OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sphingomonas

Sphingomonas és un grup de bacteris gramnegatius amb forma de bacil, quimioheteròtrofs i estrictament aerobias. Contenen ubiquinona 10 com el seu principal quinona respiratòria, glicoesfingolípids (GSLs) en comptes de lipopolisacàrids en el seu embolcall cel·lular i típicament formen colònies de color groc.
El grup va ser definit en 1990 i en 2001 el gènere Sphingomonas incloïa més de 20 espècies bastant diverses en termes de les seves característiques filogenètiques, ecològiques i fisiològiques. A conseqüència d'això, Sphingomonas va ser subdividit en quatre gèneres: Sphingomonas, Sphingobium, Novosphingobium i Sphingopyxis. Aquests quatre gèneres són col·lectivament referits com "esfingomones".
Les esfingomones es distribueixen extensament en la naturalesa havent-se aïllat de diferents hàbitats terrestres i aquàtics, dels sistemes radiculares de les plantes, espècimens clínics i de moltes altres fonts.
Algunes de les esfingomones (especialment Sphingomonas paucimobilis) causen malalties en els éssers humans, principalment infeccions hospitalàries que típicament són tractades fàcilment amb antibiòtics. A causa de les seves capacitats biodegradants i biosintètics, les esfingomones s'han utilitzat en un ampli rang d'aplicacions biotecnològiques, des de bioremediació de contaminants ambientals fins a la producció de polímers extracel·lulars com esfingans (per exemple, gellan, welan i rhamsan) usats àmpliament en la indústria alimentària i en d'altres.
# Alejandro Marañón Pérez

Alejandro Marañón Pérez (Cartaya, 15 de maig de 1980) és un exfutbolista andalús, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria esportiva

Va començar al planter del RCD Mallorca, debutant amb el primer equip en la Copa Intertoto. Posteriorment s'hi incorporaria al filial del Sevilla FC, amb qui debuta en primera divisió a la campanya 03/04, tot jugant sis partits.
L'estiu del 2004 fitxa pel Reial Múrcia. Amb els murcians la seua aportació aniria de més a menys, sent suplent les seues darreres temporades. Va disputar 68 partits amb els grana, 6 d'ells a la màxima categoria. Al final de la campanya 08/09 és inclòs en un ERO i conclou el seu contracte amb el Murcia.
# Calvi (Itàlia)

Calvi és un municipi italià, situat a la regió de Campània i a la província de Benevent, a uns 60 km al nord-est de Nàpols i a uns 10 km al sud-est de Benevent. També pertany a la regió històrica del Samni. El terme municipal té una altitud que va dels 169 m als 388 m sobre el nivell del mar. El maig del 2009 tenia 2.536 habitants.
Fins al 1958, San Nazzaro formava un mateix municipi amb Calvi, amb el nom de San Nazzaro Calvi.
Limita amb els municipis d'Apice, Mirabella Eclano (AV), Pietradefusi (AV), San Giorgio del Sannio, San Nazzaro i Venticano (AV).

## Demografia

Viccionari
# Micronicterinis

Els micronicterinis (Micronycterini) són una tribu de ratpenats fil·lostòmids formada per 6 gèneres i 17 espècies.

## Classificació

* Gènere Glyphonycteris
** Ratpenat orellut de Behn (Glyphonycteris behnii)
** Ratpenat orellut de Davies (Glyphonycteris daviesi)
** Ratpenat orellut bru (Glyphonycteris sylvestris)
* Gènere Lampronycteris
** Ratpenat orellut de Dobson (Lampronycteris brachyotis)
* Gènere Macrotus
** Ratpenat orellut californià (Macrotus californicus)
** Ratpenat orellut de Waterhouse (Macrotus waterhousii)
* Gènere Micronycteris
** Micronycteris brosseti
** M. giovanniae
** Ratpenat orellut pilós (Micronycteris hirsuta)
** Micronycteris homezi
** Micronycteris matses
** Ratpenat orellut brasiler (Micronycteris megalotis)
** Micronycteris microtis
** Ratpenat orellut de Gervais (Micronycteris minuta)
** Micronycteris sanborni
** Ratpenat orellut de Schmidt (Micronycteris schmidtorum)
* Gènere Neonycteris
** Ratpenat orellut colombià (Neonycteris pusilla)
* Gènere Trinycteris
** Ratpenat orellut de Niceforo (Trinycteris nicefori)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Mina de l'Aigua Nova

La Mina de l'Aigua Nova és una mina d'aigua, o excavació feta per a recollir i conduir aigua, situada al municipi de Reus, comarca del Baix Camp.
Baixa pel subsòl de la Riera de Miró, des de la Munta-i-baixa fins al camí de l'Aigua Nova. Actualment ha quedat dins de la zona urbana, però és una de les més antigues de la ciutat, ja que el 1186 el senyor de la vila en va atorgar la construcció al comú. El nom de Nova és en contraposició a la primitiva, la de la Font Vella.
Joseph Shallet, cap al 1685, va negociar amb l'ajuntament un espai a la vora de la Mina l'Aigua Nova, que era molt abundant i era fora muralla, i va adquirir un dret d'ús d'aquella aigua. Allà va construir una fàbrica d'aiguardent que durant els anys següents va ser la més activa de la vila, i també una fàbrica de sabó. La fàbrica d'aiguardent era coneguda com les Olles del Cònsol o del Cònsol Anglès i hi va haver fins a la darreria del segle xix el carrer de les Olles del Cònsol, on hi havia hagut la seva fàbrica, a tocar del camí de l'Aigua Nova.
Al segle xiv es van comprar drets de l'aigua d'Almoster, que amb un rec portava les aigües fins a les basses del Pedró, situades al capdamunt de l'actual carrer de Llovera. Des d'allí es distribuïen per les fonts de la vila. Cap al segle xvii, davant la constant demanda d'aigua per part dels fabricants d'aiguardent, es va construir un rec des de les basses del Pedró fins a la mina de l'Aigua Nova, i s'hi van ajuntar les aigües comprades a Castellvell que baixaven per la Riera del Roquís o Riera de Castellvell. L'aigua nova va ser la més cotitzada degut a la seva relació amb la fabricació d'aiguardents, i s'usava per a refredar els alambins.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 41-42. ISBN 8486387655.
* ↑ Morell, Josep. El municipi reusenc en el set-cents. Reus: Centre de Lectura, 1991, p. 140. ISBN 8487873022.
# Belgrade Open

El torneig de Belgrad, conegut oficialment com a Belgrade Open, és una competició tennística professional que es disputa sobre pista dura interior al Beogradska Arena de Belgrad, Sèrbia. Pertany a les sèries 250 del circuit ATP masculí.
El torneig es va celebrar puntualment l'any 2021 per la cancel·lació de diversos torneigs i l'ajornament d'una setmana de la disputa del Roland Garros a causa de la pandèmia de COVID-19. Va tornar al circuit l'any 2024 per problemes en la gestió del torneig de Gijón.

## Palmarès
### Individual masculí

| Any | Campió | Finalista | Resultat |
| 2024 | Denis Shapovalov | Hamad Medjedovic | 6−4, 6−4 |
| 2023 | No celebrat | No celebrat | No celebrat |
| 2022 | No celebrat | No celebrat | No celebrat |
| 2021 | Novak Đoković | Alex Molčan | 6−4, 6−3 |

### Dobles masculins

| Any | Campió | Finalista | Resultat |
| 2024 | Jamie Murray John Peers | Ivan Dodig Skander Mansouri | 3−6, 7−6(5), [11−9] |
| 2023 | No celebrat | No celebrat | No celebrat |
| 2022 | No celebrat | No celebrat | No celebrat |
| 2021 | Jonathan Erlich Andrei Vasilevski | André Göransson Rafael Matos | 6−4, 6−1 |

## Referències

* ↑ «ATP Issues Updated Calendar Following Roland-Garros Rescheduling» (en anglès). ATP, 16-04-2021. [Consulta: 18 maig 2021].
* ↑ «Belgrade Open» (en anglès). ATP. [Consulta: 29 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial (serbi) (anglès)
* Perfil del torneig a l'ATP (anglès)
Belgrad :
2021
2024 :
# Calvin Smith

Calvin Smith, nascut el 8 de gener de 1961 a Bolton (Mississipi), és un atleta estatunidenc retirat. Va tenir el rècord del món dels 100 metres llisos, i va ser dues vegades campió del món dels 200 metres llisos.
# Cimera del G20 de 2020

La Cimera del G20 de 2020 és la quinzena reunió del G20. Va tenir lloc el 21 i 22 de novembre de 2020 a la ciutat de Riad, a l'Aràbia Saudita.

## Presidència

La cimera de la G20 a Riyad va ser presidida pel rei saudita, Salman bin Abdulaziz

## Liders participants

* Argentina Alberto Ángel Fernández, President de la Nació Argentina
* Austràlia Scott Morrison, Primer ministre d'Austràlia
* Brasil Jair Bolsonaro, President del Brasil
* Canada Justin Trudeau, Primer ministre del Canadà
* R.P. de la Xina Xi Jinping, President de la República Popular de la Xina
* França Emmanuel Macron, President de la República Francesa
* Alemanya Angela Merkel, Canceller d'Alemanya
* Índia Narendra Modi, Primer ministre de l'Índia
* Indonèsia Joko Widodo, President d'Indonesia
* Itàlia Giuseppe Conte, President del Consell de Ministres d'Itàlia
* Japó Yoshihide Suga, Primer Ministre del Japó
* Mèxic Andrés Manuel López Obrador, President de Mèxic
* Rússia Vladímir Putin, President de Rússia
* Aràbia Saudita Salman de l'Aràbia Saudita, Rei de l'Aràbia Saudita (amfitrió)
* Sud-àfrica Cyril Ramaphosa, President de Sud-àfrica 2020 President de la Unió Africana
* Corea del Sud Moon Jae-in, President de Corea del Sud
* Turquia Recep Tayyip Erdoğan, President de Turquia
* Regne Unit Boris Johnson, Primer ministre del Regne Unit
* Estats Units Donald Trump, President dels Estats Units
* Unió Europea Charles Michel, President del Consell Europeu
* Unió Europea Ursula von der Leyen, President de la Comissió Europea

## Convidats

* Jordània Abd-Al·lah II de Jordània, convidat
* Ruanda Paul Kagame, President de Ruanda, President 2020 del New Partnership for Africa's Development (NEPAD)
* Singapur Lee Hsien Loong, Primer ministre de Singapur convidat
* Espanya Pedro Sánchez, President del Govern d'Espanya convidat permanent
* Suïssa Simonetta Sommaruga, President de la Confederació Helvètica convidat
* Emirats Àrabs Units Muhammad bin Rashid Al Maktum, Primer ministre dels Emirats Àrabs Units 2020 President del Gulf Cooperation Council
* Vietnam Nguyễn Xuân Phúc, Primer Ministre del Vietnam 2020 President de l'Associació de Nacions del Sud-est Asiàtic

## Controvèrsies

El 7 d'octubre de 2020, el Parlament europeu va publicar una resolució denunciant les violacions dels Drets humans a l'Aràbia Saudita. La resolució publicada per un membre del Parlament europeu (eurodiputats) subratllava el tractament brutal pel Regne dels emigrants etíops, que han estat abandonats pels houthis al Iemen i a continuació detinguts per les autoritats saudites. Els diputats han criticat igualment el país per haver mantingut les dones i altres defensors dels drets humans detingudes i han exhortat els membres de la Unió Europea a suspendre la seva representació diplomàtica i institucional a la cimera de la G20 a Riad.

## Referències

* ↑ https://ici.radio-canada.ca/nouvelle/1265068/arabie-saoudite-priso-ben-salmane
* ↑ «JOINT MOTION FOR A RESOLUTION» (en anglès). European Union.
# Burning

Burning és un grup de rock madrileny creat el 1974 per José Casas (Pepe Risi), guitarra, Antonio Martín (Toño), veu, Johnny Cifuentes, teclats, i Enrique Pérez, baix, que abandonà el grup a finals dels 70.
Eixe mateix any, el 74, publicaren el seu primer single I'm burning. El 1975 participaren en el disc editat per Mariscal Romero, Viva el rollo, però assoliren la fama en compondre, el 1978, la cançó ¿Qué hace una chica como tú en un sitio como éste? que serví com a banda sonora de la pel·lícula de Fernando Colomo i eixir en ella com a actors.
Eixe mateix any havien gravat el seu primer Lp Madrid. A aquest li seguí El fin de la década (1979), Bulevar (1980), que incloïa cançons de la banda sonora de Navajeros, i Atrapados en el amor (1982). Poc després abandonà el grup un dels seus líders, Toño, que morí el 1991. Pepe Risi i Johnny Cifuentes seguiren endavant amb el projecte editant: Noches de rock'n'roll (1984), Hazme gritar (1985), Cuchillo (1987), Regalos para mama (1989), En directo(1991) i No mires atrás (1993).
El 1997 va morir de pneumònia Pepe Risi i es va editar el disc pòstum Sin miedo a perder(1998) i el disc homenatge en directe Una noche sin ti(1998). Ja sense Risi, Johnny, acompanyat de músics veterans en el grup, ha editat: Altura (2002) i Dulces dieciséis (2006), disc aquest acústic i de repàs als èxits del grup.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del grup Arxivat 2010-09-14 a Wayback Machine. (castellà)
* Pàgina no oficial (castellà)
Viccionari
# Chrysaora quinquecirrha

Chrysaora quinquecirrha és una espècie de medusa de la classe dels escifozous pròpia d'estuaris atlàntics. Té forma de campana simètrica semitransparent a ratlles i taques vermelles, ataronjades o marrons. Les que no tenen ratlles tenen una umbel·la blanca o opaca. El seu verí és letal per a petites preses, però no per als éssers humans excepte en el cas de reacció al·lèrgica. Manquen de sistemes respiratori i excretor i posseeixen uns tentacles per atrapar l'aliment i dirigir-lo a una boca localitzada en el centre que obre a una cavitat gastrovascular.
# Burhan Sönmez

Burhan Sönmez (Ankara, 1965) és un escriptor, professor universitari de teoria literària i novel·la, i advocat turc. És especialista en drets humans, on va fundar l'organització d'activisme social i cultural TAKSAV, i va formar part de l'associació per als drets humans IHD. El 1996 un assalt policial durant una manifestació pacífica el va deixar greument ferit i es va haver d'exiliar a Londres, on va rebre tractament gràcies a l'ONG Freedom from Torture.
Com a escriptor, les seves obres, que arrelen en els contes i les llegendes orals, es poden llegir en una trentena de llengües. Ha publicat Kuzey i Masumlar, amb la qual va obtenir els premis Sedat Simavi i Izmir Saint Joseph, i Istanbul Istanbul, la seva primera obra traduïda al català. És membre fundador del Writers Circle PEN International. Ha rebut el premi Disturbing the Peace, atorgat per la Vaclav Havel Library Foundation, un reconeixement als escriptors perseguits per haver desafiat règims totalitaris.
El gener de 2021, fou una de les 50 personalitats que signar el manifest «Dialogue for Catalonia», promogut per Òmnium Cultural i publicat a The Washington Post i The Guardian, a favor de l'amnistia dels presos polítics catalans i del dret d'autodeterminació en el context del procés independentista català. Els signants lamentaren la judicialització del conflicte polític català i conclogueren que aquesta via, lluny de resoldre'l, l'agreuja: «ha comportat una repressió creixent i cap solució». Alhora, feren una crida al «diàleg sense condicions» de les parts «que permeti a la ciutadania de Catalunya decidir el seu futur polític» i exigiren la fi de la repressió i l'amnistia per als represaliats.

## Novel·les

* Kuzey (Miazănoapte) (2009)
* Masumlar (Păcate și inocenți) (2011)
* Istanbul Istanbul (2015) (traduïda al català per Edicions del Periscopi, 2018)
* Laberint (2018) (traduïda al català per Edicions del Periscopi, 2022)

## Referències

* ↑ Interview with Burhan Sonmez in Rome - by Diego Zandel
* ↑ Kuzey at Sabit Fikir
* ↑ «Yoko Ono, Dilma Rousseff i 5 Nobels, en un manifest d'Òmnium per l'amnistia dels presos». 324cat, 04-01-2021. [Consulta: 4 gener 2021].
# Aleksander Šeliga

Aleksander Šeliga(1 de febrer de 1980 a Celje) és un futbolista eslovè que juga com a porter al club neerlandès Sparta Rotterdam i la selecció de futbol d'Eslovènia.

## Trajectòria
### Inicis

Šeliga va jugar la major part de la seva carrera per al club de la seva ciutat natal, NK Celje. Amb aquest club també va participar en la Copa de la UEFA. El 2005 es va unir a la Slavia de Praga, però després d'un període amb més pena que glòria amb el club txec, va tornar al NK Celje.

### Sparta Rotterdam

L'estiu de 2009, Šeliga va estar a dos clubs dels Països Baixos. El primer club, SC Heerenveen, necessitava desesperadament un porter, però finalment va descartar el fitxatge de Šeliga. El segon club en què va provar sort va ser l'Sparta Rotterdam. El club també necessitava un porter, després que Cássio Ramos va tornar al PSV Eindhoven després d'una cessió. Després d'una breu període de prova, Šeliga va signar un contracte per dos anys. En la seva primera temporada amb l'Sparta (2009-1910) l'entrenador Frans Adelaar va fer-li confiança per a ser el porter titular.

## Trajectòria internacional

A partir de 2007, Šeliga és membre de la selecció de futbol d'Eslovènia. Va debutar el 3 de març de 2010, en un partit amistós celebrat a l'estadi Ljudski vrt de Maribor contra la selecció del Qatar, en què el combinat eslovè va guanyar per 3 gols a 1. Šeliga va jugar 20 minuts en aquell partit. Habitualment és el segon porter de la selecció després del porter de l'Udinese, Samir Handanovič.

## Palmarès

* Copa eslovena: 2004–05 amb el NK Celje.

## Enllaços externs

* Perfil – iDNES
# Camastra

Camastra (sicilià Camastra) és un municipi italià, dins de la província d'Agrigent. L'any 2008 tenia 2.112 habitants. Limita amb els municipis de Licata, Naro i Palma di Montechiaro.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Giovanni Prato | Llista cívica |
# El Pujal de Cabó

El Pujal de Cabó, també anomenat el Pujal d'Organyà, és un nucli de població del municipi de Cabó, a l'Alt Urgell. El poble actualment té 24 habitants i n'havia tingut 31 el 1991. Es troba a la vall baixa del riu de Cabó a prop del límit amb Organyà. S'hi pot trobar la capella de la Mare de Déu de la Concepció. Hi ha dues festes destacables, una el 29 d'abril i la festa major el segon diumenge de setembre.

## Referències

* ↑ GGCC, Cabó: Arxivat 2021-06-24 a Wayback Machine. Senyús, el Pujal d'Organyà i el Cap de la Vall.
# Bursúquides

Els bursúquides foren una petita dinastia hereditària de Tustar i Dinawar, descendents de Bursuq, amir seljúcida.
Els fills de Bursuq, Zengi, Akburi, Ilbeki i Bursuq II, van revenjar la mort del pare (1095) el 1097 quan van participar personalment a l'execució del mustawfi xiïta de Barkyaruq, Madj al-Mulk al-Balasani, sospitós d'haver instigat la mort del seu pare. Els quatre fills foren lleials al sultà Barkyaruq i van rebre un feu (iqtà) hereditari al Khuzestan, a la regió de Tustar. El bursúquides van ajudar a Barkyaruq a reconquerir Rayy al seu germà Muhammad, i segurament per això, mort Barkyaruq i elevat al sultanat Muhammad, el bursúquida Zengi apareix encarcerat (1105); però quan es va revoltar Mangubars, els bursúquides no sols no el van seguir sinó que el van entregar a Muhammad i així es van reconciliar amb aquest; llavors es va pactar la devolució al sultà de l'iqtà de Tustar a canvi de Dinawar, encara que posteriorment els bursúquides van recuperar Tustar. Bursuq II fou nomenat governador d'Hamadan.
Bursuq II fou un dels principals participants en l'expedició contra els francs del 1111, que va fracassar per les rivalitats entre els seus caps i la manca de cooperació dels prínceps de Síria. Va rebre el comandament d'una nova expedició el 1115, i es va trobar que Ilghazi I del Diyar Bakr, Dhàhir-ad-Din Tughtikín de Damasc, i Lulu d'Alep, s'havien aliat als francs contra els seljúcides; el príncep d'Homs en canvi va donar suport a Bursuq II. Per aconseguir la dispersió de l'enemic es va retirar i després, quan va suposar que els seus enemics s'haurien dispersat, va retornar, però fou derrotat pel príncep Roger d'Antioquia a Danith a l'est de l'Orontes. Va morir el 1116 quan preparava una nova expedició, i al mateix any també va morir el seu germà Zengi. El 1118 va morir el sultà Muhammad i això va posar fi a la política d'intervenció seljúcida contra els francs.
Akburi i alguns fills de Zengi i d'Ilbeki, que ja tornaven a dominar Tustar, apareixen més tard a l'exèrcit del sultà Mahmud contra el seu oncle Sandjar. Bursuq III (fill de Bursuq II) va participar en lluites al Baix Iraq. Mort Mahmud apareixen dos germans, Tughril i Bursuq, en el partit afavorit per Sandjar i mort aquest, en el partit de Dawud (que tenia el suport del califa); però es van reconciliar a temps amb el guanyador Masud (1134-1136). El 1139 un historiador cita la mort del senyor de Tustar Hamza ibn Bursuq. És el darrer bursúquida esmentat.
# Llebre de la Patagònia

La llebre de la Patagònia (Dolichotis patagonum) és una espècie de rosegador de la família Caviidae, també conegut com a mara patagona o llebre criolla encara que no pertany a l'ordre de les llebres (lagomorfs).
És relativament gran, amb un pes mitjana és de 8 kg, amb exemplars de fins a 16 kg.

## Hàbitat

Viu a la Patagònia, regió sud de l'Argentina i Xile, especialment en estepes semiàrides i deserts d'arbusts espinosos. L'hàbitat es troba reduït en relació a l'extensió original, aproximadament en els 28°S i 50°S, amb especial reducció d'individus a la regió costanera, a causa de la relativa major urbanització.
# Aleksandr Ivànovitx Rumiàntsev

Aleksandr Ivànovitx Rumiàntsev (Kostroma Uyezd, 1680 - Moscou, 4 de març de 1749 $^{(Julià)}$) va ser un assistent de Pere el Gran i pare del mariscal de camp Piotr Rumiàntsev. Provenia de la família Rumiàntsev, que, tot i que poc coneguda i documentada al segle xvii, més tard va afirmar descendència d'un boiar destacat del segle xiv.
Alexandre es va enrolar al regiment de guàrdies de Preobrajénskoie l'any 1704. Mentre vigilava la seu de Pere el Gran, el monarca el va notar «per la seva gran alçada i la seva cara intel·ligent». Pere va fer d'Aleksandr Ivànovitx el seu servent i més tard el va recomanar a Peter Shafirov i Piotr Tolstoi. Al servei d'aquests dos cortesans, Rumiàntsev va dirigir una missió per capturar l'hetman Pavlo Polubotok i va dur a terme diversos encàrrecs diplomàtics a Constantinoble i Pèrsia.
El 1720 es va casar amb la filla i hereva del comte Andrey Matveyev, la comtessa Maria Matveyeva, que es rumorejava que havia tingut una intimitat amb el tsar. La seva dona li va sobreviure durant 40 anys i va entretenir la societat de Sant Petersburg amb les històries del seu coneixement de Lluís XIV, Madame de Maintenon i el duc de Marlborough. Quan va morir als 90 anys, Gavriïl Derjavin va escriure una oda notable glorificant les seves virtuts.
Després que la filla de Pere I, Elisabet, arribés al tron l'any 1741, Rumiàntsev va recuperar el favor, es va convertir en comte i va anar a governar Malorrussia, o Ucraïna del marge esquerre. Va ser ell qui va negociar i va signar el Tractat d'Åbo amb Suècia. La seva experiència diplomàtica semblava obrir la perspectiva de que Rumiàntsev succeís a Aleksey Bestuzhev com a canceller, però aquest nomenament no es va produir mai. Va morir a Ucraïna el 4 de març de 1749, deixant un fill, Pere "del Danubi", i una filla, Daria, casada amb el comte austríac Wallenstein.

## Fonts

* Aquest article incorpora text d'una publicació que ara és de domini públic: Brockhaus and Efron Encyclopaedic Dictionary (en rus). 1906