OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Pere de Cornellana

Sant Pere de Cornellana és una església del municipi de la Vansa i Fórnols protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici d'una nau amb capelles laterals cobert amb volta de creueria. Fou construït al segle xviii reaprofitant la pedra de l'antiga capella romànica de Sant Andreu. És una construcció rústega de pedres unides amb fang, amb una porta adovellada al frontis i campanar de paret de dos ulls.
Malgrat la simplicitat de les seves línies arquitectòniques externes, la concepció interna de l'espai de l'església de Sant Pere de Cornellana és pròpia del barroc que es construeix a la comarca de l'Alt Urgell.

## Història

L'església de Sant Pere de Cornellana té una important significació com a centre de l'expressió espiritual d'aquesta localitat des de començaments del segle xix, substituint l'anterior temple romànic relativament apartat del nucli de població. D'aquesta funció se'n deriva un notable protagonisme des del punt de vista socioeconòmic, vinculat a la seva privilegiada posició en l'endraçament de les relacions econòmiques generades al voltant de la gestió de les rendes eclesiàstiques. En aquest sentit, cal destacar l'existència d'un garner d'obra per dipositar-hi el producte del delme eclesiàstic a una estança de la part posterior de l'església.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Pere de Cornellana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].
# Musa Süreyya Bey

Musa Süreyya Bey (Istanbul, 1884 - Istanbul, 2 de desembre de 1932)(Istanbul, 1884 - Idem. 2 de desembre de 1932), fou un compositor de música clàssica turca.
Va ser un artista competent tant en la música occidental com oriental. És conegut pel seu treball en la reelaboració de la música clàssica turca amb un enfocament occidental. Va compondre diversos himnes, el més famós dels quals és la "Marxa de Mülkiye", lieds composts amb un enfocament occidental, estudis i moltes cançons melòdiques, així com peces que va compondre per a nens.

## Biografia

Va néixer a Üsküdar barri d'Istanbul. El seu pare era Giriftzen Asım Bey, un músic conegut de la seva època. L'artista tenia molts germans i els seus germans que estan involucrats en la música i les arts escèniques inclouen Cevat Asım Bey, Asım Yücesoy, Nihal Erkutun, Muazzez Kurtoğlu.
Va estudiar a Üsküdar al "Junior High School" i "High School". Va començar la seva educació musical prenent lliçons del seu pare i del seu germà gran Mustafa Sabir Bey. Va aprendre a tocar lintricat i el oud. Va anar a Alemanya amb una beca estatal i va estudiar música occidental a la Reial Acadèmia de Berlín i al Conservatori Stern de Berlín. Va aprendre a tocar el piano.
Després de completar els seus estudis i tornar a casa, va ser nomenat director de Darülelhan, la primera escola de música oficial de l'estat. Va assegurar el restabliment de la institució. Va continuar el seu deure com a director a Darülelhan fins a la seva dimissió el 1931. Va treballar com a professor de música a l'Escola de Formació de Mestres de Nens i a l'Escola Superior de Noies de Selçuk.
Les cançons més conegudes de l'artista, que treballa tant en l'àmbit musical occidental com oriental, en el camp de la música clàssica turca inclouen "Tu ets com si fossis la rosa de la primavera, ets la meva flor" (hüzzam), "Vaig pensar que algun dia aquella bella ànima faria feliç" (nihavent), "Les nits van passar sense tu amb fantasmes" bihab" (suzinak). La més famosa de les marxes que va compondre és la "Mülkiye March", composta durant el anys en què Istanbul estava sota ocupació.
Va morir a Istanbul com a conseqüència d'un atac de cor el 2 de desembre de 1932. Va ser enterrat al cementiri de Merkezefendi.

## Referències

* 1 2 https://web.archive.org/web/20100325114543/http://www.ata.boun.edu.tr/chronology/kim_kimdir/musa_sureyya_bey.htm/Arxivat de l'original el 25 de març de 2010. Data d'accés: 14 de març de 2011.
* ↑ https://www.eksd.org.tr/bestecilerimiz/musa_sureyya_bey.php/[enllaç mort / trencat]
* ↑ https://web.archive.org/web/20140101091333/http://www.politics.ankara.edu.tr/eski/yeni/151_yil_mulkiye_marsi.pdf/ (PDF). Arxivat de l'original (PDF) l'1 de gener de 2014. Data d'accés: 14 de març de 2011.
# Statesville

Infotaula geografia política}}
Statesville és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del Plantilla:Cens dels Estats Units del 2000y tenia 23.320 habitants

## Demografia

Segons el cens del 2000, Statesville tenia 23.320 habitants, 9.338 habitatges i 5.957 famílies. La densitat de població era de 438,6 habitants per km².
Dels 9.338 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,7% hi vivien parelles casades, en un 17,9% dones solteres, i en un 36,2% no eren unitats familiars. En el 31,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.925 $ i la renda mediana per família de 41.694 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.255 $ mentre que les dones 22.490 $. La renda per capita de la població era de 19.328 $. Entorn del 12,7% de les famílies i el 16,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Statesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Statesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Tossal Gros (Os de Balaguer)

El Tossal Gros és una muntanya de 496 metres que es troba al municipi d'Os de Balaguer, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Augusta del Regne Unit (duquessa de Brunsvic-Wolfenbüttel)

Augusta del Regne Unit, duquessa de Brunsvic-Wolfenbüttel (Londres, 31 de juliol del 1737 - 1813) fou princesa de la Gran Bretanya amb el tractament d'altesa reial que es maridà en el si d'una de les moltes cases principesques de l'Alemanya del segle xviii.
Era filla del príncep Frederic del Regne Unit i de la duquessa Augusta de Saxònia-Gotha. Augusta era neta per via paterna del rei Jordi II del Regne Unit i de la marcgravina Carolina de Brandenburg-Ansbach i per via materna del duc Frederic II de Saxònia-Gotha i de la princesa Magdalena d'Anhalt-Zerbst.
Amb vint-i-set anys el dia que contragué matrimoni amb el duc Carles II de Brunsvic-Wolfenbüttel fill del duc Carles I de Brunsvic-Wolfenbüttel el 16 de gener de l'any 1764 al Palau de Saint James de Londres. La parella tingué sis fills:
* SA la princesa Augusta de Brunsvic-Wolfenbüttel, nascuda el 1764 a Brunsvic i morta el 1788 a Stuttgart. Es casà amb el rei Frederic I de Württemberg.
* SA el príncep Carles Jordi de Brunsvic-Wolfenbüttel, nat a Londres el 1766 i mort el 1806 a Antoinettenruh. Es casà amb la princesa Frederica dels Països Baixos.
* SA la princesa Carolina de Brunsvic-Wolfenbüttel, nada a Brunsvic el 1768 i morta a Londres el 1821. Es casà amb el rei Jordi IV del Regne Unit.
* SA el príncep Jordi Guillem de Brunsvic-Wolfenbüttel, nat el 1769 a Brunsvic i mort el 1811.
* SA el príncep August de Brunsvic-Wolfenbüttel, nat a Brunsvic el 1770 i mort el 1822.
* SA el duc Frederic Guillem I de Brunsvic-Lüneburg, nat el 1771 a Brunsvic i mort el 1815 a la batalla de Quatre Bras. Es casà amb la princesa Maria de Baden.
* SA la princesa Amàlia de Brunsvic-Wolfenbüttel, nada el 1772 a Brunsvic i morta el 1773.
L'any 1806 quan Prússia declarà la guerra a França, el duc de Brunsvic fou nomenat comandant en cap de l'exèrcit prussià. El dia 14 d'octubre del mateix anys, a la batalla de Jena, l'exèrcit francès derrotà l'exèrcit prussià, el mateix dia, a la batalla d'Auerstädt, el duc de Brunsvic fou seriosament ferit morint pocs dies després.
La duquessa de Brunsvic, amb dos dels seus fills i la seva nora viuda, es traslladà del ruïnós palau ducal a Altona i posteriorment a Augustenborg, una petita ciutat oriental de la província de Jutlàndia. La duquessa de Brunsvic residí a Augustenborg fins que l'any 1807 el rei Jordi III del Regne Unit li permeté traslladar-se a l'Anglaterra. La duquessa s'instal·là a Montagu House al barri londinenc de Greenwich a on morí l'any 1813 a l'edat de 75 anys.
# Sant Martí d'Arró

Sant Martí d'Arró és una església d'Arró al municipi d'Es Bòrdes inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església, originàriament romànica, ha sofert diverses transformacions al llarg del temps. Consta d'una sola nau en volta de canó fins a l'alçada del presbiteri, on un arc toral marca el límit entre les dues zones. La zona presbiteral és coberta per una volta de creueria i, pel que fa als absis, foren eliminats en el seu moment a favor de la construcció d'una sagristia, al segle xviii. A la meitat del tram s'obren dues capelles a banda i banda, de construcció posterior a l'església. Podem dir que els elements arquitectònics que romanen de l'època romànica es limiten al tram de la nau en volta de canó i a les restes del que, possiblement, era la primitiva porta d'accés al temple; els vestigis que es conserven d'aquesta obertura consisteixen en indicis d'un arc de mig punt per la part exterior ocultat parcialment per la torre campanar, i en el seu negatiu per la part interior on es pot observar un espai semiesfèric que possiblement albergaria un timpà. Els afegits posteriors correspondrien a la construcció de les dues capelles laterals (segles XVI-XVII), a les que s'hauria d'afegir una altra actualment tapiada on s'han localitzat recentment restes de pintures que es poden datar entre els segles xvi i xvii. Just en l'espai que ocupa aquesta capella paredada, situada a la banda de migdia, és possible que s'hi trobés ubicat l'antic campanar.
La pica baptismal de forma circular sense decoració i realitzada en pedra, presenta una tapa de fusta amb tanca. Va ser reutilitzada per a un altre propòsit.
Davant del pòrtic hi ha un empedrat amb una disposició geomètrica radial, fets amb petites pedretes arrodonides. Podria tractar-se del paviment original del moment de la construcció del temple en el segle xii i potser refet en el segle xvii quan es va modificar l'església. A la base de la torre del campanar hi ha una làpida amb la inscripció: "Turris supra montem sa indissolubili bitumine fut data vallo", datada el 1784.
A la capella major hi ha el retaule de Sant Martí, d'estil barroc popular, realitzat al segle xvii.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Martí d'Arró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Santa Llúcia d'Arcavell

Santa Llúcia d'Arcavell és una església romànica del municipi de les Valls de Valira protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una església d'una sola nau, capçada a llevant per un absis semicircular que s'obre a la nau a través d'un arc presbiteral que a l'exterior és reforçat per dos contraforts. La nau és recorreguda per una banqueta d'obra lateral al mur nord. L'absis és cobert per una volta de quart d'esfera, mentre que la coberta de la nau és esfondrada i no podem saber com era.
A la façana de ponent hi ha una finestra rectangular i a l'absis dues de doble esqueixada. Al mur de migdia hi trobem la porta adovellada en forma d'arc ultrapassat. A l'àrea del presbiteri hi ha restes de pintura mural de tipus ornamental en tons negres i vermells. És del mateix tipus que trobem en altres temples propers com Santa Coloma de la Bastida, Sant Vicenç d'Estamariu o Sant Serni de Nabiners.
El campanar d'espadanya de dos ulls, molt malmès, corona la façana principal. Davant de la façana principal hi ha dos pilars que podrien pertànyer a una estructura porticada que cobriria l'accés al temple.
L'aparell constructiu és de pedra tosca i no presenta cap tipus d'ornamentació.
Sembla procedir d'aquesta capella un retaule gòtic dedicat a santa Llúcia, pintat pel Mestre d'Estamariu i que es conserva al Museo del Prado.

## Història

De l'església de santa Llúcia no se'n coneix cap registre escrit. En altres temples de la comarca es van produir canvis d'advocacions al llarg del temps. Podria ser que aquesta església hagués estat dedica a un altre sant i per aquest motiu no es pot acabar de saber-ne la història.
Es troben notícies documentals d'aquesta església al segle xviii. En una visita del Bisbe l'any 1758 s'esmenta l'existència d'un altar dedicat a santa Llúcia dins de l'església parroquial, però no es parla de cap temple sota aquesta advocació.
La seva ubicació quedava allunyada de cap nucli habitat però propera a les terres de conreu i bordes de muntanya: potser aquest temple devia donar servei religiós als veïns d'Arcavell desplaçats en èpoques de màxima activitat agrària.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Santa Llúcia d'Arcavell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].
# Adrián López Rodríguez

Adrián López Rodríguez, més conegut com a Piscu (As Pontes, 25 de febrer de 1987) és un futbolista gallec, que ocupa la posició de defensa. Format al planter del Deportivo de La Corunya, debuta amb el primer equip a la temporada 07/08, aprofitant la lesió d'Albert Lopo.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Fidalgo

En contra del que és pugui suposar, la paraula portuguesa fidalgo (filho d'alguna cosa) no significa el mateix que la castellana hidalgo (fill d'alguna cosa). A Castella, el hidalgo era un grau menor de la noblesa. Per contra, a Portugal la fidalguia es va mantenir com un grau superior de l'aristocràcia lusitana, sent només superats en noblesa diferent o principal pels fidalgos seleccionats per la Casa Reial per gaudir de certs els títols portuguesos, els Consellers de Sa Majestat Fidelísima i els Ministres d'Estat.
Entre els fidalgos portuguesos, alguns havien estat nomenats directament per la Casa Reial des de Dom Afons V. Es tractava dels seus criats i servidors directes, encara que també n'havia d'altres grans cases, com la de Bragança, Vila Real, Caminha, etc. El rei establia graus de distinció i de valor de pagament de tinença, per escrit, costum imitat per la borgonyesa Casa Ducal de Bragança envers els seus fidalgos abans de pujar al tron el 1640.
Més tard, els costums van establir la diferència entre els fidalgos de servei efectiu a la Cort, juntament amb els reis, anomenats fidalgo com a exercício, i tots els altres que amb prou feines rebien els honors i les tinences, sense poder entrar lliurement al Paço (Palau Reial, però solament quan el rei de Portugal estava allí; quan viatjava, qualsevol casa on dormís el rei era o Paço)
Per ordre d'importància, els graus entre els Fidalgos de la Casa Real, imitats per les altres grans cases, eren els de Fidalgo Cavaleiro de la Casa Real, Fidalgo Escudeiro de la Casa Real, i Moço Fidalgo de la Casa Real, entre els de primera classe. Els de la segona categoria eren anomenats Cavaleiro Fidalgo de la Casa Real, Escudeiro Fidalgo de la Casa Real, i Moço de la Câmara. Fora de la Casa Reial, estaven també els Fidalgos de Solar Conhecido, amb privilegis jurídics propis, amb dret a l'ús exclusiu de l'escut del seu jefia ou jefias familiars, ja que eren també considerats legalment caps d'un llinatge noble, i la seva casa era el solar o la seu d'aquests llinatges; per la seva banda, els Fidalgos de Cota d'Armes, eren la porta d'entrada per la fidalguia per decret reial, i tenien dret a rebre un escut d'armes per a ús personal, podent-ho transmetre a tota la seva descendència.
En la fidalguia generalment s'entrava pels graus inferiors de l'ordre a la qual ja pertanyien els pares o avis del nou fidalgo, i es pujava gradualment, encara que de vegades s'ascendia a un ordre superior segons els serveis prestats al Rei o a la Corona de Portugal. Alguns estrangers també eren agraciats amb algun d'aquests furs de la Casa Reial, o de les Cases Ducals, com a forma de pagament, de prestigi, o d'ascendència a la cort portuguesa, que estava totalment jerarquitzada i centralitzada des de Joan II, a mitjans del segle xv.
# Tossal del Pi (Os de Balaguer)

El Tossal del Pi és una muntanya de 492 metres que es troba al municipi d'Os de Balaguer, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Felip de Portugal

Felip de Portugal (Évora 1533 - íd. 1539), infant de Portugal i príncep de Portugal (1537-1539).

## Orígens familiars

Nasqué el 25 de març de 1533 sent el sisè fill del rei Joan III de Portugal i la seva esposa Caterina d'Habsburg. Per línia paterna era net de Manuel I de Portugal i la seva esposa Maria d'Aragó, i per línia materna dels reis Felip I de Castella i Joana I de Castella.

## Príncep hereu

El 1537 fou designat príncep hereu del regne pel seu pare a la mort del seu germà gran Manuel de Portugal aquell mateix any. Però Felip tingué el mateix destí dels seus germans i morí jove el 29 d'abril de 1539. Probablement la seva mort es produí per les successives unions dinàstiques entre les cases reials de Portugal i de Castella al llarg de l'últim segle.
# Çò des de Benosa

Çò des de Benosa és un edifici del municipi de Bossòst (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa d'estructura rectangular assentada en el desnivell amb un cos afegit en la part superior, i les antigues "bordes" a banda i banda del carrer. La façana orientada a llevant, paralela a la "capièra" presenta un primer nivell destinat a "cava" en el sòcol i obertures de fusta en les dues plantes (3-3); damunt del ràfec motllurat, comparteixen dues llucanes, una "humenèja" a cada extrem, i la "trapa" d'accés en el crestall. La coberta d'encavallades de fusta suporta un llosat de pissarra, de dos vessants, amb "penaus" en la banda septentrional, i un "tresaigües" amb una "lucana" i una "boca de lop" en la banda de migdia, el qual aixopluga una balconada de fusta (nova). La façana principal és ornada per una franja horitzontal entre dues plantes, i sengles contraforts en les cantonades que imiten carreus.

## Història

Ja l'any 1313, en la primera relació dels caps de casa de Bossòst, compareix un Romeu de Benosa com a representant de la vila. En el segle xvii els Benosa foren ferms partidaris de Felip IV de Castella, i s'hi documenten almenys tres branques: els Jamiuch, els Mossur i els Benosa i Berat que emparentaren amb els barons de Les. En aquest sentit el qüestionari de Francisco de Zamora destaca la casa noble del senyor Joan Bòssost i Benosa, anomenada la del Capdet de Bossòst, si bé el comú de la dita vila protestà contra bona part dels seus honors, per la qual cosa s'havia obert causa en la Reial Audiència de Barcelona (1788) Els Bossòst provenien dels primers castlans de la població

## Referències

* 1 2 «Çò des de Benosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Santa Maria de Feners

Santa Maria de Feners és una capella romànica del municipi de les Valls de Valira (Alt Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici religiós, romànic, d'una nau amb absis semicircular que presenta dues finestres. La portada és oberta al mur sud. Tota la construcció és arrebossada.

## Referències

* ↑ «Santa Maria de Feners». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].
# Can Rajoler

Can Rajoler és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes i coberta de doble vessant a façana situada darrere la Plaça del Monestir. La façana, de dues crugies, està arrebossada i pintada de color blanc, excepte les obertures de la planta baixa i el primer pis, emmarcades de pedra. La casa dona a un petit i estret carreró al costat nord, on hi ha també alguna finestra petita emmarcada de pedra.
La planta baixa està formada per un sòcol d'arrebossat d'un metre d'alçada, dues finestres rectangulars i una porta d'arc rebaixat. Són fetes de pedra sorrenca i tenen motllures als angles d'obertura. Les finestres tenen reixes emergents i decoració d'estructures i trames rectangulars.
El primer pis conté dos balcons de base monolítica de pedra sorrenca mig desfeta i barana de ferro senzilla i llindes monolítiques. La llinda d'un dels balcons conté gravada la llegenda AN D MDCCCV, és a dir, any de 1805.
Al segon pis es veuen una finestra balconera i una finestra d'obra de maçoneria arrebossada i forma rectangular.
El ràfec està format per dues fileres, una de rajola i una de teula i està pintat de color gris fosc.

## Història

Casa originaria del segle xix (1805), segurament sobre un habitatge anterior.
Ha estat reformat al llarg del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Rajoler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Risperidona

La risperidona és un antipsicòtic atípic indicat per a tractar l'esquizofrènia i el trastorn bipolar. Es pren per via oral o per injecció (subcutània o intramuscular). Les versions injectables són d'acció prolongada i duren entre 2 i 4 setmanes.
Els efectes secundaris comuns inclouen trastorn del moviment, somnolència, marejos, problemes de visió, restrenyiment i augment de pes. Els efectes secundaris greus poden incloure el trastorn del moviment potencialment permanent, la discinèsia tardana, així com la síndrome neurolèptica maligna, un augment del risc de suïcidi i sucre en la sang elevat. En persones grans amb psicosi com a resultat de la demència, pot augmentar el risc de mort. Es desconeix si és segur per al seu ús durant l'embaràs. El seu mecanisme d'acció no està del tot clar, però es creu que està relacionat amb la seva acció com a antagonista dels receptors de dopamina i serotonina.
Està comercialitzada a Espanya com a EFG, Risperdal, Arketin, Calmapride.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Risperidone». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 2 desembre 2015. [Consulta: 1r desembre 2015].
* 1 2 Hamilton, Richart. Tarascon Pocket Pharmacopoeia 2015 Deluxe Lab-Coat Edition. Jones & Bartlett Learning, 2015, p. 434–435. ISBN 9781284057560.
* ↑ «Weight gain and glucose dysregulation with second-generation antipsychotics and antidepressants: a review for primary care physicians». Postgraduate Medicine, 124, 4, 7-2012, pàg. 154–67. DOI: 10.3810/pgm.2012.07.2577. PMID: 22913904.
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2022.

## Enllaços externs

* http://www.drugs.com/pdr/risperidone.html
* http://www.drugs.com/mtm/risperidone.html
* http://pubchem.ncbi.nlm.nih.gov/summary/summary.cgi?cid=475100
* http://druginfo.nlm.nih.gov/drugportal/dpdirect.jsp?name=Risperidone
# Tossal de la Quadra

El Tossal de la Quadra és una muntanya de 718 metres que es troba al municipi d'Os de Balaguer, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya