids. Totes les espècies vivents d'aquest grup viuen a les illes del sud-est asiàtic. Morfològicament, aquest tàxon es basa en les característiques craniodentals de les espècies que el componen. Conté setze espècies repartides en tres gèneres diferents.
Els gèneres d'aquesta subfamília són els següents:
* Aproteles (1 espècie)
* Dobsonia (13 espècies)
* Harpyionycteris (2 espècies)
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Aspius

El gènere Aspius pertany a la família Cyprinidae de peixos d'aigua dolça inclosa en l'ordre Cypriniformes, distribuïts per rius i llacs d'Europa i Àsia.
Són ciprínids bentopelàgics de gran grandària, per la qual cosa tenen certa importància en la pesca esportiva i comercial, així com en la seva utilització en aqüicultura intensiva.

## Taxonomia

Existeixen només dues espècies agrupades en aquest gènere:
* Aspius aspius (Linnaeus, 1758) - Aspi
* Aspius vorax (Heckel, 1843)
# Hypophthalmichthys

El gènere Hypophthalmichthys són peixos ciprínids d'aigua dolça inclosos en l'ordre Cypriniformes, distribuïts originalment per l'est d'Àsia, si bé han estat introduïts per l'home en estanys de tot el món per a la seva cria amb finalitats comercials.
El nom del grup prové del grec: hypó (per sota) + ophthalmós (ull) + ichthys (peix), cridat així -«peix amb els ulls per sota»- per la seva característica posició dels ulls per sota de la punta de la boca.

## Taxonomia

Existeixen només tres espècies agrupades en aquest gènere:
* Gènere Hypophthalmichthys:
** Hypophthalmichthys harmandi (Sauvage, 1884)
** Hypophthalmichthys molitrix (Valenciennes en Cuvier i Valenciennes, 1844) - Carpa plateada.
** Hypophthalmichthys nobilis (Richardson, 1845) - Carpa cabezona.
# Quèlids

Els quèlids (Chelidae) són una família de tortugues d'aigua dolça, que alberga a 40 espècies en 12 gèneres. Els seus membres es distribueixen a Austràlia, Nova Guinea i Sud-amèrica i se'ls coneix com a tortugues coll de serp.

## Taxonomia

* Acanthochelys Gray, 1873
* Chelodina Fitzinger, 1826
* Chelus Duméril, 1806
* Elseya Gray, 1867
* Elusor Cann i Legler, 1994
* Emydura Bonaparte, 1836
* Hydromedusa Wagler, 1830
* Phrynops Wagler, 1830
* Platemys Wagler, 1830
* Pseudemydura Siebenrock, 1901
* Rheodytes Legler i Cann, 1980

## Vegeu també

* Batrachemys dahli
# Helícids

Els helícids (Helicidae) són una família de gastròpodes terrestres de l'ordre dels estilommatòfirs, que inclou la majoria dels caragols de terra comuns a Europa. Moltes espècies són comestibles i es recol·lecten o es crien activament; entre elles destaquen: Helix aspersa, Otala punctata, Otala lactea, Iberus gualtieranus alonensis, Theba pisana, Cepaea nemoralis.

## Taxonomia

* Subfamília Ariantinae
** Arianta
** Causa
** Chilostoma
** Cylindrus
** Drobacia
** Faustina
** Helicigona
** Isognomostoma
** Vidovicia
* Subfamília Helicinae
** Tribu Euparyphini
*** Theba
** Tribu Helicini
*** Allognathus
*** Assyriella
*** Cantareus
*** Cepaea
*** Codringtonia
*** Cornu
*** Eobania
*** Helix
*** Hemicycla
*** Iberus
*** Idiomela
*** Lampadia
*** Leptaxis
*** Llevantina
*** Otala
*** Pseudotachea
*** Tyrrhenaria
** Tribu Murellini
*** Macularia
*** Marmorana
*** Tacheocampylaea
*** Tyrrheniberus
# Dragó Tokay

El dragó Tokay (Gekko gecko) és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós de la família dels gecònids àmpliament distribuïda per l'Índia, el Sud-est asiàtic i Nova Guinea. En els anys 80 i 90 del segle XX ha estat introduïda per l'home a Hawaii, Belize, Florida i diverses illes del Carib. Poden mesurar fins a 28 cm de llarg.
En gran part d'Àsia, el dragó Tokay és un visitant habitual a les cases. Recorre les parets a la recerca d'insectes i altres llangardaixos, i fins i tot pot caminar de cap per avall pel sostre. Se subjecta perfectament gràcies a uns coixinets plantessis cobertes amb milions de pel·lils microscòpics adherents anomenats lamelas. Menja a la nit i els mascles emeten una aguda trucada per atreure a les femelles.