OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mai més (pel·lícula)

Mai més (títol original en anglès: Enough) és una pel·lícula estatunidenca, que tracta sobre la violència de gènere. Va ser dirigida per Michael Apted, i els protagonistes són: Jennifer López (Slim Hiller) i Billy Campbell (Mitch Hiller). Ha estat doblada al català

## Argument

Slim Hiller (Jennifer Lòpez) és una cambrera que veu com la seva vida es transforma quan coneix a un contractista ric anomenat Mitch Hiller (Billy Campbell). Amb el temps, Mitch i Slim comencen una relació, es casen i tenen una filla Gracie (Tessa Allen).
Slim creu que està amb l'home dels seus somnis però acaba descobrint que el seu marit l'està enganyant amb una altra dona. Degut a aquesta situació, Slim decideix marxar però Mitch intenta impedir-ho agredint-la físicament.
Després d'haver patit diversos episodis de violència, la protagonista decideix fugir amb la seva filla de la ciutat i gràcies a l'ajuda dels seus amics ho aconsegueix.
Per poder salvar la seva vida i la de la seva filla, Slim decideix fugir de casa i reben l'ajuda dels seus companys del restaurant on havia treballat. Quan ho aconsegueix, busca al seu pare Jupiter perquè l'ajudi i finalment accedeix, enviant-li una quantitat de diners suficients perquè puguin amagar-se. En aquest temps, també rep el suport de Joe, la seva ex parella.
Slim i Gracie canvien les seves identitats, però no els serveix de gaire, ja que Mitch les acaba localitzant. A partir d'aquest moment, la protagonista decideix que ha d'afrontar el problema i es prepara físicament amb un entrenador personal (Bruce A. Young). Quan ja està a punt, es dirigeix a casa d'en Mitch i després d'investigar el lloc i d'eliminar-li les armes s' enfronta a ell en una lluita que finalitza amb la mort de Mitch. La policia arriba i tanca el cas com un homicidi en defensa pròpia.
Al final de la pel·lícula, Slim comença una nova vida en companyia de la seva filla Gracie i Joe.

## Anècdotes

L'actriu Sandra Bullock era qui inicialment anava a realitzar el paper de Slim Hiller però degut a un canvi en les directrius de la pel·lícula, finalment va decidir no fer-ho.
Els llocs on es va realitzar el rodatge de la pel·lícula van ser Los Angeles, Marina del Rey, Santa Monica Beach, San Marino, Pacífic Palisades, Brentwook, Pasadena, Filmore i Seattle.

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Mai més». [Consulta: 1r octubre 2018].
* ↑ Holden, Stephen «FILM REVIEW; O.K., Buster, Now It's Your Turn» (en anglès). The New York Times.
* ↑ «IMDb». [Consulta: 8 desembre 2015].
* ↑ «Sensacine». [Consulta: 8 desembre 2015].
# Anna Augusta de Brunsvic-Wolfenbüttel

Anna Augusta de Brunsvic-Wolfenbüttel (en alemany Anna Auguste von Braunschweig-Wolfenbüttel) va néixer a Wolfenbüttel (Alemanya) el 19 de maig de 1612 i va morir a Dillenburg el 17 de febrer de 1673. Era una princesa alemanya, filla del duc Enric Juli (1564-1613) i de la princesa de Dinamarca Elisabet d'Oldenburg (1573-1625).

## Matrimoni i fills

El 19 de febrer de 1638 es va casar a Coppenbrügge amb Jordi Lluís de Nassau-Dillenburg (1618-1656), fill del príncep de Nassau Lluís Enric (1594-1662) i de Caterina de Sayn-Wittgenstein (1588-1651). El matrimoni va tenir sis fills:
* Elisabet (1639-1641)
* Sofia (1640-1712)
* Enric (1641-1701), príncep de Nassau-Dillenburg, casat amb la princesa Dorotea Elisabet de Schlesien-Liegnitz (1646-1691).
* Carlota (1643-1686), casada primer amb el comte August de Leignitz (1627-1679), i després amb el comte Ferran d'Aspremont Lynden (1643-1708)
* Elisabet (1652-1670)
* Anna (1652)

## Enllaços externs

* http://www.geneall.net
* http://awt.ancestrylibrary.com
# Francisco Javier Sanjuán Arantegui

Francisco Javier Sanjuán Arantegui (Saragossa, 23 de juliol de 1939 - Barcelona, 26 de juny de 2021) va ser un jugador de bàsquet aragonès, format a Catalunya, de la dècada de 1960.
Nascut a Saragossa, de nen s'establí a Barcelona. Es formà en el món del bàsquet primer a La Salle Bonanova i el 1957 als Maristes Sant Joan. L'any 1958 fitxà pel RCD Espanyol on jugà amb el seu germà Vicente. L'any 1962 l'Espanyol va desfer l'equip de bàsquet i Sanjuán fitxà pel CB Aismalíbar de Montcada, on jugà dues temporades. El 1964 l'Aismalíbar també desaparegué i Sanjuán marxà al FC Barcelona, on jugà fins 1972. El seu darrer club professional fou el Picadero JC. La temporada 1974-75 jugà al Club Bàsquet Boscos de Ciutadella.
Disputà 25 partits amb la selecció espanyola i participà a l'EuroBasket de 1961.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Francisco Javier Sanjuán Arantegui». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Dinastias del Basket» (en castellà). Mundo Deportivo, 25-04-1988 [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Nuestros Ases» (en castellà). Mundo Deportivo, 24-05-1984 [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Fallece Javier Sanjuán» (en castellà). menorca.info, 28-06-2021 [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Pàgines 12 i 16» (en castellà). FEB, 2010 [Consulta: 13 maig 2023].
# 211

El 211 (CCXI) fou un any comú començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* Eboracum esdevé la capital de Britannia Inferior, una província del nord de l'Imperi Romà.
* L'emperador Septimi Sever, després d'haver caigut malalt, mor a Eboracum, mentre estava en campanya a Britannia després d'un regnat de 18 anys. Més tard és divinitzat pel Senat. Els seus fills Caracal·la i Geta el succeeixen com a emperadors romans conjuntament.

## Necrològiques

* 4 de febrer - Eboracum (Britànnia): Luci Septimi Sever, emperador romà (n. 146).

## Referències

* ↑ Tabbernee, William. Early Christianity in Contexts: An Exploration across Cultures and Continents (en anglès). Baker Academic, 2014-11-18. ISBN 978-1-4412-4571-7.
* ↑ Mennen, Inge. «The Image of an Emperor in Trouble (Legimitation and Representation of Power by Caracalla)». A: The impact of imperial Rome on religions, ritual and religious life in the Roman Empire (en anglès). Brill, 2006-09-12, p. 253–267. ISBN 978-90-474-1134-5.
# 262

El 262 (CCLXII) fou un any comú iniciat en dimecres pertanyent a l'edat antiga.

## Esdeveniments

* Gal·liè reforma l'exèrcit romà
* Pesta a Grècia.
* Atac dels gots, que malmeten el Temple d'Àrtemis a Efes.
* Terratrèmol afecta Efes i Pèrgam i un altre a Cirene.

## Necrològiques

* Xi Kang

## Referències

* ↑ Harper, Kyle «Pandemics and passages to late antiquity: rethinking the plague of c.249–270 described by Cyprian» (en anglès). Journal of Roman Archaeology, 28, 1-2015, pàg. 223–260. DOI: 10.1017/S1047759415002470. ISSN: 1047-7594.
* ↑ Remijsen, Sofie. The End of Greek Athletics in Late Antiquity (en anglès). Cambridge University Press, 2015-05-28, p. 74. ISBN 978-1-107-05078-5.
# Miquel Sten

Miquel Sten (Venècia, 1331 $^{(Gregorià)}$ - Venècia, 26 de desembre de 1413 $^{(Gregorià)}$) va ser un estadista venecià que va exercir de 63è dux de Venècia des de l'1 de desembre de 1400 fins a la seva mort.
Sten va néixer a Venècia en el si d'una família benestant, i va viure una vida dissolta en la joventut; ell i alguns altres homes joves van ser en algun moment gairebé executats pel govern per cobrir el tron del dux Marí Faliero amb inscripcions "ignominioses" contra ell i la seva cònjuge, Aluycia Gradenigo. Més tard va exercir de proveïdor de Venècia i va demostrar ser un diplomàtic capaç.
El 1400 va ser elegit dux com a elecció de compromís, ja que els vots anteriors havien quedat sense punt. En convertir-se en Dux es va portar a vestir-se com Lorenzo Celsi, conegut per la seva elegància de vestir. L'any de la seva adhesió, Venècia va iniciar una reeixida guerra contra Pàdua i el seu senyor, Francesco da Carrara, provocant una important expansió de la república a la part continental italiana. Durant el cisma cristià de 1408, Venècia es va alinear amb el Papa Alexandre V.
Un vell i malalt dels seus últims anys, Sten va morir el 1413 i va ser enterrat a la basílica de San Giovanni e Paolo, un lloc tradicional d'enterrament dels ducs.
Sten va ser succeït com Dux per Tomàs Mocenigo.

## Referències culturals

Miquel Sten és honrat com el dédicataire de Johannes Ciconia en el seu motet Venècia, mundi esplendor/Michael, qui Stena domus, probablement amb motiu de la presentació de Pàdua amb domini venecià. Entre altres retòriques floritures, el text elogia Michele per la seva vida de celibat (vitam celibem).

## Referències

* Staley, Edgcumbe: The dogaressas of Venice: The wives of the doges. Londres: TW Laurie
# Antiatles

L'Antiatles (àrab: الأطلس الصغير, al-Aṭlas aṣ-Ṣaḡīr), també conegut com a Petit Atles, és una de les cadenes de muntanyes que s'estén al Marroc, com a part de la serralada de l'Atles al nord-oest d'Àfrica. L'Antiatles s'estén des de l'oceà Atlàntic al sud-oest, cap al nord-est, a l'altura d'Ouarzazate i més cap a l'est, a la ciutat de Tafilalt (en total 500 km i 310 km, respectivament). Al sud, fa frontera amb el Sàhara.
El punt més oriental de la lluita contra l'Atles és la muntanya de Djebel Sarhro, i el seu límit oriental s'estableix en les seccions de la serralada de l'Alt Atles. En les altures d'Ouarzazate, el massís és tallat per la vall del Draa, que s'obre cap al sud. En aquest caos de roques, els contrasts són extrems: corre l'aigua en alguns llocs remots; la formació de conques i els pobles rars es redueixen a un grapat de petites cases envoltades de palmeres. La seva biodiversitat es caracteritza per integrar l'ecoregió de Bosc sec mediterrani i matoll suculent d'acàcies i argànies.
El paisatge es caracteritza per l'entorn casba pintoresc (essencialment, castells), que es troba en molts llocs de la regió, incloent-hi les parts més antigues d'Agadir. En èpoques anteriors, va ser important com un lloc de refugi i un dipòsit d'abastament. Prop d'aquests assentaments, els camps amb terrasses de pedra seca (bancals) i els murs cobreixen el paisatge. No obstant això, cada vegada més, les cases estan desocupades, i els camps sense conrear. Amb el continu èxode rural, els sistemes de rec necessaris per a l'agricultura tambéestan en decadència.

## Referències

* ↑ Ellingham, Mark. The Rough Guide to Morocco (en anglès). Rough Guides, 2001, p. 5. ISBN 978-1-85828-601-3.
* ↑ Hogan, C Michael. «Draa River». The Encyclopedia of Earth, 19-05-2012. [Consulta: 6 octubre 2024].
* ↑ Hogan, C. Michael. «Mediterranean acacia-argania dry woodlands and succulent thickets». The Encyclopedia of Earth, 16-05-2014. [Consulta: 6 octubre 2024].
* ↑ Mann, Stefan. The Future of Mountain Agriculture (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012-11-08, p. 53. ISBN 978-3-642-33584-6.

## Vegeu també

* Atles Mitjà.
* Bu Regreg.
* Wadi Nun.
# Jade Neilsen

Jade Neilsen (24 de juliol de 1991) és una nedadora d'Austràlia. Va ser seleccionada per representar a Austràlia als Jocs Olímpics d'Estiu 2012 en la prova de relleus de 4 x 200 metres estil lliure.

## Vida personal

Nielsen va néixer el 24 de juliol de 1991 Southport, Queensland. Surfer Paul Neilsen és el seu oncle i en 1971, ell era un campió del món en l'esport. Altres esports que ella està involucrada inclouen salvavides de surf, guanyant l'esdeveniment de natació amb taula de rescat al Campionat d'Austràlia 2006. A partir de 2012, va assistir a la Universitat de Bond en la qual estava estudiant una llicenciatura en gestió esportiva. A partir de 2012, viu a Surfers Paradise, Queensland.
Nielsen és de 175 centímetres d'altura i pesa 70 quilograms.

## Referències

* ↑ «Jade Neilsen». Swimming Austràlia. Arxivat de l'original el 2012-07-11. [Consulta: 13 juliol 2012].
* ↑ «London 2012 - Jade Neilsen». Australian Olympic Committee. Arxivat de l'original el 2012-07-12. [Consulta: 10 juliol 2012].
* ↑ «Jade Neilsen - London 2012». Ten Sport, 2012. [Consulta: 13 juliol 2012].
# Jessie MacLean

Jessie MacLean (Ballarat, Victòria, 17 d'octubre de 1985) és una ciclista australiana que ha competit tant en pista com en carretera. Del seu palmarès destaca la medalla de plata al Campionat del Món de contrarellotge per equips del 2014.

## Palmarès en pista

* 2003
** Campiona del món júnior en Persecució

## Palmarès en ruta

* 2007
** 1a al Rochester Twilight Criterium
* 2008
** Vencedora d'una etapa a l'International Cycling Classic

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Catherine Hogarth

Catherine Hogarth (Edimburg, 1815 - Londres, 1879) va ser l'esposa de Charles Dickens i destinatària de gran part de la seva correspondència. Filla d'un advocat d'Edimburg, va conèixer el seu futur marit perquè aquest va enviar uns relats a un diari on treballava el seu pare com a col·laborador. Els primers anys de matrimoni van ser feliços però les desavinences van acabar en una separació (causada segons ella per la rudesa del seu tracte i en versió d'ell perquè ella mostrava un caràcter depressiu). Dickens no va amagar mai les seves aventures extramatrimonials, fet que va contribuir a la ruptura (que mai va acabar en divorci legal). Catherine va morir de càncer.
Va quedar embarassada vint vegades, però en deu ocasions va patir un avortament. Amb la separació la custòdia dels fills va quedar repartida però ella sempre va mantenir-hi contacte freqüent malgrat els continus viatges de tots ells. Els deu fills van ser:
* Charles Culliford Boz Dickens, banquer
* Mary Dickens
* Kate Macready Dickens (amb la que va mantenir més relació)
* Walter Landor Dickens, tinent destinat a l'Índia
* Francis Jeffrey Dickens, policia
* Alfred D'Orsay Tennyson Dickens
* Sydney Smith Haldimand Dickens
* Henry Fielding Dickens, advocat
* Dora Annie Dickens
* Edward Bulwer Lytton Dickens, polític

## Referències

* ↑ Nayder, Lillian. The Other Dickens: A Life of Catherine Hogarth (en anglès). Cornell University Press, 2012-02-15. ISBN 978-0-8014-6506-2.
* ↑ Gottlieb, Robert. Great Expectations: The Sons and Daughters of Charles Dickens (en anglès). Macmillan + ORM, 2012-11-27. ISBN 978-1-4668-2776-9.
# Eduardo Rossoff

Eduardo Benjamín Rossoff Polack (Ciutat de Mèxic, 17 de febrer de 1955) és un cineasta i productor mexicà, de confessió jueva.

## Biografia

Va estudiar psicologia a la Universitat de San Diego i cinema a Tel-Aviv i París. Va treballar en televisió, especialment en programes de notícies. Ha produït: Coco Chanel, de George Kaczender, Encanteri a la ruta maia, de Clare Peploe i Aro Tolbukhin, dins la ment de l'assassí, d'Agustí Villaronga. Ha treballat també amb Maná, produint els seus videoclips musicals. Parla amb fluïdesa sis idiomes.

## Filmografia

* Ave María (2000), crítica a l'Església catòlica
* Al filo de la mentira (2011)
* Sangre de familia (2013)
* Déjame vivir (2013)

## Referències

* ↑ Eduardo Benjamín Rossoff Polack Arxivat 2021-04-14 a Wayback Machine. a correcamara.com.mx
* ↑ Las coproducciones en México, mecanismo de financiamiento que favorece a la industria fílmica, insicc.com, 6 de maig de 2013
* ↑ Ave María a ABC

## Premis

* Premi al Millor director novell en el Festival de cinema de l'Havana, per Ave María
* Premio del públic en el Festival de Newport Beach, per Ave María

## Enllaços externs

* Enlace judío: Entrevista exclusiva a Eduardo Rossoff
# Gregori VIII

Gregori VIII (Benevent, 1100 - Pisa, 17 de desembre de 1187) va ser Papa de l'Església Catòlica el 1187.
De nom Alberto de Mora, va ser nomenat cardenal pel papa Adrià IV per a posteriorment actuar com a canceller per al papa Alexandre III en el concili que el 1172 es va celebrar a Avranches i que va donar lloc a l'absolució del rei anglès Enric II de l'acusació d'assassinat de Tomàs Becket.
Durant el seu breu pontificat va proclamar, mitjançant la publicació de la butlla Audita tremendi, la Tercera Croada en conèixer la derrota creuada en la batalla d'Hattin i la subsegüent caiguda de Jerusalem a les mans de Saladí.
Preparant la flota que hauria de transportar les tropes cristianes a Terra Santa es va desplaçar a Pisa amb la finalitat d'aconseguir el cessament d'hostilitats entre aquesta ciutat i Gènova.
Trobant-se a Pisa, va morir el 17 de desembre del 1187.
Les profecies de Sant Malaquies es refereixen a aquest papa com Ensis Laurentii (L'espasa de Llorenç) citació que fa referència al fet que abans de ser elegit pontífex va ser cardenal de Sant Llorenç i també que al seu escut d'armes apareixen dues espases.

## Referències

* ↑ Nicolle, David. Hattin 1187: Saladin's greatest victory. Osprey Publishing, 1993, p.65. ISBN 1855322846.
* ↑ Edward Peters, James M. Powell, Jessalynn Lea Bird. Crusade and Christendom (en anglès). University of Pennsylvania Press, 2013, p. 4. ISBN 9780812244786.
# Jean Forestier

Jean Forestier (Lió, 7 d'octubre de 1930) és un ciclista francès, ja retirat, que fou professional entre 1953 i 1965.
Durant la seva carrera esportiva va aconseguir més de cinquanta victòries, entre les quals destaquen quatre victòries d'etapa al Tour de França i la classificació per punts del de 1957, any en què també va vestir el mallot groc durant dues etapes, el Tour de Romandia de 1954, el Tour de Flandes de 1956 i la París-Roubaix de1955. El 1958 guanyà el Super Prestige Pernod International, antecedent de la classificació per punts de l'UCI.

## Palmarès

* 1953
** 1r de la Poly Lionesa
** 1r del Gran Premi de Valence d'Agen
** 1r del Gran Premi de Vals-les-Bains
** 1r del Gran Premi Mostradors de Teixits a Valence
** Vencedor d'una etapa del Circuit de les 6 Províncies
* 1954
** 1r del Tour de Romandia i vencedor d'una etapa
** 1r del Gran Premi de Vals-les-Bains
** 1r del Gran Premi d'Europa a Lió
** 1r del Gran Premi de Gonon
** Vencedor de 2 etapes del Circuit de les 6 Províncies
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1955
** 1r de la París-Roubaix
** 1r del Gran Premi d'Europa a Lió
** 1r del Gran Premi de Canes
** 1r del Critèrium de Fameries
** 1r del Critèrium de Seilles
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Tour del Sud-est
* 1956
** 1r del Tour de Flandes
** 1r del Gran Premi d'Europa a Lió
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1957
** 1r del Tour de Romandia i vencedor de 2 etapes
** 1r del Critèrium Nacional
** 1r del Critèrium de Brest
** 1r de la classificació per punts al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1958
** Campió del Super Prestige Pernod International
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1960
** 1r del Circuit de les regions flamenques
* 1961
** 1r del Gran Premi de Le Parisien
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1962
** 1r del Tour de Var i vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 1953. 39è de la classificació general
* 1954. 27è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1955. 32è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1956. 12è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1957. 4t de la classificació general. 1r de la classificació per punts. Porta el mallot groc durant 2 etapes
* 1958. Abandona (2a etapa)
* 1959. 34è de la classificació general
* 1960. Abandona (7a etapa)
* 1961. 35è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1962. 36è de la classificació general

## Referències

* ↑ «FORESTIER Jean». [Consulta: 23 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Jean Forestier (Fra)». [Consulta: 23 novembre 2024].
* ↑ Brocard, Maurice. Les grands sportifs de l'Ain (en francès). FeniXX, 1989, p. 139. ISBN 978-2-307-45714-5.
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Jean FORESTIER» (en italià). [Consulta: 23 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Jean Forestier (francès)
* Jean Forestier a ProCyclingStats
# Mabel's New Job

Mabel's New Job és una pel·lícula muda de la Keystone dirigida per Mabel Normand i possiblement també per George Nichols i protagonitzada per Mabel Normand, Chester Conklin i Charley Chase. La pel·lícula, de dues bobines, es va estrenar 16 de juliol de 1914. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Mabel ha aconseguit una nova feina com a personal d’una casa de dispesa. Deixa el seu xicot en conèixer un dels pensionistes i aquest canvi provoca tot un seguit de complicacions i escenes caòtiques. Ella ha d’intentar mantenir la feina mentre lidia amb els clients difícils. Al final ha d’acabar intervenint la policia.

## Repartiment

* Mabel Normand (Mabel)
* Chester Conklin (pensionista)
* Charley Chase (pensionista)
* Alice Davenport (propietària de la pensió)
* Billie Bennett (pensionista)
* Al St. John
* Cecile Arnold
* Dave Anderson
* Dixie Chene
* Dave Morris

## Referències

* 1 2 Couderc, Jean-Jacques. Les petits maîtres du burlesque américain, 1902-1929 (en francès). CNRS Éditions via OpenEdition, 2015-04-13, p. 141. ISBN 978-2-271-07853-7.
* ↑ Lefler, Timothy Dean. Mabel Normand: The Life and Career of a Hollywood Madcap, 2d ed. (en anglès). McFarland, 2023-11-01, p. 185. ISBN 978-1-4766-5039-5.
* ↑ «Mabel's New Job» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 19 octubre 2024].
* ↑ «Mabels New Job (película 1914) - Tráiler. resumen, reparto y dónde ver. Dirigida por George Nichols» (en castellà). La Vanguardia, 19-10-2024. [Consulta: 19 octubre 2024].
# Mabel and Fatty's Wash Day

Mabel and Fatty's Wash Day, també titulada posteriorment “Mabel’s Flirtation”, és una pel·lícula muda de la Keystone dirigida per Roscoe Arbuckle i protagonitzada per ell mateix i Mabel Normand. La pel·lícula, d’una bobina, es va estrenar 14 de gener de 1915.

## Argument

Mabel està rentant roba mentre el seu marit dorm a l'habitació del costat i quan ella el crida es nega a ajudar-la. Enfadada, li tira una cassola d’aigua per sobre sense aconseguir res. A la casa del costat també és el dia de bugada per a Fatty, que treballa mentre la seva dona mandreja en el dormitori i no el vol ajudar. Mabel i Fatty aviat es troben a fora mentre estenen la roba. Fatty ofereix a Mabel que usi el seu escorredor de rodet per treure l’aigua i mentre ho fa la seva bata queda atrapada entre els rodets mostrant les seves cames. El marit de Mabel presencia l'incident i s'enfronta al veí corpulent advertint-lo que es mantingui allunyat de la seva dona. Més tard, cada parella surt a passejar pel parc.
La dona de Fatty s'adorm en un banc mentre ell li llegeix una revista. En un altre banc del parc, Mabel i el seu marit discuteixen i se'n va oblidant-se d’agafar la bossa. Mabel es troba amb Fatty i comparteixen queixes sobre els seus respectius cònjuges. Acaben anant a un cafè a l'aire lliure proper per prendre un mos. Allà s'adonen que no tenen diners, així que Fatty marxa a buscar la bossa de la seva dona que fa la migdiada. Tornant al cafè, paga al cambrer la consumició. Mentrestant, el marit de Mabel, amb la seva bossa, la busca al parc. En passar per davant de la dona de Fatty aquesta es desperta, troba a faltar la seva bossa i veu que el marit de la Mabel s'allunya portant-ne una. Avisa dos policies, que, juntament ella, el persegueixen fins al cafè on Mabel i Fatty encara estan asseguts. Es produeix una baralla general i la pel·lícula acaba amb Fatty sent copejat pels policies i la seva dona i Mabel allunyant-se agafant el seu marit per l'orella.

## Repartiment

* Mabel Normand (Mabel)
* Roscoe Arbuckle (Fatty)
* Harry McCoy (marit de Mabel)
* Alice Davenport (esposa de Fatty)
* Joe Bordeaux (policia)
* Luke the Dog (el gos de Mabel)
* Edgar Kennedy (cambrer)

## Referències

* ↑ Yallop, David. The Day the Laughter Stopped (en anglès). Little, Brown Book Group, 2014-10-23. ISBN 978-1-4721-1659-8.
* ↑ Walker, Brent E. Mack Sennett's Fun Factory: A History and Filmography of His Studio and His Keystone and Mack Sennett Comedies, with Biographies of Players and Personnel (en anglès). McFarland, 2010-01-13, p. 308. ISBN 978-0-7864-5707-6.

## Enllaços externs

* Pel·lícula completa a YouTube