OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# NotebookLM

NotebookLM (Google NotebookLM) és una eina en línia de recerca i presa de notes desenvolupada per Google Labs que utilitza intel·ligència artificial, concretament Google Gemini, perquè els usuaris interactuïn amb els seus documents. Les seves funcions són generar resums, explicacions i respostes d'acord amb els continguts que pengen els propis usuaris. També inclou "Descripcions generals d'àudio", que resumeix documents en un format de conversa, semblant a un pòdcast. L'equip de creació del producte inclou l'autor de divulgació científica Steven Johnson i la gerent de producte Raiza Martin.
NotebookLM es va llançar en fase experimental el 2023 amb el nom de "Project Tailwind" i només estava destinat a desenvolupadors. Google el descrivia com a "assistent de recerca virtual". A partir de mitjans d'octubre de 2024 ja estava disponible gratuïtament per a tots els usuaris dels serveis de Google.

## Referències

* ↑ David, Emilia. «Google’s NotebookLM evolves: What IT leaders need to know about its enterprise applications» (en anglès americà). VentureBeat, 19-09-2024. [Consulta: 25 setembre 2024].
* 1 2 Pierce, David. «The chatbot becomes the teacher» (en anglès). The Verge, 22-09-2024. [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ Levy, Steven «Google’s NotebookLM Aims to Be the Ultimate Writing Assistant» (en anglès). Wired.
* ↑ Rogers, Reece «How to Generate an AI Podcast Using Google’s NotebookLM» (en anglès). Wired.
* ↑ Vincent, James. «Google teases Project Tailwind — a prototype AI notebook that learns from your documents» (en anglès). The Verge, 10-05-2023. [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ Orland, Kyle. «Fake AI “podcasters” are reviewing my book and it’s freaking me out» (en anglès americà). Ars Technica, 23-09-2024. [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ Li, Abner. «Google drops ‘experimental’ status for NotebookLM» (en anglès americà). 9to5Google, 17-10-2024. [Consulta: 19 octubre 2024].
# Cantó de Ferrières-en-Gâtinais

El cantó de Ferrières-en-Gâtinais és un cantó francès del departament de Loiret, situat al districte de Montargis. Té 17 municipis i el cap és Ferrières-en-Gâtinais.

## Municipis

* Chevannes
* Chevry-sous-le-Bignon
* Corbeilles
* Courtempierre
* Dordives
* Ferrières-en-Gâtinais
* Fontenay-sur-Loing
* Girolles
* Gondreville
* Griselles
* Le Bignon-Mirabeau
* Mignères
* Mignerette
* Nargis
* Préfontaines
* Sceaux-du-Gâtinais
* Treilles-en-Gâtinais

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Redon | UDSR |
| 1951-1970 | M. Lheure | Divers droite |
| 1970-2008 | René Alaux | Centrista, després PS, després divers gauche |
| 2008- | Frédéric Neraud | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 9.013 | 8.993 | 9.619 | 10.938 | 12.664 | 13.995 | 15.752 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Good Girls Go to Paris

Good Girls Go to Paris és una pel·lícula de comèdia romàntica estatunidenca de 1939 dirigida per Alexander Hall i protagonitzada per Melvyn Douglas i Joan Blondell.

## Argument

Jenny Swanson, una cambrera d'una petita ciutat universitària el somni de la qual és anar a París, es barreja amb una família benestant de Nova York.

## Repartiment

* Melvyn Douglas com Ronald Brooke
* Joan Blondell com Jenny Swanson
* Walter Connolly com Olaf Brand
* Alan Curtis com Tom Brand
* Joan Perry com Sylvia Brand
* Isabel Jeans com Caroline Brand
* Alexander D'Arcy com Paul Kingston
* Clarence Kolb com Ted Dayton Sr.
* Howard Hickman com Jeffers

## Producció

La pel·lícula estava pensada originalment per ser protagonitzada per Charles Boyer i Jean Arthur. Arthur va marxar primer, seguit de Boyer. Boyer va rebutjar l'oferta de protagonitzar Cita d'amor.

## Recepció

El crític del The New York Times Frank Nugent, va opinar que el repartiment s'esforça massa, i "l'efecte general, en conseqüència, no és tant el d'apel·lar a l'instint humorístic de l'espectador com un atac contra ell". P. S. Harrison la va valorar com "una comèdia força bona" i va aconsellar als exhibidors: "Hauria d'anar amb les masses, perquè la història lleugera no té problemes".

## Referències

* ↑ Oller, John. Jean Arthur; the Actress Nobody Knew.
* ↑ Swindell, Larry. Charles Boyer: The Reluctant Lover. first, p. 130. ISBN 0385170521.
# IBM PC 3270

L' IBM 3270 PC (Tipus 5271), introduït l'octubre de 1983, era un IBM PC XT que incloïa una targeta síncrona i un programa emulador necessari en el moment del seu llançament per poder emular un terminal tipus IBM 3270. D'aquesta manera, el PC 3270 es podia utilitzar tant com a ordinador normal d'un sol usuari com a terminal en el sistema de terminal/host El 3270 AT (tipus 5281) també estava disponible. Correspon al 3270 PC, però basat en l'IBM PC AT en lloc del PC XT com a model bàsic. Per obtenir una explicació de les diferències tècniques entre els dos dispositius, vegeu IBM PC AT.

## Sistema terminal/host

Abans que el sistema client-servidor pogués prevaler, la relació host-terminal era el principi de treball dominant en el processament de dades. Un ordinador central car i potent (host, mainframe) donava servei a diversos terminals. Aquests terminals eren purs dispositius d'entrada/sortida sense emmagatzematge propi ni capacitat de càlcul. La capacitat d'emmagatzematge i el temps de càlcul eren proporcionats per l'ordinador central mitjançant el procés de temps compartit.

## Tecnologia

Les targetes addicionals ocupaven gairebé tot l'espai de l'ordinador que estava destinat a l'expansió. Incloïa una extensió de targeta gràfica programable de diverses parts feta de components TTL. Per tal de complir els requisits gràfics més alts d'un 3270, es va instal·lar una targeta gràfica compatible amb CGA amb una resolució una mica més alta. Una altra targeta d'expansió va interceptar els senyals del teclat PC/3270 subministrats, va processar els codis de tecla 3270 i va passar els codis de tecla de l'ordinador al connector normal del teclat. Una altra targeta connectada, que proporcionava una interfície sèrie compatible amb 3270 amb un connector BNC, proporcionava la connexió a l'ordinador amfitrió, normalment un mainframe IBM.

## Models

* 3270 PC (tipus 5271) - 3270 PC original
* 3270 PC/G (Tipus 527?) - 3270 PC ordinador amb gràfics millorats i suport de ratolí
* 3270 PC/GX (tipus 527?) - 3270 PC/G amb un altre monitor en color o monocrom
* 3270 AT (tipus 5281): el mateix que el 3270 PC però basat en l'IBM PC AT
* 3270 AT/G (tipus 528? ) – Correspon al 3270 PC/G, però basat en l'IBM PC AT
* 3270 AT/GX (tipus 528? ) – Correspon al 3270 PC/GX, però basat en l'IBM PC AT

## Referències

* ↑ «IBM Documentation». IBM, 22-03-2021. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ «Terminal-to-Host Protocol Specification.». DTIC, 15-07-1976. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ «IBM Documentation». IBM, 22-03-2021. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ «IBM Documentation». IBM, 22-03-2021. [Consulta: 3 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Informació tècnica detallada sobre l'ordinador IBM 3270
# Tokyo Game Show

El Tokyo Game Show (東京ゲームショウ, Tōkyō Gēmu Shō, o simplement TGS) és una exposició / convenció de videojocs celebrat a Tòquio (Japó). El 2007, aquesta serà probablement l'exposició de videojocs més gran del món degut a la desaparició de l'E3 que va ser anunciat a mitjans del 2006. Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. A diferència de l'E3, el Tokyo Game Show permet entrar al públic en general durant els 2 últims dies. Com a resultat, té una major assistència que l'E3. El 2007, serà celebrat del 20 al 23 de setembre, en el qual els dos primers dies seran pels negocis que es puguin acordar (amb les empreses), mentre que els altres dos últims dies serà obert al públic.

## Història

El primer Tokyo Game Show va ser el 1996. En un principi, el show es feia dues vegades a l'any, una vegada a la primavera i una altra a la tardor (en el Tokyo Big Sight), però es va deixar de fer el 2002 quan l'exposició es va celebrar a la tardor. Arxivat 2010-10-08 a Wayback Machine. El show se celebra encara una vegada a l'any.

## Sumari dels esdeveniments
### 2004

El Tokyo Game Show 2004 va ser celebrat el 24 de setembre de 2004, el 25 de setembre de 2004 i el 26 de setembre de 2004. Es van presentar 117 empreses amb més de 500 productes de videojocs pels més de 160.000 visitants que ho van visitar.

### 2005

El Tokyo Game Show 2005 va ser celebrat del 16 de setembre de 2005 al 18 de setembre de 2005.
Microsoft va mostrar la seva secció de videojocs el 15 de setembre de 2005, un dia abans de l'obertura del Tokyo Game Show. Arxivat 2006-03-03 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Tokyo Game Show - Lloc web oficial
# La Maternelle

«La Maternelle» té aquests significats:
* La Maternelle, novel·la de Léon Frapié editada el 1904 ;
* La Maternelle, pel·lícula francesa de Jean Benoît-Lévy i Marie Epstein estrenada el 1933; ;
* La Maternelle, pel·lícula francesa de Henri Diamant-Berger estrenada el 1949;
* Maternelle, pel·lícula belga de Philippe Blasband estrenada el 2009.

## Vegeu també

* Les Maternelles, antic nom de La Maison des Maternelles, programa de televisió francès.
# La banda de la mà

La banda de la mà (títol original: Band of the Hand) és una pel·lícula de thriller acció neo noir estatunidenca de 1986 dirigida per Paul Michael Glaser protagonitzada per Stephen Lang, Leon Robinson, James Remar, Lauren Holly i Laurence Fishburne. Està doblada al català.
La partitura de la pel·lícula va ser composta i interpretada per Michel Rubini i la cançó principal va ser escrita i interpretada per Bob Dylan, amb el suport de Tom Petty and the Heartbreakers.

## Argument

Un grup de cinc delinqüents juvenils estan condemnats a ser processats com a adults pels seus crims tret que participin en un "programa" nou i experimental dirigit per un veterà nadiu americà anomenat "Indian Joe" Tegra. Els cinc adolescents inclouen dos líders de bandes rivals, Ruben Pacheco, el líder dels Home Boys que compleix una condemna de tres anys per agressió greu i robatori a mà armada; Moss Roosevelt, el líder dels 27th Avenue players, també compleix una condemna de tres anys, per assalt i robatori a mà armada; Carlos Aragon, un narcotraficant que compleix una condemna de quatre anys després de ser detingut en una batuda policial; James Lee "JL" MacEwen, el més jove i violent dels adolescents, complint una condemna de 10 anys per homicidi involuntari del seu pare abusiu i alcohòlic i diversos càrrecs d'incendi domèstic; i Dorcey Bridger, un lladre de cotxes que compleix més de tres anys per robatori d'automòbils i més de 15 intents de fugida de diverses sales de menors.
Abandonats als pantans, els adolescents han d'aprendre a sobreviure al perillós pantà i a treballar junts. Un cop finalitzat el programa, el grup lloga una casa buida en una zona perillosa de Miami i reconstrueix lentament el barri, expulsant els proxenetes, les prostitutes i els narcotraficants. Això ofen els antics habitants il·legals de la seva casa, tots fidels clients del baró de la droga Cream. El conflicte porta a baralles armades, en les quals Joe és assassinat. Els membres supervivents del grup porten la lluita directament a una instal·lació de fabricació de drogues que està equipada amb un Minigun M-134.

## Repartiment

* Stephen Lang com a Joe Tegra
* Michael Carmine com a Ruben Julian Pacecho
* Lauren Holly com a Nikki
* Leon Robinson com a Moss Roosevelt
* John Cameron Mitchell com a James Lee MacEwen
* Danny Quinn com a Carlos Rene Aragon
* Paul Calderón com a Tito
* James Remar com a Néstor
* Larry Fishburne com a Cream

## Recepció

Els crítics han descrit la pel·lícula com "una mala pel·lícula de vigilants dels anys setanta produïda una dècada massa tard". Als Stinkers Bad Movie Awards de 1986, la pel·lícula va ser nominada a la pitjor pel·lícula però va perdre davant Howard the Duck.

## Referències

* ↑ Goodman, Walter. «SCREEN: 'BAND OF THE HAND'». The New York Times, 12-04-1986.
* ↑ «La banda de la mà». esadir.cat. [Consulta: 5 juliol 2024].
* ↑ Allon, Yoram; Cullen, Del. (2002).
* ↑ «Past Winners Database». The Envelope at LA Times. Arxivat de l'original el 2007-08-16. [Consulta: 18 setembre 2019].
# La fuga (pel·lícula de 1944)

La fuga és una pel·lícula mexicana en blanc i negre dirigida per Norman Foster i protagonitzada per Esther Fernández, Ricardo Montalban, Carlos Orellana i Stella Inda que es va estrenar el 5 de juliol de 1944. El guió de Norman Foster i Betty Cromwell està basat en el conte Boule de suif de Guy de Maupassant.

## Argument

Escapant dels soldats francesos que envaïen Mèxic un grup de viatgers és interceptat per un oficial que exigeix que una jove que integra el passatge de la diligència passi la nit amb ell al poble on es troben, com a condició perquè tots puguin continuar la seva fugida. La noia es veu forçada a fer-ho sense imaginar com continuarà la relació ni quines altres peripècies travessaran en el camí.

## Repartiment

Van participar del film els següents intèrprets:
* Esther Fernández... María Inés Flores
* Ricardo Montalban... Tinent
* Carlos Orellana... Neftalí
* Stella Inda... Comtessa
* Emma Roldán ... Sra. Galindo
* Antonio Bravo ... Conde
* Miguel Inclán ... Miguel
* Antonio R. Frausto ... Baldomero
* Eugenia Galindo ... Josefa
* Sally Blane ... Senyora Garland
* Manuel Arvide ... Militar francès
* Ángel T. Sala ... Coronel francès
* Fernando Rosales
* Edmundo Espino ... Pagès

## Referències

* 1 2 Waldman, Harry. Anthony Slide. Hollywood and the Foreign Touch: A Dictionary of Foreign Filmmakers and Their Films from America, 1910–1995. Lanham, MD: Scarecrow Press, 1996.
* ↑ Hinkson, Jake «Norman, Is That You? The Long Wait of Norman Foster». Bright Lights Film Journal, 30-04-2011 [Consulta: 28 diciembre 2023].
* 1 2 Katz, Ephraim. The Film Encyclopedia. 3°. New York: HarperPerennial, 1998.
* 1 2 «La Fuga». [Consulta: 28 diciembre 2023].

## Enllaços externs

* La fuga a cinema22
# Las pirañas

Las pirañas, que també fou exhibida com La boutique, és una pel·lícula coproducció de l'Argentina i Espanya dirigida per Luis García Berlanga segons el seu propi guió escrit en col·laboració amb Rafael Azcona que es va estrenar el 19 d'octubre de 1967 i que va tenir com a protagonistes a Sonia Bruno, Rodolfo Bebán, Ana María Campoy i Osvaldo Miranda.

## Sinopsi

Ricardo, home de negocis, té èxit amb les dones, es comporta com un «play-boy», de tal manera que la seva esposa, Carmen, a la qual a penes fa cas, no té més remei que buscar comprensió i ajuda en la seva pròpia mare, metgessa de professió. Aquesta li proposa que canviï i intenti provocar l'interès del seu marit inventant-se una greu malaltia que li causarà la mort en breu, amb la qual cosa Ricardo –que ja veu l'horitzó de la seva llibertat i la substanciosa herència– es dedica a acaronar-la i donar-li tots els capritxos. Mitjançant aquest pla i una lleugera infidelitat amb un amic, Carmen aconsegueix l'interès del seu marit. Tots dos entren en una dinàmica de jocs que acaba quan Ricardo s'assabenta que tot era un engany i que haurà de carregar amb la seva dona tota la vida. Llavors decideix preparar l'assassinat de Carmen per fuita de gas. Proveït d'una màscara antigàs exagerada, l'espera darrere de la porta del pis comú quan ella torna de passejar al gos. L'assassinat està perfectament planejat, però Carmen no troba la clau i ha de prémer el timbre, la qual cosa fa esclatar el gas.

## Repartiment

* Sonia Bruno... Carmen
* Rodolfo Bebán... Ricardo
* Ana María Campoy ... Luisa Fuentes
* Osvaldo Miranda... Jose Martinez
* Marilina Ross ... Piti
* Juan Carlos Altavista... Mariano
* Darío Vittori
* Javier Portales ... Rafael Gardel
* Paula Marciel
* Juan Carlos Calabró
* Dorys del Valle ...Cristina
* Alfonso Estela
* Mario Savino
* Lily Vicet
* Emilio Losada
* Perla Caron
* Susana Sisto
* Pacheco Fernández
* Susana Decarli
* Reina del Carmen
* Linda Peretz
* Lautaro Murúa... Carlos
* Luis García Berlanga ... Espectador en cinema

## Comentarios

El Heraldo del Cinematografista va escriure:
| « | ”Impossible rastrejar els talents narratius de Berlanga i Azcona. No hi ha una atmosfera ni defineix la distorsió negre-humorística dels personatges ni li dona la seva raó de ser en el temps (avui) i lloc (Buenos Aires) en què els situa”. | » |
A Correo de la Tarde va escriure C. R. Martí:
| « | ”Delicada comèdia de caràcter festiu…tot ben dit i exposat de manera gens vulgar, exclòs per complet el xaró i indolent”. | » |

## Referències

* ↑ La boutique al web del Museu Berlanga
* Manrupe, Raúl. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001.

## Enllaços externs

* Sobre la pel·lícula, al Cinenacional.com.
* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Llac Quill

El llac Quill és un llac situat al parc nacional de Fiordland de Nova Zelanda a 979 m sobre el nivell del mar. El llac del circ d'aproximadament 1,2 km $^2$ és la font de les cascades Sutherland, una de les cascades més altes del país i la setena més alta del món, des del llac Quill en tres nivells cap a la vall d'Arthur al costat de la pista de Milford, uns 20 km. de Milford Sound.
El llac va rebre el nom de William Quill, que va escalar les cascades de Sutherland el 1890 per ser el primer europeu a descobrir la font de les cascades. Avui dia, el llac i les seves cascades són una destinació popular per a excursions en helicòpter, que permeten una visió englobadora del paisatge extrem. Una pujada menys perillosa al mateix llac és possible des de McKinnon Pass . Es pot arribar a aquesta destinació, així com a la base de Sutherland Falls, a través de la Milford Track. Aquesta popular ruta de senderisme de diversos dies requereix reserva amb el Departament de Conservació.
El 2018, el llac es va utilitzar com a lloc de rodatge de Mission: Impossible - Fallout amb Tom Cruise volant amb un helicòpter Airbus Helicopters H125.

## Referències

* ↑ «Sutherland Falls climbed | NZHistory, New Zealand history online». nzhistory.govt.nz.
* ↑ «Sutherland Falls Milford Track c. 1890 – c. 1910 – Smaller». Archives New Zealand. [Consulta: 27 octubre 2020].
* ↑ «Sutherland Falls». waterfalls.co.nz.
* ↑ «Milford Track». www.doc.govt.nz.
* ↑ «Tom Cruise's daring Queenstown chopper stunt». , 08-02-2018.

## Enllaços externs

* «Lake Quill · Southland 9679, New Zealand». Lake Quill · Southland 9679, New Zealand. [Consulta: 26 setembre 2023].
# Llista completa dels ocells del món de Howard i Moore

The Howard and Moore Complete Checklist of the Birds of the World o Llista completa dels ocells del món de Howard i Moore és un llibre de Richard Howard i Alick Moore que presenta una llista de totes les espècies d'ocells del món. Va ser la primera llista mundial d'ocells d'un sol volum que va incloure noms de subespècies, i fins a la publicació de la 5a edició de la Llista Clements dels ocells del món de James Clements va ser l'única que ho va fer.
Actualment es troba a la seva quarta edició (2013) i està publicada per Aves Press al Regne Unit.
És considerada una de les quatre principals llistes mundials d'ocells.

## Primera edició

La primera edició es va publicar l'any 1980, amb un pròleg de Leslie Brown. L'any 1984 es va publicar una edició revisada.

## Segona edició

La segona edició es va publicar el 1991, i es va publicar una reimpressió el 1994, i incloïa un apèndix amb 282 canvis més. Els dibuixos de la portada són de Martin Woodcock.

## Tercera edició

La tercera edició es va publicar l'any 2003. Va ser editada per Edward C. Dickinson, amb l'assistència d'altres quatre compiladors regionals: David Pearson (cobrint Àfrica), James Van Remsen, Jr. (Les Amèriques), Kees Roselaar (la regió del Paleàrtic) i Richard Schodde ( Australàsia); El mateix Dickinson va actuar com a consultor regional per a Àsia.
Aquesta edició comença amb un pròleg de Richard Howard (Alick Moore va morir abans que es preparés aquesta edició). Una introducció de set pàgines ve seguida d'un capítol de sis pàgines titulat "Avian Higher-level Phylogenetics and the Howard and Moore Checklist of Birds" de Joel Cracraft, F. Keith Barker i Alice Cibois, després del qual hi ha un resum de l'estructura familiar utilitzat en aquesta edició, en forma de taula, donant nombres de gèneres i espècies. El gruix del llibre, de les pàgines 31 a 826, és la llista sistemàtica. Una llista de referències de les pàgines 832 a 883 enumera 3000 referències utilitzades en la compilació de la llista.

## Quarta edició

La quarta edició es va publicar en dos volums el 2013 i el 2014. El primer volum (que cobreix els no-passeriformes) va ser editat per Edward C. Dickinson i James Van Remsen, Jr. mentre que el segon volum (passeriformes) va ser editat per Edward C. Dickinson i Les Christidis. La base de dades estigué disponible per a la seva descàrrega el 2018

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 22-31. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «The Howard and Moore Complete Checklist of the Birds of the World, Volume 1: Non-passerines». www.nhbs.com. [Consulta: 9 setembre 2017].
* ↑ «The Howard and Moore Complete Checklist of the Birds of the World, Volume 2: Passerines». www.nhbs.com. [Consulta: 9 setembre 2017].
* ↑ «The Howard and Moore Complete Checklist of the Birds of the World, version 4.1 (Downloadable checklist).». www.howardandmoore.org. [Consulta: 5 maig 2020].
# Maryam Yahaya

Maryam Yahaya (Kano, 17 de juliol de 1997) és una actriu de cinema nigeriana de la indústria de Kannywood. Va guanyar el reconeixement per haver protagonitzat Taraddadi, una pel·lícula dirigida per Elnass Ajenda. Per la seva actuació a Taraddadi, Yahaya el 2017 va ser nominada com a millor actriu prometedora pels City People Entertainment Awards. El 2018 va ser proclamada com a millor actriu pels City People Entertainment Awards.

## Carrera

Yahaya havia volgut actuar des de petita i es va inspirar en les pel·lícules hausa que veia. Va debutar a la pel·lícula Gidan Abinci, i després a Barauniya i Tabo, en les que va interpretar papers secundaris. Es va fer famosa després de l'actuació com a protagonista a Mansoor, un paper originalment destinat a Bilkisu Shema. Mansoor és una pel·lícula sensacional dirigida per Ali Nuhu.

## Filmografia

Pel·lícules en què ha aparegut Yahay :
| Títol | Curs |
| Gidan Abinci | 2016 |
| Barauniya | 2016 |
| Tabo | 2017 |
| Mijin Yarinya | 2017 |
| Mansoor | 2017 |
| Mariya | 2018 |
| Wutar Kara | 2018 |
| Jummai Ko Larai | 2018 |
| Matan Zamani | 2018 |
| Hafiz | 2018 |
| Gidan Kashe Awo | 2018 |
| Gurguwa | 2018 |
| Mujadala | 2018 |
| Sareenah | 2019 |
| Jaruma | 2020 |
| Tsakaninmu | 2021 |
| Alaqa | 2021 |
| Hikima | 2021 |
| Lamba | 2022 |

## Referències

* 1 2 Ngbokai, Richard P. «Young artistes making waves in Kannywood». Daily Trust, 20-07-2018. [Consulta: 2 agost 2019].
* ↑ Lere, Muhammad. «Ali Nuhu, son win at City People Awards 2017 - Premium Times Nigeria». Premium Times, 09-10-2017. [Consulta: 2 agost 2019].
* ↑ «KANO & KADUNA Actors To Storm City People Movie Awards». City People Magazine, 28-08-2018. [Consulta: 2 agost 2019].
* ↑ Matazu, Hafsah Abubakar. «Kannywood’s 7 youngest stars». Daily Trust, 08-03-2019. [Consulta: 2 agost 2019].