OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kotra Pitha

Kotra Pitha (Kotda Phita) fou un petit estat tributari protegit de l'agència de Kathiawar, al prant de Gohelwar, a la presidència de Bombai, format per la capital (Kotra Pithi) situat a l'est de Gondal, al sud-est de Rajkot i al nord d'Amreli a 21° 57′ N, 71° 12′ E﻿ / ﻿21.95°N,71.2°E﻿ / 21.95; 71.2 avui amb menys de dos mil habitants, i a més 12 pobles i els tributaris eren cinc. La superfície era de 65 km² i la població de 7.186 habitants el 1881. Els ingressos s'estimaven en 6000 lliures i el trubut de 485 lliures es pagava al govern britànic i altres 72 lliures al nawab de Junagarh.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Mallerenga negra ventreblanca

La mallerenga negra ventreblanca (Melaniparus albiventris) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Pàrids endèmica de les muntanyes de l'Àfrica tropical. Anteriorment era una de les moltes espècies inclosa en el gènere Parus, però es va traslladar a Melaniparus després que una anàlisi filogenètica molecular publicada el 2013 demostrés que els membres del nou gènere formaven un clade diferent.

## Distribució i hàbitat

Es troba a les muntanyes de la regió dels Grans Llacs d'Àfrica i l'oest d'Àfrica central, distribuït pel Camerun, Nigèria, Kenya, Tanzània i Uganda.
L'hàbitat natural són els boscos humits tropicals de muntanya.

## Referències

* ↑ «Mallerenga negra ventreblanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/03/2023(català)
* ↑ Johansson, Ulf S.; Ekman, Jan; Bowie, Rauri C.K.; Halvarsson, Peter; Ohlson, Jan I. «A complete multilocus species phylogeny of the tits and chickadees (Aves: Paridae)» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 69, 3, 12-2013, pàg. 852–860. DOI: 10.1016/j.ympev.2013.06.019.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Waxwings and allies, tits, penduline tits – IOC World Bird List» (en anglès). World Bird List Version 6.1. International Ornithologists' Union. [Consulta: 19 febrer 2023].
# Biatló als Jocs Olímpics d'hivern de 2010

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 celebrats a la ciutat de Vancouver (Canadà) es disputaren deu proves de biatló, cinc en categoria masculina i cinc més en categoria femenina.
Les proves es realitzaren entre els dies 13 i 26 de febrer de 2010 a les instal·lacions del Whistler Olympic Park.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 205 biatletes, entre ells 106 homes i 99 dones, de 37 comitès nacionals diferents.
| Alemanya (11) Austràlia (1) Àustria (4) Belarús (9) Bòsnia i Hercegovina (1) Bòsnia i Hercegovina (2) Bulgària (6) Canadà (8) Corea del Sud (2) Croàcia (2) | Dinamarca (1) Eslovàquia (9) Eslovènia (8) Espanya (1) Estats Units (9) Estònia (9) Finlàndia (4) França (8) Grècia (2) Hongria (1) | Itàlia (10)  Japó (2) Kazakhstan (9) Letònia (9) Lituània (1) Moldàvia (2) Noruega (11) Nova Zelanda (1) Polònia (6) Regne Unit (1) | Txèquia (10) Romania (5) Rússia (11) Sèrbia (1) Suècia (10)  Suïssa (5) Ucraïna (9) R.P. de la Xina (5) |

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 10 km. esprint Detalls | Vincent Jay | Emil Hegle Svendsen | Jakov Fak |
| 12,5 km. persecució Detalls | Björn Ferry | Christoph Sumann | Vincent Jay |
| 15 km. amb sortida massiva Detalls | Evgeny Ustyugov | Martin Fourcade | Pavol Hurajt |
| 20 km. Detalls | Emil Hegle Svendsen | Ole Einar Bjørndalen | No es cocedí |
| 20 km. Detalls | Emil Hegle Svendsen | Sergey Novikov | No es cocedí |
| Equips Detalls | NoruegaHalvard Hanevold Tarjei Bø Emil Hegle Svendsen Ole Einar Bjørndalen | ÀustriaSimon Eder Daniel Mesotitsch Dominik Landertinger Christoph Sumann | RússiaIvan Tcherezov Anton Shipulin Maxim Tchoudov Evgeny Ustyugov |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 7,5 km. esprint Detalls | Anastasiya Kuzmina | Magdalena Neuner | Marie Dorin |
| 10 km. persecució Detalls | Magdalena Neuner | Anastasiya Kuzmina | Marie-Laure Brunet |
| 12,5 km. amb sortida massiva Detalls | Magdalena Neuner | Olga Zaitseva | Simone Hauswald |
| 15 km. Detalls | Tora Berger | Elena Khrustaleva | Darya Domracheva |
| Equips Detalls | RússiaSvetlana Sleptsova Anna Bogaliy-Titovets Olga Medvedtseva Olga Zaitseva | FrançaMarie-Laure Brunet Sylvie Becaert Marie Dorin Sandrine Bailly | AlemanyaKati Wilhelm Simone Hauswald Martina Beck Andrea Henkel |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Noruega | 3 | 2 | 0 | 5 |
| 2 | Alemanya | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 3 | Rússia | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 4 | França | 1 | 2 | 3 | 6 |
| 5 | Eslovàquia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 6 | Suècia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 | Àustria | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 8 | Belarús | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 9 | Kazakhstan | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10 | Croàcia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 10 | 11 | 9 | 30 |
# Perodicticins

Els perodicticins (Perodicticinae) són una subfamília de lorísids que inclou 3 gèneres i 4 espècies de primats africans. Tenen una cua i un dit índex vestigials, i el seu musell és puntegut, i les orelles i els ulls són grossos. El seu pelatge és dens, marró i llanós.

## Classificació taxonòmica

* Família Lorisidae
** Subfamília Perodicticinae
*** Gènere Arctocebus
**** Anguatib daurat (Arctocebus aureus)
**** Anguatib daurat de Calabar (Arctocebus calabarensis)
*** Gènere Perodicticus
**** Poto (Perodicticus potto)
*** Gènere Pseudopotto
**** Fals poto (Pseudopotto martini)
# L'Enzinet

L'Enzinet és una serra situada entre els municipis de Guardiola de Berguedà i de Sant Julià de Cerdanyola a la comarca del Berguedà, amb una elevació màxima de 1.283 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Prínia gorjanegra

La prínia gorjanegra(Prinia atrogularis) és una espècie d'ocell passeriforme del gènere prinia que pertany a la família Cisticolidae pròpia del subcontinent indi.
Anteriorment es considerava coespecífica de la prínia muntanyenca (P. superciliaris).

## Distribució

Es troba al Nepal, Bangladèsh, Bhutan, i l'est de l'Índia (Arunachal Pradesh).

## Referències

* ↑ «Prínia gorjanegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 23/12/2022(català)
* ↑ Kirwan, Guy M.; del Hoyo, Josep; Collar, Nigel; Boesman, Peter F. D.; Madge, Steve «Black-throated Prinia (Prinia atrogularis), version 2.1» (en anglès). Birds of the World, 2022. DOI: 10.2173/bow.hilpri1.02.1.
* ↑ «Prinia [atrogularis or khasiana (Black-throated or Rufous-crowned Prinia) - Avibase]». [Consulta: 24 desembre 2022].
# Puig d'en Moner

El Puig d'en Moner és una muntanya de 155 metres que es troba al municipi de Llagostera, a la comarca del Gironès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Kurupam

Kurupam (telugu - కురుపాం) és un poble i un mandal de l'actual districte de Vizianagaram, Andhra Pradesh, Índia.

## Història

Kurupam fou un estat tributari protegit del tipus zamindari, al districte de Visakhapatnam, a la presidència de Madràs, amb una superfície de 2.072 km², 274 pobles, i uns ingressos de 250.000 rupies. Fou fundat vers 1450. Al segle XVIII Pedda Sanyasi Raju va rebre el títol hereditari de Vyricharla del rajà de Jeypore. El va succeir el seu fill Sivarama Raju que va perdre l'estat el 1755; el seu fill Chinna Sanyasi el tornava a posseir i poc abans de morir el 1802, com que no tenia fills, va adoptar al fill d'un cosí, Sitharama Raju que va governar del 1902 a la seva mort el 1830. La seva vídua Sri Rani Subhadramma Garu va agafar la regència (1830-1841) i va adoptar com a fill a un net, Suryanarayana Raju Bahadur Garu, nascut el 1838 i declarat major d'edat el 1857; va comprar el zamindari de Chemudu; va morir el gener de 1891 i el va succeir el seu fill Sri Raja Vyricharla Virbhadra Raju Bahadur Garu (nascut el 6 de setembre de 1877) que va morir en data desconeguda sent succeït pel seu fill Sri Raja Vyricharla Narasimha Suryanarayana Raju Bahadur Garu, mort el 1926 deixant un fill molt jove, Sri Raja Vyricharla Durga Prasad Deo Raju Bahadur Garu; el consell de Corts (Court of Wards) va agafar l'administració de l'estat fins a la majoria del príncep el 1940. Va governar fins a l'abolició dels zamindaris el 1953.

## Referències

* ↑ Genealogia
# Fibrat (fàrmac)

En farmacologia, els fibrats són una classe d'àcids carboxílics i èsters, amfipàtics. Són derivats de l'àcid fíbric (àcid fenoxiisobutíric). S'utilitzen per a una sèrie de trastorns metabòlics, principalment hipercolesterolèmia (colesterol alt) i, per tant, són hipolipemiants.

## Usos mèdics

Els fibrats milloren la dislipèmia caracteritzada per alts nivells de triglicèrids i/o baixos nivells de colesterol HDL (cHDL) i concentracions elevades de petites partícules denses de colesterol LHDL (cLDL), amb o sense nivells elevats de cLDL. Els fibrats es poden comparar amb les estatines, que redueixen el cLDL i només tenen efectes limitats sobre altres paràmetres lipídics. Els assaigs clínics han demostrat que la combinació d'estatines i fibrats produeix una reducció significativament més gran dels nivells de cLDL i triglicèrids i un augment més gran del cHDL en comparació amb la monoteràpia amb qualsevol dels dos fàrmacs. Els fibrats s'utilitzen en la teràpia complementària en moltes formes d'hipercolesterolèmia, però la combinació d'alguns fibrats (per exemple, gemfibrozil) amb estatines està contraindicada a causa de l'augment del risc de rabdomiòlisi.
L'ús de fibrats també pot ser emprat en el tractament de problemes cardíacs. A més de millorar els perfils lipídics, s'ha associat a una disminució de casos d'infart de miocardi no mortals en pacients amb malalties cardiovasculars.

## Exemples

Comercialitzats a Espanya:
* Gemfibrozil: EFG, Lopid, Trialmin
* Fenofibrat: EFG, Secalip
* Bezafibrat: Eulitop

## Referències

* ↑ Barter, PJ; Rye, KA «Cardioprotective properties of fibrates: which fibrate, which patients, what mechanism?». Circulation, 113, 12, 2006, pàg. 1553-5. PMID: 16567579 [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Grundy, Scott M.; Vega, Gloria L.; Yuan, Zhong; Battisti, Wendy P.; Brady, William E.; Palmisano, Joanne «Effectiveness and tolerability of simvastatin plus fenofibrate for combined hyperlipidemia (The SAFARI trial)». The American Journal of Cardiology, 95, 4, 2005, pàg. 462–468. DOI: 10.1016/j.amjcard.2004.10.012. PMID: 15695129.
* ↑ Steiner, G «Atherosclerosis in type 2 diabetes: a role for fibrate therapy?». Diabetes & Vascular Disease Research, 4, 4, 12-2007, pàg. 368–74. DOI: 10.3132/dvdr.2007.067. PMID: 18158710.
* ↑ Abourbih S, Filion KB, Joseph L, Schiffrin EL, Rinfret S, Poirier P et al. «Effect of fibrates on lipid profiles and cardiovascular outcomes: a systematic review.». Am J Med, 122, 10, 2009. DOI: 10.1016/j.amjmed.2009.03.030. PMID: 19698935 [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2022.
# Sant Antolí d'Aitona

Sant Antolí d'Aitona és una església parroquial del municipi d'Aitona (Segrià) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de tres naus de la mateixa alçada, encara que més estretes les laterals. Al creuer s'alça una cúpula semiesfèrica nervada que, exteriorment, es tradueix en un cimbori poligonal. La nau central és capçada per un absis pentagonal. La façana, d'estil barroc, està flanquejada per dues torres quadrangulars, una d'elles inacabada. La portalada, d'arc de mig punt, està emmarcada per una rica decoració amb columnes, volutes i imatges; per sobre hi ha un rosetó i una motllura decorativa que va d'un costat a l'altre de la façana. La façana acaba en una forma triangular amb una creu al vèrtex.

## Història

L'església de Sant Antolí va ser construïda al segle xviii i es va fer servir la pedra del castell d'Aitona. Al Juliol de 1936, l'església va ser assalta diverses vegades i es van destruir els altars, els confessionaris, les voltes,... Durant aquesta època, l'edifici es va fer servir com a magatzem i com a taller de cotxes i camions.

## Referències

* 1 2 3 «Església parroquial de Sant Antolí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 març 2013].

## Enllaços externs

* «Església de Sant Antolí». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià. Arxivat de l'original el 2011-09-05. [Consulta: 20 març 2013].
# Bibiana

Bibiana (occità Bibiana) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 2.854 habitants. Està situat a la Vall Pellice, una de les Valls Occitanes. Limita amb els municipis de Bagnolo Piemonte (Cuneo), Bricherasio, Campilhon e Fenil, Cavour, Luserna San Giovanni i Lusernetta.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Elda Bricco | Llista cívica |
# Henofidis

Els henofidis (Henophidia) és una superfamília del subordre Serpentes (serps) que conté boes, pitons i altres serps. Les serps que pertanyen a aquesta superfamília es consideren més primitives que les de les altres superfamílies, Typhlopoidea i Xenophidia.

## Famílies

* Aniliidae
* Anomochilidae
* Boidae
* Bolyeriidae
* Cylindrophiidae
* Loxocemidae
* Pythonidae
* Tropidophiidae
* Uropeltidae
* Xenopeltidae
# Puigcal

El Puigcal és una muntanya de 1.232 metres que es troba entre els municipis de Guardiola de Berguedà i de La Pobla de Lillet, a la comarca catalana del Berguedà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Alts de Mas Serè

Els Alts de Mas Serè és una serra situada al municipi de la Bisbal del Penedès a la comarca del Baix Penedès, amb una elevació màxima de 404 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pietro Germi

Pietro Germi, (Gènova, Ligúria, Itàlia, 14 de setembre de 1914 - Roma, Laci, 5 de desembre de 1974) va ser un director de cinema, guionista, actor i productor italià.

## Biografia

Va començar la seva carrera d'actor el 1939 amb la pel·lícula Retroscenaen la qual va treballar també com a guionista. En el Centre experimental de Cinematografia va seguir un curs de direcció sota la tutela d'Alessandro Blasetti. El gran èxit internacional li va arribar en la dècada dels seixanta amb la pel·lícula Divorci a la italiana amb la que va obtenir nombrosos premis internacionals.

## Filmografia
### Director

* 1946: Il Testimone
* 1947: Gioventù perduta
* 1949: In nome della legge
* 1950: Il Cammino della speranza
* 1951: Il Brigante di Tacca del Lupo
* 1951: La Città si difende
* 1952: La presidentessa
* 1953: Guerra 1915-18, esquetx d'Amori di mezzo secolo
* 1953: Gelosia
* 1956: Il Ferroviere
* 1958: L'uomo di paglia
* 1959: Un maledetto imbroglio
* 1961: Divorci a la italiana (Divorzio all'italiana)
* 1964: Sedotta e abbandonata
* 1966: Signore e signori
* 1966: L'Immorale
* 1968: Serafino
* 1970: Le Castagne sono buone
* 1972: Alfredo, Alfredo

### Guionista

* 1949: In nome della legge
* 1950: Il Cammino della speranza
* 1951: Il Brigante di Tacca del Lupo
* 1951: La Città si difende
* 1956: Il Ferroviere
* 1959: Un maledetto imbroglio
* 1961: Divorci a la italiana (Divorzio all'italiana)
* 1966: Signore e signori
* 1972: Alfredo, Alfredo
* 1975: Amici miei

### Actor

* 1956: Il Ferroviere: Andrea Marcocci
* 1958: L'uomo di paglia Andrea
* 1959: Un maledetto imbroglio de Pietro Germi
* 1960: Il Rossetto: Comissari Fioresi
* 1961: La viaccia, de Mauro Bolognini: Stefano

### Productor

* 1966: Signore e signori

## Premis i nominacions
### Premis

* 1963: Oscar al millor guió original per Divorci a la italiana
* 1966: Palma d'Or per Signore e signori (ex æquo amb Un homme et une femme de Claude Lelouch)

### Nominacions

* 1951: Gran Premi (Festival de Canes) per Il cammino della speranza
* 1951: Lleó d'Or per La città si difende
* 1952: Lleó d'Or per Il brigante di Tacca del Lupo
* 1956: Palma d'Or per Il ferroviere
* 1958: Palma d'Or per L'uomo di paglia
* 1962: Palma d'Or per Divorci a la italiana
* 1963: Oscar al millor director per Divorci a la italiana
* 1964: Palma d'Or per Sedotta e abbandonata
* 1967: Palma d'Or per L'immorale

## Referències

* ↑ «biografia de Pietro Germi». The New York Times.
* ↑ «filmografia de Pietro Germi». The New York Times.
* ↑ «Pietro Germi, premis». The New York Times.
# Sant Pere d'Alcanó

Sant Pere d'Alcanó és una església parroquial del municipi d'Alcanó (Segrià) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Aquesta església segueix les característiques de les esglésies del segle XVIII; hi té baixos relleus a les petxines de la cúpula i als arcs laterals de la nau central, amb motius florals, geomètrics i figures de Papes i àngels.
El portal d'entrada és prou original, amb dues columnes sobre basament i capitells que sostenen un entaulament motllurat i retranquejat. A més a més, es pot veure una columna al bell mig de l'entaulament on es recolza una representació escultòrica del Sant Jordi i el drac, entre volutes i sota un guardapols. A sobre d'aquest conjunt decoratiu s'obre una finestra rectangular.
L'església té tres naus, les laterals més baixes i estretes, amb la part corresponent al creuer ben diferenciada. La volta és d'obra, amb arc i contraforts a l'exterior, i l'absis és de planta octogonal. Actualment s'ha tret el guix a la zona baixa de les parets, restant la pedra vista. Al seu costat dret s'alça una torre campanar de secció octogonal, amb obertures d'arc de mig punt per les campanes, i es presenta coronada per una balustrada de pedra. La façana principal apareix rematada per una motllura i tres pinacles rectangulars.

## Referències

* 1 2 3 «Església parroquial de Sant Pere». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 març 2013].
# Biblioteca Angelica

La Biblioteca Angelina és una biblioteca pública ubicada a Roma, Itàlia, concretament a la Piazza Sant'Agostino, al costat de l'església de Sant'Agostino, no molt allunyat de Piazza Navona.
La biblioteca conserva uns 180.000 volums de manuscrits (entre ells el Codex Angelicus) i uns 1.100 incunables, que anteriorment van pertànyer als Augustinians. Estos treballs són importants per al coneixement de la Reforma Protestant i la Contra-Reforma.

## Història

La biblioteca es va fundar el 1604 per Angelo Roca (1546-1620), i va pertànyer al monestir Augustinià. Va ser la primera biblioteca italiana oberta per al servei públic (el 1609).
Des de 1940, la biblioteca acull els arxius de l'Acadèmia d'Arcàdia. Des de 1975, la llibreria ha estat sota la supervisió del Ministeri de Cultura.

## Enllaços externs

* Direttori della Biblioteca Angelica di Roma
* Biblioteca Angelica - Lloc web oficial
# Lumbricus terrestris

Lumbricus terrestris és un gran cuc de terra natiu d'Europa, però actualment àmpliament distribuït a tot el món per la introducció que n'han fet els humans. En alguns llocs on ha estat introduït es considera una espècie invasora i nociva perquè fa la competència als cucs terrestres natius.
A gran part d'Europa aquesta és l'espècie de cuc de terra més comuna. Típicament arriba a fer de 20 a 25 cm de llargada. Té l'inusual hàbit de copular a la superfície del sòl de nit cosa que el fa molt més visible que altres cucs de terra. A més amb freqüència se'l veu a la superfície del sòl. És el tipus de cuc que s'estudia en les classes de biologia de tot el món, fins i tot en aquells llocs on aquesta espècie no existeix pas.

## Biologia

Lumbricus terrestris és un cuc anècic és a dir, forma canals profunds temporals subterranis i va cap a la superfície per alimentar-se. Normalment menja vegetals però també es pot alimentar d'insectes morts i d'excrements. En captivitat viu fins a 6 anys i se suposa que en llibertat viu de 4 a 8 anys.

## Enllaços externs

* Types of Earthworms - New Zealand Arxivat 2007-05-24 a Wayback Machine.
* Earthworm Research Group (at the University of Central Lancashire):Frequently Asked Questions Arxivat 2009-03-13 a Wayback Machine.
* NNZ-Nightcrawler
* The microfungal community of Lumbricus terrestris middens in a Linden (Tilia cordata) forest (PDF) Arxivat 2019-02-02 a Wayback Machine.
* Exotic Earthworms in Minnesota Hardwood Forests (PDF) Arxivat 2004-03-06 a Wayback Machine.
# Roca Gran (Guardiola de Berguedà)

La Roca Gran és una muntanya de 1.961 metres que es troba a l'enclavament de Gréixer, dins del municipi de Guardiola de Berguedà, a la comarca catalana del Berguedà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Prínia gorjablanca

La prínia gorjablanca o prínia golablanca (Schistolais leucopogon) és una espècie d'ocell passeriforme del gènere Schistolais que pertany a la família Cisticolidae originària de l'Àfrica central.

## Taxonomia

Va ser descrita científicament l'any 1875 per l'ornitòleg alemany Jean Cabanis, amb el nom binomial Drymoeca leucopogon. Més tard va ser transferida al gènere Schistolais.
El nom específic, leucopogon, és la combinació dels termes grecs leukos (blanc) i pōgōn (barba).

## Distribució i hàbitat

Es troba a l'Àfrica central i a la regió dels Grans Llacs d'Àfrica.
L'hàbitat natural són els boscos tropicals i les zones de matolls.

## Referències

* ↑ «Prínia gorjablanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 01/01/2023(català)
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List» (en anglès americà). [Consulta: 31 desembre 2022].
* ↑ Deutsche Ornithologen-Gesellschaft; Ornithologen-Gesellschaft, Deutsche; Gesellschaft, Deutsche Ornithologische; Gesellschaft, Allgemeine Deutsche Ornithologische. Journal für Ornithologie. 23. Berlín: Friedländer, 1875.
* ↑ Cottrell, G. William; Greenway, James C.; Mayr, Ernst; Paynter, Raymond A.; Peters, James Lee Check-list of birds of the world. 11. Cambridge: Harvard University Press, 1986.
* ↑ Jobling, James A. The Helm dictionary of scientific bird names. London : Christopher Helm, 2010. ISBN 978-1-4081-3326-2.
# Roca de Vidal

La Roca de Vidal és una muntanya de 406 metres que es troba al municipi del Montmell, a la comarca del Baix Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Kyone

Kyone, Kyon o Kiong és un estat dels estats Shan, a la regió del Myelat, dins l'estat Shan de Myanmar. La capital i residència del Ngwegunhmu és Kyone (292 habitants el 1901) al sud-oest de Pwela i a l'oest de Taunggyi, al centre de l'estat. Només té una superfície de 21 km². Limita al nord amb Kyawkku i Poila, a l'est i oest amb Poila, i al sud amb Hsamonghkam. És un territori sec. La població el 1901 era de 2.340 persones en 20 pobles, principalment taungthus, taungyos danus i shans.
Era un principat independent tributari del rei de Birmània amb un cap que portava el títol de Ngwegunhmu. El 1886 el cap va prendre part en la confederació contra els britànics, però després de la victòria britànica va fer ràpida submissió i li fou reconeguda la possessió del territori. Els ingressos eren 250 lliures i el tribut als britànics de 135 lliures. El darrer senyor que va governar va abdicar el 1959 i després fou una de la Repúbliques de la unió d'Estats Shan que constituïren l'Estat Shan, amb vocació d'independència, però part de Myanmar.

## Referències

* ↑ «WHKMLA : History of the Shan States». [Consulta: 12 agost 2018].