OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Maró

Joan Maró (siríac: ܣܘܪܝܝܐ; àrab: يوحنا مارون, Yūḥanā Mārūn; llatí: Joannes Maro) (Sirmaniyah, Síria, primera meitat del segle vii - monestir de Mar Marun, Bkerke, Líban, 707) fou un monjo, primer patriarca maronita i fundador de l'Església Maronita. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Joan fou fill d'Agató, governador de Sarum i Anohamia, net del príncep Alidipas, que governava Antioquia. Fou educat a Antioquia, al monestir de Sant Maró, vora l'Orontes, i hi aprengué matemàtiques, ciències, filosofia i teologia. Es va fer monjo i ingressà al mateix monestir, afegint el nom de Maró al seu.
Anà a Constantinoble i hi estudià grec i patrística; en tornar a Sant Maró, escrigué obres eclesiàstiques, retòriques, litúrgiques... Notable predicador i professor, explicà el dogma catòlic del Concili de Calcedònia, compongué la pregària eucarística del seu nom i escrigué cartes i tractats contra les heretgies monofisita i monotelita.
Fou nomenat bisbe en 676 i assignat al Mont Líban amb la missió de predicar-hi i lluitar contra les heretgies. Va aconseguir que els actuals maronites continuessin units a l'Església, en un moment que els musulmans havien envaït el país i hi guanyaven adeptes. Va viatjar per la egió predicant, atenent necessitats i lluitant.
Els maronites constituïen el gruix de l'exèrcit maradita, que protegia l'Imperi Romà d'Orient contra l'expansió àrab. En 685 els maradites van fer servir la seva influència per fer que Joan Maró fos escollit patriarca d'Antioquia i de tot Orient en 685. Amb l'aprovació del papa Sergi I, esdevingué el primer patriarca maronita de la seu d'Antioquia, la més antiga de la cristiandat.
L'emperador romà d'Orient Justinià II no s'hi mostrà d'acord, ja que temia un increment de la influència maradita i ell mateix havia proposat a un altre candidat, Joan el Patriarca. Envià, doncs, un exèrcit per lluitar contra els maradites i capturar Joan Maró. Els romans d'Orient van conquerir Antioquia, destruïren el monestir de Sant Maró i hi mataren cinc-cents monjos. Joan Maró escapà al Líban.
L'exèrcit maradita, comandat per Ibrahim, nebot de Joan Maró, va derrotar-hi els romans d'Orient. Joan fundà al Líban el monestir de Ras Marun ("cap de Maró") a Kfarhy, i hi traslladà la seu episcopal. Els maradites mateixos se separaren de l'església romana d'Orient i es fundà, així, la identitat religiosa maronita, que es mantingué unida a l'Església catòlica.

## Enllaços externs

* "John Maron", en Catholic-Forum Arxivat 2006-10-13 a Wayback Machine.
* Lloc web oficial del Patriarcat Maronita Arxivat 2010-07-31 a Wayback Machine.
* Michel Breydy, Jean Maron. Expose de la foi et autres opuscules. Syr. 209. CSCO (Corpus Scriptorum Christianorum Orientalium), Peeters, Louvain 1988
# Maria Sevilla Paris

Maria Sevilla Paris (Badalona, 22 de març de 1990) és una poeta i docent catalana que imparteix com a professora associada a la Universitat de Barcelona. Ha recitat al Regne Unit, al Festival VEU de Madrid i al Festival Internacional de Poesia de Barcelona, entre molts altres llocs.
Des de gener de 2019 és, juntament amb les poetes Laia Carbonell i Raquel Santanera, una de les tres programadores del cicle de poesia de l'Horiginal. També és autora, juntament amb el músic i matemàtic Joan Martínez, d'algunes accions artístiques de poesia sonora.

## Obra publicada
### Obra poètica

* Dents de polpa. AdiA Edicions, 2015.
* Kalàixnikov. Món de Llibres, 2017.
* if true: false; else: true. Editorial Fonoll, 2020.
* Plastilina. Editorial Fonoll, 2021.
* La nit ovípara, Documenta, 2024.

### Assaig

* No desitjaràs els béns del proïsme. Fragmenta Editorial, 2024.

### Col·laboracions

* Textos d'acompanyament de la Narrativa obscena de Hilda Hilst, Prometeu Edicions, 2018.
* Operación tenedor. Cocina y poética de la Transición y su sobremesa. Mancebía postigo, 2019.

## Referències

* 1 2 «Carlos Minuchin i Maria Sevilla, guanyadors dels Premis de Poesia Joan Duch i Carles Hac Mor». Territoris.cat, 07-04-2020. [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ «Tot el que he après de literatura ve de l'escola pública i la universitat”» (en castellà). La Vanguardia, 04-07-2022. [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ «Habitar la contradicció: el nou Horiginal». Núvol. [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ «El cicle ‘Espai del tro’ combina «la música i la poesia» per «donar veu a noves tendències poètiques d’arreu dels Països Catalans»». dBalears, 06-02-2022. [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ Pons Alorda, Jaume C. «La violència no és poderosa». Núvol, 24-09-2015. [Consulta: 8 maig 2024].
* ↑ Nopca, Jordi. «Què llegeixen els futurs professors de literatura?». Ara Balears, 28-05-2021. [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ «El poeta Enric Casasses donarà aquest vespre el tret de sortida al festival “La vila en vers”», 04-10-2022. [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ «La poeta Maria Sevilla presentarà «La nit ovípara» dijous a la Papasseit de Manresa». Nació Digital, 09-04-2024. [Consulta: 8 maig 2024].
* ↑ «Una invitació a rellegir les taules de la llei». Núvol. [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ Juanico, Núria. «Sant Jordi es conjuga en femení». Ara, 23-04-2018. [Consulta: 13 desembre 2023].

## Enllaços externs

* LletrA. «Maria Sevilla Paris». Universitat Oberta de Catalunya i Institut Ramon Llull.
# Gaspar de Berart i de Cortada

Gaspar de Berart i de Cortada (segle XVII - valor desconegut) fou un militar català durant la Guerra de Successió Espanyola.

## Biografia

Destacat austriacista, defensà Barcelona contra l'atac borbònic de 1706. Durant la Junta de Braços de 1713 i com a membre del Braç Militar de Catalunya, fou partidari de la lluita a Ultrança contra les Dues Corones. Al Setge de Barcelona de 1713-1714, fou capità de la 2a Companyia del 4t Batalló de la Coronela de Barcelona.
Escapà de la repressió borbònica i s'exilià a Viena. L'Arxiduc Carles el nomenà baró d'Esponellà el 1717. Es desconeix la data i el lloc de la seva mort.

## Referències

* ↑ «Gaspar de Berart i de Cortada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Biografia del Capità Berart». Arxivat de l'original el 2007-03-16.
# Vitry-le-François

Vitry-le-François és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est.

## Fills il·lustres

* René Gateaux (1889-1914), matemàtic
* François Jacquier (1711-1788), clergue i matemàtic
* Abraham de Moivre (1667-1754), matemàtic
* Charles-Louis Sainte-Foy (1817-1877) cantant d'òpera còmica.

## Història

El 1142, Lluís VII va envair el comtat de Xampanya i es va apoderar de Vitry-le-François. Més de mil residents van morir quan es va incendiar l'església de la ciutat.
La ciutat actual és una construcció relativament recent, ja que es va construir el 1545 a instàncies del rei Francesc que volia relocalitzar, Vitry-en-Perthois, que el 1544 havia estat completament destruït com a part del Guerra italiana entre 1542–46. La nova Vitry havia de ser una ciutat moderna, construïda segons un pla produït per Girolamo Marini. El paper del rei en la seva creació va provocar que Vitry-le-François s'anomenara amb el seu nom.

## Bibliografia

* Maheut, Gilbert «Les trois mathématiciens de Vitry-le-François» (en francès). Bulletin de l'APMEP, Num. 489, 2010, pàg. 489-500. Arxivat de l'original el 2020-12-04. ISSN: 0240-5709 [Consulta: 2 setembre 2020].

## Referències

* ↑ Hugh. «Encyclopædia Britannica». A: Vitry-le-François (en anglès). 28. 11. Cambridge University Press, 1910-11, p. 155.
# Kathinka Evers

Kathinka Evers (Suècia, 1960) és investigadora del Centre for Research Ethics & Bioethics de la Universitat d'Uppsala. Experta en neuroètica, s'ha centrat especialment en qüestions relacionades amb l'ètica dels biobancs –els sistemes d'emmagatzemament, conservació i anàlisi de mostres biològiques.
Doctora en Filosofia per la Universitat de Lund (Suècia), ha estat investigadora i professora invitada en diversos centres internacionals, com ara el Balliol College (Universitat d'Oxford, Regne Unit), la Universitat de Tasmània (Austràlia) o l'École Normale Supérieure i el Collège de France a París (França). Entre el 1997 i el 2002 va ser directora executiva de l'Standing Committee on Responsibility and Ethics in Science (SCRES), pertanyent al Consell Internacional per a la Ciència (ICSU).
És autora de Neuroética. Cuando la materia se despierta (Katz editores, 2011).

## Referències

* 1 2 3 4 «Kathinka Evers». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ «Reseña del libro de Kathinka Evers, Neuroética. Cuando la materia se despierta | Rodriguez Coronel | RECERCA. Revista de Pensament y Anàlisi» (en castellà). RECERCA. Revista de Pensament i Anàlisi, 2013. [Consulta: 25 març 2016].
* ↑ Kathinka Evers. Neuroética. Cuando la materia se despierta. Katz Editores, 1 març 2011, p. 73–. ISBN 978-84-92946-21-1.

## Enllaços externs

* Entrevista a Kathinka Evers (anglès) a Vimeo
* «La Contra: Kathinka Evers» (en castellà). La Vanguardia, 24-06-2012. [Consulta: 24 març 2016].
# Merrilyn Goos

Merrilyn Goos és una educadora matemàtica australiana. Des d'octubre de 2017, ha estat professora d'educació STEM i directora d'EPI* STEM a la Universitat de Limerick, Irlanda.
Des del 2012 al 2017 Goos va ser professora i directora de l'Escola d'Educació de la Universitat de Queensland, i abans d'això va ser Directora de l'Ensenyament i l'Institut per al Desenvolupament de l'Educació de la Universitat de Queensland. Ha estat ensenyant en educació matemàtica i el 2003 va rebre el Premi a l'Excel·lència a l'Ensenyament de la universitat.

## Qualificacions

Goos té Diplomes de Mestres Associats i Llicenciats en Parla i Drama del Trinity College London, una Llicenciatura, un Diploma, un Mestratge en estudis educatius i un Ph.D. de la Universitat de Queensland, i un Diploma de Postgrau en Lectura de la Universitat de Griffith.

## Associacions professionals

Va ser presidenta del Grup de Recerca en Educació Matemàtica d'Australàsia, ex vicepresidenta de l'Associació de Mestres de Matemàtica de Queensland i ex presidenta del Comitè Assessor del Programa de Matemàtica de l'Autoritat d'Estudis de Queensland.
Al 2004 va guanyar un premi de Office for Learning and Teaching Teaching pel seu treball com a educadora de mestres de matemàtica, i el 2006 va rebre beques nacionals per investigar el lideratge en avaluació en institucions d'educació superior.

## Referències

* ↑ «Professor Merrilyn Goos» (en anglès). EPI*STEM, 16-03-2016 [Consulta: 12 març 2019]. Arxivat 2017-11-15 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-11-15. [Consulta: 11 març 2022].
* 1 2 3 4 «UQ Researchers». The University of Queensland. Arxivat de l'original el 2017-06-24. [Consulta: 14 agost 2014].
* ↑ «Enhancing students' mathematical aspirations and mathematical literacy as the foundation for improving STEM learning» (en anglès). Proceedings of the Research Conference. Australian Council for Educational Research (ACER), 2016, pàg. 69–72.
* ↑ «Award for excellence in teaching - Dr Merrilyn Goos». The University of Queensland. Arxivat de l'original el 2014-08-14. [Consulta: 14 agost 2014].
* ↑ «Evaluators, AAMT». The Australian Association of Mathematics Teachers Inc. Arxivat de l'original el 2014-08-14. [Consulta: 14 agost 2014].
* ↑ The Australian Learning and Teaching Fellows' Network: a collaborative resource for higher education. Sydney: Office for Learning and Teaching, 2013, p. 67. ISBN 9781922218896.
# Ovidi de Braga

Ovidi de Braga (Sicília, segle I dC - Portugal, 135) o Audit fou un llegendari bisbe de Braga (Portugal) entre l'any 90 i 135, succeint el també llegendari sant Basili de Braga. És una figura fictícia, ja que l'arquebisbat de Braga no està documentat fins al començament del segle v.

## Llegenda

Segons hagiografies del segle xvi, Ovidi era un ciutadà romà d'origen sicilià. La tradició diu que va ser enviat a Braga pel papa Climent I perquè hi evangelitzés, on va ser el tercer bisbe de la ciutat cap a l'any 95. Hi va succeir en el bisbat el també llegendari Sant Basili de Braga. Es diu que va batejar santa Quitèria i les seves germanes després que fossin abandonades per la seva mare. Va ser martiritzat per la seva fe cristiana l'any 135.

## Veneració

Malgrat la inversemblança de la història i la manca de fonaments històrics, la llegenda arrelà i el culte a Sant Ovidi s'estengué, fixant-se la festivitat litúrgica el 3 de juny. A la catedral de Braga hi havia un sepulcre antic que va atribuir-s'hi, essent venerat com la tomba del sant. Les seves relíquies van ser elevades el 1527, donant així el reconeixement oficial al seu culte.
A causa de la semblança del nom Ovídio amb la paraula portuguesa ouvir ("sentir"), era conegut com a São Ouvido ("sant Sentit") i era invocat per guarir els mals de l'oïda. Al sepulcre de Braga hi ha dos orificis on els sords introduïen els dits per invocar el sant i tocant-se les orelles amb ells, n'obtenien la guarició, segons la tradició.
* Interior de la Catedral de Braga.

## Referències

* ↑ Borrrelli, Antonio. "Sant' Audito (Ovidio) di Braga", Santi e Beati, September 16, 2002
* ↑ "San Ovidio", Parroquia San Martín de Porres, Hermosillo, Sonora, México
* ↑ Holweck, Frederick George. A Biographical Dictionary of the Saints: With a General Introduction on Hagiology United Kingdom, B. Herder Book Company, 1924. [. 762

## Enllaços externs

* "Sant' Audito (Ovidio) di Braga", en: Santi, beati e testimoni.
# Xibalbà

En la mitologia maia, el Xibalbà o Xib'alb'a (mot quitxé que significa 'lloc amagat', derivat de xibil, 'amagar') designa l'inframon. És el món subterrani regit per les divinitats de la malaltia i la mort: Hun-Camé i Vucub-Camé. Forma una part important dins el cicle mític dels bessons Hunahpú i Ixbalanqué narrat al Popol Vuh dels maies quitxés. Al segle xvi, tradicionalment se'l situava a l'entrada d'una caverna propera a la localitat d'Alta Verapaz, a la rodalia de Cobán (Guatemala).
# Karl Blossfeldt

Karl Blossfeldt (13 de juny de 1865, 9 de desembre, 1932) va ser un fotògraf alemany, escultor, professor i artista que va treballar a Berlín, Alemanya. És conegut per les seves fotografies en primer pla de plantes i éssers vius, publicades en 1929 el volum Urformen der Kunst. Es va inspirar, igual que el seu pare, per la naturalesa i la forma en què creixen les plantes. Ell creia que "la planta ha de ser valorada com una estructura totalment artística i arquitectònica

## Referències

* ↑ Blossfeldt, Karl, Urformen Der Kunst: Photographische Pflanzenbilder, Verlag Ernst Wasmuth A.G. Berlin, 1929
# Simó de Cirene

Simó de Cirene, més conegut com el Cireneu, va ser, segons els evangelis de Marc, Mateu i Lluc, la persona que va ajudar Jesús a portar la creu fins al Gòlgota, on a continuació seria crucificat. Es diu que "venia del camp", i en l'evangeli de Marc s'hi fa referència com a "pare d'Alexandre i de Ruf". No hi ha cap dada més sobre ell en el Nou Testament. No apareix en l'Evangeli segons Joan.
El fet que se l'anomeni el Cirineu o de Cirene fa pensar que era originari d'aquesta ciutat del nord d'Àfrica, a l'actual Líbia, o bé que hi havia fet una llarga estada. Segons la tradició, els seus fills, Alexandre i Ruf, es van fer cristians i es van dedicar a l'apostolat. El fet que se n'esmenti els noms suggereix que es podia tractar de persones rellevants en el cristianisme primitiu.
Ireneu (Ad. haer. 1, 24, 3-4) ens refereix que el gnòstic Basílides va escriure que no va ser el Crist qui va ser crucificat sinó Simó de Cirene, el Cireneu. Molts musulmans creuen, també, que Jesús va escapar de la crucifixió i que Simó de Cirene (o, per a altres, Judes Iscariot) va ser crucificat al seu lloc.

## Referències

* ↑ Marc 15:21-22
* ↑ Mateu 27:32
* ↑ Lluc 23:26
* ↑ Quasten, Johannes. Patrología. Madrid: BAC, 1961, p. 246-247.
* ↑ «Cristianismo y el Islam (IV): Jesús y Mahoma». entreCristianos, 06-03-2009. Arxivat de l'original el 2012-11-30. [Consulta: 6 març 2009].
# Polo als Jocs Olímpics d'estiu de 1924

Als Jocs Olímpics de 1924 celebrats a la ciutat de París (França) es disputà una prova de polo en categoria masculina. Després del seu retorn al programa oficial dels Jocs en els Jocs Olímpics de 1920 d'Anvers (Bèlgica), en finalitzar la participació d'aquest esport en aquests Jocs deixà novament de disputar-se (exceptuant la seva aparició en els Jocs Olímpics de 1936 de Múnic) i de ser considerat un esport olímpic.

## Nacions participants

Hi participaren 24 jugadors de 5 nacions diferents:
* Argentina (5): Arturo Kenny, Juan Miles, Guillermo Naylor, Juan Nelson, Enrique Padilla
* Espanya (6): Álvaro de Figueroa, Luis de Figueroa, Rafael Fernández, Hernando Fitz-James, Leopoldo Sáinz, Justo San Miguel
* França (5): Pierre de Chapelle, Hubert de Monbrison, Charles de Polignac, Jules Macaire, Jean Pastré
* Estats Units (4): Elmer Boeseke, Tommy Hitchcock, Jr., Frederick Roe, Rodman Wanamaker
* Regne Unit (4): Frederick Barrett, Dennis Bingham, Fred Guest, Kinnear Wise

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Polo masculí | ArgentinaArturo Kenny Juan Miles Guillermo Naylor Juan Nelson Enrique Padilla | Estats UnitsElmer Boeseke Tommy Hitchcock Frederick Roe Rodman Wanamaker | Regne UnitFrederick Barrett Dennis Bingham Fred Guest Kinnear Wise |

## Resultats

| Pos. | Equip | ARG | USA | GBR | ESP | FRA | Victòries | Derrotes | Punts Favor | Punts en contra |
| 1 | Argentina | | 6–5 | 9–5 | 16–2 | 15–2 | 4 | 0 | 46 | 14 |
| 2 | Estats Units | 5–6 | | 10–2 | 15–2 | 13–1 | 3 | 1 | 43 | 11 |
| 3 | Regne Unit | 5–9 | 2–10 | | 10–3 | 16–2 | 2 | 2 | 33 | 24 |
| 4 | Espanya | 2–16 | 2–15 | 3–10 | | 15–1 | 1 | 3 | 22 | 42 |
| 5 | França | 2–15 | 1–13 | 2–16 | 1–15 | | 0 | 4 | 6 | 59 |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Argentina | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | Estats Units | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Regne Unit | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Polo at the 1924 Summer Olympics». [Consulta: 15 setembre 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) Polo - París 1924 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Piragüisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1924

Als Jocs Olímpics de 1924 celebrats a la ciutat de París (França) es disputaren per primera vegada sis proves de piragüisme. Tot i que en aquests Jocs aquestes proves formaren part dels esports de demostració el piragüisme va esdevenir esport olímpic en el programa dels Jocs Olímpics de 1936.
Participaren embarcacions de dues nacions (Canadà i Estats Units d'Amèrica) a requeriment del Comitè Organitzador Francès.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Un remer palada simple | Roy C. Nurse | Harry C. Greenshields | A. A. Lindsay |
| Un remer palada doble | C. W. Havens | Roy C. Nurse | Harry T. Knight Jr. |
| Dos remers palada simple | Harry C. Greenshields A. A. Lindsay | Roy C. Nurse G. M. Duncan | K. M. Knight Harry T. Knight Jr. |
| Dos remers palada doble | C. W. Havens Harry T. Knight Jr. | Roy C. Nurse G. M. Duncan | No es concedí |
| Quatre remers palada simple | CanadàA. A. Lindsay Harry C. Greenshields G. M. Duncan i Roy C. Nurse | Estats UnitsJ. F. Larcombe K. M. Knight C. W. Havens Harry T. Knight Jr. | No es concedí |
| Quatre remers palada doble | Estats UnitsJ. F. Larcombe K. M. Knight C. W. Havens Harry T. Knight Jr. | CanadàA. A. Lindsay Harry C. Greenshields G. M. Duncan i Roy C. Nurse | No es concedí |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Canadà | 3 | 5 | 1 | 9 |
| 2 | Estats Units | 3 | 1 | 2 | 6 |
    Aquestes medalles no es tenen en compte en el medaller final dels Jocs Olímpics de 1924

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Canoe Sprint at the 1924 Summer Olympics». [Consulta: 15 setembre 2024].
# La Muntanya Rodona

La Muntanya Rodona és una urbanització del municipi de Subirats (Alt Penedès) situada prop de la carretera N-340, als peus de la serra de Cresta Bocs, entre el Pago i Cantallops. Té una població de 106 habitants (2023). El nom li ve donat pel monticle sobre el que està ubicada, de forma arrodonida.
A la rodalia hi ha les restes del Maset del Curt, masia construida el 1550 per Joan Massana, així com les del Maset de la Massana, bastida l'any 1648 per Antoni Massana, descendent de Joan Massana.

## Referències

* 1 2 Querol i Rovira, Carles. Subirats. Conèixer el seu atractiu, viure'l i gaudir-lo. Ajuntament de Subirats i Edicions i Propostes Culturals Andana, SL, 2008, p. 46. ISBN 978-84-96995-03-1.
* ↑ «082732 Subirats». Institut d’Estadística de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Maset del Curt». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Maset de la Massana». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Cim de la Coma del Clot

El Cim de la Coma del Clot és una muntanya de 2.739 metres que es troba entre el municipi de Queralbs al Ripollès.

## Referències

* ↑ GEC
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig de Galliner

El Puig de Galliner és una muntanya situada en el terme municipal d'Isona i Conca Dellà, dins de l'antic terme d'Orcau, al Pallars Jussà.
És a l'extrem de ponent de la vall de Montesquiu, molt a prop de la vall de la Noguera Pallaresa, a l'embassament de Sant Antoni. És un turó molt visible des de gairebé tota la Conca de Tremp i la Conca de Dalt.

## Referències

* ↑ GEC

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Baku Cup 2015

El Torneig de Bakú 2015, oficialment conegut com a Baku Cup 2015, és un esdeveniment de tennis femení sobre pista dura que pertany als International Tournaments de la WTA. La cinquena edició del torneig es va celebrar entre el 27 de juliol i el 2 d'agost de 2015 al Baku Tennis Academy de Bakú, Azerbaidjan.
La tennista russa Margarita Gasparyan va guanyar una fita molt destacada, ja que va aconseguir el doblet de títols sent alhora el primer títol individual i el primer de dobles de la seva carrera. A més, destaca el fet que fins aquest torneig encara no havia aconseguit cap victòria individual en el circuit.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | A. Pavliutxénkova | 3 | | |
| | K. Bondarenko | 0 | r | | 1 | A. Pavliutxénkova | 6 | 6 |
| | K. Flipkens | 6 | 7 | | | K. Flipkens | 1 | 3 |
| 7 | V. Diatchenko | 4 | 6⁵ | | | | | | 1 | A. Pavliutxénkova | 3 | 2 | |
| Q | O. Savchuk | 5 | 4 | | | | | | Q | P.M. Țig | 6 | 6 | |
| Q | P.M. Țig | 7 | 6 | | Q | P.M. Țig | 6 | 6 | | | | | |
| | L. Zhu | 4 | 6 | 3 | | D. Vekić | 3 | 2 | | | | | |
| | D. Vekić | 6 | 0 | 6 | | | | | | | | | | Q | P.M. Țig | 3 | 7 | 0 |
| | E. Rodina | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | M. Gasparyan | 6 | 5 | 6 |
| WC | O. Korashvili | 1 | 1 | | | E. Rodina | 3 | 2 | | | | | |
| Q | Z. Yang | 4 | 4 | | | M. Gasparyan | 6 | 6 | | | | | |
| | M. Gasparyan | 6 | 6 | | | | | | | M. Gasparyan | 6 | 5 | 6 |
| | A. Hlaváčková | 6$^4$ | 2 | | | | | | 2 | K. Knapp | 3 | 7 | 3 |
| | A. Panova | 7 | 6 | | | A. Panova | 2 | 6$^4$ | | | | | |
| | A. Kontaveit | 1 | 0 | | 2 | K. Knapp | 6 | 7 |
| 2 | K. Knapp | 6 | 6 | | | | | |

## Quadre dobles femenins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Margarita Gasparyan Alexandra Panova | 7 | 6 |
| | Misa Eguchi Patricia Maria Țig | 6$^0$ | 3 | 1 | Margarita Gasparyan Alexandra Panova | 4 | 6 | [10] |
| 4 | Oksana Kalàixnikova Danka Kovinić | 4 | 1 | | Yang Zhaoxuan Zhu Lin | 6 | 2 | [7] |
| | Yang Zhaoxuan Zhu Lin | 6 | 6 | | | | | | 1 | Margarita Gasparyan Alexandra Panova | 6 | 7 |
| | Ksenia Lykina Polina Monova | 6 | 6 | | | | | | 2 | Vitalia Diatchenko Olga Savchuk | 3 | 5 |
| | Alona Fomina Kateřina Vaňková | 4 | 1 | | Ksenia Lykina Polina Monova | 5 | 5 | |
| | Eva Hrdinová Evgeniya Rodina | 3 | 1 | 2 | Vitalia Diatchenko Olga Savchuk | 7 | 7 | |
| 2 | Vitalia Diatchenko Olga Savchuk | 6 | 6 | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2015-12-16 a Wayback Machine. (àzeri) (anglès)
* Quadre individual femení PDF
* Quadre dobles femenins PDF
Bakú :
2011
2012
2013
2014
2015 :
WTA Tour 2015
< 2014
2016 > :
WTA Finals, Singapur  · WTA Elite Trophy, Zhuhai :