OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caimari

Caimari és un llogaret agregat al municipi de Selva, situat al peu de la serra de Tramuntana, entre els pobles de Mancor de la Vall (a 3,4 km) i Binibona (a 2,3 km). Té una població (2009) de 700 habitants. Caimari té una etimologia poc clara, possiblement d'origen mossàrab. L'àrea territorial assignada des del segle xiv s'ha anat retallant considerablement amb el pas del temps, fins a limitar a ponent amb el camí que va de Selva a la comuna i, a migjorn, amb el torrent que flueix des del camí esmentat fins al pont d'en Blau i el camí de Pollença.

## Etimologia

El nom de Caimari és un d'aquests topònims que, amb el decurs dels segles, ha esdevingut opac. Encara avui és difícil confirmar plenament cap de les diverses hipòtesis sobre quin era el significat originari d'aquest mot, amb una grafia que també s'ha anat modificant amb el pas del temps (a l'edat mitjana Caymarix li Aben-leube, Caymarix Labelembe o Caymaritx Labenleube, i després Queymaritx per a quedar finalment en Caymari).
La hipòtesi a la qual es dona preferència és la que atribueix a Caimàritx el significat de "conjunt de coves". Es basa en el fet fonètic que el grup sm pot convertir-se en im, de manera que Caimari podria venir de casmari, derivat de chasma ('abisme' en grec).

## Festes populars

A Caimari, les festes patronals se celebren dia 15 d'agost, en honor de la Mare de Déu d'Agost, dia en què es ret homenatge als veïns de major edat, i en què tots els habitants es reuneixen en un sopar popular que té lloc a la plaça Major.
Per setmana santa, a més de les processons religioses, s'escenifica el Davallament de la Creu que té lloc als Fornassos, la part més elevada del poble. L'endemà de Pasqua a cada un dels nuclis se celebren Pancaritats (romeries) amb destinació a emplaçaments propers on la gent comparteix un dinar a l'aire lliure.
El tercer diumenge de novembre s'hi concentra gran quantitat de públic procedent de tota l'illa per assistir a la Fira de s'Oliva on es venen tota classe de productes agroalimentaris i artesans autòctons, entre els quals destaquen l'oli d'oliva i les olives.

## Mercat setmanal

El mercat setmanal de Caimari es fa tots els dilluns de les 08.00 h a les 13.00 h a la plaça Major de Caimari on venen fruita verdura, llegums, flors i plantes, roba i calçat, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Caimarienc». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ Institut d'estadística de les Illes Balears
* ↑ «Caimari». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 348 - 354. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Coromines, Joan. «Caimari». A: Onomasticon Cataloniae. vol. I. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1997, p. 82. ISBN 84-7256-331-6 [Consulta: 18 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament de Selva. Caimari Arxivat 2017-06-13 a Wayback Machine.
# Yolanda Rivera Dueñas

Yolanda Rivera Dueñas (1972) és una política catalana que ocupa el càrrec d'alcaldessa de Castellar del Vallès des del 13 de desembre de 2024. Rivera forma part del grup municipal Som de Castellar - PSC i és consellera al Consell Comarcal del Vallès Occidental.
Rivera és llicenciada en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i té dos màsters en Assessorament Financer i Coaching, així com un postgrau en Direcció Bancària. La seva trajectòria professional inclou 27 anys al sector bancari, on va treballar entre 1992 i 2019.
Rivera va iniciar la seva carrera política el juny de 2019, quan es va convertir en regidora de l'Ajuntament de Castellar del Vallès. Durant el mandat 2019-2023, va exercir com a primera tinenta d'alcaldia de Serveis Centrals, liderant les àrees d'Economia i Serveis Generals. També ocupava el càrrec de coordinadora de l'Àrea de Governança abans de ser proclamada alcaldessa.
En el seu discurs d'investidura, Rivera es va definir com una líder compromesa amb els valors de la justícia social, la igualtat i la solidaritat. Va subratllar el seu enfocament en el diàleg, l'escolta activa i l'empatia com a eines per guiar el seu mandat.

## Referències

* ↑ «Yolanda Rivera (PSC) és investida alcaldessa de Castellar del Vallès». La Vanguardia, 13-12-2024. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «Canvi a l'alcaldia de Castellar del Vallès: Yolanda Rivera pren el relleu d'Ignasi Giménez». Nació Digital - Sabadell, 16-12-2024. [Consulta: 16 desembre 2024].
* 1 2 «Yolanda Rivera (PSC), investida alcaldessa de Castellar». iSabadell, 14-12-2024. [Consulta: 16 desembre 2024].
# Aurélie Salvaire

Aurélie Salvaire (França, 1978) és experta en temes de diversitat i gènere, a més de fundadora de The A Factor. Va estudiar el Master Business Administration de l'HEC París i viu a Barcelona des de 2002, treballant en projectes en els quals s'incentiva l'emprenedoria de dones. és directora de l'observatori d'anàlisi de gènere Shiftbalance de Barcelona, ubicat a l'Impact Hub de Barcelona, i des del qual es pretén donar dades concretes i objectives, fent un incís en la importància de la formació de directius empresarials per tal d'assolir un major equilibri de gènere en el món laboral. El projecte té previst analitzar l'impacte de la incorporació de mil milions de dones als negocis i l'acceleració que això comportarà per al creixement econòmic. Segons Salvaire, només el 20% dels professionals de la televisió són dones, per exemple.
És també organitzadora del TEDx BarcelonaEducation, TEDx BarcelonaChange i del TEDx Barcelona Women, aquest darrer esdeveniment celebra el 2015 la seva tercera edició, un format de conferències breus que duren un màxim de 18 minuts. Els ponents són experts nacionals, estatals i internacionals que sintetitzen breument idees clares i amb un component emocional. Les conferències pretenen inspirar i canviar una determinada actitud.
Porta a terme les Spark Talks a Beirut, per a accions humanitàries, Unreasonable at Sea Barcelona i SenseCamp Barcelona.

## Referències

* ↑ http://www.hec.fr
* ↑ http://www.shiftbalance.org
* ↑ Navarro, Neus «On treballen les dones catalanes?». Via Empresa, 09-03-2015. Arxivat de l'original el 2015-03-14 [Consulta: 17 març 2015]. Arxivat 2015-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ «España no sabe capitalizar sobre una de sus mayores bazas: ¡su talento femenino!» (en castellà). Equipos y Talento, 04-03-2015.
* ↑ «A. Salvaire: "20% seulement des experts à la TV sont des femmes"» (en francès). Les Echos, 16-10-2014.
* ↑ http://tedxbarcelonachange.com Arxivat 2015-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ http://tedxbarcelonawomen.com
* ↑ «Tercera edición TEDx». Emprendedores.es, 09-03-2015.
* ↑ Pelayo Herrera, Andrea «TEDx: organizar eventos y comunicar desde el corazón». El Mundo, 13-01-2015.
* ↑ http://sparktalks.org Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ http://unreasonableatseabarcelona.com Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ http://sensecampbarcelona.tumblr.com Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* The A Factor
* Shiftbalance
* TEDx Barcelona Women
# Acrorea

Acrorea (grec antic: Ἀκρώρεια) era el districte muntanyós de la part nord de l'Èlida a la frontera amb Arcàdia, on neixen els rius Peneu i Ladó.
Aquesta part nord es dividia en dues parts: l'Èlide buida, és a dir la plana costanera; i el país muntanyós de l'interior o Acrorea. L'abundància de muntanyes va donar el nom al districte costaner que es veia buit (de muntanyes) per comparació. La plana era la part més fèrtil de tot el país i produïa un lli fi de molta qualitat entre molts altres productes.
Els seus habitants es deien acroreus (Ἀκρωρεῖοι), i tenia algunes ciutats, que sembla que eren Traïstos, Àlion, Opunt i Eupàgion. Diodor de Sicília diu que els espartans, comandats per Pausànies d'Esparta van marxar sobre Elis amb 4.000 homes l'any 402 aC, i van sotmetre les ciutats d'Opunt, Àlion, Eupàgion, Traïstos, i Làsion. Xenofont parla d'una incursió d'Arcàdia contra Elis que va conquerir diverses ciutats d'Acroreea cap al 365 aC. Esteve de Bizanci fa d'Acroreea una ciutat, i la situa a Trifília.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015. ISBN 9788441224223.
* ↑ Smith, William (ed.). «Acroreia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ Diodor de Sicília. Bibliotheca historica, XIV, 17,8
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, VII, 4,14
# Llibre de cavalleries

Llibre de cavalleries és una novel·la de Joan Perucho publicada l'any 1957. Se'n va realitzar una adaptació en còmic per part de Julià Guillamon Mota i Toni Benages.

## Argument

El protagonista, Tomàs Safont, fa un viatge per la Mediterrània, a la recerca dels orígens de la seva família. Al llarg de la novel·la, però, els objectius van canviant per uns altres relacionats amb uns fets passats.

## Sinopsi de la novel·la

| « | El jove Tomàs Safont, de molt antic llinatge, és requerit per un tal Monsieur Dupont per emprendre una gran aventura en nom del molt alt Senyor Rei d'Aragó que el portarà de la Mediterrània a Egipte, Etiòpia, les terres del Preste Joan, el mar Roig, l'Aràbia, la gran Tartària, Haffa, Xipre i Bizanci. En una mena de temps suspès en el territori de la llegenda, Tomàs Safont haurà de fer front a perills innombrables per acomplir les missions que té encomanades: aconseguir una relíquia de Santa Eufrigis, localitzar l'aigua de foc i vèncer el malvat traïdor Paleòleg Dimas. | » |
| — Sinopsi de Llibre de cavalleries |||

## Edició

* 1957
* 2011: Perucho, Joan. Llibre de cavalleries. La Magrana, 17 gener 2011, p. 192. ISBN 9788482649689 [Consulta: 20 abril 2020].

## Referències

* ↑ «Llibre de cavalleries». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Llibre de cavalleries - daptació de la novel·la de Joan Perucho». Grup 62. [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ Associació d'escriptors en llengua catalana. «Joan Perucho, 1920-2003». [Consulta: 20 abril 2020].
* 1 2 «Joan Perucho - Llibre de cavalleries». Llibres.cat. [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ S., M. «Recuperant el patrimoni literari de Joan Perucho». Vilaweb, 05-01-2001 [Consulta: 20 abril 2020].
# Aeroport de Safdarjung

L'aeroport de Safdarjung (codi IATA: N/A, codi OACI: VIDD) és un aeroport de Nova Delhi, Índia, al barri del mateix nom. Establert durant el Raj britànic com a aeròdrom de Willingdon, va començar a operar com a aeròdrom el 1929. Va ser utilitzat àmpliament durant la Segona Guerra Mundial ja que formava part de la ruta de ferri aeri de l'Atlàntic Sud, i més tard durant la Guerra Indopakistanesa de 1947. Va romandre com a aeroport principal de la ciutat fins al 1962, quan les operacions es van traslladar a l'Aeroport Internacional Indira Gandhi a finals de la dècada de 1960, ja que no podia suportar els nous avions més grans com els avions a reacció.
El Delhi Flying Club es va establir aquí el 1928 amb dos avions De Havilland Moth. L'aeroport va funcionar fins a l'any 2001, però al gener de 2002, per consideracions de seguretat en l'escenari posterior a l'11 de setembre, el govern va tancar l'aeroport per a activitats de vol, en l'actualitat el club només fa cursos de manteniment d'avions. Avui s'utilitza principalment per a vols de passatgers en helicòpter a l'aeroport internacional Indira Gandhi, inclosos el president i el primer ministre. El complex aeroportuari allotja el Ministeri d'Aviació Civil així com la seu de l'Autoritat d'Aeroports de l'Índia (AAI).

## Accidents i incidències

* El 5 de desembre de 1970, un Douglas DC-3 VT-CZC de Jamair es va estavellar poc després de l'enlairament, després d'una fallada en el motor. L'avió operava un vol de passatgers no programat. Cinc de les setze persones a bord van morir.
* Sanjay Gandhi va morir en un accident aeri el 23 de juny de 1980 prop de l'aeroport de Safdarjung a Nova Delhi. Estava volant amb un nou avió del Delhi Flying Club i, mentre feia un bucle sobre la seva oficina, va perdre el control i es va estavellar. L'únic passatger de l'avió, el capità Subhash Saxena, també va morir en l'accident aeri.
* Entre 1971 i 1972, un avió d'entrenament Tiger Moth va enlairar i es va estavellar matant a dos pilots d'entrenament, Rajinder Bhatia i Pawar.

## Referències

* ↑ «They flew over the new Capital». Hindustan Times, 23-09-2011. Arxivat 25 de gener 2013 at Archive.is
* ↑ «End of the road». Mint, 15-10-2009.
* ↑ «Mecca for young aviators». Hindustan Times, 23-09-2011. Arxivat 15 de juliol 2015 a Wayback Machine.
* 1 2 «Ministries in row over Safdarjung Airport land». , 13-04-2011. Arxivat 2013-01-27 a Wayback Machine.
* ↑ «Need to abolish airport tax». , 04-07-2010.
* ↑ «1942 USAAF Serial Numbers (42-91974 to 42-110188)». Joe Baugher. [Consulta: 13 novembre 2010].
* ↑ «VT-CZC Accident description». Aviation Safety Network. [Consulta: 20 octubre 2010].
* ↑ «Air tragedies not new for political leaders». , 02-09-2009. Arxivat 2012-07-09 at Archive.is

## Enllaços externs

* Aeroport de Safdarjung Arxivat 2006-10-13 a Wayback Machine.
# The Young Philadelphians

The Young Philadelphians és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Vincent Sherman, estrenada el 1959.

## Argument

Anthony Judson Lawrence és un advocat arribista que ignora que el seu pare biològic és Mike Flanagan, i no el riquíssim Lawrence, mort abans del seu naixement. Les riques i influents famílies de l'alta societat de Filadèlfia estan disposades a tot perquè el seu nom no es barregi amb cap escàndol judicial. És doncs amb la desaprovació general que Anthony decideix la defensa del seu amic alcohòlic, Chet Gwynn, acusat d'haver assassinat el seu oncle per una herència.

## Repartiment

* Paul Newman: Anthony Judson Lawrence / Narrateur
* Barbara Rush: Joan Dickinson
* Alexis Smith: Carol Wharton
* Brian Keith: Mike Flanagan
* Diane Brewster: Kate Judson Lawrence
* Billie Burke: Mrs. J. Arthur Allen, Owner Allen Oil Co.
* John Williams: Gilbert Dickinson
* Robert Vaughn: Chester A. 'Chet' Gwynn
* Otto Kruger: John Marshall Wharton, Partner in Wharton / Biddle / Clayton Law Firm
* Paul Picerni: Louis Donetti
* Robert Douglas: Oncle Morton Stearnes
* Frank Conroy: Dr. Shippen Stearnes
* Adam West: William Lawrence III
* Richard Deacon: George Archibald

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1960: Oscar al millor actor secundari per Robert Vaughn
* 1960: Oscar a la millor fotografia per Harry Stradling Sr.
* 1960: Oscar al millor vestuari per Howard Shoup
* 1960: Globus d'Or al millor actor secundari per Robert Vaughn

## Referències

* ↑ «The Young Philadelphians». The New York Times.
# Cantó de Fontaine-lès-Dijon

El cantó de Fontaine-lès-Dijon és un cantó francès del departament de Costa d'Or, situat al districte de Dijon. Té 13 municipis i el cap és Fontaine-lès-Dijon.

## Municipis

* Ahuy
* Asnières-lès-Dijon
* Bellefond
* Daix
* Darois
* Étaules
* Fontaine-lès-Dijon
* Hauteville-lès-Dijon
* Messigny-et-Vantoux
* Norges-la-Ville
* Plombières-lès-Dijon
* Savigny-le-Sec
* Talant

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-2004 | Henri Rivol | Divers droite, després UDF |
| 2004- | Gilbert Menut | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 9.370 | 12.252 | 16.139 | 26.900 | 30.424 | 34.412 | 33.037 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Andrew Fire

Andrew Zachary Fire (Palo Alto, EUA 1959) és un patòleg i genetista estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 2006.

## Biografia

Va néixer el 27 d'abril de 1959 a la ciutat de Palo Alto, població situada a l'estat nord-americà de Califòrnia. Va estudiar matemàtiques a la Universitat de Berkeley, on es va gruduar el 1978, i posteriorment realitzà el seu doctorat en biologia a l'Institut Tecnològic de Massachusetts (MIT) l'any 1983 sota la supervisió de Phillip Allen Sharp. Seguidament es traslladà a Anglaterra, on fou membre del Laboratori de biologia molecular de la Universitat de Cambridge sota la direcció de Sydney Brenner.
Entre 1986 i 2003 fou membre del departament d'embriologia de la Carnegie Institution of Washington a Baltimore, així mateix fou professor de biologia de la Universitat Johns Hoopkins i de Stanford, d'on actualment és professor de patologia i genètica.

## Recerca científica

Interessat en genètica inicià la seva recerca científica sobre l'estructura de l'àcid ribonucleic (ARN). El 1998, en col·laboració amb Craig C. Mello, va demostrar que es podia reduir específicament l'expressió de la proteïna continguda en les cèl·lules del nematode Caenorhabditis elegans introduint trossets d'ARN forans. Aquest fenomen fou denominat ribointerferència o interferència d'ARN (RNAi), una interferència que produeix una degradació de l'ARN missatger (ARNm) i a la inhibició de l'expressió de la proteïna corresponent.
L'any 2006 fou guardonat, juntament amb Craig C. Mello, amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pel descobriment de la interferència d'ARN.

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina de l'Institut Nobel, Premi Nobel de Medicina o Fisiologia 2006
# Barciloneta

Barciloneta (en francès Barcillonnette) és un municipi francès situat al departament dels Alts Alps i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1831 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2017 |
| 361 | 75 | 88 | 88 | 83 | 102 | 104 | 123 | 136 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 2001-2014 | Bruno Hemery |
| 2014-2020 | Jean-Pierre Tilly |
| 2020- | Nicole Magallon |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alts Alps
# Vilalleons

Vilalleons és un ens local històric i també una entitat de població del municipi de Sant Julià de Vilatorta a la comarca d'Osona. En el cens de 2023 hi tenia 138 habitants.
Estava unit a Santa Eugènia de Berga a finals del Segle XVIII, però va esdevenir un municipi independent en una data entre 1832 i 1839. Ja avançat el Segle XX, el seu terme va ser annexat al de Sant Julià de Vilatorta.

## Les cases de pagès del terme

La demarcació de Vilalleons és el sector del municipi actual de Sant Julià que compta amb més masies, com la Sala, La Costa, el Pujol, Casadevall, la Boixeda, el Lleopard, el Gili, la Vall, la Carrera i la Mata.
La Sala fou l'antiga casa senyorial del terme, habitada per cavallers cognominats de Vilalleons, que es refongueren amb els Alta-riba al principi del segle XV. L'antic casal es convertí en masia i fou totalment renovat al segle XVII, pels anys 1970 depenia dels Sentmenat, successors dels antics senyors; el 1974 fou venut a una família de Vic. A finals del segle XX fou objecte d'una total restauració, i en el curs de les obres van aparèixer al seu mur de ponent, uns antics carreus romànics, un petit finestral partit per un mainell de la fi de l'època romànica.
De la resta dels masos alguns han estat restaurats o refets modernament, com el Pujol i la Mata, o bé ampliats amb obres succcessives, com el Lleopard, que guarda un antic i valuós arxiu; d'altres, en canvi, com Casadevall, la Boixeda, o la Carrera, tenen els antics edificis de pedra rovellada o patinada pel pas del temps, fet que els dona un atractiu especial.

## Notes

* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860) (en català). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* 1 2 Enciclopèdia Catalana S. A. "Gran Geografia Comarcal de Catalunya", v. I. Pàg. 123 (ISBN 84-85194-15-2)
# Arturo García Muñoz

Arturo García Muñoz, més conegut com a Arzu (Dos Hermanas, 8 de març de 1981) és un exfutbolista andalús, que ocupava la posició de migcampista, encara que també podia actuar de defensa. Ha estat internacional en categories inferiors amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del Reial Betis, militant pels diversos equips fins a debutar al primer plantar la temporada 00/01, temporada que el Betis pujaria a primera divisió. La temporada 01/02 és cedit al Córdoba CF, on roman una campanya abans de retornar a Sevilla.
De nou al conjunt bètic, Arzu es fa amb un lloc titular. Va debutar a la primera divisió l'any 2002 davant el Deportivo de la Coruña marcant un dels 4 gols que va marcar el seu equip. El Reial Betis va guanyar 2-4 en un gran partit del conjunt sevillà. Assunçao va marcar un gol de falta i va tirar 3 vegades al pal.
Al llarg de les 8 temporades següents, el migcampista no ha acabat de consolidar-se en l'onze inicial: si bé és un jugador amplament utilitzat, alterna perïodes més irregulars, com ara els només 16 partits disputats la temporada 06/07.
Amb el Real Betis va guanyar la Copa del Rei del 2005. També ha jugat competicions europees.

## Enllaços externs

* Estadístiques a transfermarkt.de Arxivat 2010-03-05 a Wayback Machine. (alemany)
# Estadi BC Place

L'Estadi BC Place (en anglès: BC Place Stadium) és un estadi multiusos canadenc situat a la ciutat de Vancouver (Colúmbia Britànica, Canadà). Durant la realització dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 a la ciutat de Vancouver l'estadi fou utilitzat per a la realització de la cerimònia d'obertura i clausura dels Jocs.
Va ser inaugurat el 19 de juny de 1983 com un estadi indoor. El primer gran esdeveniment disputat a l'estadi fou el 20 de juny el partit entre Vancouver Whitecaps i Seattle Sounders de la North American Soccer League (NASL) que reuní 60.342 espectadors.

## Inquilins de l'estadi

* BC Lions (Canadian Football League) (1983–present)
* Vancouver Whitecaps FC (Major League Soccer) (2011–present)
* Vancouver Whitecaps (North American Soccer League) (1983–1984)
* Vancouver Nighthawks (World Basketball League) (1988)
* Vista exterior, octubre de 2005.
* Vista exterior, novembre de 2014.
* Cerimonia d'obertura dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2010.
* Vista de l'estadi durant la Copa del Món Femenina de Futbol de 2015.
* Partit de futbol entre Vancouver Whitecaps FC i Real Salt Lake.

## Referències

* ↑ Canadian Press «Vancouver's new stadium all set to go». Calgary Herald. Canadian Press, 20-06-1983, p. A3.
* ↑ Canadian Press «Canada's first domed stadium ready for action». Leader Post. Canadian Press, 20-06-1983, p. B3.
* ↑ Canadian Press «Whitecaps electrify 60,342 with 2-1 victory». Calgary Herald. Canadian Press, 21-06-1983, p. E3.
* ↑ Fudge, Simon. «Whitecaps and Sounders raise the curtain on BC Place back in 1983». WhitecapsFC.com, 13-09-2011. Arxivat de l'original el August 8, 2014. [Consulta: 30 juliol 2014].
* ↑ Adams, J.J. «Playoffs push B.C. Lions, Whitecaps attendance into stratosphere (or at least the upper bowl)». Vancouver Sun, 01-11-2023 [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ O'Brien, Steve. The Canadian Football League: The Phoenix of Professional Sports Leagues (Revised Edition): The Phoenix of Professional Sports Leagues. Lulu.com, November 2005. ISBN 9781411658608.
* ↑ nurun.com. «B.C. Place's roof facing its last days | Vancouver 24 hrs». Vancouver.24hrs.ca. Arxivat de l'original el July 28, 2013. [Consulta: 24 gener 2013].

## Enllaços externs

* (anglès) Portal del BC Place Stadium
# Hassan Majooni

Mohammad Hassan Majooni (persa: حسن معجونی, nascut a Zanjan el 18 de gener de 1968) és un actor iranià.
Va estudiar literatura dramàtica i participà en diversos grups de teatre. Va actuar a les sèries de televisió Mosafran (persa: مسافران) de Rambod Javan (2009) i Shamdani (persa ]: شمعدانی) de Soroush Sehhat. El 2014 va participar en la pel·lícula iraniana Ashbah (comercialitzada internacionalment com Ghosts, premiada al Festival Internacional de Cinema de Fajr. El 2018 va actuar a la pel·lícula Pig de Mani Haghighi, per la qual va guanyar el Premi al millor actor al LI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.

## Referències

* ↑ Tráiler de 'Pig (Khook)', lo nuevo de Mani Haghighi elseptimoarte.net
* ↑ Palmarés: 'Clímax' y 'Lazzaro Feliz' arrasan en el Festival de Sitges 2018, Fotogramas, 18 d'octubre de 2018
* ↑ Sitges 2018 inicia su viaje espacial al web del Festival de Sitges
* ↑ ‘Climax’, la película de terror francesa, gana el Festival de Cine de Sitges, La Vanguardia, 13 d'octubre de 2018