OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chogolisa

El Chogolisa (o Bride Peak) és una muntanya situada al Karakoram, al Pakistan. La glacera Vigne que baixa del pic, conflueix amb la Glacera Baltoro a la zona de Concòrdia, lloc on es troben diversos dels pics més alts del món. El Chogolisa té diversos pics, el més alt dels quals es troba al vessant sud-oest (Chogolisa I), amb 7.665 metres. El segon pic fa 7.654 metres al vessant nord-est (Chogolisa II), l'anomenat Bride Peak per Martin Conway el 1892.
El 1909, una expedició dirigida per Lluís Amadeu de Savoia-Aosta, Duc dels Abruzzi arribà als 7.498 m des del camp bases situat al vessant nord, passant per un camp d'alçada al Coll del Chogolisa, a 6.335 m. El mal temps li va impedir fer el cim.
Hermann Buhl i Kurt Diemberger van intentar la seva ascensió el 1957 després d'haver aconseguit pujar el Broad Peak. El 25 de juny abandonaren el Camp I i van acampar en un coll de l'aresta sud-oest a 6.706 m. El mal temps els va fer retrocedir i el 27 de juny, Buhl va caure per una cornisa que es desplomà. El seu cos mai ha estat trobat.
El 1958, una expedició japonesa de la Universitat de Kyoto, dirigida per T. Kawabara realitzà la primera ascensió del Chogolisa II. M. Fujihira i K. Hirai feren el cim.
La primera ascensió del Chogolisa I es va aconseguir el 2 d'agost de 1975 per Fred Pressl i Gustav Ammerer, membres d'una expedició austríaca dirigida per Eduard Koblmuller. A Koblmuller quasi li passa el mateix que a Buhl al caure d'una cornisa durant l'ascens. Per sort anava ben encordat i els companys el van poder pujar.

## Referències

* Everest News: Chogolisa/Bride Peak
* Llocs del nord del Pakistan detallats al Google Earth Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Chogolisa a Peakware Arxivat 2012-07-16 a Wayback Machine.
* Chogolisa das Grab Hermann Buhls auf BroadPeak. at (alemany)
* Fotografies del Chogolisa de Kelly Cheng
* Expedició sud-africana–holandesa al Chogolisa 2004 amb informes del viatge i informació general Arxivat 2008-09-05 a Wayback Machine.
# Muntanyes Chugach

Les muntanyes Chugach (en anglès: Chugach Mountains) del sud d'Alaska són la serralada de més al nord de les diverses que formen les serralades de la costa del Pacífic del límit oest d'Amèrica del Nord. Aquesta serralada fa uns 500 km de llarg, disposades generalment d'est a oest. El seu punt més alt és Mont Marcus Baker de 4.016 m d'altitud, però la majoria dels seus cims no són especialment alts. Tanmateix la seva posició al llarg del Golf d'Alaska assegura més neu en les muntanyes Chugach que enlloc de la Terra; la seva mitjana de neu anual està per sobre dels 15 metres.
Aquestes muntanyes estan protegides pel Parc Estatal de Chugach (Chugach State Park) i el Bosc Nacional Chugach (Chugach National Forest). Estan prop de la ciutat d'Anchorage, i són una destinació popular per activitats a l'aire lliure. S'hi celebra anualment un campionat d'esquí extrem (World Extreme Skiing Championship) prop de la ciutat de Valdez.
El nom "Chugach" prové del nom tribal inuit Chugachmiut registrat ja pels russos el capità estatunidenc W. R. Abercrombie el va transliterar com "Chugatch" i el va aplicar a les muntanyes.

## Cims principals

* Mont Marcus Baker (4.016 m)
* Mont Thor (3.734 m)
* Mont Stellwedfder (3.236 m)
* Mont Michelson (2.652 m)

## Referències

* ↑ Chugach Mountains a usgs.gov (anglès)
# Cingles de Gitarriu

La Cingles de Gitarriu és una serra situada al municipi de Montagut i Oix a la comarca de la Garrotxa, amb una elevació màxima de 1.193 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó dels Cirers

El Turó dels Cirers és una muntanya de 1.056 metres que es troba al municipi de Ripoll, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Clapera (Vallfogona de Ripollès)

La Clapera és una muntanya de 1.367 metres que es troba al municipi de Vallfogona de Ripollès, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Volcà de Claperols

El Volcà de Claperols és un volcà situat al municipi de Sant Joan les Fonts, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ «Volcà de Claperols». Parcs naturals de Catalunya, 25-07-2022. [Consulta: 6 desembre 2023].
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra d'en Clotes

La Serra d'en Clotes és una serra situada al municipi de Cistella a la comarca de l'Alt Empordà, amb una elevació màxima de 255 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra del Còdol-rodon

La Serra del Còdol-rodon és una serra situada al municipi d'Aguilar de Segarra, a la comarca catalana del Bages, amb una elevació màxima de 686 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lo Codony

Lo Codony és una muntanya de 690 metres que es troba al municipi de les Piles, a la comarca de la Conca de Barberà.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 269119001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Vilarig

Vilarig és un poble del municipi altempordanès de Cistella. El 2011 tenia 26 habitants. Està situat al nord del terme municipal, a tocar amb Terrades, al peu de la serra on neix la Riera de Vilarig. El nucli antic de la població forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El poble de Vilarig està situat al nord del nucli urbà de la població de Cistella, tocant amb el terme municipal de Terrades, al peu de la serra on neix la riera de Vilarig. El nucli s'estén al peu de la carretera GIP-5101 i està format per l'església de Sant Martí, el castell de Vilarig i diversos masos agrupats, tot i que a la rodalia hi ha altres masies escampades pel terme. L'urbanisme del poble presenta algun carrer disposat en pendent, que encara conserva el paviment empedrat original, tot i que reparat.
Les cases són de grans dimensions i planta rectangular, amb les cobertes de teula de dues vessants i distribuïdes en planta baixa, pis i golfes. Majoritàriament, les obertures són rectangulars i presenten els emmarcaments bastits amb carreus de pedra, amb les llindes planes. Les més modernes són fetes amb maons. Les construccions són bastides en pedra sense treballar de diverses mides, disposades irregularment i lligades amb abundant morter de calç.

## Història

Encara que les troballes arqueològiques demostren que el lloc ha estat poblat des de la prehistòria, la primera menció de Vilarig es remunta al 978 en un document del comte-bisbe Miró on donà un alou "in villa Redi" al monestir de Sant Pere de Besalú. Posteriorment en les "Rationes Decimarum" és esmentada l'"ecclesia de Villaricho".
Fins al 1846 Vilarig havia estat municipi independent, però llavors va ser incorporat a Cistella, per l'eliminació de municipis amb poca població.
Els edificis més representatius de Vilarig són el Castell-palau del segle xiv, l'església de Sant Martí del segle xviii i els diferents casalots d'època moderna.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Vilarig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
# Casa de la Vila de la Selva del Camp

Casa de la Vila de la Selva del Camp és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de la Selva del Camp (Baix Camp). Antigament anomenat casa dels Montserrat, és la seu de l'Ajuntament.

## Descripció

Edifici d'època moderna amb elements decoratius de tradició gòtica junt amb elements ja renaixentistes.
El pati presenta una àmplia escala i finestrals gòtics. la façana principal amb portada doble i finestres una lleugerament alterades. La portalada d'arc de mig punt amb grans dovelles, amb escut sobreposat a les dovelles centrals. Baixos molt espaiosos amb volta de canó de maons. Els pisos superiors han estat transformats en oficines.
La construcció presenta senyals d'edificacions anteriors.

## Història

Des de la repoblació de la vila (1165), aquesta era regida pel batlle, nomenat pel pavorde, assistit per un prohomia. L'antic edifici de l'ajuntament està al carrer de la Font.
L'actual edifici era propietat de Bernat Vergonyós, artista del metall, qui el vengué el 1502 a Joan Montserrat, doctor en medicina i mestre d'arts. L'any 1574, Elisabet de Montserrat es casà amb Francesc de Vilafranca, i per aquest motiu, damunt la porta d'entrada s'esculpiren les armes d'ambdues famílies.
Magí Anton de Vilallonga i de Grimau, descendent dels Montserrat-Vilafranca, va donar-lo al municipi el 23 de desembre de 1815.
Els Consells de la Comuna del Camp de Tarragona es reunien, en la seva darrera època, a la casa dels Montserrat.

## Referències

* 1 2 «Casa de la Vila». Ajuntament de la Selva del Camp.
* «Casa de la Vila de la Selva del Camp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Casa de la Vila de la Selva del Camp». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sant Jaume del Barretó

Sant Jaume del Barretó és un església romànica i gòtica del terme municipal de Ripoll (Ripollès). Era una sufragània de la parroquial de Sant Bartomeu de Llaés.
Està protegida com a bé cultural d'interès local de Ripoll.

## Descripció

És una capella romànica, d'una nau amb volta clarament apuntada. L'absis, separat de la nau pel presbiteri i un arc triomfal, és ornat amb una motllura quadrada i llisa. Té un gran portal adovellat a migdia, tapiat, i un altre de més petit i tardà a la façana de ponent, que és coronada per un campanaret d'espadanya.

## Història

Bastida a finals del segle xii, com a sufragània de Llaés, era coneguda per Sant Jaume de Montbac o de Bonbac fins a finals del segle xvii, que passà a capella particular del veí del Barretó.
El 1936 fou saquejada, abandonada i convertida en pallissa. El 1975 fou restaurada i retornada al culte.

## Referències

* «Sant Jaume del Barretó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 maig 2012].
# Ermita del Remei de Baix

L'Ermita del Remei de Baix és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Ripoll (Ripollès).

## Descripció

Les ruïnes de l'ermita del Remei de Baix estan situades a tocar de la carretera que va de les Masies de Voltregà a Ripoll. Es tracta d'un edifici de planta rectangular, del qual es conserven dempeus tres de les quatre parets, amb una alçària aproximada de tres metres. A la façana principal es pot veure la porta d'entrada amb la llinda i els brancals fets amb grans carreus de pedra i un arc de descàrrega a sobre; a la part superior hi ha una rosassa. No es conserva la teulada però era a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana principal. Els paraments són de pedres irregulars sense desbastar.

## Referències

* «Ermita del Remei de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 maig 2012].
# Sant Sadurní de la Salsa

Sant Sadurní de la Salsa és un monument del municipi de Bassella (Alt Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici religiós d'una nau coberta amb volta de canó i sagristia afegida al mur nord. Absis semicircular amb una finestra. Al mur de ponent campanar de paret de dos ulls i al mur sud finestra de doble esqueixada. És una construcció rústega de pedres en filades.

## Referències

* «Sant Sadurní de la Salsa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].

## Enllaços externs

* «Sant Sadurní de la Salsa». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 4 maig 2012].
# Santa Llúcia de Tragó

Santa Llúcia de Tragó és un monument del municipi de Peramola (Alt Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local. És l'església parroquial de Tragó i de Nuncarga.

## Descripció

Església d'una sola nau amb capçalera trilobulada, amb un absis central i dues absidioles. La nau és coberta amb volta de canó reforçada per arcs torals que arrenquen de pilastres adossades als murs. A ponent hi ha un espai que sembla un cor o tribuna elevada que és un element singular en l'arquitectura d'aquesta època. Al centre de cada absis hi ha una finestra de doble esqueixada. A la façana de ponent hi ha una altra finestra de les mateixes característiques. La porta s'obre a la façana sud, amb un arc adovellat.
El campanar d'espadanya, d'un sol ull, és situat a la façana de ponent i sembla d'època posterior a la construcció de l'església.
La capçalera presenta decoració d'arcuacions llombardes entre lesenes. Les parets de la nau estan sobrealçades i es conserven lloses del ràfec de la primitiva coberta que sobresurten de la paret.
L'aparell és de carreus petits i regulars, col·locats formant filades. Les absidioles abracen les cantonades del cos de la nau.
Es tracta d'una mostra de romànic llombard propi del segle xi.

## Història

Les referències històriques sobre l'església de Santa Llúcia de Tragó són mínimes. A la relació de la dècima del bisbat d'Urgell de 1279, dins del deganat d'Urgell, hi figura l'església de Drago.
Aquesta església ha estat sota diferents advocacions al llarg del temps. Inicialment havia estat dedicada a Santa Maria del Pla de Tragó, a inicis del segle XX n'era titular Nostra Senyora del Roser.
Havia estat església parroquial i tenia com a annexes Sant Nicolau de Nuncarga i Sant Climent de Cal Sala de Nuncarga. Actualment és sufragània de l'església parroquial de Peramola.
Fou restaurada durant els anys 80 del segle xx.

## Referències

* «Santa Llúcia de Tragó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].

## Enllaços externs

* «Santa Llúcia de Tragó». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 4 maig 2012].
# Mare de Déu de l'Esperança de Torà de Tost

La Mare de Déu de l'Esperança de Torà de Tost és una església del municipi de Ribera d'Urgellet (Alt Urgell), protegida com a bé cultural d'interès local.
És un edifici religiós d'una nau coberta amb volta de canó. Es tracta d'una construcció rústega de pedres unides amb fang. Al frontis porta, ull de bou i campanar de paret d'un ull.

## Descripció

L'església de la Mare de Déu de l'Esperança de Torà de Tost és un petit temple d'una sola nau, amb capçalera plana orientada a nord-est. La part de l'altar està més alta que la resta del temple i s'hi accedeix per uns graons i està separada per una barana de ferro forjat. La coberta del temple és de volta de canó dividida en tres trams per dos arcs torals. Està emblanquinada i presenta un cor de fusta elevat als peus. A l'entrada sota l'escala d'accés al cor hi ha una petita pica baptismal.
L'altar major presenta tres fornícules, la central força gran i les laterals més petites, on hi ha les imatges de les principals advocacions vinculades a l'església. Al mur nord de la zona del presbiteri s'obre una porta en arc rebaixat per accedir a la sagristia.
L'accés al temple es troba a la façana de ponent. Es tracta d'una façana força alta en relació a la seva amplitud. La porta d'accés està descentrada a l'esquerra en relació a l'eix de simetria. Es tracta d'una porta coronada per un arc rebaixat i amb una motllura de perfil rectangular. A la part alta de la façana hi ha un petit ull de bou. Aquesta està coronada per un campanar d'espadanya d'un sol ull. La coberta és de teula a doble vessant i el parament exterior és de pedra vista amb restes d'un recobriment anterior de morter de calç. L'obra és a base de carreuons irregulars a excepció de les cantonades, on els carreus són més grans i més regulars.
Per les seves característiques podem dir que es tracta d'un edifici d'època moderna, dels segles XVII o XVIII.

## Història

Es coneix molt poca cosa de la història medieval del poble de Tost. En el llibre de visites parroquials del bisbat d'Urgell de 1758 hi ha una breu referència a la parròquia de Sant Martí de Tost en la qual es parla de la capella de la Mare de Déu de "l'Espectasió". Es tracta, per tant, d'una capella annexa a l'església parroquial de Sant Martí de Tost i totalment dependent d'aquesta església, sense cap altra obligació per part del rector que disposar d'un censal assignat per al seu manteniment.
Cap a 1850 Pascual Madoz recull que es tracta d'una església annexa a la parroquial de Sant Martí de Tost i que era aleshores servida per un vicari nomenat pel rector de Tost. A principis del segle XXI l'església de l'Esperança de Torà de Tost depén, junt amb la resta d'esglésies de l'antiga parroquial de Tost, del rector de Noves de Segre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Mare de Déu de l'Esperança de Torà de Tost». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 desembre 2015].
# Freixa de Flix

La Freixa de Flix (Fraxinus angustifolia) és un arbre que es troba a Flix (la Ribera d'Ebre), el qual és considerat un element emblemàtic de Flix i forma part de l'escut de la vila.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 1,89 m.
* Perímetre de la base del tronc: 2,51 m.
* Alçada: 14,02 m.
* Amplada de la capçada: 11,75 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 44 m.

## Entorn

Es troba al bell mig de la plaça de la vila. A la base té un banc, que és un espai de repòs i tertúlia molt popular. L'arbre és tractat amb molta atenció jardinera.

## Aspecte general

Té un magnífic port i un aspecte global completament sa.

## Curiositats

És un arbre ja centenari, ja que fou plantat l'any 1908, just al punt més alt on va arribar el nivell de l'aigua de l'Ebre el 23 d'octubre de l'any 1907.

## Accés

Cal dirigir-se a la plaça de l'Església del poble. GPS 31T 0294775 4567505.

## Referències

* ↑ La freixa, Flix i el seu escut (català)
* 1 2 3 4 5 6 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 180-181.

## Enllaços externs

* Cau novament una branca de la freixa de la Plaça de l'Església Arxivat 2015-09-30 a Wayback Machine. (català)
* Esporga de la Freixa de Flix Arxivat 2015-09-30 a Wayback Machine. (català)
* Racons de Flix (català)
# Valquíria (pel·lícula)

Valquíria (títol original en anglès: Valkyrie) és una pel·lícula estatunidenca de 2008 dirigida per Bryan Singer. S'ha doblat al català.

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge | Veu en català |
| Tom Cruise | Coronel Claus von Stauffenberg | Jordi Brau |
| Kenneth Branagh | General Henning von Tresckow | José Posada |
| Bill Nighy | General Friedrich Olbricht | Lluís Marco |
| Tom Wilkinson | General Friedrich Fromm | Arseni Corsellas |
| Carice van Houten | Nina Von Stauffenberg | Alba Solà |
| Thomas Kretschmann | Comandant Otto Ernst Remer | Carles Di Blasi |
| Terence Stamp | Ludwig Beck | Joaquim Díaz |
| Eddie Izzard | General Erich Fellgiebel | Xavier Fernández |
| Kevin McNally | Dr. Carl Goerdeler | Jaume Comas |
| Christian Berkel | Coronel Mertz von Quirnheim | Oriol Rafel |
| Jamie Parker | Tinent Werner von Haeften | José Javier Serrano |
| David Schofield | Erwin von Witzleben | Enric Isasi-Isasmendi |
| David Bamber | Adolf Hitler | Carles Sales |
| Tom Hollander | Coronel Heinz Brandt | Toni Mora |
| Kenneth Cranham | Mariscal de Camp Wilhelm Keitel | Emili Freixas |
| Werner Daehn | Comandant Ernst John von Freyend | Francesc Figuerola |
| Harvey Friedman | Joseph Goebbels | Pep Sais |
| Waldemar Kobus | Comissari Heinrich von Helldorf | Ferran Llavina |
| Ian McNeice | General | Eduard Lluís Muntada |
| Matthew Burton | General Adolf Heusinger | Eduard Elias |
| Bernard Hill | General de l'Afrika Korps | José Antequera |

## Referències

* ↑ «Valquíria». Ésadir.cat. [Consulta: 6 juny 2022].
* ↑ Costa, Jordi. «Valkiria» (en castellà). Fotogramas.es, 27-11-2008. [Consulta: 6 juny 2022].
* ↑ «Valquíria». ElDoblatge.com. [Consulta: 6 juny 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina de la pel·lícula Arxivat 2008-12-01 a Wayback Machine. (anglès)
# Baishac e Calhau

Baishac e Calhau (en francès Beychac-et-Caillau) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 711 | 731 | 936 | 1.468 | 1.611 | 1.782 | 1.920 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Philippe Garrigue | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Hero and the Terror

Hero and the Terror és una pel·lícula estatunidenca dirigida per William Tannen, estrenada el 1988.

## Argument

Danny O'Brien, policia esdevingut heroi de Los Angeles des que ha deixat fora de joc Simon Moon, un assassí en sèrie anomenat "El Terror". Però, Simon Moon s'escapa i Danny O'Brien l'haurà d'acorralar de nou...

## Repartiment

* Chuck Norris: Danny O'Brien
* Jack O'Halloran: Simon Moon
* Steve James: Robinson
* Brynn Thayer: Kay O'Brien
* Billy Drago: Dr. Highwater
* Branscombe Richmond: Victor