OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aaron Taylor-Johnson

Aaron Taylor-Johnson, nascut Aaron Perry Johnson (Holmer Green, Buckinghamshire, Anglaterra, 13 de juny de 1990) és un actor i productor britànic. És conegut pel seu paper de Dave Lizewski a Kick-Ass, Ben a la pel·lícula Savages, John Lennon a la pel·lícula Nowhere Boy i recentment Pietro Maximoff a Avengers: Age of Ultron.

## Carrera

Johnson tingué el seu debut com a actor al teatre amb sis anys, interpretant el fill de Macduff a l'obra Macbeth el 1999, i el 2000 feu part del repartiment de l'obra All My Sons d'Arthur Miller. Debutà al cinema interpretant dos papers de germans a Tom & Thomas (2002). A la televisió ha interpretat personatges com Niker a l'adaptació feta per a la BBC el 2004 de la novel·la Feather boy, com l'Owen Stephens a la sèrie del canal E4, Nearly Famous; i com l'Aaron a la sèrie Talk to Me de Danny Brocklehurst. El 2003 aparegué com un Charlie Chaplin jove a Shanghai Knights. El 2004 a Dead cool. El 2005 a El príncep dels lladres; el 2006 feu el curt Fast Learners i aparegué a la pel·lícula L'il·lusionista. El 2007 The magic door i Dewey Cox: Una vida llarga i dura, i el 2008 protagonitzà una comèdia adolescent, Angus, Thongs and Perfect Snogging.
Un preu però intens paper a El millor (2009). Amb Nowhere boy (2009) li arribà el seu primer paper protagonista amb la seva excel·lent interpretació del jove John Lennon. Dirigida per Sam Taylor-Wood, aquesta pel·lícula canvià la seva vida tant a nivell professional com personal. El 2010 Johnson aparegué com en Dave Lizewski, el personatge principal, a la pel·lícula Kick-Ass de Matthew Vaughn i Jane Goldman. El desembre del 2012 protagonitzà la pel·lícula Savages basada en el llibre homònim de Don Winslow i dirigida per Oliver Stone. El 2013 protagonitzà amb Keira Knightley i Jude Law el remake d'Anna Karenina i tornà aquell any amb la segona part de Kick-Ass.
El 2015 aparegué a Avengers: Age of Ultron en el paper de Pietro Maximoff.

## Filmografia

* Tom & Thomas (2002)
* The Apocalypse (2002)
* Behind Closed Doors (2003)
* Shanghai Knights (2003)
* Dead Cool (2004)
* The Thief Lord (2005)
* The Best Man (2005)
* The Illusionist (2006)
* Fast Learners (curtmetratge) (2006)
* The Magic Door (2007)
* Dummy (2008)
* Angus, Thongs and Perfect Snogging (2008)
* The Greatest (2009)
* Nowhere Boy (2009)
* Kick-Ass (2010)
* ChatRoom (2010)
* Albert Nobbs (2011)
* Savages (2012)
* Anna Karenina (2012)
* Kick-Ass 2 (2013)
* Godzilla (2014)
* Captain America: The Winter Soldier (2014)
* Avengers: Age of Ultron (2015)
* Kick-Ass 3 (2016)
* Godzilla 2 (2018)
* Outlaw King (2018)
# L'home de les ombres

L'home de les ombres (originalment en anglès, The Tall Man) és una pel·lícula de terror i misteri canadenca i francesa del 2012 escrita i dirigida per Pascal Laugier. Va ser gravada a la regió de Kootenay al sud-est de la Colúmbia Britànica i és protagonitzada per Jessica Biel. La pel·lícula està ambientada en un petit antic poble miner on la pobresa és general i els nens desapareixen de manera regular. Els segrestos es deuen a una llegenda local anomenada "l'home de les ombres". Jessica Biel interpreta una infermera vídua el fill de la qual és segrestat. Aquest fet la porta a una persecució desesperada per recuperar-lo. La cinta s'ha doblat al català.

## Repartiment

* Jessica Biel com a Julia Denning
* Jodelle Ferland com a Jenny Weaver
* Stephen McHattie com al tinent Dodd
* Janet Wright com a Eva
* William B. Davis com al xèrif Chestnut
* Samantha Ferris com a Tracy
* Colleen Wheeler com a la Sra. Johnson
* Eve Harlow com a Christine
* Jakob Davies com a David Johnson

## Producció

L'actriu Jessica Biel va dir que li havia agradat la pel·lícula anterior de Pascal Laugier, Martyrs, i que li va encantar el guió de L'home de les ombres i que la va impressionar amb els seus girs argumentals impredictibles. Per això, es va entusiasmar amb el projecte i va voler treballar amb ell. El rodatge principal va començar el setembre de 2010. La pel·lícula és la primera producció anglesa de Pascal Laugier.

## Publicació

El 2012 L'home de les ombres es va estrenar a South by Southwest, on va ser adquirit per Image Entertainment. Es va estrenar als cinemes de forma limitada el 31 d'agost de 2012 i va ser llançat en Blu-ray i DVD 25 dies després, el 25 de setembre de 2012.

## Referències

* 1 2 «L'home de les ombres». ésAdir. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ Nesteroff, Greg. «Finding Nelson in The Tall Man». Nelson Star. Black Press. Arxivat de l'original el d’octubre 5, 2015. [Consulta: 26 agost 2012].
* ↑ Dickson, Evan. «[Interview Jessica Biel On Defying Convention With Pascal Laugier And The Ending Of 'The Tall Man']». Bloody Disgusting, 28-08-2012. [Consulta: 6 desembre 2013].
* ↑ Miska, Brad. «Production Officially Underway on 'The Tall Man'». Bloody Disgusting, 28-09-2010. [Consulta: 6 desembre 2013].
* ↑ Waltz, Amanda. «SXSW Features 'Girls Against Boys' and 'The Tall Man' Picked Up For Distribution; 'Barrymore' To Finally See Light Of Day». The Film Stage, 13-03-2012. [Consulta: 6 desembre 2013].
* ↑ Barton, Steve. «U.S. Trailer Premiere for the Tall Man Arrives!». Dread Central, 20-07-2012. [Consulta: 6 desembre 2013].
# Domingo Jhonny Vega Urzúa

Domingo Jhonny Vega Urzúa més conegut com a Américo, anteriorment Américo Jr, (Arica, Xile, 24 de desembre de 1977), és un cantant de música tropical xilè. Es feu conegut per ser líder de la banda Américo y la Nueva Alegría (Américo i la Nova Alegria), per la qual cosa llançaria la seva posterior carrera com a solista. És fill del també cantant de boleros Melvin "Corazón" Américo, que canta a duo amb la seva esposa Marcela Toledo. És el menor de vuit germans.

## Discografia

| Any | Títol de l'àlbum |
| 1988 | La Plegaria De Un Niño |
| 1994 | Tropicalmente Américo |
| 2004 | Por Una Mujer |
| 2008 | Así Es |
| 2008 | A Morir |
| 2010 | Yo Soy |
| 2011 | Yo Sé |
| 2013 | Américo de América |
| 2014 | Por siempre (recopilatori) |
| 2017 | Américo |
| 2019 | Soy cumbia |
| 2021 | Por ellas |

## Referències

* ↑ «La nueva vida de Américo en Estados Unidos | Espectáculos» (en castellà), 08-06-2019. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ «Américo, el nombre tropical de la temporada, prepara show y apunta hacia Viña» (en castellà). latercera.com, 22-06-2009. Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ «Américo y su canción al Papa: "Es ideal para su personalidad"» (en castellà). Cooperativa.cl. [Consulta: 14 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Domingo Jhonny Vega Urzúa - Lloc web oficial
# JSD Partizan

El JSD Partizan (en serbi: Jugoslovensko sportsko društvo Partizan / Југословенско спортско друштво Партизан) és un club poliesportiu de la ciutat de Belgrad a Sèrbia.
Va ser fundat el 4 d'octubre de 1945. Entre els primers equips del club hi havia el futbol i l'atletisme. El 1946 també es van crear els de bàsquet, escacs, voleibol, tennis i natació. L'any següent, el 1947, es van fundar altres seccions com ciclisme, boxa, hoquei sobre gel, tennis taula i motociclisme, i més endavant, algunes més: lluita lliure, judo, halterofília, waterpolo, tir, bitlles, rem, salts i handbol.

## Secció de futbol

És el segon club amb més triomfs de Sèrbia amb, incloent els tornejos de l'antiga Iugoslàvia.

## Secció de basquetbol

Guanyador de nombrosos títols nacionals i continentals, dels quals destaca la Eurolliga del 1992.

## Secció de waterpolo

És un dels clubs amb més títols de campió d'Europa.

## Referències

* ↑ «Istorijat» (en serbi), 20-04-2023. [Consulta: 25 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial del Club
# Nicolás Gaitán

Osvaldo Nicolás Fabián "Nico" Gaitán (nascut el 23 de febrer de 1988) és un futbolista professional argentí que juga amb el Club Atlético Sarmiento (Junín) i la selecció argentina de futbol, principalment com a migcampista ofensiu.

## Enllaços externs

* Stats at Historia de Boca Arxivat 2011-05-31 a Wayback Machine. (castellà)
* Nicolás Gaitán, fitxa a ForaDeJogo
* Nicolás Gaitán – Fitxa i estadístiques a la UEFA
# Domenico Lucano

Domenico «Mimmo» Lucano (Melito di Porto Salvo, 31 de maig de 1958) és un polític italià, que va exercir de batlle de Riace entre 2004 i 2018.

## Biografia

Va néixer a Melito di Porto Salvo el 1958, però no va trigar a traslladar-se a Riace (Calàbria). Ha treballat com a docent, també s'ha dedicat des de la dècada de 1990 a l'activisme pels drets humans. Es va convertir en l'alcalde de Riace el 2004, i va ser reelegit el 2009 i el 2014.
Ha destacat per la seva forma de tractar els refugiats; com a alcalde, va permetre assentar 450 refugiats entre els 1.800 habitants de la localitat, revitalitzant-la i evitant el tancament del col·legi local.
Va ser inclòs per la revista Fortune com un dels líders més importants del món el 2016; concretament, en el número 40 del llistat de la revista.
Lucano va ser detingut el 2 d'octubre de 2018 acusat d'afavorir la immigració il·legal, i va ser posar sota arrest domiciliari.Al cap d'uns dies recuperà la llibertat però amb la prohibició de tornar a Riace. Una iniciativa de l'esquerra italiana recollí adhesions per a proposar la localitat per al Premi Nobel de la Pau.
El 30 de setembre de 2021, el Tribunal de Locri el va condemnar a 13 anys i 2 mesos de presó per la gestió irregular dels fons públics destinats a l'acollida de refugiats i sol·licitants d'asil. Aquesta pena va representar 5 anys superior a la sol·licitada per la Fiscalia, ja que va ser considerat culpable de frau, malversació de fons, associació il·lícita i abús d'autoritat.

## Referències

* ↑ «Caso Lucano, il gip: Nell'inchiesta “errori marchiani”. I NOMI dei 31 indagati» (en italià). Secondo Piano News, 02-10-2018. Arxivat de l'original el 4 d’octubre 2018. [Consulta: 8 octubre 2018].
* ↑ «Mimmo Lucano, chi è il sindaco di Riace» (en italià). Il Messaggero, 02-10-2018.
* ↑ Ash, Lucy «Italian mayor saves his village by welcoming refugees» (en anglès). BBC, 10-01-2011.
* 1 2 Pogglioli, Sylvia «A Small Town In Italy Embraces Migrants And Is Reborn» (en anglès). NPR Morning Edition (radio). National Public Radio, 12-04-2016.
* ↑ «Riace: The Italian village abandoned by locals, adopted by migrants» (en anglès). BBC, 26-09-2016.
* ↑ «http://fortune.com/worlds-greatest-leaders/domenico-lucano-40/» (en anglès). Fortune, 2016.
* ↑ Melguizo, Soraya «Detenen l'alcalde de Riace, símbol de l'acollida d'immigrants». Ara, 02-10-2018.
* ↑ «Ascens i caiguda del model Riace». Directa, 06-03-2019. [Consulta: 24 març 2019].
* 1 2 Melguizo, Soraya. «Tretze anys de presó per a l'alcalde que acollia refugiats». Ara.cat, 30-09-2021. [Consulta: 4 octubre 2021].
# Can Relats

Can Relats és una obra del municipi de Granollers (Vallès Oriental) la façana del qual està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici aïllat, de tipologia ciutat-jardí, amb una tanca d'obra de mamposteria amb pilars i part de reixat. Constava de planta baixa, pis i golfa. A la part posterior hi havia un petit celler. L'entrada està reforçada per un porxo aguantat per columnes de ferro colat. Les façanes eren planes, sense elements decoratius.
Els murs eren de mamposteria, forjats de fusta, amb coberta de teula àrab sobre rajols, llates bigues i quatre jàceres als angles, tot de fusta. Paraments externs arrebossats. Les motllures i cornises es forjaren in situ amb obra i ciment. El llenguatge compositiu era clàssic.

## Història

La data d'edificació ha estat determinada el 1877. El terreny fou comprat l'any 1872 amb idea de convertir-lo en hort puix la proximitat del rec i l'abundor d'aigua de pou i mina molt adient per aquest fi. La seva inclusió al catàleg municipal ha portat una polèmica molt forta quant a la importància artística de la casa. L'Ajuntament de Granollers interposà un recurs d'alçada davant el Conseller de Política Territorial i Obres Públiques de la Generalitat per la no inclusió per part de la Conselleria de la casa al catàleg.
L'any 1983 l'Ajuntament va proposar catalogar Can Relats com a element del patrimoni arquitectònic però els propietaris van recórrer la catalogació i uns deu anys més tard l'afer va acabar amb una sentència judicial desfavorable a la catalogació. L'Ajuntament va insistir i entre 1996 i 1997 es va encarregar la revisió del catàleg, considerant que l'edifici era important per conservar-se i es va negociar amb la propietat el sostre de l'edificació que es podria fer en el solar restant, on hi havia un exuberant jardí. Amb el temps l'edifici es va declarar en ruïna i es va protegir només la façana.
El 2017 es va aprovar enderrocar l'edifici mantenint la façana i començar la construcció de dos blocs d'habitatges a l'espai que havien ocupat els jardins a banda i banda de la casa. La façana conservada servirà per a construir-hi un nou edifici de serveis assistencials.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Relats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ valles. «Granollers presenta el projecte per transformar Can Relats | Revista Digital del Vallès» (en castellà). [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ «Granollers enderrocarà la casa de Can Relats excepte la façana, que es conservarà». [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ «La planta baixa de Can Relats acollirà serveis socioeducatius de l'Espai Cangur | Ajuntament de Granollers». [Consulta: 9 juliol 2020].
# Don Quintín el amargao

Don Quintín el amargao és una pel·lícula dramàtica espanyola en blanc i negre del 1935 dirigida per Lluís Marquina i Pichot amb un guió basat en l'obra de teatre homònima de Carlos Arniches adaptat per Eduardo Ugarte i Luis Buñuel. Foou estrenada al Palacio de la Música de Madrid el 3 d'octubre de 1935.

## Sinopsi

Quintín és un gelós patològic que expulsa de casa a la seva esposa embarassada Felisa perquè creu infundadament que li ha estat infidel. Felisa es veu obligada a aixoplugar-se a una casa de caritat per donar a llum i sobreviu demanant caritat. Deixa la seva filla nounata Teresa a la porta de la casa de Quintín per estovar el seu cor, però ell la dona a uns pagesos. Amb els anys acaba força amargat però es nega a creure la innocència de Felisa ni a reconèixer Teresa, però finalment acaba buscant-la per posar fi a la seva amargura.

## Repartiment

* Ana María Custodio : Teresa
* Alfonso Muñoz : Don Quintín
* Luisita Esteso : Felisa
* Fernando Granada : Paco
* Luis Heredia : Angelito
* José Alfayate : Sefiní
* José Marco Davó : Nicasio
* Manuel Arbó : Crótido
* Porfiria Sanchíz : María
* Consuelo de Nieva : Margot
* Jacinto Higueras : Saluqui
* Manuel Vico : Jefe de sala
* María Anaya : Tía de Paco
* Fernando Freyre de Andrade : El Risitas
* Rosina Mendía : Monja
* Isabel Pérez Urcola : Niña con botella

## Producció

Luis Buñuel també va actuar com a productor de la pel·lícula aportant 150,000 pessetes manllevades a la seva mare. Va resultar un gran èxit comercial de la seva productora Filmófono. El mateix Buñuel en va fer un remake el 1951 titulat La hija del engaño.

## Referències

* ↑ Don Quintín el amargao · España 1935 a Cervantes Virtual
* ↑ El cine español en el recuerdo: 12.- Don Quintín, el amargao (1935) Arxivat 2023-03-03 a Wayback Machine. a furor.tv
* ↑ Don Quintín, el amargao (Luis Marquina, 1935) per Luis Deltell, madridmasd.org
# Can Rialb

Can Rialb o Casa Umbert és una casa pairal del nucli de les Gunyoles, al municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa pairal aïllada. L'edifici consta de soterrani, planta baixa i dos pisos. La porta principal d'accés és d'arc de mig punt, adovellada. Totes les obertures són emmarcades amb carreus de pedra, i algunes presenten elements decoratius del mateix material. L'edifici es cobreix amb teulada a dues vessants. La casa és envoltada d'un jardí, que inclou la torre de les Gunyoles.

## Història

Can Rialb és una casa pairal que té els seus orígens en els segles xiv i xv. Recentment ha experimentat reformes a la part posterior.

## Referències

* 1 2 «Can Rialb». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Can Ribes (Sant Esteve de Palautordera)

Can Ribes és una masia agrícola amb annexos per al bestiar al municipi de Sant Esteve de Palautordera a la comarca del Vallès Oriental inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Edifici de planta rectangular i coberta composta, una plana i l'altra inclinada. Té planta baixa i dos pisos. Façana simètrica, el segon pis amb balcons, el primer amb finestres, emmarcades amb pedres i a la planta baixa dues portes, una amb forma d'arc de mig punt de maó i l'altra amb llinda. Hi ha un rellotge de sol a l'últim pis, però està quasi del tot fet malbé.
La pedra que fa de llinda de la finestra de sobre l'entrada té una inscripció que diu: JO SEVILA i la data de 1873, any de la transformació. No se sap la data de la construcció, però sí que se sap que en un principi era una masia amb planta baixa i un sol pis. El 1873 es feu un segon pis, i es va canviar la coberta que era a dos vessants per una de composta. Aquesta reforma encara es pot apreciar a la façana, ja que, encara que fou arrebossada, s'hi distingeix la diferència amb l'estructura anterior.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Ribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Can Roca (Esparreguera)

Can Roca és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És una antiga masia conformada per diferents cossos al voltant d'un pati central. De la masia només queden les cavallerisses i les dependències.

## Referències

* ↑ «Can Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Can Roca (Pardines)

Can Roca és una masia del municipi de Pardines (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
El conjunt està format per tres edificis de planta rectangular units per la testa arreceren l'era. És un mas situat en un altiplà. És dels pocs exemples de casa de muntanya en què no s'aprofita la topografia per accedir a les diverses plantes de l'edifici. La pedra configura una bella textura sobre la qual destaca l'ús de la tosca en arcs i llindes.

## Referències

* 1 2 «Can Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Dos col·legues i la gran bèstia

Dos col·legues i la gran bèstia (títol original en noruec, Knutsen & Ludvigsen 2 - Det store dyret) és una pel·lícula d'animació noruega del 2020 dirigida per Rune Spaans i Gunilda Enger. Representa el segon film d'animació basat en el duet musical Knutsen & Ludvigsen, després de Dos col·legues al rescat del 2015. S'ha doblat al català.
La banda sonora va anar a càrrec d'Øystein Dolmen, Gustav Lorentzen i Kåre Vestrheim. Com en el primer film, John Brungot i Hermann Sabado donen veu als dos personatges principals. Dolmen també va escriure el guió de la pel·lícula mentre que Eric Vogel i Ingunn Sundelin va produir el film per a Thunderfilm. Es va estrenar als cinemes de Noruega el 25 de setembre de 2020.
La pel·lícula va ser nominada a dues categories dels premis Amanda de 2021: millor pel·lícula infantil i millor disseny de producció per a Olve Askim.

## Referències

* ↑ «Filmanmeldelse: «Knutsen & Ludvigsen 2» er en leken musikal». [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ «Dos col·legues i la gran bèstia». Goita què fan, ara!. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ «Knutsen & Ludvigsen 2 – Det store dyret». [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ «Knutsen & Ludvigsen 2 - Det store dyret». Arxivat de l'original el 2021-07-09. [Consulta: 9 juliol 2021].
* ↑ «Kinoaktuell film med flest Amandanominasjoner». [Consulta: 9 juliol 2021].
# Doxygen

Doxygen /ˈdɑːksiɡən/ és un generador de documentació, una eina per escriure documentació de referència del programari. La documentació és escrita dins del codi. D'aquesta manera, és relativament fàcil de mantenir actualitzada la documentació. Doxygen enllaça la documentació i el codi, de manera que el lector d'un document fàcilment pot referir al codi real.
Doxygen és programari lliure, alliberat sota els termes de la Llicència Pública General de GNU.

## Disseny

Com Javadoc, Doxygen extreu documentació dels comentaris als arxius font. A més de la sintaxi pròpia de Javadoc, Doxygen suporta les etiquetes utilitzades en el Qt toolkit i pot generar sortida en HyperText Markup Language (HTML) així com Microsoft Compiled HTML Help (CHM), Format de Text Ric (RTF), Format de Document Portàtil (PDF), LaTeX, Postdata o pàgines de manual.

## Usos

La llista de llenguatges de programació suportats per Doxygen inclou C, C++, C♯, Fortran, IDL, Java, Objective-C, Perl, PHP, Python, Tcl, VHDL i altres.
Es pot executar damunt la majoria de sistemes semblants a Unix, Mac OS X i Windows.
La primera versió de Doxygen es va basar en el codi d'una versió primerenca de DOC++ (desenvolupat per Roland Wunderling i Malte Zöckler a Zuse Institut Berlín); més tard, el codi de Doxygen va ser reescrit per Dimitri van Heesch.

## Codi d'exemple

La sintaxi genèrica de comentaris de documentació és començar un comentari amb un asterisc extra després del delimitador de comentari '/':
Malgrat que a molts programadors els agrada marcar l'inici de cada línia amb espai-asterisc-espai, de la manera següent:
Molts programadors eviten utilitzar comentaris d'estil C i en comptes d'això utilitzar comentaris de línia estil C++. Doxygen accepta comentaris amb una barra addicional com comentaris Doxygen.
El següent il·lustra com un arxiu font en C++ pot ser documentat.
Una aproximació alternativa per documentar els paràmetres és mostrat a sota. Produirà la mateixa documentació.
L'ús d'un llenguatge de marques més ric també és possible. Per exemple, es poden afegir equacions fent servir LaTeX:

## Referències

* ↑ FAQ: How did doxygen get its name?
* ↑ Perkel, Jeffrey M. «Get With the Program: DIY tips for adding coding to your analysis arsenal». The Scientist, 22-11-2015.
* ↑ Sabin, Mihaela. «Doxygen». University of New Hampshire, 22-11-2015. Arxivat de l'original el 2015-11-23. [Consulta: 19 desembre 2015].
* ↑ «Doxygen», 22-11-2015.
* ↑ «Documentation», 22-11-2015.
* ↑ «Documentation: C», 22-11-2015.
* ↑ «Documentation: Objective-C», 22-11-2015.
* ↑ http://search.cpan.org/~jordan/Doxygen-Filter-Perl-1.62/lib/Doxygen/Filter/Perl.pm Arxivat 2015-02-14 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.stack.nl/~dimitri/doxygen/starting.html
* ↑ «Automatic Python API documentation generation tools», 22-11-2015.
* ↑ https://pypi.python.org/pypi/doxypypy/

## Enllaços externs

* Doxygen - Lloc web oficial
# Sent Gèrman e Monts

Sent Gèrman e Monts (en francès Saint-Germain-et-Mons) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 491 | 464 | 455 | 486 | 523 | 607 | 713 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Claude Carpe | PS |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 28 novembre 2010].
# Breithorn Central

El Breithorn Central és una muntanya de 4.159 metres, del massís del Breithorn, que es troba entre les regions de la Vall d'Aosta a Itàlia i del Valais a Suïssa.

## Referències

* ↑ «Llista dels 4.000 UIAA» (pdf). UIAA.

## Enllaços externs

* «Camptocamp.org». [Consulta: 30 agost 2011].
* «Summitpost.com» (en anglès). [Consulta: 30 agost 2011].
Quatremils dels Alps :
Alps
Quatremils
categoria :