OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Souls at Sea

Souls at Sea és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Henry Hathaway, estrenada el 1937, a partir de la història de Ted Lesser. Inspirada en un fet autèntic, aquesta pel·lícula produïda per Paramount Pictures volia competir amb Rebel·lió a bord .

## Argument

Taylor és un marí amb qui les autoritats contacten, pel seu passat, per a infiltrar-se entre els esclavistes. A bord d'un vaixell, té un altercat amb un simpatitzant dels negrers, i per això el vaixell s'incendia. Organitza l'evacuació i ordena a la tripulació saltar. La dona que estima llavors el denuncia...

## Repartiment

* Gary Cooper: Michael "Nuggin" Taylor
* George Raft: Powdah
* Frances Dee: Margaret Tarryton
* Henry Wilcoxon: Tinent Stanley Tarryton
* Harry Carey: Capità del William Boyd
* Olympe Bradna: Babsie
* Robert Cummings: George Martin
* Porter Hall: el procurador
* George Zucco: Barton Woodley
* Virginia Weidler: Tina
* Joseph Schildkraut: Gaston de Bastonnet
* Gilbert Emery: Capità Martisel
* Lucien Littlefield: El pare de Tina
* Paul Fix: El violonista
* Tully Marshall: Pecora
* Monte Blue: El mestre d'equipatge
* Stanley Fields: Capità Paul M. Granley
* Robert Barrat: El pastor
* Gertrude Astor: cambrera
* Agnes Ayres
* Ethel Clayton
# Bunnik

Bunnik és un municipi de la província d'Utrecht, al centre dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 14.442 habitants repartits per una superfície de 37,57 km² (dels quals 0,62 km² corresponen a aigua).

## Centres de població

Bunnik, Odijk i Werkhoven

## Ajuntament

Composició del consistori :
| Partit | 1994 | 1998 | 2002 | 2006 |
| CDA | 6 | 5 | 5 | 5 |
| D66 | 2 | 2 | 2 | 1 |
| GroenLinks | 2 | - | - | - |
| Perspectief 21 | - | 4 | 5 | 6 |
| PvdA | 1 | - | - | - |
| VVD | 4 | 4 | 3 | 3 |
| Participació (%) | - | 70,3 | 69,2 | 69,2 |

## Personatges il·lustres

* Thea Beckman morí a Bunnik

## Enllaços externs

* www.bunnik.nl
# Torrenegra

Torrenegra és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès.
Està situada a 759 m d'altitud.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Torrenegra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Aleksandr Kónonov

Aleksandr Teréntievitx Kononov (en rus: Александр Терентьевич Кононов) (Dvinsk, 13 de març de 1895 - Moscou, 28 d'octubre de 1957) fou un escriptor soviètic d'origen letó. Va néixer en un poblet prop de Dvinsk (actual Daugavpils). Les impressions de la seva infància de la vida dels obrers i camperols influïren en les seves obres. Va anar a l'escola a Dvinsk i després marxà a estudiar dret a la Universitat Estatal de Sant Petersburg. Abandonà els estudis d'advocacia i, quan triomfà la Revolució d'Octubre de 1917, va començar a treballar de professor.

## Obra

El seu primer llibre, L'abolició de Mefistòfeles, fou publicat el 1934. Kononov mencionà que l'estudi de la vida de Lenin fou sempre una inspiració i font d'idees. Sobre el teòric i revolucionari, Kononov escrigué Anècdotes de Lenin el 1942, de gran ressò internacional.
* Упразднение Мефистофеля (L'abolició de Mefistòfeles), 1934.
* Субботник. (1939)
* Горький дым.
* Дни Сергея Глушкова.
* Елка в Сокольниках. (1944)
* Имя отряда.
* Повесть о верном сердце.
* Поездка в Кашино. (1954)
* Рассказы о Ленине (Anècdotes de Lenin).
# Escacs d'Andernach

| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Els escacs d'Andernach són una variació dels escacs en la qual les peces que fan una captura (llevat dels reis) canvien de color. Per exemple, si un alfil blanc que es troba a a2 captura un cavall negre a g8, el que tindríem seria un alfil negre a g8. Si no es captura quan es fa un moviment, llavors es procedeix com en els escacs normals. Si un peó captura una peça a la vuitena fila, primer corona i després es canvia de color la peça escollida en la promoció.
Aquesta variació dels escacs porta el nom de la ciutat alemanya d'Andernach, que és el lloc de les reunions anuals dels entusiastes als escacs màgics. Va ser durant la reunió de 1993 que els escacs Andernach es va introduir amb un torneig de composició de problemes d'escacs pels problemes d'Andernach. S'ha convertit en una variant popular en la composició problemes, tot i que encara no ha arribat a ser popular com una variació del joc.

## Problema d'exemple

A la dreta es mostra un exemple d'un problema d'escacs d'Andernach. La tasca és trobar una partida, que en tres moviments hauria de donar lloc a la posició mostrada. La solució és: 1.Cf3 Cc6 2.Ce5 Cxe5(=bC) (el cavall negre esdevé un cavall blanc després de la captura a e5. Les blanques poden moure ara aquest cavall.) 3.Cxd7(= nC) (Aquesta vegada el cavall blanc esdevé un cavall negre.) Cb8(vegeu el diagrama).

## Variacions

Un antecedent dels escacs Andernach varen ser els escacs tibetans, en què una peça negre (anomenada lama) canvia de color quan es captura una peça blanca d'un tipus diferent. Igual que en escacs Andernach, el rei no li afecta la captura. Per exemple, si el peó negre a d7 captura la dama de les blanques a c6, es converteix en el peó blanc i es pot moure com a peça blanca en el següent moviment. Aquest joc no té res a veure amb el Chandraki, una variació dels escacs jugada al Tibet.
Una variació d'escacs Andernach és l'anti-Andernach, en el qual les peces excepte els reis canvien de color després que no hagin capturat, però mantenen el mateix color si capturen. També hi ha el super-Andernach en què totes les peces excepte els reis canvien de color després de cada moviment, tant si es fa una captura com si no. Els escacs Super-Andernach van ser introduïts per John Rice a El Problemist Suplement al març de 2006.

## Referències

* ↑ Escacs Andernach de Joost de Heer i Otto Janko, en anglès
* ↑ Chandraki, els escacs Tibetans de Jean-Louis Cazaux, en anglès.

## Enllaços externs

* Una selecció de problemes d'escacs d'Andernach, en anglès.
# Leijn Loevesijn

Leijn Loevesijn (Amsterdam, 2 de gener de 1949) és un ciclista neerlandès, ja retirat, que fou professional entre 1969 i 1976. Es dedicà al ciclisme en pista.
Com a ciclista amateur va prendre part en els Jocs Olímpics de Mèxic de 1968, en què va guanyar la medalla de plata en la prova de tàndem, fent parella amb Jan Jansen.
Com a professional destaquen vuit títols nacionals en diferents modalitats de ciclisme en pista i un de mundial de velocitat el 1971. Aquell mateix any fou escollit ciclista neerlandès de l'any.

## Palmarès

* 1968
** Campió dels Països Baixos del km contrarellotge
** Campió dels Països Baixos de tàndem amateur, amb Jan Jansen
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic en tàndem
* 1969
** Campió dels Països Baixos de 50 km
* 1970
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1971
** Campió del món de velocitat
** Campió d'Europa de Velocitat
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1972
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1973
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1974
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1975
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1976
** Campió dels Països Baixos de velocitat

## Referències

* ↑ «Leijn Loevesijn» (en francès). Mémoire du cyclisme.
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Leijn LOEVESIJN» (en italià). [Consulta: 30 desembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Leijn Loevesijn». [Consulta: 30 desembre 2024].
* ↑ Harry Van den Bremt, Joel Godaert, Paul De Keyser (Hrsg.): Gotha Velo. Velo, Mechelen 2005, page 322.

## Enllaços externs

* Fitxa de Leijn Loevesijn a sitiodeciclismo.net
# Kaxararí

El kaxararí és una llengua pano de Brasil. Es parla al voltant de la frontera nord-oest de l'Estat de Rondônia pels kaxararís. La llengua kaxarari és la més divergent de la branca pano general.

## Referències

* ↑ «Did you know Kaxararí is threatened?» (en anglès). Endangered Languages. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ FLECK, David W. Panoan languages and linguistics. Anthropological Papers of the American Museum of Natural History 99. New York: American Museum of Natural History, 2013.

## Bibliografia

* BÉKŠTA, Pe. Casimiro. Kašarari: subsídios para alfabetização na língua tribal. Situação dos falantes Kašarari. Pesquisa fonética-fonológica. Sugestão: cartilha e leituras. Vila Abunã, T. F. de Rondônia: Prelazia do Porto Velho, 1977.
* LANES, Elder José. Aspectos da mudança lingüística em um conjunto de línguas Amazônicas: as línguas Pano. 2005. Tese (Doutorado em Linguística), Universidade Federal do Rio de Janeiro, Rio de Janeiro, 2005.
* PICKERING, Wilbur. Vocabulário. 1962. (versão eletrônica)
* SOUSA, Gladys Cavalcante. Aspectos da fonologia da lingual Kaxarari. 2004. Dissertação (Mestrado em Linguística), Universidade Estadual de Campinas, Campinas, SP, 2004.
* COUTO, Alexandre. Ortografia Kaxarari: uma proposta. Porto Velho, 2005. (versão eletrônica)
* VALENZUELA, P. M.; OLIVEIRA, S. C. S. Dados de pesquisa de campo. 2012. mimeo.

## Vegeu també

* Llengües de Rondônia

## Enllaços externs

* Vocabulário caxarari - PICKERING, Wilbur (ILV)
# Districte de Lyallpur

El districte de Lyallpur fou una divisió administrativa de Panjab i després del Panjab (Pakistan) formada l'1 de desembre de 1904, que va existir fins al 1977 quan fou rebatejat districte de Faisalabad en honor del rei Faisal ibn Abd-al-Aziz de l'Aràbia Saudita. La capital era Lyallpur que fou reanomenada igualment Faisalabad. Sota domini britànic el districte fou part de la divisió de Multan.
El districte es va formar amb parts del districte de Jhang i parts del districte de Montgomery i ocupava les terres entre el Chenab i el Ravi. La superfície era de 7964 km² i la població era de 654.666 habitants (cens local del 29 de setembre de 1906). Administrativament estava format per tres tehsils:
* Lyallpur
* Samundri
* Toba Tek Singh
El tahsil de Lyallpur tenia una superfície de 2.334 km² i població (1906) de 239.405 habitants. La capital del districte i el tehsil era Lyallpur amb 13.483 habitants i hi havia altres 304 pobles el principal dels quals Chiniot Road (1.276 habitants).
El subtehsil de Jaranwala va esdevenir més tard tehsil a part completa.
Vegeu: Districte de Faisalabad

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Bureau International des Expositions

El Bureau International des Expositions (BIE), en català Oficina Internacional d'Exposicions, és una organització responsable d'adjudicar les exposicions universals i internacionals. La seu es troba a París.
La BIE té tres classes d'Expo: universal, internacional i especialitzada. Des de 1933 fins a 1976, hi havia dos tipus d'Expo:
Des de 1975 hi ha dos tipus d'Expo:
* Exposició Universal (la 1a i la 2a categoria s'ajunten).
* Exposició Internacional (o especialitzada).
Sota aquest reglament, cada país pot construir el seu propi pavelló en una exposició universal, menys als països pobres, que se'ls proporcionarien. En l'Exposició Internacional, l'Expo construeix els pavellons.
# Xerpell del Pla

Xerpell del Pla és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès.
Està situada a 843 m d'altitud.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Xerpell del Pla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Aleksei Koltsov

Aleksei Vassílievitx Koltsov (en rus: Алексей Васильевич Кольцов) (Vorónej, 15 d'octubre del 1809 - Vorónej, 19 d'octubre del 1842) fou un poeta rus famós sobretot per les seves cançons.

## Biografia

Fill d'un marxant de bestiar de Vorónej que el fa treballar des dels deu anys. Atrapat en un ambient que sent com hostil, sotmès a l'autoritat d'un pare despòtic i inculte, no se sap desfer d'aquesta atmosfera opressiva. Mor de tuberculosi als trenta-tres anys. Pràcticament no tenia estudis. Era un poeta autodidacte que recreà amb autenticitat la poesia folklòrica pagesa dins la literatura culta. A començaments dels anys 30 va ser descobert pels cercles intel·lectuals de Moscou primer, de Sant Petersburg després, on va ser protegit i encoratjat per Belinski i per Puixkin, entre d'altres. Koltsov marcà època sobretot per l'esperit popular de la seva poesia. Excel·lí en el gènere de la cançó: hi ha més cançons de Koltsov musicades que de cap altre poeta rus. Predecessor de Nekràssov, el segle XX un altre poeta pagès, Serguei Iessenin, es considerarà continuador seu.

## Obra

* El bosc, escrit amb motiu de la mort de Puixkin, 1837)
* Trist destí (1837)
* Cançó russa (1838)
* La separació (1840)
# Serra Mitjana (la Pobla de Cérvoles)

La Serra Mitjana és una serra situada al municipi de la Pobla de Cérvoles a la comarca de les Garrigues, amb una elevació màxima de 583 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Fravashi

En l'antiga religió iraniana, era el “Jo” celestial de la forma humana. Segons alguns, pot escollir lliurement entre seguir a Déu o el mal; segons d'altres, es tracta d'un esperit guerrer i protector. Més tard, va representar el prototip de tot home abans de néixer, i, per acabar, va acabar denotant una espècie de doble celestial, tant de les criatures mortals com dels déus. Es tracta, pel que sembla, d'una falsa interpretació, que permet assimilar-ho pels fravarts.

## Bibliografia

* Gran Enciclopedia Ilustrada. Vol. VIII, “Espectrometro-Fuentecilla”. Ediciones OCÉANO, s.a., 1981. Passeig de Gràcia 24-26. Barcelona-7 (Espanya). ISBN 84-7505-281-9.
# El alquimista impaciente (pel·lícula)

El alquimista impaciente és una pel·lícula coproducció argentí-espanyola dirigida per Patricia Ferreira l'any 2002 que adapta la novel·la homònima de Lorenzo Silva.

## Argument

Un cadàver nu, sense rastres de violència, apareix lligat a un llit en un motel de carretera. El sergent de la Unitat Central Operativa de la Guàrdia Civil (UCO), Rubén Bevilacqua (Roberto Enríquez) i el seu ajudant, Virginia Chamorro (Íngrid Rubio) reben l'ordre d'investigar la mort. Aviat esbrinen que el mort era Trinidad Soler, un home corrent, amb dona i dos fills petits, molt apreciat en el seu treball en la central nuclear. Mort natural per un excés o assassinat? El cas no es presenta gens fàcil.

## Repartiment

* Íngrid Rubio: Virginia Chamorro
* Roberto Enríquez: Rubén Bevilacqua
* Chete Lera: Dávila
* Adriana Ozores: Blanca Díez
* Miguel Ángel Solá: Zaldívar
* Jordi Dauder: Ochaita
* Mariana Santángelo: Patricia Zaldívar
* Nacho Vidal: Vasili
* Valeria Arribas: Salgado
* Monti Castiñeiras: Policía científica
* Josep Linuesa: Egea
* Miguel Zúñiga: Marchena

## Premis i nominacions
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Candidat | Resultat |
| Millor guió adaptat | Patricia Ferreira Enrique Jiménez | Guanyadors |

### Premis Goya

| Any | Categoria | Persona | Resultat |
| 2002 | millor actor revelació | Roberto Enríquez | Nominat |
| 2002 | millor direcció artística | Rafael Palmero | nominat |

### Premis Mestre Mateo

| Any | Categoria | Receptor | Resultat |
| 2002 | Millor pel·lícula | Patricia Ferreira | Nominat |
| 2002 | Millor director | Patricia Ferreira | Nominat |

## Referències

* ↑ Patricia Ferreira rueda en Madrid «El alquimista impaciente», La voz de Galicia, 23 d'octubre de 2001
* ↑ Suspense a la española en 'El alquimista impaciente', El Confidencial, 11 de juliol de 2008
* ↑ El alquimista impaciente a Fotogramas
* ↑ El alquimista impaciente a decine21.com
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 2002». CEC. Arxivat de l'original el 2020-10-30. [Consulta: 25 juny 2018].
* ↑ El alquimista impaciente al web dels Premis Goya
* ↑ Finalistes Premis Mestre Mateo 2002
* La versió original de l'article, o part d'ell, procedeix de 20 minutos, que edita sota llicència cc-by-2.1-es. Consulteu les restriccions d'ús.
# Bureau Veritas

Bureau Veritas S.A. és una companyia global de serveis d'assaig, inspecció i certificació. Bureau Veritas ofereix serveis i solucions per assegurar que els actius dels seus clients, productes, infraestructura i processos compleixen amb les normes i reglaments en matèria de qualitat, salut i seguretat, protecció mediambiental i responsabilitat social. A la fi de 2015, el grup compta amb més de 66.000 empleats en més d'1.400 oficines i laboratoris situats en 140 països. Formada originalment a Anvers (Bèlgica) en 1828 com a Oficina de Renseignements pour les Assurances Maritimes (Oficina d'Informació per a Assegurances Marítimes), el nom de Bureau Veritas va ser adoptat el 1829. La companyia té la seu a Neuilly-sur-Seine, prop de la Défense (París, França).
Va ser formada al juny de 1828 a Anvers pels subscriptors Alexandre Delehaye i Louis van den Broek, i el broker d'assegurances, Auguste Morel. El nom de Bureau Veritas va ser adoptat el 1829. Això va incloure l'adopció de la figura del logotip de la veritat dissenyat per Achille Deveria. La companyia va ser fundada amb l'objectiu inicial de reunir, verificar i dotar a les empreses d'assegurances marítimes amb informació precisa i actualitzada sobre l'estat dels bucs i els seus equips a tot el món. A principis del segle xx, Bureau Veritas es va involucrar en activitats noves: la inspecció de peces metàl·liques i equips per a la indústria del ferrocarril, posteriorment per a tot el sector industrial i la construcció.
A la fi del segle xx, Bureau Veritas va ampliar el seu abast per establir un sistema d'inspecció de mercaderies per a les importacions / exportacions abans de ser enviats i establir la certificació de gestió de qualitat. A principis del segle xxi, Bureau Veritas va afegir 2 nous negocis a la seva activitat: assajos de productes de consum i proves de matèries primeres. La companyia va començar a cotitzar en la Borsa de París a l'octubre de 2007.

## Empreses certificadores similars

* AENOR (Associació Espanyola de Normalització i Certificació)
* Applus+
# Xerpell Nou

Xerpell Nou és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès.
Està situada a 771 m d'altitud.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Xerpell Nou». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Alessandra Ambrosio

Alessandra Ambrosio (nascuda l'11 d'abril de 1981) és una model brasilera.

## Biografia

Alessandra va pujar a les passarel·les al llarg dels anys 90, com les seves compatriotes Gisele Bündchen, Adriana Lima, Izabel Goulart o Ana Beatriz Barros.
Va començar en el món de la moda a la seva localitat, Erexim, un petit poble al sud del Brasil a l'edat de 10 anys, participant en una humil escola de models.
El 1996 va participar en el concurs "The Look Of The Year", promocionat per l'agència de models Elite. No es va obtenir el títol, però un any més tard ja tenia una oferta de contracte per a la important agència.
El seu primer gran treball en el món de la moda va ser portada de l'edició brasilera de la revista Elle. Va ser llavors quan la marca Guess? La va contractar per ser imatge de la seva campanya de tardor de l'any 2000. Després de Guess?, va treballar per Revlon, Emporio Armani i Victoria's Secret. És en les desfilades d'aquesta última marca de llenceria on Alessandra ha assolit altes cotes de popularitat gràcies a la seva bellesa. La primera vegada que va participar en una desfilada de Victoria's Secret va ser l'any 2000, i des de llavors mai ha faltat a una cita.

## Enllaços externs

* Alessandra Ambrosio - Lloc web oficial
* Alessandra Ambrosio World Arxivat 2013-01-26 a Wayback Machine.
* Galeria fotogràfica d'Alessandra Ambrosio
* Video d'Alessandra Ambrosio a youtube
* Galeria fotogràfica d'Alessandra Ambrosio Arxivat 2008-09-21 a Wayback Machine.
# Carena des Roure Monjo

La Carena des Roure Monjo és una serra situada al municipi de Vacarisses a la comarca del Vallès Occidental, amb una elevació màxima de 576 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Agustí Massana i Pujol

Agustí Massana i Pujol (Barcelona, 1855 - Esplugues de Llobregat, 17 d'agost de 1921) fou un negociant, col·leccionista i mecenes de les arts català.

## Biografia

Era fill de Agustí Massana i Riera (1827-1897), pastisser natural de Berga, i de Maria Pilar Pujol i Baucis, germana de Jaume Pujol i Baucis de la Fàbrica Pujol i Bausis.

## Llegat

Reuní una important biblioteca amb uns 6.000 volums i una quantitat nombrosa de gravats sobre indumentària i arts sumptuàries que, quan va morir, va llegar a la ciutat. La biblioteca es va dipositar a l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona, que es va ubicar en una de les sales de la planta noble de la Casa de l'Ardiaca. També s'hi guarda el fons de la Fundació Massana, integrat preferentment per les actes del patronat, des de 1926 fins a 1977.
Fruit del seu llegat també va ser la creació de l'Escola Massana, per a l'estudi dels oficis artístics, i la d'un premi per a obres dedicades a la indumentària o sobre iconografia catalana.

## Fons personal

Com a col·leccionista, reuní un nombre important de fotografies sobre indumentària: uniformes, vestits típics populars i moda de vestir, que actualment es conserven a l'Arxiu Fotogràfic de Barcelona. Entre aquest material destaquen uns retrats de galeria a l'albúmina de dones orientals que mostren la vestimenta característica d'aquests països. D'altra banda, també formen part del fons fotografies de temàtica variada reunides igualment per les inquietuds col·leccionistes i l'interès per les arts de Massana: vistes de Toledo, imatges de sepulcres de diferents indrets, esdeveniments històrics com el trasllat de les restes dels màrtirs de la Guerra de la Independència o el Congrés Eucarístic de Brussel·les.

## Referències

* ↑ «esquela de Don Agustin Massana y Pujol». La Vanguardia, 18-08-1921, pàg. 1.
* ↑ Baldelló, Francesc. Petites biografies de grans barcelonins Lluis Millet, Antoni Gaudí, Josep Pedragosa, Agustí Massana, Francesc Pujol. Barcelona: SN, 1965, p. 157-174.
* ↑ «esquela Don Agustin Massana y Riera». La Vanguardia, 18-01-1898, pàg. 1.
* ↑ «Inventari del Fons institucional de la Fundació Massana». Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona.
* 1 2 Domènech, Sílvia (dir.); Torrella, Rafel; Ruiz, Montserrat. Barcelona fotografiada: 160 anys de registre i representació: guia dels fons i les col·leccions de l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona (CC-BY-SA-3.0). Arxiu Municipal de Barcelona, Institut de Cultura de Barcelona, 2007, p. 176. ISBN 978-84-9850-029-5.