OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Copa del Rei de bàsquet 2023

La 87a edició de la Copa espanyola de bàsquet masculina es va celebrar a Badalona del 16 al 19 de febrer de 2023, i tingué com a seu el Pavelló Olímpic de Badalona.
El trofeu va ser disputat pels vuits primers classificats a la primera volta de la Lliga ACB 2022/23: el Reial Madrid, el Barcelona, el Lenovo Tenerife, el Cazoo Baskonia, l'Unicaja Màlaga, el Gran Canària, el Joventut i el València Basket.
La final es va disputar el 19 de febrer entre l'Unicaja Màlaga i el Lenovo Tenerife, sent el conjunt andalús qui es va proclamar campió en guanyar per 83-80. El base nord-americà Tyson Carter, de l'Unicaja, va ser nomenat MVP del torneig.

## Resultats

| Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | | Final | Final |
| 16 de febrer | 16 de febrer | | | | | |
| Reial Madrid | 86 | | | | | |
| Reial Madrid | 86 | 18 de febrer | 18 de febrer | | | | |
| València BC | 85 | 18 de febrer | 18 de febrer | | | |
| València BC | 85 | Reial Madrid | 82 | | | |
| 16 de febrer | 16 de febrer | | Reial Madrid | 82 | | | |
| 16 de febrer | 16 de febrer | Unicaja Màlaga | 93 | | | |
| FC Barcelona | 87 | Unicaja Màlaga | 93 | | | |
| FC Barcelona | 87 | | | | 19 de febrer | 19 de febrer |
| Unicaja Màlaga | 89 | | | | 19 de febrer | 19 de febrer |
| Unicaja Màlaga | 89 | | | | Unicaja Màlaga | 83 |
| 17 de febrer | 17 de febrer | | | | | Unicaja Màlaga | 83 |
| 17 de febrer | 17 de febrer | | | | Lenovo Tenerife | 80 |
| Lenovo Tenerife | 89 | | | | Lenovo Tenerife | 80 |
| Lenovo Tenerife | 89 | 18 de febrer | 18 de febrer | | | |
| Gran Canària | 73 | 18 de febrer | 18 de febrer | | | |
| Gran Canària | 73 | Lenovo Tenerife | 73 | | | |
| 17 de febrer | 17 de febrer | | Lenovo Tenerife | 73 | | | |
| 17 de febrer | 17 de febrer | Badalona | 72 | | | |
| Badalona | 94 | Badalona | 72 | | | |
| Cazoo Baskonia | 81 | | | | | |

## Referències

* ↑ Gozalbo, Àlex. «Badalona acollirà la Copa del Rei de bàsquet 2023», 16-05-2022. [Consulta: 9 febrer 2023].
* ↑ «Estos son los ocho equipos clasificados para la Copa del Rey» (en castellà), 23-01-2023. [Consulta: 9 febrer 2023].
* ↑ Torrent, Jan. «Unicaja de Màlaga, campió de la Copa del Rei» (en castellà), 19-02-2023. Arxivat de l'original el 2023-02-20. [Consulta: 20 febrer 2023].
* ↑ Hoy, Málaga. «Tyson Carter, MVP de la Copa: "¡Te quiero, Málaga!"» (en espanyol europeu), 19-02-2023. [Consulta: 20 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial (castellà)
# Jagoda Buić

Jagoda Buić (Split, 14 de març de 1930 - Venècia, 17 d'octubre de 2022) és una artista tèxtil croata, coneguda especialment per les seves instal·lacions monumentals a base de tapissos.
Ha exposat durant anys les seves obres tèxtils monumentals en mostres d'art i museus d'art contemporani de tot el món, fent-se coneguda per les seves grans instal·lacions a base de cordills, cànem o llana i per l'experimentació amb textures i espais inusuals. Des de la dècada de 1970, juntament amb Magdalena Abakanowicz, es reconeix com una de les artistes més destacades en la creació d'art contemporani amb tèxtil.
Des de la dècada de 1980 ha experimentat també amb metalls i amb les qualitats tàctils de diversos materials. També ha recorregut a l'ús de collage, cartró, paper, llana...
Ha guanyat diversos premis pel seus treballs, com el Gran Premi a la Biennal de São Paulo, el Premi Herder (1976) o el Premi Vladimir Nazor (2014).

## Referències

* ↑ «Jagoda Buić». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Václav Machek

Václav Machek (Starý Mateřov, Pardubice, 27 de desembre de 1925 - 1 de novembre de 2017) va ser un ciclista txecoslovac, que va córrer durant els anys 50 del segle xx.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics de Melbourne, en què guanyà una medalla de plata en la prova de tàndem, fent parella amb Ladislav Fouček.

## Referències

* ↑ «Zemřel olympijský medailista Machek» (en txec). Lidové noviny, 03-11-2017 [Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ «Olympedia – Václav Machek». [Consulta: 10 desembre 2024].
# Nicasi Camut de Burgio

Nicasi de Burgio o Nicasi Camut (Palerm, Sicília, ca. 1130-1140 - batalla d'Hattin, Palestina, 1187) fou un cavaller de l'Orde Hospitaler de Sant Joan de Jerusalem. És venerat com a sant a l'Església catòlica.

## Biografia

Nasqué probablement a Palerm, net del sarraí Hammud (o Kamut o Achmed), emir d'Agrigent i de Castrogiovanni, i d'una cristiana. Quan el comte Roger I de Sicília conquerí Agrigent en 1086, Hammud es retirà a Castrogiovanni. En 1088, l'emir i tota la família es convertiren al cristianisme i foren batejats a Sciacca pel bisbe Gerland d'Agrigent, i el mateix comte Roger en fou el padrí: l'antic emir rebé el nom de Roger Camut. El 4 de juliol de 1088, el comte Roger li donà el castell de Burgio (Vall de Mazara) i les seves terres. El fill de Roger Camut, Robert de Burgio, desposà Aldegonda, noble normanda de la família Altavilla, i aquests tingueren quatre fills, el quart dels quals fou Nicasi.
Nicasi i el seu germà Ferran es van fer germans llecs de l'Orde dels Cavallers de Sant Joan de Jerusalem. En 1185, s'embarcà a Trapani per anar a Terra Santa amb el mestre de l'orde, Roger Des Moulins. A Jerusalem treballà a l'hospital de l'orde atenent malalts i pelegrins. Quan el 1187 Saladí envaí el regne de Jerusalem, un grup de cavallers cristians es refugiaren a Hattin, on el 4 de juliol foren derrotats i massacrats, i amb ells, la major part dels cavallers santjoanistes. Nicasi i el seu germà foren presos i, en no voler abjurar del cristianisme, foren decapitats en presència del soldà.

## Veneració

L'arquebisbe Josies de Tir anà a Palerm el 1187 i comunicà la notícia de la mort dels dos germans. El rei Guillem II de Sicília guardà dol per ells i Nicasi començà a ésser venerat com a màrtir.
Fou especialment invocat per protegir-se de les malalties encomanadisses i de la gola. Fou elegit patró de Caccamo en 1625, arran d'una epidèmia de pesta. Al martirologi romà en figurava la festa el dia 1 de juliol.

## Enllaços externs

* Santi, beati e testimoni. "San Nicasio Camuto de Burgio".
* Nicasio Camuto de Burgio, a Netgalaxy.it. Arxivat 2014-11-16 a Wayback Machine.
# Conca germànica

La conca germànica era una conca sedimentària que es formà durant el Permià i que s'estenia per gran part d'Europa. En l'estudi d'aquesta conca Friedrich August von Alberti definí el triàsic l'any 1834 a partir de la presència de tres fàcies: Buntsandstein, Muschelkalk i Keuper.
Les condicions climàtiques n'eren àrides en estar situada a una latitud de 20° i 30°. Se situava a la zona central del supercontinent Pangea al nord-oest de l'oceà Tetis.

## Referències

* ↑ (Knaust 2011)
* 1 2 Voigt, T.; Gaupp, R. i Röhling, H.-G. «Lake deposits of the Early Triassic Buntsandstein in Central Germany: Type localities of oolites and stromatolites». 5th Int. Limnogeological Congress [Constanza], 2011, pàg. 191-211.

## Bibliografia

* Knaust, D. «31. Meiobenthic Trace Fossils as Keys to the Taphonomic History of Shallow-Marine Epicontinental Carbonates». A: William Miller, III. Trace Fossils: Concepts, Problems, Prospects (en anglès). Elsevier, 2011, p. 632. ISBN 9780080475356.
# Au Buçon

Le Buçon (nom occità, antigament Aubuçon) (en francès Aubusson) és un municipi francès situat al departament de la Cruesa i a la regió de la Nova Aquitània. L'any 2005 tenia 4.239 habitants.
És conegut pels tapissos i les estores. Hi ha una famosa col·lecció de tapisseries del Buçon a Vallon-Pont-d'Arc. A l'edat mitjana va ser un vescomtat. Vegeu Vescomtat del Buçon.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 4 445 | 3 460 | 3 818 | 4 251 | 4 847 | 5 631 | 5 092 | 5 436 | 5 666 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 6 061 | 6 003 | 6 625 | 6 427 | 6 847 | 6 782 | 6 723 | 6 672 | 6 671 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 7 067 | 7 015 | 7 211 | 6 485 | 6 324 | 6 078 | 5 830 | 5 512 | 5 595 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 5 669 | 5 934 | 6 227 | 5 710 | 5 097 | 4 662 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1980-1989 | Robert Petit | PRG |
| 1989-1995 | Thierry Ratelade | RPR |
| 1995-2001 | Pierre Henri Bos | RPR |
| 2001- | Michel Moine | PS |

## Agermanaments

* Eguisheim

## Vegeu també

* Vescomtat del Buçon
# Nanger

Nanger és un gènere d'antílop. Les espècies d'aquest gènere sovint són denominades gaseles. Originalment, Nanger era considerat un subgènere del gènere Gazella, però més tard fou elevat a la categoria de gènere. Conté tres espècies:
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Monodactílids

Els monodactílids (Monodactylidae) són una família de peixos de l'ordre dels perciformes. Els peixos d'aquesta família inclouen espècies que es venen com peixos d'aquari, sobretot Monodactylus argenteus.

## Enllaços externs

* FishBase
# Museu Carnegie d'Història Natural

El Museu Carnegie d'Història Natural (Carnegie Museum of Natural History) és un museu d'història natural situat a Pittsburgh, Pennsilvània, gestionat pel Carnegie Institute amb exposicions de biologia.
També té una funció d'investigació que ha dut a troballes com Diplodocus carnegii o Fruitafossor windscheffeli, el 1899, com "Samson", el primer exemplar crani de tiranosaure i el més complet que es coneix. Així mateix, els seus científics van descobrir un dels pocs fòssils del món d'un Apatosaure juvenil i una espècie d'oviraptorosaure recentment identificada anomenada Anzu wyliei.
Altres seccions del museu són:
* la Hillman Hall of Minerals and Gems
* l'Alcoa Foundation Hall of American Indians
* Polar World: Wyckoff Hall of Arctic Life
* la Walton Hall of Ancient Egypt
* la Benedum Hall of Geology
* la Powdermill Nature Reserve, establerta el 1956 per servir com a base de camp per estudis a llarg termini de les poblacions naturals.

## Referències

* ↑ «Museum History». [Consulta: 5 octubre 2024].
* ↑ «Dippy the star-spangled dinosaur», 29-06-2011. [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ «My T. Rex Is Bigger Than Yours», 16-10-2013. [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ Writer, Staff. «Carnegie Museum unveils dinosaur nicknamed ‘chicken from hell’» (en anglès americà). [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ «Exhibitions». [Consulta: 5 octubre 2024].
# Surdisorex

Surdisorex és un gènere de mamífers de la família dels sorícids. És un dels tres gèneres de miosoricins, que al seu torn són una de les tres subfamílies de musaranyes. Només n'hi ha tres espècies, totes endèmiques de Kenya:
* Musaranya ratolí de les muntanyes d'Aberdare (Surdisorex norae)
* Musaranya ratolí del mont Kenya (Surdisorex polulus)
* S. schlitteri
Sovint se les confon amb els talps musaranya.
# Peronospora

Peronospora és un gènere d'oomicets patògens de les plantes. Com tots els de la seva classe, oomicets, no són fongs vertaders (Eumycota), ja que pertanyen al regne chromalveolata.
Hi ha unes 75 espècies en aquest gènere, la majoria específiques de gèneres o famílies de plantes herbàcies dicotiledònies. Una de les espècies més conegudes de és Peronospora (Peronospora parasitica, sobre Brassicaceae) actualment s'ha vist que és una espècie del complex del gènere Hyaloperonospora.

## Llista d'espècies de Peronospora

* Peronospora anemones
* Peronospora antirrhini
* Peronospora arborescens
* Hyaloperonospora brassicae
* Peronospora conglomerata
* Peronospora destructor
* Peronospora dianthi
* Peronospora dianthicola
* Peronospora farinosa
* Peronospora farinosa f.sp. betae
* Peronospora hyoscyami f.sp. tabacina
* Peronospora jaapiana
* Peronospora lamii
* Peronospora manshurica
* Peronospora potentillae
* Peronospora sparsa
* Peronospora trifoliorum
* Peronospora valerianellae
* Peronospora viciae

## Enllaços externs

* Index Fungorum
* USDA ARS Fungal Database
# Leotiomicets

Leotiomycetes són una classe de fongs ascomicets. Moltes de les seves espècies causen malalties a les plantes. La majoria dels Leotiomycetes desenvolupen els seus ascs en apotecis (o cleistotecis). Els ascs són cilíndrics sense opercle. Les espores són hialines, de diverses formes i són alliberades a través d'un porus apical. La classe Leotiomycetes conté moltes espècies amb anamorfs dins dels fongs imperfectes (deuteromycota), que només recentment han tingut lloc en el sistema filogenètic.

## Enllaços externs

* Tree of Life: Leotiomycetes
# Podençac

Podençac (en francès Podensac) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. L'any 2006 tenia 2.646 habitants.
És capital del cantó homònim que abraça les següents comunes:
* Arbanats
* Barçac
* Budòs
* Seron
* Guilhòs
* Ilats
* Landiràs
* Podençac
* Portèths
* Prenhac
* Pujòus de Siron
* Sent Miquèu de Riu Fred
* Viralada

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.663 | 1.823 | 1.925 | 2.219 | 2.261 | 2.267 | 2.590 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Guillaume Sauboy | RPR |
| 2001- | Bernard Mateille | PS |

## Història

Establiment gal·loromà propietat d'una família, els Potentius, el Potenticum era el domini que els pertanyia. A l'edat mitjana fou una senyoria, que va sorgir al segle xiii i va ser possessió dels Escoursans, després la va adquirir Arquimbald de Grailly, i després va passar a Joan d'Anglade, del partit anglès, que en fou expropiat el 1453. Devia passar als Laminssans a qui Pere d'Aulede va comprar el 1523 la meitat de la senyoria (era senyora Margarida, filla de Bernat). Margarida (morta el 1534) va aportar l'altra meitat al seu marit Guillem de Baylenxs.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Vitræ

Vitré (en gal·ló Vitræ i en bretó Gwitreg) és un municipi francès situat al departament d'Ille i Vilaine i a la regió de Bretanya. L'any 2006 tenia 16.153 habitants, i és el centre d'una àrea metropolitana de 25.000 habitants. Limita al nord-oest amb Montreuil-sous-Pérouse, al nord amb Balazé, al nord-est amb Saint-M'Hervé a l'oest amb Pocé-les-Bois, a l'est amb Erbrée, a l'oest amb Torcé, al sud amb Étrelles i al sud-est amb Argentré-du-Plessis
A l'inici del curs 2007 l'1,1% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Economia

Una part de la població està ocupada al sector serveis (52,1% de la població activa). Al sector industrial cal destacar la fabricació tèxtil i alimentària, especialment la Société Vitréenne d'Abattage (SVA – Viande Jean Rozé). Només l'1,3% de la població activa es dedica a l'agricultura. El municipi es troba enmig de la cruïlla de carreteres que duu de París a les platges bretones.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977- | Pierre Méhaignerie | UMP |

## Demografia

| VITRÉ | s.XIV} | s.XVI | 1620 | 1762 | 1789 | 1800 | 1836 | 1856 | 1881 | 1901 | 1911 | 1921 | 1936 | 1954 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| Població | 4 500* | 7 800* | 7 500* | 14 000* | 10 850 | 8 809 | 8 901 | 8 854 | 10 314 | 10 775 | 10 613 | 8 154 | 8 506 | 9 611 | 10 380 | 11 343 | 12 322 | 13 046 | 14 488 | 15 313 | 16 156 |
| * Estimacions Fonts: INSEE et « Vitré » de ROBERT-GUÉDON D., LE GOFF D. et BORDILLON H. des Éditions Ouest-France ||||||||||||||||||||||

## Personatges il·lustres

* Artur Lemoyne de La Borderie, historiador
* Bertrand d'Argentré, historiador
* Morvan Marchal, nacionalista bretó

## Agermanaments

* la Vila Joiosa (Marina Baixa)

## Galeria d'imatges

* Església de Nôtre-Dame
* Castell de Vitré
* Rue de la Poterie
* Capella des Trois-Marys

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
* ↑ Web de l'alcaldia de Vitré
# Garait

Garait (nom occità; en francès Guéret) és un municipi francès situat al departament de la Cruesa i a la regió de la Nova Aquitània. L'any 1999 tenia 14.123 habitants.

## Administració

Alcaldes de Garait:
* 1944-1953: Hubert Gaudriot
* 1953-1957: Jules Lagrange
* 1957-1965: Marcel Brunet
* 1965-1970: Raymond Gadet
* 1971-1973: Olivier de Pierrebourg
* 1973-1977: Maurice Chantrelle
* 1977-1978: Guy Beck
* 1978-1998: André Lejeune (PS)
* 1998- : Michel Vergnier (PS)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 11.384 | 12.849 | 14.855 | 15.720 | 14.706 | 14.123 | 14.792 |
| Nombre obtingut des del 1962 |||||||

## Agermanaments

* Stein

## Enllaços externs

* Garait - Lloc web oficial
# Viena del Delfinat

Viena del Delfinat (en francès Vienne, en francoprovençal Vièna) és un municipi francès situat al departament de la Isèra i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2012 tenia 29.300 habitants. Està situada a la riba esquerra del Roine a la confluència amb el Gère. És a uns 25 km al sud de Lió.

## Història

Anomenada en llatí Vienna, és esmentada per primer cop per Juli Cèsar com la capital dels al·lòbroges. Fou colònia romana (Iulia Vienna) i durant l'imperi fou una de les principals ciutats de la Gàl·lia i rival de Lugdunum (Lió), i capital de la Diòcesi de les set províncies. De l'època romana resten una part de les muralles, algunes arcades que se suposen eren l'entrada de les termes i un temple ben conservat que avui és un museu. Prop de Viena hi ha un monument conegut com la tomba de Ponç Pilat que segons la tradició fou desterrat a la ciutat. La via Domítia va des d'Arelate (Arle) per l'est del riu fins a Lió i passa per Viena.
El segle IV fou seu d'un bisbat elevat a arquebisbat el 450 i que va existir fins al 1792. Des del 432 fou la capital del regne burgundi. Va esdevenir un comtat sota els merovíngis i sota els carolingis. No està ben establerta la successió de comtes (vegeu Comtat de Viena). El 879 fou capital del regne de Provença i del regne d'Arle el 933. Des de poc després del 1000 el comtat de Vienne es va dividir en el comtat d'Albon i la part cedida a Savoia, el comtat de Mauriene, reconeguts ambdós feus de l'imperi el 1032. La resta fou unida al comtat de Mâcon.
El 1112 s'hi va celebrar un concili que fou un dels més importants dels diversos celebrats a la ciutat, en el que es va condemnar les investidures i es va excomunicar a l'emperador Enric V. El més important d'aquests concilis fou el de 1311-1312 en què foren condemnats els templers.
El 1378 el delfí, nomenat vicari imperial del regne d'Arle, va ocupar la ciutat que fou unida a França el 1448.

## Personatges il·lustres

* Calixt II, papa
* Pierre Étienne Rémillieux, pintor
* Antoni Abat (Hi està enterrat)
* Innocent Gentillet (1532(?)-1588), home de lletres, hugonot
# Aigüesmortes

Aigüesmortes (en occità: Aigasmòrtas, en francès: Aigues-Mortes) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània. L'any 2017 tenia 8325 habitants. Els seus habitants s'anomenen aigamortencs en occità i aiguemortais en francés.
La ciutat està fortificada i envoltada d'estanys, canals i de l'enlluernadora claredat de les salines. Les muralles amb torres i portes, edificades a partir de 1272 per l'empresari genovès Guillem Boccanegra, ens han arribat gairebé intactes.
A la torre de Constança, s'hi empresonaren templers i mercenaris. Però a partir de la revocació de l'edicte de Nantes (1683) els principals allotjats a la torre van ser presos protestants de les Cevenes o el Vivarès. Entre ells, figuren el "camisard" Abraham Mazel (que se'n va evadir el 1703) i moltes dones, entre les quals destaca com a símbol Marie Durand, tancada 38 anys en aquest lloc. A ella és a qui s'atribueix la paraula "REGISTER" ('resistir') gravada en el brocal del pou central.
L'església de Notre-Dame-des-Sablons ('Nostra Senyora de les Arenes'), edificada durant el regnat de sant Lluís, és un edifici fortificat (utilitzat un temps com a dipòsit de sal), molt auster, amb una bonica estructura i un interior ben il·luminat per vitralls de Claude Viallat. A la place Saint-Louis és notable l'estàtua de Sant Lluís deguda a Josep Maria Subirachs, l'autor d'una de les façanes de la Sagrada Família de Barcelona.
La capella dels penitents, grisa, envoltada de xiprers, té un imposant retaule barroc esculpit per Jean Sabatier. Dissimulat sota el farratge durant la revolució, sens dubte ha arribat fins a nosaltres gràcies a la inesperada reconversió de la capella en magatzem des d'aquella època.
La capella dels penitents, blanca, també barroca, fou edificada per a una confraria instituïda el 1622 i acull custòdies, dossers i atxes que eren utilitzades durant les processons. S'hi celebra l'ofici litúrgic cada any el Diumenge de Rams.

## Gastronomia

La fogassa dolça d'Aigüesmortes és un dolç típic elaborat amb massa brioix, sucre, mantega i tarongina. Tradicionalment, la confecció de la fogassa d'Aigüesmortes ha estat restringida al període de Nadal, al si dels tretze postres, encara que en l'actualitat es ven durant tot l'any.

## Referències

* ↑ Topònims del Gard
* ↑ «https://www.insee.fr/fr/statistiques/1405599?geo=UU2020-30212» (en francès). Insee, 09-12-2020. [Consulta: 19 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Oficina de turisme (francès) (anglès) (alemany) (italià) (castellà) (neerlandès).
* «Aigüesmortes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Vilanòva d'Avinhon

Vilanova d'Avinyó (en francès Villeneuve-lès-Avignon i en occità Vilanòva d'Avinhon) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània, Occitània. L'any 1999 tenia 11.791 habitants. Està situada al costat del riu Roine, a la riba oposada d'Avinyó.

## Història

Al segle x s'hi va fundar una abadia benedictina dedicada a Sant Andreu, al voltant de la qual s'hi va desenvolupar una vila. El 1292 un tractat de pariatge entre el rei de Felip IV de França anomenat el Bell i l'abat de Saint-André que preveia la construcció d'un castell, el castell de Sant Andreu, i d'una torre, la torre de Felip el Bell, situats al davant d'Avinyó. D'aquesta manera es protegia la frontera del regne de França i sobretot servia per controlar la vila d'Avinyó temps a venir, sobretot quan la vila fou propietat papal durant el Cisma d'Occident i després. A partir d'aquestes construccions s'anà consolidant la vila de Vilanova que va rebre el nom de Villeneuve Saint-André.

## Demografia

Evolució demogràfica de Vilanova d'Avinyó :
| | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| Població | 6.422 | 6.977 | 8.540 | 9.282 | 10.730 | 11.791 |

## Administració i política

Llista de possesors de l'alcaldia :
| Període | Identitat | Partit | Autoritat |
| març de 2008 | Jean-Marc Roubaud | UMP | Diputat |
| 2001 - 2008 | Jean-Marc Roubaud | UMP | Diputat |
| 1995 - 2001 | Jean-Marc Roubaud | UMP | Diputat |
| 1989 - 1995 | Aimé Montal | PS | Conseller general |

## Llocs i monuments

* Vilanova d'Avinyó és considerada com a vila d'art i d'història.
* La Cartoixa de Notre-Dame de Val-de-Bénédiction.
* El Castell de Saint-André.
* La Torre de Felip el Bell.

## Agermanament

* Peníscola (País Valencià)
* San Miniato (Itàlia)

## Personalitats importants del municipi

* Jean Alesi (1964-) - Pilot d'automobilisme