# Batalla de La Bruffière

La Batalla de La Bruffière va tenir lloc els dies 3 i 4 de gener de 1796 durant la Segona Guerra de la Revolta de La Vendée.

## Preludi

El desembre de 1795, el general de Vendée François Athanase Charette de La Contrie es trobava en dificultats per enfrontar-se a les columnes republicanes de Lazare Hoche. El 25 de desembre es va informar al Bois des Gâts, prop de Dompierre-sur-Yon. El 28 va ser sorprès per Travot a La Roulière, prop de Poiré-sur-Vie, i les seves tropes van fugir quasi sense lluitar, deixant enrere un comboi de pa.
A principis de gener de 1796, Charette va decidir liderar una expedició cap a Anjou per empènyer el seu rival, Jean-Nicolas Stofflet, a unir-se a ell en la guerra. El 2 de gener va intentar passar discretament entre Vieillevigne i Montaigu, però va ser descobert i va haver de fugir cap al castell de La Preuille, a Saint-Hilaire-de-Loulay. Després es va aturar a La Bruffière, on les seves tropes van passar la nit del 2 al 3 de gener. L'oficial de Vendée Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière escriu a les seves memòries:
| « | "Vam trobar a La Bruffière cases que no havien estat cremades, llars restaurades i aliments de tota mena que ens mancaven absolutament; ens vam creure estar en una terra pacífica i ens vam lliurar amb la màxima seguretat a la dolçor del repòs." | » |

## Forces presents

No es coneixen exactament les forces implicades. Segons l'autor reialista René Bittard des Portes, Charette va comptar amb 500 homes durant aquesta lluita. Els administradors republicans de Sables-d'Olonne van informar que el general de la Vendée va reunir 5.000 homes a Saligny el 7 de desembre.
En el bàndol republicà, Le Bouvier-Desmortiers informa de dues columnes, entre les quals una que surt de Legé, comandada per Travot. Lucas de La Championnière fa esment de tres columnes. L'historiador Lionel Dumarcet esmenta 150 homes que van sortir de Vieillevigne el 3 de gener i 1.500 homes comandats pel general Pierre Raphaël Paillot de Beauregard a Tiffauges el 4 de gener.

## Procés

Els republicans van liderar l'atac a mitja nit i van sorprendre completament els Vendéans que van fugir, Es van concentrar a Tiffauges, uns 5 quilòmetres a l'est, però allà van ser atacats la matinada del 4 de gener per una nova columna manada pel general Beauregard. Aquest assalt va provocar una nova estampida entre les forces de Charette que van fugir cap a Belleville. Segons Lucas de La Championnière: "Mai una derrota ha estat més completa". Charette es va traslladar de nou a Montorgueil, a Poiré-sur-Vie.

## Pèrdues

L'ajudant general Willot afirma que Charette va perdre 200 homes d'infanteria i 40 de cavalleria i que 12 Vendéans van ser fets presoners, inclòs un cap de divisió.

## Conseqüències

Després d'aquesta derrota, Charette va ser abandonat per la majoria dels seus homes. El 4 de gener, l'ajudant general Willot va escriure que "la seva guàrdia vermella muntada es va reduir a 7 homes", El dia 7, va dir a Hoche que només guardava amb ell "50 fidels", Lucas de La Championnière indica a les seves memòries:
| « | "El desànim provocat per tantes derrotes, les divisions que van sorgir entre el cap i els oficials, i entre ells i els emigrants, les sospites formades sobre aquells les intencions dels quals eren les més pures, les proscripcions amb què estaven amenaçats, la pau individual que oferien els republicans a baix preu, va accelerar encara més la destrucció total de l'exèrcit. Totes les parròquies havien fet la seva submissió, un petit nombre d'oficials, genets i desertors encara seguien el General". | » |

## Notes

* ↑ « "Segons Le Bouvier-Desmortiers, Charette va ser traït per caps de divisió descontents. René Bittard des Portes evoca un parany posat per Madame de Pontbellanger, filla del marquès de Grégo i amant del general Hoche, trobada pel camí. Aquesta versió "romàntica" és poc versemblant segons l'historiador Lionel Dumarcet i la presència de Madame de Pontbellanger a la regió en aquest moment no està demostrada. Lucas de La Championnière no esmenta cap traïció. »
* ↑ « "M'havia previst molt bé l'activitat que vas fer en enviar-nos pa; ho necessitem, el país per on passa Charette no té recursos per a nosaltres. Sabreu amb plaer que va ser colpejat completament a Tiffauges pel general Beauregard, a qui havia advertit que estigués en guàrdia. Va perdre 200 soldats d'infanteria i 40 de cavalleria, que van romandre morts al camp de batalla. Van fer 12 presoners, inclòs un cap de divisió. En set dies va rebre set cops en què li vam agafar tres banderes. Està molt esgotat i debilitat, com bé us podeu imaginar, i no li dono un moment de descans. Demà l'ajudant general Watrin seguirà els seus passos i el perseguirà fins a l'extinció. Vaig a establir la meva seu a Saint-Fulgent durant uns dies, per estar al centre dels moviments que ordeno i dels quals espero l'èxit." » — Carta de l'ajudant general Willot a l'ajudant general Thouron, escrita el 16 de Nivôse any IV (6 de gener de 1796)
* ↑ « "Les nostres columnes han guanyat cada dia a Charette des del 8 de Nivôse (29 de desembre es van endur tres banderes de divisió). Ja no veient seguretat al país que ocupava, va dividir la resta de les seves forces i, aprofitant el mal temps i la foscor, va passar entre les nostres columnes, una de les quals no havia recolzat prou a Château-Fromage, i, viatjant en semicercle, va creuar la carretera principal entre Clisson i Montaigu, al Château de la Preye per anar a dormir ahir a la nit a la Bruffière. Va ser atacat ahir per 150 homes del lloc de Vieillevigne, que van ser suficients per tornar-lo a posar en total derrota. Estem perseguint-lo i, aquest matí, ha estat colpejat i ha perdut la seva munició i part de la seva tropa. Encara no conec els detalls d'aquest afer. Crec que ha travessat la Sèvre, però no el deixarem i serà assetjat arreu. [...] Les tropes de Charette estan esgotades, i la seva guàrdia vermella muntada es redueix a 7 homes; la seva ambulància, el seu maneig, els seus efectes especials i una sèrie de presoners van caure a les nostres mans. Els habitants del camp són absolutament partidaris de la pau, i espero que s'acabi el regnat d'aquest bandoler que tant de mal us ha fet." » — Informe de l'ajudant general Willot al general Hoche, escrit a Montaigu, el 14 Nivôse any IV (4 de gener de 1796).
* ↑ « "Charette, abandonat per les seves tropes, només va mantenir amb ell uns 50 dels seus fidels. Pot passar que em faci una oferta. La teva instrucció em dirigeix a exigir que marxi del país, així com els emigrants que estan amb ell. Quins passos he de fer?... P.-S. - Acabo de saber que Charette està gairebé aïllat i ha perdut els seus cavalls. Si no aprofitem el moment, s'escaparà i potser agafarà forces. He pres mesures perquè sigui informat per un capellà que pot obtenir el seu perdó sortint de França. Ell confia en aquest home. Se li comunica que estic autoritzat per vostè, general, per facilitar-ne el pas, que no assumiré sense la seva ordre positiva." » — Carta de l'ajudant general Willot al general Lazare Hoche, escrita el 17 Nivôse any IV (7 de gener de 1796).
* ↑ « "El senyor Charette creia que la manera de comprometre'l (Stofflet) en la guerra era anar al seu país; ja no era possible encaixar en el nostre; anant al seu lloc, l'enemic no deixaria de seguir-nos allí i per evitar els estralls de les seves terres, els habitants estarien obligats a defensar-se. Partim i arribem a La Bruffière, després d'haver intentat una petita batalla prop de Montaigu on estàvem en desavantatge. Aquest fracàs no ens va fer més prudents; Vam trobar a La Bruffière cases no cremades, llars restaurades i aliments de tota mena que ens mancaven absolutament; ens creiem estar en una terra pacífica i ens vam lliurar amb la màxima seguretat a la dolçor del repòs; Tanmateix, els republicans no ens van perdre de vista; durant la nit venien a envoltar el poble. Afortunadament per a nosaltres, una columna va avançar més ràpid que les altres, i vam escapar pel costat contrari, però aviat vam tornar a caure en l'emboscada de les altres dues. Mai la derrota havia estat més completa; la cavalleria es va escapar travessant les sèquies i vam marxar tot el dia i part de la nit per un país que ens era desconegut abans de poder retrobar-nos. El desànim provocat per tantes derrotes, les divisions sorgides entre el cap i els oficials, i entre aquests i els emigrants, les sospites formades sobre aquells les intencions dels quals eren les més pures, les proscripcions amb les quals estaven amenaçats, la pau individual que els oferia. els republicans a un preu baix, van accelerar encara més la destrucció total de l'exèrcit. Totes les parròquies havien fet la seva submissió, un petit nombre d'oficials, genets i desertors encara seguien el General." » — Memòries de Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 Dumarcet, 1998, p. 492-493.
* 1 2 3 4 Lucas de La Championnière, 1994, p. 138-139.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Dumarcet, 1998, p. 505.
* ↑ Dumarcet, 1998, p. 490.
* ↑ Dumarcet, 1998, p. 488.
* 1 2 Chassin, 1897, p. 260-261.
* ↑ Dumarcet, 1998, p. 533.
* 1 2 Chassin, 1897, p. 270.

## Bibliografia

* Chassin, Charles-Louis. Les pacifications de l'Ouest 1794-1801; La dictature de Hoche (en francès). II. Paris: Paul Dupont, 1897.
* Dumarcet, Lionel. François Athanase Charette de La Contrie; Une histoire véritable (en francès). Les 3 Orangers, 1998. ISBN 978-2912883001.
* Lucas de La Championnière, Pierre-Suzanne. Lucas de La Championnière, Mémoires d'un officier vendéen 1793-1796 (en francès). Les Éditions du Bocage, 1994.