OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'Albufereta

L'Albufereta és un dels barris que componen la ciutat d'Alacant. Limita al nord amb la Santa Faç (entitat de població pertanyent al terme municipal d'Alacant); a l'est amb el barri de la Platja de Sant Joan; al sud amb el barri del Cap de l'Horta i el mar Mediterrani; i a l'oest amb el barri de Bonavista. Segons el cens de 2022, compte amb una població de 10.380 habitants.

## Geografia

Aquest barri costaner està recorregut per la platja de l'Albufereta, amb una longitud d'uns 500 metres. A l'est, i molt pròxima a aquesta platja, es troba la platja de l'Almadrava.
El lloc on es troba ara mateix el barri de l'Albufereta era una antiga zona pantanosa que va ser dessecada en 1928. En l'antiguitat, oferia la configuració d'una menuda ria (ubicació d'un antic port romà) progressivament reblida per aportes marins i fluvials.
En el barri de l'Albufereta, sobre un turó de 37 m d'altura, es troba el jaciment arqueològic del Tossal de Manises, antic assentament ibèric i posteriorment romà, sent el lloc de l'antiga Lucentum.

## Referències

* ↑ «ESTADÍSTICAS POBLACIÓN DE ALICANTE» (en castellà). Ajuntament d'Alacant. Arxivat de l'original el 16 de maig 2022. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ «¿Por qué se llama playa de la Albufereta?» (en castellà). Alicante Plaza, 20-07-2020. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ «Tossal de Manises». Museu Arqueològic d'Alacant. [Consulta: 10 setembre 2023].

## Vegeu també

* Llista de barris d'Alacant
* La Illeta (Alacant)
# Teresa Claramunt i Adell

Teresa Claramunt i Adell (Calaceit, Matarranya, 1961) és una narradora i filòloga de la Franja de Ponent.
Llicenciada en filologia hispànica, és professora d'ensenyament secundari. Investigadora en contes tradicionals i autora de guies de lectura i articles de poesia, és l'autora de la narració juvenil Vora el fiord (2004) i editora de la col·lecció Contalles: així parlem a les comarques de la Franja (1985).

## Publicacions

* Contalles: així parlem a les comarques de la Franja (1985)
* Manuel Derqui, La ciudad (1993)
* Vora el fiord (2011)

## Referències

* ↑ «Teresa Claramunt i Adell». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 27 juliol 2019].
* ↑ Montclús i Esteban, Joaquim. «Diccionari d'autors contemporanis en llengua catalana de la Franja: Claramunt Adell, Teresa». A: La Franja de Ponent: aspectes històrics i jurídics. Institut d'Estudis Catalans, 2015, p. 319. ISBN 978-84-9965-247-4 [Consulta: 27 juliol 2019].
* ↑ Moret, Hèctor «Matarranya. Breu diccionari d'escriptura i escriptors contemporanis en català a l'Aragó». Beceroles: lletres de llengua i literatura, Núm. 3, 2008, pàg. 89-116 [Consulta: 27 juliol 2019].
* ↑ «Claramunt, Maria Teresa, 1961-». VIAF. Fichero de Autoridades Virtual Internacional. [Consulta: 27 juliol 2019].
* ↑ «Claramunt i Adell, Teresa». Catàlogo bibliográfico REBIUN. [Consulta: 27 juliol 2019].
# Leedsichthys problematicus

Leedsichthys problematicus fou un dels peixos més grossos de tots els temps. Possiblement mesurava fins a 16 m de llarg i s'alimentava de plàncton a mitjans del Juràssic. Vivia a l'oceà Pantalassa. Els joves eren possiblement la presa de pliosaures com ara Liopleurodon.
El lloc dels paquicormiformes encara no ha estat determinada consensualment (halecomorfs, semionotiformes o teleostis). El peix actual més proper a ells és Amia calva.
# Günter Verheugen

Günter Verheugen (Bad Kreuznach, Alemanya 1944) és un polític i historiador alemany que fou Comissari Europeu d'Empresa i Indústria i ocupà una de les vicepresidències a la Comissió Barroso I.

## Biografia

Va néixer el 28 d'abril de 1944 a la ciutat de Bad Kreuznach, població situada a l'estat de Renània-Palatinat. Va estudiar història, sociologia i ciències polítiques a la Universitat de Colònia i de Bonn.
Entre 1990 i 1999 fou president del Consell d'Administració de la Deutsche Welle, la ràdio i televisió pública d'Alemanya.

## Activitat política
### Política nacional

Inicialment fou membre del partit liberal Freie Demokratische Partei (FDP), esdevenint el seu secretari general entre 1978 i 1982. Aquell any abandonà el partit per la negativa de la direcció de continuar en el govern del canceller Helmut Schmidt.
Afiliat al Partit Socialdemòcrata d'Alemanya (SPD), el 1983 aconseguí esdevenir diputat al Parlament d'Alemanya, esdevenint membre del comitè d'afers exteriors entre 1983 i 1998. Així mateix entre 1994 i 1997 fou el líder al parlament del seu grup.

### Política europea

El 1999 abandonà la política nacional per esdevenir membre de la Comissió Prodi, sent nomenat Comissari d'Ampliació de la Unió Europea, càrrec que desenvolupà fins al novembre de 2004 i des del qual va impulsar les negocacions d'adhesió de Turquia.
El novembre de 2004 inicià el seu mandat com a Comissari d'Empresa i Indústria i Vicepresident de la Comissió Europea a la Comissió Barroso.
Amb la renovació de la comissió el 2010, quedà fora d'ella, ja que el govern alemany nomenà a Günther Oettinger com a nou comissari alemany.

## Enllaços externs

* (castellà) Pàgina oficial de Günter Verheugen a la Comissió Europea
* (castellà) Informació de Günter Verheugen a elpais.com
# Estació de Calaf

Mapa sinòptic línia RL4 :
Calaf és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada al sud de la població de Calaf a la comarca de l'Anoia. L'estació es troba a la línia Barcelona-Manresa-Lleida i hi tenen parada trens de la línia R12 dels serveis regionals de Rodalies de Catalunya, operat per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Manresa o Saragossa va entrar en funcionament l'any 1860 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia del Ferrocarril de Saragossa a Barcelona entre Manresa (1859) i Lleida.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 8.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Lleida :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Lleida Pirineus | Sant Martí Sesgueioles | | Seguers - Sant Pere Sallavinera | Terrassa Estació del Nord |

## Referències

* ↑ «Línia R12». Rodalies.gencat.cat. Rodalies de Catalunya.
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Estació d'Aguilar de Segarra

Mapa sinòptic línia RL4 :
Aguilar de Segarra és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a l'oest de la població d'Aguilar de Segarra a la comarca del Bages. L'estació es troba a la línia Barcelona-Manresa-Lleida i hi tenen parada trens de la línia R12 dels serveis regionals de Rodalies de Catalunya, operat per Renfe Operadora. La infraestructura dona nom a un dels dos barris d'Aguilar de Segarra, l'Estació.
Aquesta estació de la línia de Manresa o Saragossa va entrar en funcionament l'any 1860 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia del Ferrocarril de Saragossa a Barcelona entre Manresa (1859) i Lleida. Està situada entre les estacions de Rajadell i Seguers - Sant Pere Sallavinera al punt quilomètric 282. Antiguament l'estació era anomenada Aguilar de Boixadors.
L'edifici de viatgers és de dues plantes i es troba a la dreta de les vies i andanes, mirant sentit Lleida. El 2007 Adif va licitar el contracte d'obres de rehabilitació integral de l'estació: impermebealització, rehabilitació de la façana, nova teulada, renovació de l'enllumenat, renovació andanes.
L'any 2016 va registrar l'entrada de menys de 1.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Lleida :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Lleida Pirineus | Seguers - Sant Pere Sallavinera | | Rajadell | Terrassa Estació del Nord |

## Referències

* ↑ «Estació d'Aguilar de Segarra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Línia R12». Rodalies.gencat.cat. Rodalies de Catalunya.
* ↑ «Aguilar de Segarra (Apd.)». EuroFerroviarios, 11-02-2010. [Consulta: 22 desembre 2012].
* ↑ «Barcelona á Zaragoza (por Lérida)». Spanish Railway. Arxivat de l'original el 2018-12-14. [Consulta: 22 desembre 2012].
* ↑ «Aguilar de Segarra». Trenscat.cat. [Consulta: 21 desembre 2012].
* ↑ «Adif rehabilitará la estación de Aguilar de Segarra (Bages), situada en la línea Barcelona-Manresa-Lleida» (en castellà). ADIF, 19-06-2007. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 desembre 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# François Bernier

François Bernier (1625-1688) fou un filòsof seguidor de Descartes, metge i viatger francès, famós per la seva classificació de la humanitat en diferents races després de la seva experiència a l'Imperi Mogol. Va participar en els debats filosòfics i literaris del seu temps, així com en expedicions comercials per Àsia i Amèrica. Afirmava que els homes asiàtics, magribins, americans i europeus no pertanyien a races diferents, ja que només el color de la pell els diferenciava i no altres trets morfològics, com sí que passava amb els habitants del centre i sud d'Àfrica, per exemple.

## Referències

* ↑ Stuurman, Siep «François Bernier and the invention of racial classification». History Workshop Journal. Oxford University Press, Núm. 50, 2000, pàg. 1-21. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2016. DOI: 10.1093/hwj/2000.50.1. ISSN: 1477-4569 [Consulta: 3 agost 2016].
* ↑ Dew, Nicholas «The Double Eclipse: François Bernier's Geography of Knowledge». Oxford Scholarship Online, 2009. DOI: 10.1093/acprof:oso/9780199234844.003.0004 [Consulta: 3 agost 2016].
# Johann Georg Gmelin

Johann Georg Gmelin (Tübingen, 8 d'agost de 1709 – Tübingen, 20 de maig de 1755) va ser un geògraf i botànic alemany.

## Biografia

Gmelin nasqué a Tübingen, fill d'un professor de la Universitat d'aquella ciutat. Als 14 anys entrà a la universitat, el 1727 es graduà en medicina. Es traslladà a Sant Petersburg i va ser membre de la seva acadèmia de ciències el 1728. Allà va ser professor de química i història natural.

## Segona expedició a Kamtxatka

Gmelin va ser un dels tres professors en unir-se a la segona expedició a Kamtxatka de Vitus Bering (1731–42). Junt amb el jove estudiant Stepan Krasheninnikov viatjaren per les muntanyes Urals i Sibèria occidental a Yeniseysk. Gmelin va definir la posició del riu Ienissei com a frontera entre Europa i Àsia. Va ser el primer a mesurar el nivell de la mar Càspia i adonar-se que estava per sota del nivell del Mediterrani. Súni a Vitus Bering en la seva seu de Iakutsk el setembre de 1736. El novembre la residència de Gmelin es va cremar i amb ella els espècimens que havia recollit i les anotacions fetes. L'estiu següent va intentar refer la pèrdua. La seva Flora Sibirica (1747–1769) estava basada en aquelles observacions i recoleccions. Conté descripcions de 1.178 espècies, 294 il·lustrades. El seu nebot Samuel Gottlieb Gmelin l'ajudà en aquesta edició. Un cinquè volum de Flora Sibirica, principalment de criptògames el va escriure Stepan Krasheninnikov, però mai va ser imprès. Gmelin també va descriure aquesta expedició en Reise durch Sibirien von dem Jahr 1733 bis 1743 (1751–1752).

## Darrers anys

Gmelin tornà a la Universitat de Tübingen el 1747 i va ser-ne professor de medicina i, el 1751, director del jardí botànic. Va ser escollit membre de la Reial Acadèmia Sueca de Ciències l'any 1749.
El gènere de plantes Gmelina (dins la família Lamiaceae) i diverses plantes i animals reben el nom en honor seu.
Abreujatura com a botànic: J.G.Gmel.

## Referències

* ↑ Egerton, Frank N. «A History of the Ecological Sciences, Part 27: Naturalists Explore Russia and the North Pacific During the 1700s». Bulletin of the Ecological Society of America, 89, 1, 2008, pàg. 39–60. DOI: 10.1890/0012-9623(2008)89[39:AHOTES]2.0.CO;2.
* ↑ Gmelin, J. G.; S. G. Gmelin. Flora Sibirica sive Historia plantarum Sibiriae, 4 vols (en latin). St Petersburg: Imperial Academy of Sciences, 1747-1769.
* ↑ Gmelin, J. G.. Reise durch Sibirien von dem Jahr 1733 bis 1743, 4 vols (en latin). Göttingen: Abram Bandenhoect, 1751-1752.
* ↑ IPNI query

## Bibliografia completa

* on WorldCat
# Napoleó Eugeni Lluís Bonaparte

Lluís Napoleó, del seu nom complet Napoleó Eugeni Lluís Joan Josep Napoleó, príncep imperial francès (París, 16 de març del 1856 - Sud-àfrica, 1 de juny del 1879), fou l'únic fill de Napoleó III, emperador de França i de la seva esposa Eugènia de Montijo.
Fou ocasionalment conegut pels partidaris de la monarquia a França com a Napoleó IV o, erròniament (car ell mai no fou conegut així), com a Napoleó Eugeni Bonaparte o Eugeni-Lluís Bonaparte. Ostentà el títol a Espanya de Comte de Teba per renúncia de la seva mare, però utilitzà el de comte de Pierrefonds (ja utilitzat pel seu pare Napoleó III).

## Referències

* ↑ Napoléon IV un destin brisé (1856-1879) Arxivat 2013-03-12 a Wayback Machine. (francès)
# Districte de Nasu

El districte de Nasu (那須郡, Nasu-gun) és un districte de la prefectura de Tochigi, a la regió de Kanto, Japó. Actualment i a data del 2020, el districte està conformat per només dos municipis: les viles de Nakagawa i Nasu. El nom de Nasu també s'empra per a referir-se a la regió més septentrional de la prefectura de Tochigi, format per molts municipis que duen la paraula "Nasu" al seu nom, com ara Nasushiobara o Nasukarasuyama.

## Geografia

El districte de Nasu està situat al cantó nord-oriental de la prefectura de Tochigi. La superfície del districte està separada, ja que els dos municipis que l'integren no tenen connexió terrestre continuada. El districte limita al nord amb la prefectura de Fukushima i a l'est amb la prefectura d'Ibaraki. També limita amb els municipis de Nasushiobara i Ōtawara, així com amb els municipis de Nasukarasuyama i Sakura.

### Municipis

Districte de Nasu (2020) :

## Història

El districte fou fundat el 28 d'abril de 1878. Entre els fets més recents que hi podem trobar estàn les fusions de l'1 de gener de 2005 entre les viles de Nishinasuno, Shiobara i la ciutat de Kuroiso per tal de crear la nova ciutat de Nasushiobara. Més tard, l'1 d'octubre de 2005 va tindre lloc unes fusions massives que van reduir el districte a la seua mida actual: les viles de Batô i Ogawa van crear la nova vila de Nakagawa; les viles de Karasuyama i Minaminasu es van unir per crear la nova ciutat de Nasukarasuyama; mentrestant, la fusió de les viles de Kurobane i Yuzukami van crear la nova ciutat d'Ōtawara.

## Referències

* ↑ «SWA - Nasu Highlands». swagroup.com. Arxivat de l'original el 2015-04-24. [Consulta: 29 juny 2015].
* ↑ http://www.pref.tochigi.lg.jp/g56/r2/otoriyose0507.html Arxivat 2020-06-17 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.weblio.jp/content/%E9%82%A3%E9%A0%88%E5%9C%B0%E5%9F%9F
* ↑ «Ōtawara - Tochigi-ken - Japan - Asia Map». satellitecitymaps.com. [Consulta: 29 juny 2015].
* ↑ «Consolidation of Local Governments in Japan and Effects on Sister City Relationships». Consulate General of Japan, San Francisco. Arxivat de l'original el 17 maig 2006. [Consulta: 29 juny 2015].
# Felipe Benicio Navarro Aliguer

Felipe Benicio Navarro y Aliguer (el Grau de València, 24 de gener de 1774-Madrid, 26 de maig de 1847) va ser un advocat i polític valencià.

## Biografia

Llicenciat en dret, fou catedràtic d'economia política a la Universitat de València. En 1813 fou elegit diputat a les Corts de Cadis per València. tot i que la Cambra va anul·lar les eleccions. El 1814 fou nomenat jutge de primera instància a València. D'ideologia liberal exaltada, en 1817 participà en el pronunciament de Lacy amb Manuel Bertrán de Lis y Ribes i el frare i antic guerriller Ascensio Nebot, que en fracassar el va obligar a exiliar-se a GibraltarLima i París.
Després del pronunciament de Rafael del Riego tornà a Espanya. Fou elegit novament diputat a les Corts de 1820 i fou Ministre de Justícia sota la secretaria d'estat d'Evaristo Fernández de San Miguel (1822-1823). Amb l'arribada dels Cent Mil Fills de Sant Lluís s'hagué d'exiliar novament. A l'exili formà part de la Societat Maçònica Areópago, que el 1824 va intentar desembarcar a les costes andaluses per imposar un govern liberal.
Fou pare del periodista establert a Madrid Felipe Benicio Navarro y Reig.

## Referències

* ↑ Índex històric del Congrés dels Diputats
* ↑ Manuel Chust. Valencianos en revolución: 1808-1821. Universitat de València, 2015.
* ↑ Federico Martínez Roda. Valencia y las Valencias: su historia contemporánea (1800-1975). València: Fundación Universidad CEU San Pablo, 1998, p. 264.
* ↑ Índex Històric del Congrés dels Diputats
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.393. ISBN 9788495484802.
# Disturbis d'Ürümchi de 2009

El diumenge 5 de juliol de 2009 es van produir una sèrie d'avalots als carrers d'Ürümqi, capital de la regió autònoma de Xinjiang, al nord-oest de la República Popular de la Xina. Entre 1.000 i 3.000 uigurs van prendre part en els aldarulls, que es van saldar amb més de 150 morts i 816 ferits, segons fonts governamentals xineses.
El brot de violència va venir motivat pel llarg conflicte entre l'ètnia han, la majoritària a la República Popular de la Xina, i la uigur, una de les 55 ètnies minoritàries reconegudes al país. L'esmentat conflicte es va revifar després de la mort de dos treballadors uigurs a la província de Guangdong, al sud del país. Els avalots van deixar uns 800 ferits i nombrosos vehicles cremats. La policia va intervenir amb gasos lacrimògens i raigs d'aigua a pressió.

## Referències

* 1 2 Epstein, Gady. «Uighur Unrest» (en anglès). Forbes, 05-07-2009. Arxivat de l'original el 2012-05-26. [Consulta: 5 juliol 2009].
* 1 2 Agencies «Civilians die in China riots» (en anglès). Al Jazeera, 05-07-2009 [Consulta: 5 juliol 2009].
* ↑ «China's Xinjiang hit by violence» (en anglès). BBC News, 05-07-2009. [Consulta: 5 juliol 2009].
* ↑ Macartney, Jane. «China in deadly crackdown after Uighurs go on rampage» (en anglès). The Times, 05-07-2009. Arxivat de l'original el 2020-05-15. [Consulta: 5 juliol 2009].
* ↑ «Death toll in Xinjiang riot rises to 140, still climbing» (en anglès). Xinhua, 06-07-2009. [Consulta: 6 juliol 2009].
* ↑ «China says 140 dead in Xinjiang unrest» (en anglès). Reuters, 06-07-2009.
* ↑ Macartney, Jane «Uighur unrest threatens Beijing rulers' biggest party for a decade» (en anglès). , 05-07-2009.
* ↑ Branigan, Tania; Watts, Jonathan. «Uighur Muslims riot as ethnic tensions rise in China» (en anglès). The Guardian, 05-07-2009. [Consulta: 5 juliol 2009].

## Vegeu també

* Turquestan oriental.
# Hemeroscopèon

Hemeroscopèon (grec antic: Ἡμεροσκοπεῖον, literalment 'lloc de guàrdia') és un assentament grec citat per Estrabó i identificat amb la ciutat romana de Diànium. Estrabó la situa entre Cartago Nova i el riu Xúquer, i diu que fou establerta per grecs de Massàlia i que tenia un temple dedicat a Àrtemis efèsia. Del text es deixa entreveure que Hemeroscopèon seria una colònia grega que, amb la dominació romana, passaria a dir-se Dianium per causa de la importància del seu santuari. Tot i això, no hi ha rastre arqueològic de possibles colons, ni tan sols comerciants, d'origen grec a la zona del Montgó. Per aquest motiu, la historiografia moderna tendeix a considerar aquest origen hel·lènic per Dènia com a fantàstic. Més aviat, la ciutat de Diànium fou fundada el segle i aC, com mostra l'evidència arqueològica, i tal vegada amb relació a la Guerra de Sertori, tal com diuen les fonts (aquesta vegada compatibles amb l'evidència arqueològica). L'origen hel·lènic de Dénia és, doncs, és una falsedat historiogràfica sorgida per una confusió d'Estrabó, el qual no va ser mai a la península.
El text d'Estrabó diu així:
| « | Μεταξὺ μὲν οὖν τοῦ Σούκρωνος καὶ τῆς Καρχηδόνος τρία πολίχνια Μασσαλιωτῶν εἰσιν οὐ πολὺ ἄπωθεν τοῦ ποταμοῦ· τούτων δ᾽ ἐστὶ γνωριμώτατον τὸ Ἡμεροσκοπεῖον, ἔχον ἐπὶ τῇ ἄκρᾳ τῆς Ἐφεσίας Ἀρτέμιδος ἱερὸν σφόδρα τιμώμενον͵ ᾧ ἐχρήσατο Σερτώριος ὁρμητηρίῳ κατὰ θάλατταν· ἐρυμνὸν γάρ ἐστι καὶ λῃστρικόν͵ κάτοπτον δὲ ἐκ πολλοῦ τοῖς προσπλέουσι͵ καλεῖται δὲ Διάνιον͵ οἷον Ἀρτεμίσιον͵ ἔχον σιδηρεῖα εὐφυῆ πλησίον καὶ νησίδια Πλανησίαν καὶ Πλουμβαρίαν καὶ λιμνοθάλατταν ὑπερκειμένην͵ ἔχουσαν ἐν κύκλῳ σταδίους τετρακοσίους. | Entre el riu Sucro i Cartago hi ha tres viles dels massaliotes, no gaire lluny del riu. La més coneguda és Hemeroscopèon, que al capdamunt hi té un santuari molt venerat dedicat a Àrtemis efèsia i que Sertori va fer servir base marítima, ja que està molt ben fortificada, la sovintegen els pirates i per mar és visible de molt lluny. També rep el nom de Diànion (és a dir, Artemísion) i a prop es troben bones mines de ferro, dues petites illes dites Planèsia i Plumbària, i un estuari d'un perímetre de quatre-cents estadis | » |
| — Estrabó, Geografia, III 4, 6. ||||

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 868. ISBN 9788441224223.
* 1 2 Strabon. François Lasserre. Geographie. Tome II. Les Belles Lettres, 1966, p. 65.
* ↑ Martín, Gabriela «La supuesta colonia griega de Hemeroskopeion, estudio arqueológico de la zona Denia-Jávea». Papeles del Laboratorio de Arqueología de Valencia, 3, 1968, pàg. 41-59 [Consulta: 20 octubre 2021].
# Patmos

Patmos és una illa grega del Dodecanès, al sud-est de la mar Egea, al sud de Samos, a l'oest de Lipsí i al nord-oest de Leros. L'illa té forma de tres illes de nord a sud, la més gran al nord, i estan unides per dos istmes. La capital és Patmos o Chora a l'illa centra, prop del seu port Skala.
Antigament, a l'època clàssica, la ciutat de Patmos era a la part nord de l'illa i la part sud forma el cap Amazonium.
Segons la tradició, Sant Joan fou desterrat a aquesta illa al final del regnat de Domicià (96) i allí va escriure l'Apocalipsi. Una cova de l'illa és el lloc on, suposadament, va rebre les seves revelacions del darrer llibre del Nou Testament. Tanmateix, hom considera també que Joan de Patmos és una persona distinta de Joan l'Apòstol.
L'illa té nombrosos convents i esglésies i les restes d'un antic castell.
Era una possessió de Rodes i més endavant fou romana i romana d'Orient. Va passar als cavallers de Sant Joan de Jerusalem (després de Rodes) vers el 1310 i l'ocuparen els otomans el 1533. El 1912 fou presa pels italians i inclosa al Dodecanès. El 1948 va ser lliurada a Grècia.
# Bovinis

Els bovinis (Bovini) són una tribu de bòvids grossos a molt grossos, que inclouen animals de gran importància econòmica pels humans com ara els bous, els búfals aquàtics i els iacs, així com parents asiàtics més propers i bòvids lliures com el búfal africà i el bisó americà.

## Taxonomia

* Família Bovidae
** Subfamília Bovinae
*** Tribu Bovini
**** Gènere Bubalus
***** Búfal aquàtic, Bubalus bubalis
***** Anoa de plana, Bubalus depressicornis
***** Anoa de muntanya, Bubalus quarlesi
***** Anoa de les Filipines, Bubalus mindorensis
**** Gènere Bos
***** Ur, Bos primigenius (extint)
***** Banteng salvatge, Bos javanicus
***** Gaur, Bos gaurus
***** Iak, Bos mutus
***** Bou, Bos taurus (cada cop més se'l considera una subespècie de Bos primigenius)
***** Couprei, Bos sauveli
**** Gènere Pseudonovibos
***** Pseudonovibos spiralis (no està demostrat que existeixi)
**** Gènere Pseudoryx
***** Pseudoryx nghetinhensis
**** Gènere Syncerus
***** Búfal africà, Syncerus caffer
**** Gènere Bison
***** Bisó americà, Bison bison
***** Bisó europeu, Bison bonasus
***** Bisó estepari, Bison priscus (extint)
**** Gènere Pelorovis †
***** P. antiquus
***** P. howelli
***** P. oldowayensis
***** P. turkanensis
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :