OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó d'Évron

El cantó d'Évron és un cantó francès del departament del Mayenne, situat al districte de Laval. Té 11 municipis i el cap és Évron.

## Municipis

* Assé-le-Bérenger
* Châtres-la-Forêt
* Évron
* Livet
* Mézangers
* Neau
* Saint-Christophe-du-Luat
* Sainte-Gemmes-le-Robert
* Saint-Georges-sur-Erve
* Vimarcé
* Voutré

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Mille | radical |
| 1949-1982 | Raoul Vadepied | MRP, després CDP després UDF |
| 1982-2006 | Michel Nicolas | RPR, després UMP |
| 2006- | Jean-Pierre Bourdin | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 9.136 | 9.587 | 10.207 | 11.218 | 11.794 | 12.363 | 12.970 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Blain

El cantó de Blain (bretó Kanton Blaen) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 5 comunes:
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Blain | Blaen | 7.733 | 101,72 | 44130 | 44015 |
| Bouvron | Bolvronn | 2.411 | 47,63 | 44130 | 44023 |
| Fay-de-Bretagne | Faouell | 2.489 | 64,81 | 44130 | 44056 |
| Le Gâvre | Gavr | 945 | 53,58 | 44130 | 44062 |
| Notre-Dame-des-Landes | Kernitron-al-Lann | 1.649 | 37,40 | 44130 | 44111 |
| Cantó | Blaen | 15.227 | 305,14 | - | 4403 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1998-2001 | Gilles Heurtin | Divers droite |
| 2004- | Marcel Verger | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Sant Llorenç de Botarell

Sant Llorenç de Botarell és l'església parroquial de Botarell (Baix Camp). D'estil barroc és protegida com a bé cultural d'interès local.
Fou bastida en el mateix lloc on abans n'hi havia una de més petita, damunt d'un rocall que la fa sobresortir dels altres edificis de la vila. L'obra es realitzà entre els anys 1617 i 1622. A la clau de la volta de la porta hi ha la data 1617. L'altar major, a la capçalera, fou construït fa poc més de dotze anys, és molt sobri, i les obres han modificat la part inferior original, abans de 1936 tapat per un gran retaule barroc.

## Descripció

Edifici de planta rectangular d'una nau amb capelles laterals. L'interior de l'església amida vint-i-dos metres de llarg per deu d'ample. Cobreix amb volta de canó amb llunetes; la capçalera amb volta de forn avenerat. Als peus hi ha el cor, elevat, i la torre del campanar a l'angle SW. Aquest, que fou bastit tot ell posteriorment al temple, té trenta-dos metres d'alçada, i és de planta rectangular, i exteriorment té una aresta esberlada per un llamp. El coronament, de forma octogonal, està cobert amb una cúpula de teules esmaltades i al cim hi ha una bola de pedra d'on surt una creu de ferro forjat. Damunt la porta, d'arc carpanell motllurat, una fornícula amb una imatge. Les parets són fetes amb pedra i morter, enguixades i pintades i la volta de maó.
En Pere Blai hauria treballat en la seva construcció inicial.

## Referències

* 1 2 «Sant Llorenç de Botarell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].
* ↑ «Sant Llorenç de Botarell». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.

## Bibliografia

* ROCA, J., Llibre de Botarell, Botarell, 1984.
* MARISTANY, C., Guia de Botarell, Diputació de Tarragona, Tarragona, 1981.
# Bauru

Bauru és un municipi brasiler de l'Estat de São Paulo. Fundada el 1896, amb una altitud de 526 m, amb una extensió de 673,5 km², on viuen 350.492 habitants, sent la densitat demogràfica de 465,73 hab/km². El municipi té una gran activitat universitària. Allà hi ha:
* Els Campus de la Universitat de São Paulo, on funcionen les Facultats d'Odontologia de Bauru (considerada una de les millors facultats d'Odontologia del Brasil i la tercera millor del món)
* La Universitat Estatal Paulista - UNESP
* La Universitat do Sagrado Coração - USC
* La Instituição Toledo de Ensino (ITE),
* La Universidade Paulista (UNIP),
* Les Faculdades Integradas de Bauru (Fib), entre d'altres.

## Personatges il·lustres

* En aquesta ciutat va néixer el tinent-coronel Marcos Pontes, el primer brasiler, i portuguès parlant, en anar a l'espai.
* Donizete Oliveira

## Història

Aproximadament el 1850, es produeix una nova ocupació i colonització de terres, exploradors paulistes i miners comencen a explorar una vasta regió situada entre la Serra de Botucatu, riu Tietê, riu Paranapanema i riu Paranà, que estaven habitats per grups indígenes, els Káingang.
El 1856 Felícissimo Antonio Pereira, arribat de Mines Gerais, adquireix terres i s'estableix a prop de l'actual centre de Bauru (en la Hisenda de les Flors). En anys posteriors, el 1884, l'esmentada hisenda (també que es diu Campos Nous de Bauru) seria segregada per a la formació de San Sebastià de Bauru.
La zona prospera, malgrat l'atac dels nadius Kaingang i de l'aïllament de la resta de l'Estat, convertint-se en un districte de Pederneiras el 1888. L'arribada d'immigrants de l'est paulista i de Minas Gerais va portar a l'emancipació de la ciutat l'1 d'agost de 1896.
El nou municipi viu del cultiu del cafè, malgrat tenir terres menys productives i fèrtils que la resta de l'Estat, així el 1906 és escollit com a punt de partida del Ferrocarril Nord-oest del Brasil, unint la ciutat de Corumbá i Bolívia.
Durant la primera meitat del segle XX Bauru es converteix en el principal nucli econòmic d'una extensa regió compresa entre l'Oest Paulista, nord de Paraná i Mato Grosso do Sul.
Bauru rep en les primeres dècades del segle XX immigrants de diverses parts del món, destacant els italians, espanyols, portuguesos i japonesos. La creació de la línia ferrea va atreure immigrants sirians, libanesos, alemanys, francesos, xinesos i jueus de diverses nacionalitats. Més recentment ha passat a rebre bolivians, argentins, xilens, palestins i nord-americans, convertint-se en una de les ciutats més cosmopolites de l'Interior Paulista.
# Cantó de Lassay-les-Châteaux

El cantó de Lassay-les-Châteaux és un cantó francès del departament del Mayenne, situat al districte de Mayenne. Té sis municipis i el cap és Lassay-les-Châteaux.

## Municipis

* Le Housseau-Brétignolles
* Lassay-les-Châteaux
* Rennes-en-Grenouilles
* Sainte-Marie-du-Bois
* Saint-Julien-du-Terroux
* Thubœuf

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | M. Boéda | Divers droite |
| 19..-1994 | Marcel Le Roy | UNR, després, UDR, després RPR |
| 1994-2001 | Pierre Michelet | Divers droite |
| 2001-2008 | Bertrand Hallier | UDF |
| 2008- | Jean-Michel Crinière | Sense etiqueta |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 4.589 | 4.327 | 3.876 | 3.741 | 3.491 | 3.522 | 3.581 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Bouaye

El cantó de Bouaye (bretó Kanton Bouez) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 5 comunes i part de la de Rezé (24.259 de 37.333):
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Bouaye | Bouez | 5.251 | 13,83 | 44830 | 44018 |
| Brains | Brenn | 2.172 | 15,31 | 44830 | 44024 |
| Pont-Saint-Martin | Pont-Marzhin | 4.754 | 21,88 | 44860 | 44130 |
| Saint-Aignan-Grandlieu | Sant-Enion-al-Lenn-Veur | 3.483 | 17,94 | 44860 | 44150 |
| Saint-Léger-les-Vignes | Sant-Lezer-ar-Gwiniegi | 1.158 | 6,49 | 44710 | 44171 |
| Cantó | Bouez | 38.390 | 88,73 | - | 4404 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001-2004 | Claude Gobin | UMP |
| 2004- | Gérard Allard | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Mas d'en Duran

El Mas d'en Duran és una masia considerada com un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Botarell (Baix Camp).

## Descripció

És una edificació rectangular d'una planta i dos pisos, amb una porta principal amb arc de mig punt, amb dovelles de pedra sense decorar, restaurat, i un rellotge de sol a la façana. A un angle hi ha una torre, que devia ésser el precedent del mas molt transformada a la seva part alta, aprofitada dins el conjunt edificat. Dins el mas hi havia, almenys, un forn de pa i molins d'oli i de cereals. Les moles i curres poden veure's encara al costat de llevant de les parets de l'edifici, en part esbocinades. Un dels molins de farina, del qual encara queden les basses, situat a la part posterior del mas, era mogut per la força de l'aigua portada des de la mina de les Voltes. També es conserven els cups d'una premsa de vi i una gran era prop del mas.

## Història

El mas formava part de la Quadra dels Tascals, de la qual era el centre i molt probablement el mas que dona origen a aquest terme, documentat des del segle xv. El mas va pertànyer a la Comuna del Camp. L'any 1832 el batlle era Antoni Duran, segons consta en un document conservat pels actuals propietaris. El cens de 1844, últim en què figurà com a Batllia independent, li assigna vint-i-vuit habitants, havent-ne tingut fins a trenta-cinc l'any 1787. Tots els documents de la Batllia foren portats a Botarell en incorporar-se al terme i dissortadament estan perduts. Al rellotge de sol hi ha la data del 1842, època de restauracions visibles. És veu popular que s'hi conservaven a l'antic calabós instruments de tortura molt antics, un dels quals, un cep, fou cremat l'any 1936.

## Referències

* «Mas d'en Duran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mas d'en Duran». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Alex Acker

Alex Acker (Compton, Califòrnia, 21 de gener de 1983), és un jugador professional de bàsquet estatunidenc, que mesura 196 cm i pesa 84 kg. La seva posició al camp és la d'escorta

## Carrera esportiva

Acker era alumne de la Universitat de Pepperdine i va ser triat en la segona ronda del Draft de l'NBA del 2005 pels Detroit Pistons. Va ser assignat a la D-League pels Fayetteville Patriots el 27 de febrer del 2006. La temporada 2006-2007 va jugar a l'Olimpiakos BC de la Lliga Grega, equip amb el qual va fer una mitjana de 16,5 punts i 7,5 rebots en l'Eurolliga i 11 punts i 3,5 rebots en la lliga grega.
A l'agost de 2007 va fitxar per l'AXA FC Barcelona, com a substitut de "la bomba" Juan Carlos Navarro. El 22 d'agost del 2007 el Barcelona descartà el seu fitxatge perquè el jugador no passà la revisió mèdica per problemes al seu genoll dret. Finalment, a la fi d'agost del 2007, firmà per l'AXA FC Barcelona, amb possibilitat de ser tallat en el mes de desembre, per una temporada. Començà la temporada lesionat, però es va recuperar a mitjans de desembre i així evità marxar del Barça aquell any.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Acker a NBA.com
* Alex Acker jugador a l'ACB
* Estadístiques d'Acker a l'NBA
# Bazi Ótdikha Làstotxka

Bazi Ótdikha Làstotxka - Базы Отдыха «Ласточка» (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants meridionals de l'extrem oest del Caucas occidental, prop de la vora nord-oriental de la mar Negra. És a 22 km al nord-oest de Tuapsé i a 90 km al sud de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Novomikhàilovski.
# Cantó de Laval-Nord-Est

El cantó de Laval-Nord-Est és un cantó francès del departament del Mayenne, situat al districte de Laval. Té 3 municipis i part del de Laval.

## Municipis

* Changé
* Laval (part)
* Saint-Germain-le-Fouilloux
* Saint-Jean-sur-Mayenne

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | Pierre Élain | MRP |
| 19..-1967 | André Davoust | CD |
| 1967-1973 | Pierre Buron | UDR |
| 1973-1979 | M. Roussel | PS |
| 1979-1988 | François d'Aubert | UDF |
| 1988-2001 | Roland Houdiard | UDF |
| 2001-2004 | Olivier Richefou | UDF |
| 2004-2011 | Nicole Peu | PS |
| 2011- | Olivier Richefou | AC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó d'Orvault

El cantó d'Orvault (bretó Kanton Orvez) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 2 comunes:
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Orvault | Orvez | 23.554 | 27,67 | 44700 | 44114 |
| Sautron | Saotron | 6.824 | 17,28 | 44880 | 44194 |
| Cantó | Orvez | 30.378 | 44,95 | - | 4454 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1998 | André Louisy | UDF |
| 1998-2004 | Jean-Claude Lebossé | PS |
| 2004- | Joseph Parpaillon | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Ermita de Sant Bartomeu (Riudecols)

L'Ermita de Sant Bartomeu és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Riudecols (Baix Camp).

## Descripció

És de planta rectangular amb obra de paredat i reforços de carreu i Contraforts laterals. Sobre l'antiga base medieval hom pot apreciar dues reformes o ampliacions.

## Història

Construïda sobre una base probablement medieval, hi ha constància que va ser edificada el 1702. A la Visita Pastoral de 1753 es diu que l'obra amenaçava ruïna i que s'havia de reparar. L'any 1766 s'insta perquè es compongui la paret que està pintada. El 1787 es va fer reparar la volta del cor i la balustrada. Al presbiteri aparegueren estrats amb tres paviments successius. Sembla que finalment fou destruïda durant la primera Guerra Carlina (1833-1839). Actualment l'ermita es troba gairebé del tot enrunada.

## Referències

* «Ermita de Sant Bartomeu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Ermita de Sant Bartomeu». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Radio Rivadavia

Radio Rivadavia és una estació de ràdio argentina que transmet des de la Ciutat Autònoma de Buenos Aires.
És considerada -al costat de Radio Splendid (La 990), Radio Municipal, Radio Mitre i Radio Nacional- una emissora portenya clau en la historia de la ràdio argentina; dins de les que encara estan a l'aire.
La seva grilla es compon de programes periodístics, magazins i programes musicals. També compta amb el seu propi servei de notícies (El Rotativo del aire), amb transmissions de futbol i d'automobilisme, i amb segments de música programada.

## Història

Va començar a transmetre des d'Avinguda Callao 1526, sota la llicència que pertanyia a Radio Muebles Díaz. Posteriorment va tenir una altra seu (Avinguda Santa Fe 2043).
Després d'haver romàs nacionalitzada i intervinguda durant més de 20 anys, l'emissora va ser adjudicada per l'Estat a Radio Emisora Cultural S.A. en 1958. I llavors també es va establir en l'edifici que avui ocupa. Després de passar per dificultats econòmiques que feien preveure la seva subhasta i l'acomiadament de més de cent treballadors en setembre de 2018 finalment fou adquirida pel Grupo Fénix Entertainment Group de Marcelo Figoli.

## Referències

* ↑ Ordenan rematar Radio Rivadavia: más de cien trabajadores podrían quedar en la calle, La Izquierda Diario, 28 de juny de 2018
* ↑ Radio Rivadavia: una nueva fecha para la subasta de la emisora, La Nación, 11 de setembre de 2018
* ↑ El remate de radio Rivadavia tendrá su segunda vuelta con un precio base de US$ 9 millones, Clarín, 6 de setembre de 2018
* ↑ Radio Rivadavia quedaría en manos de Grupo Fénix Entertainment Group, minutodecierre.com, 10 d'octubre de 2018
* ↑ Marcelo Fígoli: "Queremos recuperar el espíritu de la histórica Radio Rivadavia", La Nación, 8 d'octubre de 2018

## Enllaços externs

* Pàgina oficial a RadioCut
# Saïd-ad-Dawla (hamdànida)

Abu-l-FadàIl Saïd-ad-Dawla (àrab: أبو الفضائل سعيد الدولة, Abū l-Faḍāʾil Saʿīd ad-Dawla), més conegut com Saïd-ad-Dawla, fou el tercer i darrer emir hamdànida d'Alep del 991 al 1002.
A la mort del seu pare Sad-ad-Dawla el 991, el va succeir; va portar el làqab de Saïd-ad-Dawla, i va passar el seu regnat enfrontat amb els fatimites, rebent l'ajut de l'Imperi Romà d'Orient.
El 992 el general fatimita Mangutekin va atacar Alep i la va assetjar sense èxit, en part degut als atacs de Miquel Burtzes, governador romà d'Orient d'Antioquia i en part per la bona defensa de la ciutat i la manca d'esforç de Mangutekin.
Mangutekin va tornar a atacar el 994 i Said i el seu visir Lulu (que ja havia estat camarlenc en temps del seu pare) van cridar Burtzes, que fou derrotat a Gue, a l'Orontes. El setge d'Alep per Mangutekin va durar 11 mesos fins que a l'arribada l'emperador Basili II la primavera del 995 va obligar al general a aixecar el setge.
Said i Lulu van retre homenatge a l'emperador, però mentre els egipcis van estendre el control sobre altres parts de l'emirat d'Alep i el 998 van derrotar els romans d'Orient davant Apamea, ciutat que va quedar en poder dels fatimites.
Una campanya romana d'Orient el 999 va arribar fins a Beirut i una guarnició romana d'Orient es va establir a Shayzar, a l'emirat d'Alep, però el 1001 Basili II va fer un tractat de pau amb el califat fatimita i aquest també va signar un tractat amb l'emir d'Alep que va haver de reconèixer la sobirania del califa.
Alguns ghulams de l'emir hamdànida ja havien passat al servei del califa i Lulu, que de fet exercia el govern, aspirava a desfer-se del seu emir i gendre (doncs Saïd-ad-Dawla s'havia casat amb la seva filla).
El 1002 Lulu va fer assassinar Saïd-ad-Dawla, i va assolir el poder junt amb el seu fill Murtada-ad-Dawla Mansur, primer com a regent i el 1004 com a emir.

## Bibliografia

* Canard, Marius. «Ḥamdānids». A: The Encyclopedia of Islam, New Edition, Volume III: H–Iram. Leiden and New York: BRILL, 1986a, p. 126–131. ISBN 90-04-09419-9.
* Canard, Marius. «Luʾluʾ». A: The Encyclopedia of Islam, New Edition, Volume V: Khe–Mahi. Leiden and New York: BRILL, 1986b. ISBN 90-04-07819-3.
* Kennedy, Hugh N. The Prophet and the Age of the Caliphates: The Islamic Near East from the 6th to the 11th Century. Second. Harlow, UK: Pearson Education Ltd., 2004. ISBN 0-582-40525-4.
# Alexandra Engelhardt

Alexandra Engelhardt (Schifferstadt, 29 de desembre de 1982) és una esportista alemanya que va competir en lluita estil lliure, guanyadora de quatre medalles en el Campionat Europeu de Lluita entre els anys 2003 i 2012.

## Palmarès internacional

Campionat Europeu :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2003 | Riga ( Letònia) | 3 | Lliure 51 kg |
| 2006 | Moscou ( Rússia) | 2 | Lliure 51 kg |
| 2010 | Bakú ( Azerbaidjan) | 3 | Lliure 51 kg |
| 2012 | Belgrad ( Sèrbia) | 3 | Lliure 51 kg |

## Referències

* ↑ «Alexandra Engelhardt» Arxivat 2012-12-13 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Alexandra Engelhardt» en Iat.uni-leipzig.de (anglès)
# Musaranya de Kivu

La musaranya de Kivu (Crocidura kivuana) és una espècie de musaranya endèmica de la República Democràtica del Congo. El seu hàbitat natural són els pantans.

## Referències

* ↑ «musaranya de Kivu». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Fordham et al. (2006). Crocidura kivuana. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 13 desembre 2007 (en anglès).
# Cantó de Conlie

El cantó de Conlie és un cantó francès del departament de Sarthe, situat al districte de Mamers. Té 15 municipis i el cap es Conlie.

## Municipis

* Bernay-en-Champagne
* Conlie
* Cures
* Degré
* Domfront-en-Champagne
* La Chapelle-Saint-Fray
* La Quinte
* Lavardin
* Mézières-sous-Lavardin
* Neuvillalais
* Neuvy-en-Champagne
* Ruillé-en-Champagne
* Sainte-Sabine-sur-Longève
* Saint-Symphorien
* Tennie

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | Gustave Lhuissier | radical |
| 1964-1979 | Jacques Rebour | Divers gauche |
| 1979-2011 | Pierre Hellier | UDF, després UMP |
| 2011- | Joël Métenier | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.974 | 8.442 | 7.931 | 7.980 | 8.555 | 9.272 | 10.675 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó d'Ambrières-les-Vallées

El cantó d'Ambrières-les-Vallées és un cantó francès del departament del Mayenne, situat al districte de Mayenne. Té 7 municipis i el cap és Ambrières-les-Vallées.

## Municipis

* Ambrières-les-Vallées
* Chantrigné
* Couesmes-Vaucé
* La Haie-Traversaine
* Le Pas
* Saint-Loup-du-Gast
* Soucé

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | M. Branchereau | MRP |
| 19..-1973 | M. Tezé | Divers droite |
| 1973-1992 | Victor Jousset | Divers droite |
| 1992-2004 | Louis Derouault | Divers droite |
| 2004-2011 | Dominique Collet | Divers droite |
| 2011- | Guy Ménard | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 5.594 | 5.569 | 5.403 | 5.229 | 5.336 | 5.294 | 5.366 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Bazardüzü

El Bazardüzü (àzeri: Bazardüzü Dağı) és una muntanya de la serralada del Caucas, frontera entre Rússia (Daguestan) i Azerbaidjan. Amb 4.485 m d'altitud és el pic més alt de l'Azerbaidjan i del Daguestan. El punt més meridional de Rússia està també molt a prop.

## Referències

* ↑ «European Russia and Caucasus Ultras». [Consulta: 15 desembre 2024].
# Bisbat de Tibica

El bisbat de Tibica (llatí: Dioecesis Thibicensis) és una seu suprimida i seu titular de l'Església catòlica.

## Història

Tibica, identificable com Bir-Magra, a l'actual Tunísia, és una antiga seu episcopal de la província romana de l'Àfrica Proconsular, sufragània de l'arquebisbat de Cartago.
L'únic bisbe atribuïble a aquesta diòcesi és Pau, episcopus Tabucensis, que prengué part al concili antimonotelita del 646.
Avui Tibica sobreviu com a seu episcopal titular.

## Cronologia episcopal

* Pau ? † (citat el 646)

## Cronologia de bisbes titulars

* Joseph Kiwánuka, M.Afr. † (25 de maig de 1939 - 25 de març de 1953 nomenat bisbe de Masaka)
* Eugênio de Araújo Sales † (1 de juny de 1954 - 29 d'octubre de 1968 nomenat arquebisbe de San Salvador de Bahia)
* Lajos Kada † (20 de juny de 1975 - 26 de novembre de 2001 mort)
* José Luis Escobar Alas (19 de gener de 2002 - 4 de juny de 2005 nomenat bisbe de San Vicente)
* Ramón Alfredo Dus (5 d'agost de 2005 - 26 de març de 2008 nomenat bisbe de Reconquista)
* Lluís Francesc Ladaria Ferrer, S.J., (9 de juliol de 2008 - 28 de juny de 2018 nomenat cardenal diaca de Sant'Ignazio di Loyola a Campo Marzio)
* Philippe Marsset, des del 18 de maig de 2019

## Fonts

* La seu titular a la pàgina www.catholic-hierarchy.org (anglès)
* La seu titular nel sito di www.gcatholic.org (anglès)
* J. Mesnage, L'Afrique chrétienne, Paris 1912, pp. 104–105 (francès)