# Partit Socialista del País Valencià (històric)

El Partit Socialista del País Valencià va ser un partit polític valencià d'ideologia valencianista i socialista. Va ser fundat el 1974 i va desaparèixer en 1978, quan es va fusionar amb el PSOE per a formar el PSPV-PSOE.
El partit va ser legalitzat el 9 d'abril de 1977, juntament amb altres partits com el Partit Comunista d'Espanya.

## Ideologia

El PSPV va nàixer amb la intenció d'abastir un partit socialista d'àmbit valencià que abastira un ventall sociològic i una projecció que anara més enllà del món universitari, àmbit d'actuació del precedent immediat de la formació, el Partit Socialista Valencià, d'on provenien part dels seus fundadors.
A la declaració programàtica del partit el PSPV afirmava la singularitat del País Valencià com a poble, reconeixent el seu tronc històric i integració a l'àrea cultural dels Països Catalans, i reclamava un Estat Valencià confederat a l'Estat espanyol. També tenia intenció de treballar de manera coordinada amb la resta de partits socialistes de l'estat, tenint relacions preferencials amb el Partit Socialista de Catalunya-Congrés.

## Membres

El partit fou fundat amb les sigles PSPV el 1974 per militants procedents dels Grups d'Acció i Reflexió Socialista (GARS), com Vicent Ventura i Beltran, als que se'ls van unir des de l'Assemblea d'Almàssera de 1976 Convergència Socialista del País Valencià, la qual va aportar-li militants de gran vàlua (com Ricard Pérez Casado i Alfons Cucó). Es considera que els pares fundadors del PSPV van ser Vicent Ventura, Màrius Garcia Bonafé i J. J. Pérez Benlloch, que es proposaren reagrupar a la gent que havia estat a l'antic Partit Socialista Valencià dels anys 60. Gent com Vicent Soler, Joan Romero o els germans Vicent i Joan Garcés s'hi incorporarien poc després i de manera directa.

## Història

Els orígens del PSPV daten de 1973, quan diversos grups de l'esquerra valenciana intenten crear un partit semblant al Partit Socialista Valencià dels anys 1960, però de caràcter transversal i no reduït al món universitari. Als primers contactes hi participaren membres del GARS, com Vicent Ventura, i gent provinent de Lo Rat Penat (Rafa Arnal) i del grup del Micalet (com Enric Tàrrega i Emili Mira).
Seria entre la darreria de 1973 i estiu de 1974 quan el partit comence a prendre forma, considerant-se que la primera aparició pública del projecte es va realitzar a la Universitat Catalana d'Estiu a Prada del Conflent, fora de l'Estat espanyol per motius de clandestinitat. A partir d'aquell moment es va començar a distribuir la Declaració Programàtica del Partit Socialista del País Valencià, i es fixà la data simbòlica de fundació del partit en el 9 d'octubre de 1974. El primer nucli local del partit fou el de Tavernes Blanques, i la primera comarca organiztada la de l'Horta Nord.
En juny de 1974 participà en la Conferència Socialista Ibèrica de París, on l'històric PSOE, vinculat a la Segona Internacional, va mantenir contactes amb els diferents partits socialistes de l'estat, que llavors tenien més presència a l'interior que no les històriques sigles. De fet, diferents socialistes espanyols (com Enrique Múgica o Alfonso Guerra) van intentar que Vicent Ventura es fera càrrec del PSOE a terres valencianes, cosa que Ventura va rebutjar en defensar un socialisme de base i obediència valenciana. També participaren en una segona reunió a Bonn, en setembre de 1974, i on a diferència de la Convergència Socialista de Catalunya, el PSPV no va mostrar cap predisposició a integrar-se al PSOE.
En 1975 el PSPV aconsegueix un fort creixement en militància i organització, creant l'aparell de premsa a partir del nucli de l'Horta Nord, i publicarien el primer número del periòdic el poble valencià en gener d'aquell any.
També en 1975 el PSOE abandona la Conferència Socialista Ibèrica, alhora que inicia una estratègia de visualitzar-se com l'únic referent de la Internacional Socialista a l'estat, i d'allunyament dels partits separatistes de la CSI, amb l'objectiu a mitjà termini d'absorbir-los. Aquell mateix any es crea la plataforma Socialistes Valencians Independents, grup heterodox on destaca, entre d'altres, el català Ernest Lluch. Lluch militaria a la Convergència Socialista del País Valencià (que s'integraria al PSPV en 1976) i també a la Convergència Socialista de Catalunya a partir del moment en què es va permetre la doble militància entre partits germans, ja que les relacions entre els partits socialistes valencià i català eren fluides. També serien fluides les relacions amb el Moviment Socialista de Menorca i el Partit Socialista de les Illes arran de les reunions de la Conferència Socialista Ibèrica. Les relacions entre els partits socialistes dels territoris de parla catalana portarien a la creació d'una Coordinadora Socialista dels Països Catalans el 29 de febrer de 1976, amb la Convergència Socialista del País Valencià com a representant valencià.
En 1976, el grup provinent dels Socialistes Valencians Independents es divideix en dos corrents amb estratègies divergents: un amb un missatge frontpopulista i d'esquerra clàssica, representat pels germans Joan i Vicent Garcés, i el grup proper a les tesis del PSC de convergència amb el PSOE, liderat per Ernest Lluch, i on participa l'històric Alfons Cucó, si bé aleshores la possible confluència no es manifestava obertament. El tercer sector, representat per Vicent Ventura, era partidari de no entrar a cap bloc comú amb el PSOE. Finalment, Vicent Ventura i Pérez Benlloch abandonaren el partit a finals de 1976.
El PSPV va celebrar el seu Congrés Constituent del 2 de febrer al 3 d'abril de 1977, poc després de la convocatòria d'eleccions per al 15 de juny de 1977, i on es van defensar dos alternatives diferents. El corrent representat per Ernest Lluch proposava un pacte anomenat Bloc Autonòmic i Valencià d'esquerres, amb altres forces valencianistes i el de Joan Garcés un pacte estatal amb la FSP i el Partit Socialista Popular, per a bastir un referent estatal alternatiu al PSOE, acostant-se a la Conferència Socialista del Mediterrani.
El trencament del partit es fa efectiu el 28 d'abril de 1977. A les eleccions van presentar-se dos llistes: el sector de Joan Garcés es presentà a la candidatura Unitat Socialista, una coalició del FPS-PSP, que obtingué un diputat a València i un senador a Alacant. El sector autonomista, que després d'una sèrie de dificultats va poder utilitzar les sigles PSPV, va realitzar una plataforma electoral (el Bloc) amb el Partit Carlí Valencià i Moviment Comunista del País Valencià. Este sector, vinculat a Ernest Lluch, no va obtenir representació, si bé Lluch, per a exemplificar la política d'aliances del PSPV, va ser elegit diputat a Girona a les llistes del Partit dels Socialistes de Catalunya, que sí que anava coalitzat amb el PSOE.
Els febles resultats electorals (USPV va obtenir el 4,6% dels vots, un diputat i un senador, mentre que el Bloc només l'1,6%) va provocar que ambdós sectors del partit acabaren fusionant-se amb la secció valenciana del PSOE en abril de 1978, qui a canvi acceptaria part del programa establit en el Manifest i integraria bona part dels seus dirigents en la direcció del partit, com Ernest Lluch. Tot i que al III congrés del PSPV d'abril de 1978 s'aprovara la integració al PSOE per un 89% de vots, la majoria de la militància del PSPV no s'integraria finalment al PSPV-PSOE. Entre els militants que no donaren suport al procés de fusió hi trobem a Vicent Ventura i Enric Tàrrega, que ja havien abandonat el partit.

## Referències

* 1 2 3 4 Vicent Ventura a l'Addenda del llibre De Impura Natione, de Damià Mollà I Eduard Mira, València, 1986. ISBN 84-7502-178-6
* 1 2 Vicent Ventura. Converses amb un ciutadà. Adolt Beltran. Tàndem edicions 1993. p. 43.
* ↑ «Arxiu de la democràcia. Universitat d'Alacant.». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 2 gener 2015].
* ↑ Arnal 2005, p. 160
* 1 2 3 Arnal 2005, p. 140
* 1 2 3 4 5 Arnal 2005, p. 141
* 1 2 Arnal 2005, p. 142
* 1 2 3 Arnal 2005, p. 158
* 1 2 Arnal 2005, p. 144
* ↑ Arnal 2005, p. 145
* 1 2 Arnal 2005, p. 148
* ↑ Arnal 2005, p. 149
* ↑ Arnal 2005, p. 151
* ↑ Arnal 2005, p. 152
* 1 2 3 Arnal 2005, p. 153
* 1 2 Arnal 2005, p. 155
* ↑ Arnal 2005, p. 156
* 1 2 3 4 Arnal 2005, p. 162
* ↑ Arnal 2005, p. 163
* 1 2 Arnal 2005, p. 164
* ↑ Martí Castelló 2010, p. 615
* ↑ Santacreu Soler & García Andreu 2002, p. 27
* ↑ Flor, Vicent. Universitat de València. L'anticatalanisme al País Valencià, 2010, p. 672. ISBN 978-84-370-7648-5.
* ↑ Escandell Garcia, Ignasi «El nacionalisme valencià. Els casos del PNPV i la UPV (1978-1982)». Afers, 79, 12-2014, pàg. 751-769. ISSN: 0213-1471.
* ↑ Entrevista amb Josep Lluís Albinyana a El Temps, número 1321, 6 d'octubre de 2009, pg. 11-26
* ↑ Alfons Cucó estima que sols un terç dels militants del PSPV passaria a formar part del PSPV-PSOE després de la fusió (Alfons Cucó, Una ullada a la reconstrucció del socialisme valencià, L'Avenç num. 228, septembre 1998, p. 34).
* ↑ Martí Castelló 2010, p. 616-617

## Bibliografia

* Arnal, Rafa, et alii. Nosaltres, exvalencians. Barcelona: L'esfera dels llibres, 1988. ISBN 84-9734-315-8.
* Martí Castelló, Joan «Valencianistes socialistes i socialistes valencianistes. Els camins del PSPV». afers, 2010, pàg. 596-618. ISSN: 0213-1471. JMC.
* Santacreu Soler, José Miguel. La transició democràtica al País valencià. La Xara edicions, 2002, p. 158. ISBN 84-95213-26-5.

## Enllaços externs

* Los partidos políticos en España (III), per Equipo de Estudios (EDE), Revista Triunfo, número 701 (setmana del 3 al 10 de juliol de 1976). (castellà)