OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Laminació produïda per corrents ondulatoris

La laminació produïda per corrents ondulatoris són ripples produïts pels corrents ondulatoris de les ones. Es distingeix de l'estratificació creuada produïda pel corrent de les ones en que, en aquest cas, en el llit es formen discontinuïtats, no com a elements individuals sinó associats junts.
Els corrents ondulatoris poden generar els següents tipus d'estratificació:
* Laminació de llits en forma de V (plecs chevron): Les ones tendeixen a formar cúspides.
* Laminació a trets (offshots): Es forma amb corrent d'alta energia i prenen l'aparença clàssica de fibra muscular.
* Laminació geperuda (estratificació creuada hummocky): Aquest tipus d'estratificació s'associa amb alta energia d'esdeveniments excepcionals, com una tempesta. Es caracteritza per una inclinació de les làmines o capes de menys de 10° i per la seva sistemàtica variació lateral de gruix. La superfície superior pot ser plana o lleugerament ondulada, però sovint és erosionat per les ones. En general es troba en els dipòsits de sorra.
* Laminació de llits creuats (Cross-bedding): Aquest laminat és característic de la zona d'onatge de la platja, on les làmines s'enfonsen al mar pel moviment de les ones. L'angle d'inclinació de les làmines varia de 2° a 10°. Excepcionalment, també es troba en els sistemes d'esculls amb llacuna on la platja forma una barra que separa el mar obert de la llacuna. En aquest entorn es troba també làmines inclinades cap a terra.
# El sexo y el amor

El sexo y el amor és una pel·lícula de l'Argentina filmada en Eastmancolor dirigida per Armando Bó segons el seu propi guió que es va estrenar el 19 de setembre de 1974 i que va tenir com a actors principals a Isabel Sarli, Armando Bó, Ignacio Quirós i Jorge Barreiro.

## Sinopsi

Després d'un accident que el deixa paralític un home impulsa a la seva esposa cap a la infidelitat.

## Repartiment

* Isabel Sarli
* Armando Bó
* Ignacio Quirós
* Jorge Barreiro
* Mario Casado
* Josefina Daniele
* María Estela Lorca
* Gabriela Toscano

## Comentaris

Gente va escriure:
| « | ”Una vegada més Isabel sorgeix i fa el mal pas.” | » |
El Heraldo del Cinematografista va opinar sobre Armando Bó en relació a aquest film:
| « | ”Aquesta vegada li ho nota més aferrat a un realisme tràgic i amb la mateixa seguretat de voler contar el que es proposa.” | » |
Manrupe i Portela escriuen:
| « | ”Típic film del Bó de l'última época, donant a la història un marc familiar.” | » |

## Referències

* Manrupe, Raúl. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001.

## Enllaços externs

* Informació sobre El sexo y el amor a cinenacional.com
* El sexo y el amor Arxivat 2019-09-08 a Wayback Machine. a cinemacuts.com
# Boinali Saïd

Boinali Saïd Toumbou (Dzaoudzi (Mayotte), 25 de setembre del 1960) és un polític francès.

## Biografia

Boinali Saïd Toumbou era mestre i secretari general de la "Confédération intersyndicale de Mayotte" (CISMA), associada a la Confédération française démocratique du travail, abans d'entrar a la carrera política. En les eleccions legislatives franceses del 2012 (a Mayotte el 10 de juny, una setmana abans que a la França metropolitana) va sortir elegit per la primera circumscripció de Mayotte.
En la seva faceta de dirigent sindical, l'octubre del 2011 va ser un dels principals animadors del moviment contra l'encariment de la vida.

## Referències

* 1 2 «Fitxa, al web de l'Assemblea Nacional» (en francès). [Consulta: 1r desembre 2015].
* ↑ «Outre-Mer: les législatives commencent». Le Figaro.fr, 09-06-2012.

## Enllaços externs

* Activitat parlamentària (francès)
# Parham Maghsoodloo

Parham Maghsoodloo (persa: پرهام مقصودلو, Gonbad-e Qabus 11 d'agost de 2000) és un jugador d'escacs iranià, que té el títol de Gran Mestre des de 2016, el mateix any que havia obtingut el títol de Mestre Internacional. Fou Campió de l'Iran el 2017 i Campió del món juvenil el 2018.
A la llista d'Elo de la FIDE del gener de 2020, hi tenia un Elo de 2674 punts, cosa que en feia el jugador (actiu) número 1 de l'Iran, número 12 de l'Àsia, i número 64 del món. El seu màxim Elo va ser de 2690 punts, a la llista del desembre de 2019.

## Resultats destacats en competició

Va participar en la Copa del món d'escacs de 2015, on fou eliminat en primera ronda per Wesley So. Va representar l'Iran a l'Olimpíada d'escacs de 2016. El 2017 va guanyar el Campionat d'escacs de l'Iran. El 2018 va guanyar el campionat del món juvenil, amb una puntuació de 9½/11, un punt sencer per damunt dels seus rivals, i amb una performance de 2823. Aquest títol li va permetre de participar en el Tata Steel Challengers el gener de 2019, on quedà vuitè amb 7/13 (+4–3=6).
El juliol de 2019 va vèncer la XXXII edició del Magistral Ciudad de León en vèncer a la final Vassili Ivantxuk, amb dues victòries i dues taules. L'octubre de 2019 fou catorzè al fort Gran Torneig Suís de la FIDE de 2019 a l'Illa de Man (el campió fou Wang Hao).

## Referències

* 1 2 «Parham Maghsoodloo Is World Junior Chess Champion» (en anglès). Financial Tribune, 15-09-2018. [Consulta: 20 juliol 2019].
* ↑ «Fitxa FIDE de Parham Maghsoodloo» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ «Evolució Elo de Parham Maghsoodloo» (en anglès). FIDE consulta= 26 de gener de 2020.
* ↑ «FIDE World Junior Chess Championship 2018: Maghsoodloo Parham» (en anglès). Chess-Results. [Consulta: 20 juliol 2019].
* ↑ «Parham Maghsoodloo estará en el Magistral de León». Marca, 16-04-2019 [Consulta: 20 juliol 2019].
* ↑ McGourty, Colin. «Tata Steel 2019, 13: Carlsen's Magnificent Seven», 28-01-2019.
* ↑ García, Leontxo «Magsoodloo triunfa y apuntala el ascenso de Iran». El País, 07-07-2019 [Consulta: 20 juliol 2019].
* ↑ Martín Bellón, Federico «El iraní Maghsoodloo derrota a una leyenda». diari ABC, 07-07-2019 [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ «Resultats del Torneig Grand Swiss 2019». chess-results.com. [Consulta: 26 gener 2020].
# Mola de Segart

La Mola de Segart és una muntanya de 565 msnm situada a la Serra Calderona, al terme municipal de Segart al Camp de Morvedre (País Valencià). Es tracta d'una enorme mola de pedra sorrenca tallada a colps dels vents i pluges vingudes de la Mediterrània, que han fet de la seua cara est una muralla rogenca i de morfologia peculiar, molt vinculada al món senderista valencià.
És un dels cims més al Sud del Parc Natural de la Serra Calderona i amb unes bones vistes de les comarques que l'envolten. És fàcilment recognoscible pel tallat que la remata en forma de mola o tortada. Les seues vistes són bones en totes direccions, i des del cim es veuen la Serra d'Espadà i fins i tot Penyagolosa entre el Puntal de l'Abella i el Garbí. Té un vèrtex geodèsic amb una altitud de 565 m.
Els veterans del Centre Excursionista de València col·locaren el 1971 una taula d'orientació amb indicació de diversos cims que s'albiraven des d'allà. Segons Santiago Bru i Vidal, el topònim de la muntanya és ibèric. La muntanya també és coneguda com El Femerot pels pescadors. A la paret vertical té un gran tall horitzontal que en castellà alguns anomenen «las caries de la Muela», fent un símil per la coincidència en eixa llengua del nom de l'accident geogràfic amb la paraula que designa un queixal: muela.

## Referències

* ↑ http://www.castelldeserra.es/2012/01/la-mola-de-segart-por-la-canal.html%5BEnllaç+no+actiu%5D La mola de Segart por la canal{es}
* 1 2 3 Domenech Campos, Antonio. Descripció i dibuixos de la Serra Calderona. Centre Excursionista de València, 1992.
* ↑ Bru i Vidal, Santiago. «Introducció a un estudi toponímic de la comarca saguntina». A: IX Assemblea de Cronistes del Regne de València, 1974.
* ↑ Verdegal i Cerezo, Vicent; Serrano i Garcia, Rosa. La toponímia marina del Camp de Morvedre: seny i talassonims. Societat de Estudis Històrics (SEHIS nº 3).
# Khirbet et-Tannur

Khirbet et-Tannur (àrab: خربة التنور, Ḫirbat at-Tannūr) és un antic temple d'un santuari nabateu que es troba a la part alta del turó de Jebel Tannur, al Uadi Hasa, uns 70 km al nord de Petra, a Jordània.
D'acord amb la iconografia de les estàtues de culte trobades, el temple sembla haver estat dedicat a la dea de la fertilitat Dèrceto i a Zeus-Hadad, o potser a altres déus propis amb aquesta forma, qüestió que encara està en estudi.
Hi ha sols una inscripció en què s'esmente una deïtat amb referència al déu edomita Qos, que era l'equivalent del déu àrab Quza, déu de les muntanyes, pluges i tempestes, i déu del cel.

## Història

Khirbet et-Tannur fou excavat el 1937 per l'arqueòleg nord-americà Nelson Glueck, llavors director de l'Escola Americana de Recerca Oriental de Jerusalem (Palestina), i el Departament d'Antiguitats de Jordània. No fou fins al 1965 quan Glueck en publicà Deities and Dolphins com a informe final.
Khirbet et-Tannur al principi era un santuari a l'aire lliure nabateu, amb un altar al cim d'un pujol aïllat. En el segle ii aC esdevingué un important centre de pelegrinatge, en què es retia culte a les seues deïtats i s'hi celebraven festes com l'inici d'any a la primavera o per agrair la collita. El temple s'amplià i s'hi va construir un temple religiós similar als d'altres regions nabatees, que conegué tres fases constructives.
La primera fase del temple és del voltant dels anys 8-7 abans de la nostra era, gràcies a una inscripció gravada en un petit bloc de pedra. La fase final fou datada per Glueck, observant les escultures i els trets arquitectòniques del temple i les sales annexes, cap a al voltant del primer quart del segle ii. Un estudi sobre les troballes de ceràmica, ossos d'animals i restes de plantes carbonitzades posa en relleu que va haver-hi enllaços socials creats per la pràctica de la consumició de menjar i beguda en àpats rituals. S'hi preparava i consumia part dels animals sacrificats, amb pa, coques, pastissos i vi.

## Referències

* ↑ Judith S. Mckenzie, Sheila Gibson i At. Reyes. «Reconstruction of the Nabataean Temple Complex at Khirbet Et-tannur» (en anglés) p. 76. Palestine Exploration Quarterly, 01-01-2002. DOI: 10.1179/peq.2002.134.1.44. [Consulta: 25 febrer 2019].
* ↑ John F. Healey. «The Religion of the Nabataeans: A Conspectus» (en inglés) p. 127. Brill, 2001. [Consulta: 25 febrer 2019].
* ↑ «Khirbet Et-Tannur» (en anglés). World Monuments Fund, 2008. [Consulta: 25 febrer 2019].
* ↑ Alpass, Peter, John «The Religious Life of Nabataea» (en anglés). Tesis Durham University, 2011, pàg. 244-245 [Consulta: 25 febrer 2019].
* ↑ Kamash, Zena «‘Sweet and Delicious, he who Tastes it will Go Back to it’: Food, Memory and Religion in the Roman Middle East». Theoretical Roman Archaeology Journal, 1, 1, 03-10-2018, pàg. 7. DOI: 10.16995/traj.146. ISSN: 2515-2289.
# Thomas Thomson (botànic)

Thomas Thomson (Glasgow, 4 de desembre de 1817 - Londres, 18 d'abril de 1878) va ser un cirurgià escocès de la British East India Company abans de convertir-se en botànic. Va ser amic de Joseph Dalton Hooker i va ajudar a escriure el primer volum de Flora Indica.
Va nàixer a Glasgow, fill de Thomas Thomson, professor de química a la Universitat de Glasgow. Es va graduar com a doctorat a la Universitat de Glasgow el 1839, i va ser nomenat cirurgià adjunt a l'Exèrcit de Bengala el 21 de desembre de 1839.
Va servir durant la campanya dins Afganistan (1839-1842) i va estar present a la captura de Ghazni el 1839, on el van fer presoner el març de 1842, però va ser alliberat el 21 setembre de 1842. Va servir en la campanya de Sutlej (1845-46). També va estar present a Firuzshahr, i en la Segona Guerra Sikh (1848-49).
Durant l'any 1847 i el següent, Thomson va servir a la Comissió de Frontera de Kashmir sota el lideratge d'Alexander Cunningham (Henry Strachey era l'altre comissari). Va explorar la frontera del nord de Kashmir, al llarg del Karakoram.
Va ser promogut cirurgià l'1 de desembre de 1853 i Cirurgià Major el 21 de desembre de 1859.
Esdevingué Superintendent del Jardí Botànic de Calcuta de l'Honorable Companyia de l'Est de l'Índia i va passar a ser el naturalista i Membre de la Missió del Tibet. Va ser admés com a Membre de la Royal Society el 1855 i es va retirar el 25 de setembre del 1863. El 1866, li va ser atorgada la medalla d'or de la Royal Geographical Society.
Va morir a Londres (Anglaterra) el 18 d'abril del 1878.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* 1 2 Obituary. in The Journal of the Royal Geographical Society. Volume 48. pages cxxxvii- cxliii. 1878
* ↑ «List of Past Gold Medal Winners». Royal Geographical Society. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2011. [Consulta: 24 agost 2015].
* ↑ Roll of the Indian Medical Service 1615-1930 by D. G. Crawford

## Enllaços externs

* «Thomson, Thomas (1817-1878)». A: Dictionary of National Biography. Londres: Smith, Elder & Co, 1885–1900.
* www.unb.ca/herbarium/notes.html
# Musaranya de Tarfaia

La musaranya de Tarfaia (Crocidura tarfayensis) és una espècie de musaranya que viu a Mauritània, el Marroc i el Sàhara Occidental.1 Les seves principals amenaces són el canvi climàtic, el sobrepasturatge del bestiar domèstic i les activitats mineres.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Aulagnier, S; Gerrie, R.; Kennerley, R. (2019). "Crocidura tarfayensis." 2019 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2019. [Consulta: 4 abril 2023]

## Bibliografia

* Aulagnier, S. i Thevenot, M., 1986. Catalogue des mammiferes sauvages du Maroc. Travaux de L'Institut Scientifique, Rabat, Serie Zoologie 41: 1–164
* Aulagnier, S. i Hermas, J., 1989. Etude biométrique des Crocidures (Soricidae, Insectivora) de la région de Massa (Souss, Maroc). Doñana, Acta Vertebrata 16: 89–104
* Hutterer, R., 2005. Order Soricomorpha. A: D. E. Wilson i D. M. Reeder (editors), Mammal Species of the World, p. 220-311. Johns Hopkins University Press, Baltimore, Maryland (Estats Units)
* Vesmanis, I. E. i Vesmanis, A., 1979. Beitrage zur Kenntnis der Crociduren-Faune Marokkos (Mammalia, Insectivora, Soricidae). 1. Die Wimperspitzmäusen aus den Sammlungen des Smithsonian Institution, Washington. Zoologische Abhandlungen (Staatliches Museum für Tierkunde Dresden) 36: 11–80
* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.
# Scomberomorus tritor

Scomberomorus tritor és una espècie de peix de la família dels escòmbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 100 cm de longitud total i els 6 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Illes Canàries i el Senegal fins al golf de Guinea i Baía dos Tigres (Angola). De vegades, se n'han trobat exemplars al nord de la Mediterrània (costes d'Itàlia i de França).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Anarchias euryurus

Anarchias euryurus és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 25 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Açores fins a les illes del golf de Guinea.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Seale A. 1906. The fishes of Samoa. Description of the species found in the archipelago, with a provisional check-list of the fishes of Oceania. Bull. Bur. Fish. v. 25 (for 1905). 173-455 + index 457-488. Pls. 33-53.
* ↑ «Anarchias euryurus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Coelorinchus geronimo

Coelorinchus geronimo és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 26,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 200-510 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al golf de Guinea i des de Nigèria fins a Angola.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giorna M. E. 1809. Mémoire sur des poissons d'espèces nouvelles et de genres nouveaux. Plus: Suite et conclusion du mémoire (pp. 177-180). Mem. Acad. Imp. Sci. Lit. Beaux-arts., Turin v. 9 (pt 1). 1-19, 177-180.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Coelorinchus geronimo». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., A.W. Ebeling, T. Iwamoto, S.B. McDowell, N.B. Marshall, D.E. Rosen, P. Sonoda, W.H. Weed III i L.P. Woods, 1973. Fishes of the western North Atlantic. Part six. New Haven, Sears Found. Mar. Res., Yale Univ.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Illes de Sobrevent

Les Illes de Sobrevent del Mar Carib són les illes que hi ha al sud de les Petites Antilles.

## Nom i geografia

Les Illes de Sobrevent s'anomenen així perquè estan situades més a sobrevent respecte als vaixells que arribaven a Amèrica que les Illes de Sotavent, sabent que els vents alisis a les Índies Occidentals Britàniques bufen d'est a oest. Els corrents i vents trans-Atlàntics que ofereixen la ruta més ràpida a través de l'oceà portaven aquests vaixells a la línia divisòria aproximada entre les illes de Sobrevent i les illes de Sotavent. Els vaixells que es dedicaven al comerç d'esclaus que sortien de la Costa d'Or africana i del golf de Guinea es trobaven inicialment les illes del sud-est de les Petites Antilles en la seva direcció oest-nord-oest, rumb al seu destí final al Carib, Amèrica del Nord i Amèrica Central.
Les Illes de Sobrevent de les Antilles són:
* Martinica (Regió d'ultramar de França)
* Saint Lucia
* Saint Vincent
* Grenadines
* Grenada
* Dominica

## Colònia britànica de les Illes de Sobrevent

En 1833 les Illes de Sobrevent es van convertir en una unió formal anomenada Colònia de les Illes de Sobrevent incloent Barbados, Grenada, St. Vincent i Tobago, i en 1838 s'hi afeggiren Trinitat i Saint Lucia, i la deixaren Trinitat en 1840, Barbados en 1885 i Tobago en 1889, aquesta darrera per formar una unitat amb Trinitat. En 1958, les illes van formar la Federació de les Índies Occidentals.

## Terminologia

Aquest nom es refereix a diverses illes en funció de l'idioma, ja que per exemple en anglès es refereixen a un grup d'illes i en altres idiomes aquest nom fa referència a un altre grup d'illes.
| Idiomes | Illes de Sobrevent (Windward Islands) | Illes de Sotavent (Leeward Islands) |
| Anglès | | |
| Altres idiomes | | |

## Referències

* ↑ «Windward Islands» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 31-12-2019. [Consulta: 18 juliol 2021].
* ↑ Kanski, Jack J. History of the Americas and Caribbean (en anglès). Troubador Publishing, 2018, p. 122. ISBN 1788039270.
# Pontinus leda

Pontinus leda és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 27 cm de llargària màxima.
* És de color vermellós amb taques negres a la part dorsolateral del cap, el cos, l'aleta dorsal i l'aleta caudal.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical (2°S-19°S) que viu entre 91-400 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: des del sud del golf de Guinea fins al sud-oest d'Àfrica (0° 02′ S-18° 45′ S).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Poey, F., 1858-1861. Memorias sobra la historia natural de la Isla de Cuba, acompañadas de sumarios Latinos y extractos en Francés. Vol. 2. L'Havana. Mem. Hist. Nat. Cuba v. 2. 1-96 (1858), 97-336 (1860), 337-442.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W. N., 1969. A systematic review of the scorpionfishes of the Atlantic Ocean (Pisces: Scorpaenidae). Occasional Papers California Academy of Sciences Núm. 79: i-iv + 1-143.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1993. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Namibia. FAO, Roma, Itàlia. 250 p.
* ↑ Eschmeyer, W.N. i L.J. Dempster, 1990. Scorpaenidae. p. 665-679. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1999. Field guide to the living marine resources of Namibia. FAO species identification guide for fishery purposes. Roma, FAO. 265 p.
* ↑ Eschmeyer, W.N., 1969. A systematic review of the scorpionfishes of the Atlantic Ocean (Pisces, Scorpaenidae). Occ. Pap. Calif. Acad. Sci. (79): 130 p., 13 fig., 15 tab.
* ↑ Macpherson, E., 1989. Influence of geographical distribution, body size and diet on population density of benthic fishes off Namibia (South West Africa) Mar. Ecol. Prog. Ser. 50:295-299.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Crespo, J., J. Gajate i R. Ponce, 2001. Clasificación científica e identificación de nombres vernáculos existentes en la base de datos de seguimiento informático de recursos naturales oceánicos. Instituto Español de Oceanografía (Madrid).
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB