OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Sentiu de Sió

La Sentiu de Sió és un municipi de Catalunya situat a la comarca de la Noguera. Hi ha diverses teories respecte al nom de sentiu. Una d'aquestes és que prové del llatí sentice que vol dir esbarzer. Es va incloure en el nomenclàtor del primer cens del 1847 com Asentin i el 1930 com Asentiú. El 1983 va regularitzar el seu nom.
La vila fou un dels fronts de la batalla del Segre i un dels municipis que patí més les conseqüències a causa de la seva ubicació a primera línia de foc. A El tossal de les Forques dins del seu terme municipal, resten encara les trinxeres construïdes pel front Franquista durant la Guerra Civil i un conjunt de fosses d'enterraments excavades a la roca i que corresponen a un poblat ibèric.
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| la Sentiu de Sió | 358 |
| Sant Miquel | 51 |
| el Tossal de les Forques | 9 |
| Sant Jordi de Muller | 4 |
(Font: Idescat)

## Geografia

* Llista de topònims de la Sentiu de Sió (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 6 | 10 | 15 | 50 | 116 | - | - | - | - | - |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| - | 892 | 745 | 771 | 744 | 584 | 502 | 475 | 468 | 468 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 468 | 481 | 474 | 472 | 466 | 478 | 512 | 502 | 471 | 467 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 462 | 427 | 414 | 417 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :
En el cens del 1857 s'agrega a Bellcaire d'Urgell i se'n desagrega el 1930.

## Bibliografia

* La Sentiu, un passeig en el temps de Mario Gené Amorós, Viles i Ciutats 35 (2010). Ed. Ajuntament de La Sentiu de Sió, Institut d'Estudis Ilerdencs, Fundació Pública de la Diputació de Lleida. ISBN 978-84-96908-09-3

## Referències

* ↑ "La Sentiu, un passeig en el temps" Gené Amoros, Mario. pag.17
* ↑ "La Sentiu, un passeig en el temps" Gené Amoros, Mario. pag. 155-156
* ↑ N. Molist i G. Ripoll (ed.),Arqueologia funerària al nord-est peninsular (segles VI-XII), Monografies d'Olèrdola 3.1, MAC, Barcelona 2012,ISBN 978-84-393-8933-0 (pàg. 187-200) http://www.fpiei.cat/sites/default/files/GONZALEZ%20et%20alii%202012,%20AF%20p.%20187-200.pdf Arxivat 2014-11-29 a Wayback Machine.
* ↑ http://elfrontdelsegre.wikispaces.com/LA+SENTIU+DE+SI%C3%93+%28+TOSSAL+DE+LES+FORQUES%29%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Vegeu també

* Tossal de les Forques (la Sentiu de Sió).

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Cal Miquel (Castellfollit del Boix)

Cal Miquel és una masia situada al municipi de Castellfollit del Boix, a la comarca catalana del Bages. Es troba a la vora de la riera de Grevalosa.
# Serrat de Rocapedra

El Serrat de Rocapedra és una serra situada al municipi de Ribera d'Urgellet a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.625 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Espadamala de Baix

Espadamala de Baix és un monument del municipi de Torelló (Osona) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular al portal el qual es troba sota els porxos i és orientat a migdia. El portal és adovellat i al damunt s'hi situen unes galeries sostingudes per pilars de pedra i totxo. El portal, que accedeix per sota els porxos a l'accés de fora, presenta una llinda balcada de roure i es troba a ponent. Aquest mur de la casa presenta finestres conopials, també hi ha un mosaic on es representa la Verge de Montserrat. A l'angle NW, a nivell del segon pis, sobresurt una mena de torreta de defensa construïda amb totxo damunt de la qual hi ha un cap de biga estranyament datada el 1146, on es representa la cara d'un esquelet; la tradició popular explica que serveix per espantar els mals esperits. El mas és construït amb pedra i arrebossat al damunt, recentment s'ha restaurat el mur de llevant, arrebossant-lo de nou. S'ha construït també durant aquest segle un nou cos a la part de migdia que desmereix l'antiga estructura.

## Història

Se'n coneixen notícies d'ençà del segle xii. Fortià Solà, historiador local, recull la genealogia del mas la qual parteix del 1210 amb Guillem Brenon Espadalma, la família que actualment viu al mas i que n'és propietària conserva encara el susdit cognom. El mateix autor recull documentació, datada pel novembre de l'any 1085, referent a la donació de dues peces de terra franca amb arbres i vinyes de la vila d'Espadamala, dins del comtat d'Osona (A. P. T., perg. segle xi i XII, pàg.-98). Es tracta, doncs, d'una masia ampliada i reformada al segle xvii en un moment d'esplendor en el món rural.

## Referències

* 1 2 «Espadamala de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Espadamala de Baix Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Alexander Robertus Todd

Sir Alexander Robertus Todd, Baró de Todd OM, FRS (Glasgow, Regne Unit 1907 - Cambridge, Regne Unit 1997) fou un químic escocès guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1957.

## Biografia

Va néixer el 2 d'octubre de 1907 a la ciutat de Glasgow. Va iniciar els seus estudis a l'Allen Glenns School i es va llicenciar en química a la Universitat de Glasgow l'any 1928. Posteriorment va ampliar els seus estudis a la Universitat de Frankfurt, on es doctorà el 1931.
El 1933 realitzà un nou doctorat a la Universitat d'Oxford, i el 1938 fou nomenat professor de química a la Universitat de Manchester, càrrec que desenvolupà fins al 1944 quan acceptà el seu nomenament com a professor de química orgànica a la Universitat de Cambridge, on tingué sota la seva tutela el bioquímic canari Antonio González González.
Entre 1952 i 1964 fou membre consultiu del Govern Britànic, l'any 1954 fou nomenat Cavaller per la reina Elisabet II del Regne Unit i el 1962 li fou concedit el títol honorífic de baró. Membre de la Royal Society de Londres en fou el seu president entre els anys 1975 i 1980. Todd va morir el 10 de gener de 1997 a la seva residència de Cambridge.

## Recerca científica

Entre 1935 i 1936 fou membre de l'equip investigador de la Universitat d'Edimburg on va realitzar investigacions sobre la vitamina B1 o aneurina, de la qual va elaborar diversos procediments d'obtenció per síntesi, un dels quals s'utitlitza per a preparar-la industrialment. Durant la seva estada a l'Institut Lister de Londres entre 1936 i 1938 va prosseguir els seus treballs de síntesi de la tiamina i d'altres substàncies relacionades.
A partir de 1955 va iniciar les seves investigacions sobre els nucleòtids (els compostos que formen les unitats estructurals dels àcids nucleics ADN i ARN), coenzims i composts de fòsfor, així mateix va efectuar altres estudis que han permès esclarir la complicada estructura de la vitamina B₁₂ i vitamina E, l'antocianina (pigment vegetal causants de les coloracions vermelles, morades i blaves de les flors). Va estudiar també els alcaloides trobats a l'haixix i al cànnabis.
El 1957 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química pel seu treball sobre nucleòtids i coenzims

## Enllaços externs

* «Alexander Robertus Todd» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Camp de Palau

El Camp de Palau és una plana agrícola del terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental, en terres del poble de Bigues.
Està situat a la part septentrional del terme de Bigues, al nord de la masia de Can Noguera. És a la dreta del Tenes, al nord-oest de les Barbotes, als peus -a llevant- de la Costa de Can Noguera.
# Serrat de la Creu de Bast

El Serrat de la Creu de Bast és una muntanya de 913 metres que es troba al municipi de Coll de Nargó, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig de la Cau

El Puig de la Cau és una muntanya de 822 metres al municipi de Sant Joan les Fonts, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Coromina (Torelló)

La Coromina és un monument del municipi de Torelló (Osona) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb la façana orientada a migdia, la qual té un portal rectangular. Consta de planta baixa, dos pisos i golfes. A la part dreta i formant angle recte amb aquest cos, s'hi adossa un cos de galeries sostingudes per pilars i formant arcs rebaixats a nivell de primer pis. Aquest cos s'hi annexiona una torre de secció quadrada que consta de planta baixa i tres pisos. A la part superior de la qual s'hi descriuen merlets esglaonats, mentre a la part baixa el portal és d'arc rebaixat i és el lloc d'accés dels propietaris. Damunt el portal hi ha una terrassa. La casa és construïda amb pedra i totxo i decorada amb ornaments d'estuc. L'estat de conservació és bo. Es troba envoltada per jardins i hi ha dues cases: una pels propietaris i l'altre pels masovers.

## Història

Segons l'historiador local, Fortià Solà, una referència del 15 de maig de 1206 parla de la casa Coromina, essent, per tant, anterior a aquesta data. Bernat Vila, la seva muller i altres venen un hortet i un casal, que tenen sota llurs cases de les Coromines, per cinc sous a Pere Ferrer de Vinyoles. Trobem també esmentada la Coromina en el fogatge de 1553 de la parròquia de Sant Feliu, la qual era habitada per un tal Pere Colom. Aquesta casa fou la pairal de l'arquitecte Josep Maria Pericas, nascut l'any 1881.

## Referències

* 1 2 «La Coromina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2012].

## Enllaços externs

* La Coromina Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Sarawan

Sarawan fou una divisió administrativa del Kanat de Khelat i modernament una comarca de la Província de Balutxistan al Pakistan. La capital era Kalat (ciutat) i la principal ciutat Mastung, residència de l'agent polític britànic.
Estava situada al nord de la divisió de Jhalawan i tenia a l'est el Kachhi, a l'oest les muntanyes Garr (derivació de les Khwaja Amran), al nord el districte de Quetta-Pishin, el pas de Bolan i el districte de Sibi, i al sud el Jhalawan. La superfície era d'uns 11.238 km² i estava format per una sèrie de muntanyes paral·leles desenvolupades de nord a sud, i de valls, amb una altura màxima de 1850 metres. les muntanyes principals d'est a oest eren les Nagau, Bhaur i Zamuri hills, que tocaven a Kacchi, i les Bangulzai amb els cims de Moro i Dilband; al sud d'aquestes hi havia la serralada d'Harboi amb altures fins a 2800 metres i a l'oest el Koh-i-Maran amb fins a 3.323 metres; el següent era el Zahri-ghat iniciat a la muntanya Chiltan i cap a la vall de Mastung a l'est, separat de la serralada occidental de Garr per serres menors. Els rius principals eren el Shirinab i Sarawan, i els afluents Mobi i Gurgina. Hi havia dues ciutat i 298 pobles. La població el 1901 era de 65.549 habitants.
El territori fou part del domini gaznèvida al segle XI i gúrida al XII; al final del segle XV va passar als arghuns dels quals va anar als mogols fins al final del segle XVII, quan Mir Ahmad de Kalat va adquirir Mastung d'Agha Jafar, el governador mogol. En endavant Mastung va romandre en mans de Kalat i fou l'escena de la batalla entre Ahmad Shah Durrani i Nasir Khan I el 1758, en la qual els afganesos foren inicialment derrotats, però Ahmad Shah Durrani va avançar i va conquerir Kalat. En la primera Guerra Anglo-afganesa el territori fou assignat pels britànics a Shah Shuja al-Mulk el 1840, però fou restaurat a Kalat el 1842. Foren precisament les tribus de Sarawan les que es van revoltar el 1840 i van posar al tron a Nasir Khan II que fou reconegut pels britànics el 1841. El 1871 les tribus es van revoltar altre cop i els brahuis van ser severament derrotats per Mir Khudadad Khan (1864-1893) a Khad prop de Mastung. El 1876 Mastung fou l'escenari on Sir Robert Sandeman va imposar la pau entre Khudadad Khan i els caps tribals rebels.
El país estava habitat al centre pels dehwars, khorasanis i johanis, vassalls de Kalat; a les muntanyes vivien les tribus de la confederació brahui incloent els lahris, bangulzais, kurs, shahwanis, muhammad shahis, raisanis i sarparres; també hi vivien els langavs balutxis. La població era musulmana i de la branca sunnita. La llengua més parlada era el brahui seguida del balutxi. Els dehwars parlaven una forma corrupte del persa.
El país estava dividit en seccions tribals dins de dos niabats: Mastung i Kalat.

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Alexandra Vandernoot

Alexandra Vandernoot (Brussel·les, 19 de setembre de 1965) és una actriu belga de teatre, cinema i televisió. Filla del director d'orquestra André Vandernoot i d'una ballarina, va estudiar humanitats i més tard art dramàtic al Conservatori reial de Brussel·les. És coneguda internacionalment pel seu paper a la sèrie estatunidenca Highlander i per nombroses pel·lícules franceses com El sopar dels idiotes (obra de teatre).

## Filmografia

* Ceci n'est pas Bruxelles de Benoît Lamy, 1985
* Babel Opéra ou La répétion de Don Juan de Wolfgang Amadeus Mozart d'André Delvaux, 1985
* Mascara - Make-up for murder de Patrick Conrad, 1987
* Les Exploits d'un jeune Don Juan de Gianfranco Mingozzi, 1987
* Trouble in Paradise de Robbe De Hert, 1989
* Dilemma de Freddy Coppens, 1990
* Hostel Party de Roland Lethem, 1990
* Les Secrets professionnels du Dr Apfelglück de Thierry Lhermitte, Hervé Palud, Stéphane Clavier, Mathias Ledoux i Alessandro Capone; 1991
* Le Souper d'Édouard Molinaro, 1992
* L'Affaire de Sergio Gobbi, 1994
* Prêt-à-porter de Robert Altman, 1994
* El jaguar (Le Jaguar) de Francis Veber, 1996
* Le Bal masqué de Julien Vrebos, 1997
* El sopar dels idiotes (Le Dîner de cons) de Francis Veber, 1998
* Sabotage ! d'Esteban Ibarretxe i José Miguel Ibarretxe, 2000
* Le Placard de Francis Veber, 2000
* Charmant Garçon de Patrick Chesnais, 2000
* Gangsters d'Olivier Marchal, 2001
* De Fem benspænd de Jørgen Leth i Lars von Trier, 2003
* Jeune homme de Christoph Schaub, 2006
* Sans rancune de Yvan Hanchar, 2009
# Camps de Cal Magre

Els Camps de Cal Magre és un grup de camps de conreu del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès, en territori del poble de Bertí.
Es tracta d'uns camps de conreu situats al costat nord de la masia de Cal Magre i al nord-oest de l'església de Sant Pere de Bertí. Es troben al sud de les restes de la masia de Bernils, al nord-est del Sot de Querós, a l'esquerra de la capçalera del torrent de l'Ullar.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern de caràcter descriptiu: expressa exactament el que signifiquen aquestes paraules de forma literal.
# Serrat de la Curna

El Serrat de la Curna és una serra situada entre els municipis de Montferrer i Castellbò i de Ribera d'Urgellet a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.454 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Fugida del cinema "Llibertat"

Ucieczka z kina "Wolność" (polonès: Fugida del cinema "Llibertat") és una pel·lícula dramàtica polonesa de 1990 dirigida per Wojciech Marczewski . Es va projectar a la secció Un Certain Regard al 44è Festival Internacional de Cinema de Canes. Ha estat subtitulada en català.

## Argument

A Polònia prop de la fi del comunisme, la censura i els funcionaris del Partit entren en diàleg amb els personatges presents a la pantalla del cinema Llibertat, sobretot en escenes de La rosa porpra del Caire de Woody Allen, on un personatge surt de la pantalla per entrar a la sala. Estem en una construcció multinivell de pel·lícules dins del film... i de relacions entre espectadors (simples o amb paper de censura) amb una obra cinematogràfica.

## Repartiment

* Janusz Gajos - El Censor
* Zbigniew Zamachowski - Censor adjunt
* Teresa Marczewska - Malgorzata
* Władysław Kowalski - Professor
* Piotr Fronczewski - Secretari del Partit
* Jerzy Bińczycki - Director de cinema
* Michał Bajor - Crític de cinema
* Krzysztof Wakulinski - El marit de Malgorzata
* Artur Barciś - Projeccionista
* Ewa Wiśniewska - L'exdona del censor
* Monika Bolly - Filla del censor
* Maciej Kozłowski - Actor nord-americà
* Jan Peszek - Personatge tallat de la pel·lícula
* Aleksander Bednarz - Edward

## Premis

* Gran prremi del Festival internacional de cinema fantàstic d'Avoriaz de 1992

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Escape from the 'Liberty' Cinema». festival-cannes.com. [Consulta: 12 agost 2009].
* ↑ Ucieczka z kina "Wolność" al web de la Filmoteca de Catalunya
* ↑ «Ucieczka z kina Wolność».

## Enllaços externs

* Fugida del cinema "Llibertat" a YouTube
# Satlasna

Satlasna fou un estat tributari protegit de l'agència de Mahi Kantha a la presidència de Bombai. Estava format per 26 pobles, amb 3.281 habitants el 1881 i 4.928 habitants el 1901. Els seus ingressos s'estimaven en 4.918 rúpies el 1900, pagant un tribut de 2.794 rúpies al Gaikwar de Baroda i un de petit al raja d'Idar. El 1880 era sobirà Thakur Hari Singh, un parmar koli de religió hindú, de 34 anys.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Alexandrina de Mecklenburg-Schwerin

Alexandrina de Mecklenburg-Schwerin, reina de Dinamarca (Schwerin, 1879 - Copenhaguen, 1952) fou reina consort de Dinamarca des de 1912 i fins a 1947 i reina mare des de 1947 i fins al 1952.
Nascuda a la ciutat de Schwerin capital del Gran Ducat de Mecklenburg-Schwerin era la filla gran del gran duc Frederic Francesc III de Mecklenburg-Schwerin i de la gran duquessa Anastàsia de Rússia. Era neta per part de pare del gran duc Frederic Francesc II de Mecklenburg-Schwerin i de la princesa Maria de Schwarzburg-Rudolstadt, mentre que per part de mare ho era del gran duc Miquel de Rússia i de la princesa Cecília de Baden. Era besneta del tsar Nicolau I de Rússia.
El 26 d'abril de 1898 es casà a Canes amb el príncep que al final seria rei Cristià X de Dinamarca. Cristià era fill del rei Frederic VIII de Dinamarca i de la princesa Lluïsa de Suècia. A la vegada era net, per via paterna, del rei Cristià IX de Dinamarca i de la princesa Lluïsa de Hessen-Kassel, per via materna era net del rei Òscar I de Suècia i de la princesa Josefina de Leuchtenberg. La parella tingué dos fills:
L'any 1912 el seu espòs es convertí en rei de Dinamarca després de la mort del rei Frederic VIII de Dinamarca. El nou monarca adoptà el nom de Cristià X de Dinamarca. Des d'aquest moment i fins a l'any 1947, trenta-cinc anys després, Alexandrina posseïrà el títol de reina del país escandinau.
L'any 1947 la reina quedà viuda. A partir d'aquest moment i fins a l'any 1952 ocuparà el càrrec de reina mare. La seva mort arribà el 28 de desembre de 1952 essent enterrada a la Catedral de Roskilde emplaçament on són enterrats els reis danesos des d'antic.
# Camps de Can Volant

Els Camps de Can Volant és un grup de camps de conreu del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès, en territori del poble de Bertí.
Es tracta d'uns camps de conreu situats al costat sud-oest de les restes de la masia de Can Volant, en el vessant de llevant del Serrat de les Escorces i el sud-est del Puigfred.
El topònim és un topònim romànic modern de caràcter descriptiu: expressa exactament el que signifiquen aquestes paraules de forma literal.

## Enllaços externs

* Els Camps de Can Volant en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat de les Solanes

El Serrat de les Solanes és una serra situada al municipi de Montferrer i Castellbò a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.377 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Vilanova (Sant Bartomeu del Grau)

Vilanova és un monument del municipi de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

És un edifici de tres pisos, de planta rectangular i amb el teulat a doble vessant lateral en relació a la façana d'entrada. El conjunt de l'edifici està format per dos habitatges, un dels quals és actualment masoveria de la masia. Els murs són de pedra i estan arrebossats deixant al descobert les llindes de pedra de les portes i finestres.
A la llinda de la porta d'entrada de l'actual masoveria es pot llegir: SEBASTIANS FERRERAS ME FECIT ANO 1803. La casa ha sofert diverses modificacions, l'última de les quals és la tribuna realitzada el 1940.
El bugader és un recipient de pedra en forma de pica de base circular i cos cilíndric amb un orifici lateral a la part baixa. Aquest forat està decorat a la part exterior amb una senzilla cara humana en el que l'orifici coincideix amb la boca. Aquesta peça es feia servir per preparar la bugada per a rentar la roba. La peça és monolítica i presenta també la data de 1712.

## Història

La construcció de la casa va ser a càrrec de la família Farreres, propietaris de la gran masia propera a Vilanova, tal com indica la llinda de l'actual masoveria. En unes restes de carreus amb inscripció que es conserven fora del jardí es llegeix el nom de PEDRO JUAN FORTEZA, que els amos de la casa coneixen com a mallorquí constructor de la casa. Una de les altres peces datades de la casa és el jardí, amb una gran porta de ferro amb la data de 1897.
En el cas del bugader, a la part superior de la cara que decora la peça hi ha gravada dins d'un requadre, la data de 1712. Aquesta peça no és originària de Vilanova sinó que el seu amo la va portar d'una de les seves masoveries.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Vilanova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 novembre 2012].

## Enllaços externs

* «Vilanova». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Alexi Stival

Alexi Stival, més conegut com a Cuca, és un exfutbolista i entrenador brasiler. Com a futbolista ocupava la posició de davanter. Actualment és entrenador del Palmeiras.
Va destacar com a futbolista a les files del Grêmio, club en el qual va romandre entre 1986 i 1989, i el 1990. Amb aquest conjunt guanya la Copa do Brasil de 1989 i el Campionat Gaúcho de 1989 i 1990.
Després d'una breu estada al Reial Valladolid, de la primera divisió espanyola, la seua carrera prossegueix al seu país, en equips com Internacional (on guanya el Gaúcho de 1991), Santos FC, Portuguesa, etc. fins a retirar-se el 1996 a l'Chapecoense.
Va ser internacional en una ocasió amb Brasil, en partit contra el Paraguai.
Des que el 1998 es fa càrrec de l'Uberlândia, Cuca ha dirigit un gran nombre d'equips brasilers, entre els quals destaquen São Paulo, Grêmio, Flamengo, Coritiba, Botafogo, Santos, Fluminense, Atlético Mineiro i Palmeiras.

## Palmarès
### Com a entrenador
#### Botafogo

* Taça Rio: 2007, 2008

#### Flamengo

* Campionat carioca: 2009
* Taça Rio: 2009

#### Cruzeiro

* Campionat minero: 2011

#### Atlético Mineiro

* Campionat minero: 2012, 2013
* Copa Libertadores: 2013

#### Shangdong Luneng

* Copa da Xina: 2014
* Supercopa xinesa: 2015

#### Palmeiras

* Campionat brasiler: 2016

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-05-20 a Wayback Machine.