OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aleksei Némov

Aleksei Iúrievitx Némov (en rus: Алексей Немов) (Baraxevo, Unió Soviètica 1976) és un gimnasta artístic rus, ja retirat, que ha guanyat al llarg de la seva carrera dotze medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 28 de maig de 1976 a la ciutat de Baraxevo, població situada a la República de Mordòvia, que en aquells moments formava part de la República Socialista Federada Soviètica de Rússia (Unió Soviètica) i que avui en dia forma part de la Federació Russa. Abandonat pel seu pare en néixer, va créixer al costat de la seva mare a la població de Togliatti.

## Carrera esportiva

Va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on va aconseguir guanyar sis medalles en les vuit proves en les quals va participar: la medalla d'or en la prova per equips i en el salt sobre cavall; la medalla de plata en la prova individual i la medalla de bronze en l'exercici de terra, barra fixa i cavall amb arcs. Així mateix finaltizà quart en la prova de barres paral·leles, aconseguint així un diploma olímpic, i catorzè en la prova d'anelles.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova individual i en la barra fixa, la medalla de plata en l'exercici de terra i la medalla de bronze en la prova per equips, de barres paral·leles i de cavall amb arc, finalitzant quart en la prova de salt sobre cavall i catorzè en la prova d'anelles.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) Némov no va estar a la mateixa alçada que en els anteriors Jocs i no aconseguí cap medalla, si bé finalitzà cinquè en la prova de barra fixa i sisè en la competició per equips, sent la primera vegada que l'equip masculí soviètic/rus de gimnàstica artística no estava present en el podi en la competició per equips (exceptuant l'edició de 1984 on no hi va participar a conseqüència d'un boicot polític). En aquests Jocs fou protagonista d'un escàndol. Després de la seva actuació a la barra fixa en la rutina de la prova individual que va entusiasmar al públic, els jutges li van donar una nota de 9.725, que el deixava fora de la lluita per les medalles. En aquell moment el públic va iniciar una sonora xiulada, fent que els jutges reconsideressin la seva decisió i li van atorgar un 9.762, que tanmateix el públic seguí considerant insuficient, per la qual cosa va seguir protestant, i no va parar fins que el mateix Némov els va demanar silenci, per respecte a la resta de gimnastes. Aquest incident va provocar que es revisés la forma de puntuar en aquest esport i el 2006 es va canviar el mètode. Némov mai va fer declaracions en contra dels jutges.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat tretze medalles en el Campionat del Món de gimnàstica artística, entre elles cinc medalles d'or; i quatre medalles en el Campionat d'Europa de l'especialitat, entre elles tres medalles d'or.

## Enllaços externs

* (anglès) www.gymn-forum.net - Alexei Nemov
# Alessandro Cagno

Alessandro Cagno, també conegut com a Sandrin (Torí, 2 de maig de 1883 – Torí, 23 de desembre de 1971) va ser un pilot automòbil i pioner de l'aviació piemontès. Alessandro Cagno va nàixer en una família d'origen modest. Quan tenia 13 anys començà a treballar com a aprenent al taller "Storero", una fàbrica torinesa important que feia carruatges, òmnibusos i bicicletes i que, al tombant del segle, havia engegat la producció de tricicles de motor, amb llicència de la companyia alemanya Daimler, que es deien "Phoenix". Ben aviat manifestà molta traça i passió per la mecànica i així en Luigi Storero el va triar per a ser el seu mecànic durant les primeres competicions que s'organitzaren per als vehicles motoritzats. Començà la seva primera cursa a l'edat de 18 anys i acabà segon placing al circuit belga de la regió de les Ardenes el 1902.
# Alessio Di Giovanni

Alessio Di Giovanni (Cianciana, 11 d'octubre de 1872 – Palerm, 6 de desembre de 1946) fou un dramaturg i poeta en italià i sicilià. De joves es traslladà a Palerm i després a Noto, on va compondre les seves primeres poesies vers el 1892. El 1908 va publicar la comèdia en sicilià Scungiuru, que va agradar molt Giovanni Verga i que va tenir un gran ressò a l'estranger, on fou representada per la companyia de Domenico Aguglia, però que no va tenir gaire repercussió a Itàlia.
El 1910 va publicar Gabrieli lu carusu i els poemes més característics i premiats, Voci del feudo i Sonetti di la surfara. A Cianciana cada any es convoca el 30 de juny un premi literari en honor seu. L'asteroide 17435 di Giovanni va rebre aquest nom en honor seu.

## Enllaços externs

* Cianciana.info (Alessio Di Giovanni) Arxivat 2009-03-22 a Wayback Machine. (italià)
* Istituzione culturale Alessio Di Giovanni Arxivat 2016-05-06 a Wayback Machine. (italià)
# Alex Fiorio

Alessandro Fiorio (Itàlia, 10 de març de 1965) fou un pilot de ral·lis italià retirat l'any 2002 guanyador del Campionat Mundial de Ral·lis de producció de 1987 amb un Lancia Delta HF Integrale. És fill de Cesare Fiorio, cap de l'escuderia Lancia de WRC i director esportiu de Ferrari a la Formula 1.
El seu debut en el món dels ral·lis es produí el 1986 competint en 5 ral·lis del Campionat Mundial de Ral·lis amb l'equip Jolly Club tot pilotant un Fiat Uno Turbo. L'any següent, Fiorio seguí amb el Jolly Club competint en el Campionat Mundial de Ral·lis de producció amb un Lancia Delta, aconseguint tres triomfs en la categoria i proclamant-se vencedor del campionat.
La temporada 1988 disputà el WRC amb un Lancia Delta Integrale, finalitzant en segona posició al Ral·li Monte-Carlo, al Ral·li de Portugal, al Ral·li d'Olympus i al Ral·li de Sanremo, finalitzant en 3a posició del Campionat per darrere del també italià Miki Biasion i del finlandès Markku Alén.
La temporada 1989 l'inicià amb un fort accident al Ral·li Monte-Carlo al perdre el control del seu Lancia a 145 km/h, en un accident on perderen la vida dos espectadors. No obstant això, aquell any Fiorio finalitzaria subcampió del Campionat Mundial de Ral·lis, tan sols superat pel seu compatriota Miki Biasion.

## Enllaços externs

* Web Oficial Arxivat 2008-12-17 a Wayback Machine.
# Cala Pallerida

La cala Pallerida o cala del Polvorí, és una platja natural del municipi de Palamós (Baix Empordà), situada al nord de la població, entre la platja de la Fosca i la platja de Castell, separada de la cala s'Alguer per unes roques. Té una longitud de 151 metres i una amplada de 9 metres, formada per grava i còdols. A la platja hi ha les Barraques de cala Pallerida, antigues barraques de pescadors, que estan incloses a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La cala està rodejada pel camí de ronda i la pineda d'en Gori.

## Referències

* ↑ «Palamós». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Barraques de cala Pallerida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Pineda d'en Gori». Costa Brava's.
# Alexandra del Regne Unit (princesa del Regne Unit)

Alexandra de Kent, princesa del Regne Unit LG GCVO (Londres 1936). Princesa del Regne Unit de la Gran Bretanya i d'Irlanda del Nord amb el tractament d'altesa reial. Filla dels ducs de Kent, el príncep Jordi del Regne Unit i de la princesa Marina de Grècia, era per tant neta del rei Jordi V del i de la princesa Maria de Teck per part de pare, i per part de mare del príncep Nicolau de Grècia i de la gran duquessa Helena de Rússia.
La seva infància la passà junt amb la seva mare i els seus germans a la finca familiar de Coopins a Buckinghamshire. El seu pare, el duc de Kent, morí quan ella tenia sis anys en una accident aeri a Escòcia durant la Segona Guerra Mundial l'any 1942. Des de la seva infància ocupà un càrrec considerable a la cort, patge d'honor en el casament de la seva cosina la reina Elisabet II del Regne Unit i d'un seu altre cosí Felip de Grècia. Avui en dia és considerada la tercera dama de la cort britànica després de la reina Elisabet II del Regne Unit i de la seva filla la princesa reial Anna del Regne Unit fins i tot abans de la comtessa Sofia Rhys-Jones i de la duquessa de Cornualles.
Molts foren els projectes de casament per la jove princesa, s'especulà sobretot amb un casament amb el príncep hereu i futur rei Harald V de Noruega. Malgrat tot, s'acabà casant amb l'aristòcrata anglès l'honorable Angus Ogilvy elevat a la categoria de sir. Sir Angus era el segon fill del dotzè comte d'Airlie i de lady Alexandra Coke. El casament es produí a l'Abadia de Westmister amb presència de múltiples famílies reials estrangeres. La parella que s'establí Londres, a Thatched House Lodge, i tingueren dos fills:
Sir August Ogily va morir l'any 2003. La princesa Alexandra gaudeix d'una excel·lent posició en el si de la família reial britànica i és una de les persones que constitueix un reduït cercle al voltant del rei Carles III del Regne Unit i de la reina Camil·la.
La família de la princesa no s'ha vist lliure d'escàndols a causa de diversos afers financers i de les relacions de la seva filla petita Marina Ogilvy.
La princesa és dama de l'orde de la Garrotera.
# Tendoy

Tendoy (1834-1907) va ser un cap tribal dels lemhi xoixons, un poble amerindi, que es va oposar a la cessió de terres als blancs mitjançant el tractat de Fort Bridger (1868). Va lluitar per evitar la creació de la reserva Lemhi, la qual es va establir finalment el 1875. El 1905 va rebutjar traslladar-se a la Reserva índia Fort Hall amb els bannock, però al morir, la seva tribu va ser traslladada a la força.
# Alfons VI de Portugal

Alfons VI de Portugal el Victoriós (Lisboa, 1643 - Sintra, 1683), príncep del Brasil (1653-1656) i rei de Portugal (1656-1683).

## Orígens familiars

Nascut el 21 d'agost de 1643 a la capital del regne, fou el sisè fill del rei Joan IV de Portugal i la seva esposa Lluïsa de Guzmán, i es convertí en el segon rei de la nova dinastia Bragança.

## Ascens al tron

Va succeir al seu pare Joan IV de Portugal l'any de la seva mort, el 1656. Amb tant sol 13 anys la seva mare fou declarada regent.
Anteriorment però, a l'edat de tres anys, Alfons havia sofert una malaltia que li va deixar paralitzat el costat esquerre del seu cos, una malaltia que a més l'afectà mentalment. Aquests problemes, units al desinterès pels problemes del país, va provocar que la seva mare fos regent durant sis anys, fins al 1662. Lluïsa la guerra de Restauració portuguesa fou la responsable de l'èxit diplomàtic de l'aliança establerta amb Anglaterra. Lluïsa va supervisar les victòries militars contra la Corona de Castella a la batalla d'Ameixial el 8 de juny de 1663, així com a la batalla de Montes Claros el 7 de juny de 1665. Gràcies a aquestes derrotes castellanes aquest regne reconegué la independència de Portugal el 13 de febrer de 1668 amb el tractat de Lisboa.
Tot i les victòries a Portugal, els holandesos van conquerir Jaffnapatam, l'última colònia portuguesa a l'illa de Ceilan el 1658 i es va produir la cessió de la ciutat de Bombai i Tànger als anglesos el 23 de juny de 1661.
El 1662, el comte de Castelo-Melhor va veure l'oportunitat de guanyar poder a la cort fent-se amic del jove rei. Per això, va convèncer el monarca que la seva mare intentava usurpar el poder i exiliar-lo de Portugal. Com a resultat d'aquesta intriga, Alfons va prendre el control del regne i va enviar la seva mare a un convent.

## Núpcies

Alfons VI es va casar a Lisboa el 2 d'agost de 1666 amb Maria Francesca de Savoia-Nemours, filla de Carles Amadeu de Savoia-Nemours i d'Elisabet de Borbó-Vendôme. Aquest matrimoni, però, durà poc temps, ja que Maria Francesca aconseguí l'anul·lació matrimonial el 1667, al·legant la impotència del rei portuguès.
Maria Francesca llavors es casà amb el germà petit d'Alfons VI, l'infant Pere de Portugal, i futur rei. Aquell mateix any Pere va aconseguir el poder necessari per obligar el rei a cedir el poder, convertint-se en el nou regent del Regne fins a la mort del rei. Alfons VI fou enviat a l'illa Terceira, a l'arxipèlag de les Açores, per un període de set anys.
Va retornar a Portugal poc temps abans de morir a Sintra el 12 de setembre de 1683, sent enterrat a Belem.
# Alfonsine

Alfonsine (en emilià-romanyol Alinfunsèn) és un municipi italià, situat a la regió d'Emília-Romanya i a la província de Ravenna. L'any 2010 tenia 12.391 habitants. Limita amb els municipis d'Argenta (FE), Bagnacavallo, Conselice, Fusignano, Lugo i Ravenna.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2009- | Mauro Venturi | PD |

## Agermanaments

* Nagykata
* Mahayi
* Spello
* San Vito di Cadore

## Enllaços externs

* Alfonsine: Museu de la Batalla del Senio Arxivat 2010-04-15 a Wayback Machine.
* Il Sanctuari de la Madonna del Bosco di Alfonsine Arxivat 2010-01-26 a Wayback Machine.
* Mapa històric del territori d'Alfonsine
* Breu història d'Alfonsine
# Alfonso Fraile Sánchez

Alfonso Fraile Sánchez (Madrid, 15 de gener de 1960) és un exfutbolista madrileny, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Format al planter del Reial Madrid, a la temporada 81/82 hi debuta a la màxima categoria, en un encontre amb els del Santiago Bernabéu. Durant les tres campanyes següents hi serà suplent al conjunt madrileny, tot i que va sumar fins a 41 partits amb la samarreta blanca.
La temporada 85/86 marxa al Reial Saragossa, club en el qual hi disputaria set temporades, tot i que la darrera, la 91/92, la passaria inèdit. Va destacar especialment entre 1985 i 1989, període en el qual va ser titular en l'onze aragonès. En total, hi va disputar 153 partits amb el Zaragoza.
Després de retirar-se ha seguit vinculat al món del futbol. Entre 1996 i 2000 va ser secretari tècnic del RCD Espanyol, així com ajudant dels entrenadors Camacho i Miera. Amb el murcià es va incorporar a l'equip de la selecció espanyola de futbol entre el 2000 i 2006, tot desenvolupant diferents tasques. Comandant la selecció sub-19 hi va guanyar l'Europeu del 2006.

## Títols

* Copa del Rei: 1982, 1986
* Copa de la Lliga: 85/86
* Copa de la UEFA: 1986

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* Pàgina personal d'Alfonso Fraile
# Alfonso Maria Fusco

Alfonso Maria Fusco (Angri, província de Salern, Campània, 23 de març de 1839 - 6 de febrer de 1910) fou un sacerdot italià, fundador de la congregació de les Germanes de Sant Joan Baptista o Baptistines. És venerat com a beat per l'Església Catòlica.

## Biografia

Nasqué a Angri, primer dels cinc fills d'Aniello Fusco i Giuseppina Schiavone. Era tímid i molt sensible a les necessitats dels pobres, a més de devot. Als onze anys manifestà als seus pares que volia seguir la vida religiosa i el 5 de novembre de 1850 ingressà al seminari de Nocera de' Pagani. Va concebre la idea (ell deia que havia estat en un somni on se li aparegué Jesús) de fundar un convent de germanes que tinguessin cura de nens i nenes orfes. Amb l'ajut de la noble Maddalena Caputo, que volia fer-se religiosa, va fundar, el 26 de setembre de 1878, l'Orde de les Germanes Baptistines del Natzarè, que poc després s'anomenà Germanes de Sant Joan Baptista. El 2 d'agost de 1888 l'institut fou aprovat pel bisbe de Nocera, Luigi del Forno, i Maddalena Caputo en fou la primera superiora. El 29 de setembre de 1889, Fusco va fundar una institució educativa anomenada Opera degli Artigianelli. Morí el 6 de febrer de 1910.
El 7 d'octubre de 2001 fou proclamato beat per Joan Pau II.

## Vegeu també

* Germanes de Sant Joan Baptista

## Enllaços externs

* Lloc web dedicat a Alfonso Maria Fusco
* Biografia al lloc de la Santa Seu
# Alfred Moisiu

Alfred Spiro Moisiu (va néixer l'1 de desembre de 1929) va ser president d'Albània entre el 24 de juliol de 2002 i el 24 de juliol de 2007, quan va ser reemplaçat per Bamir Topi.
Va néixer a Shkodër, Albània. El seu pare va ser Spiro Moisiu. Entre 1943-1945 va prendre part de la guerra de l'alliberament d'Albània en contra de l'ocupació alemanya. El 1946 va ser enviat cap a la Unió Soviètica com un estudiant. El 1948 es va graduar de l'escola militar d'enginyeria a Leningrad (actual Sant Petersburg, Rússia). El 1991 va ser nomenat ministre de Defensa en el Govern apolític de Vilson Ahmeti.
# Alfred Radcliffe-Brown

Alfred Reginald Radcliffe-Brown (17 de gener del 1881 - 24 d'octubre del 1955) va ser un antropòleg anglès desenvolupador de la teoria del funcionalisme estructural.

## Vida i obra

Radcliffe-Brown nasqué a Sparkbrook, Birmingham, Anglaterra. Després de seguir estudis al Trinity College de Cambridge, va viatjar a les illes Andaman (1906-1908) i l'oest d'Austràlia (1910-1912) per estudiar les societats d'aquells llocs, que va descriure en les obres The Andaman Islanders (1922) i The Social Organization of Australian Tribes (1930).
El 1916, va passar a ser director d'educació a Tonga, i el 1920 es va traslladar a ciutat del Cap, on va exercir de professor d'antropologia social. Posteriorment, va donar classes a Sydney, Chicago, i Oxford.
Es va dedicar a l'estudi de les societats tecnològicament menys avançades (que ell encara anomena "primitives") i en va intentar generalitzar les estructures. Se li ha retret que no prestés prou consideració als canvis al llarg del temps. El 1935, va publicar l'obra Structure and Function in Primitive Society.
Va ser fortament influenciat per la sociologia francesa representada per Émile Durkheim i la va utilitzar per a la construcció de l'etnografia; fou el fundador de la part teòrica del funcionalisme estructural, a la vegada que Bronislaw Malinowski va ser el formador de la metodologia empírica de l'antropologia.
Va ser crític amb la teoria de l'aliança de Lévi-Strauss.
# Alfredo Navarro Benítez

Alfredo Navarro Benítez (Montevideo, 1868 - ibídem. 1951), fou un metge i polític uruguaià, pertanyent al Partit Colorado, que va ser vicepresident del seu país des de 1938 fins a 1943.

## Biografia

Nascut a Montevideo, era fill d'Antonio Navarro i Juana Benítez. El 1885 es gradua de batxiller. Doctorat en Medicina a París, es va especialitzar en cirurgia a França al costat del Dr. Victor Pauchet.
Quan va tornar a Montevideo, al costat dels seus col·legues Manuel Quintela, Elías Regules, Ángel Maggiolo i José Scosería, van reformular la Facultat de Medicina a imatge de La Sorbona. El 1897 va realitzar la primera operació neuroquirúrgica de l'Uruguai.
Va ser membre fundador del Sindicat Mèdic de l'Uruguai el 1920.
El 1938 és elegit vicepresident de l'Uruguai per un període de cinc anys, coincident amb la presidència d'Alfredo Baldomir Ferrari. Va morir el 1951 a Montevideo.

## Enllaços externs

* Biografia del Dr. Alfredo Navarro Arxivat 2008-05-12 a Wayback Machine. (castellà)
# Cantó de Dijon-5

El cantó de Dijon-5 és un cantó francès del departament de Costa d'Or, situat al districte de Dijon. Té 7 municipis i part del de Dijon.

## Municipis

* Corcelles-les-Monts
* Dijon (part)
* Flavignerot
* Fleurey-sur-Ouche
* Lantenay
* Pasques
* Prenois
* Velars-sur-Ouche

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1976 | Pierre Barbier | UDR, després RPR |
| 1976-1985 | Philippe Peretti | PS |
| 1985-1998 | Pierre Barbier | RPR |
| 1998-2008 | François Rebsamen | PS |
| 2008-2012 | Laurent Grandguillaume | PS |
| 2012- | Céline Maglica | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Antón Losada Diéguez

Antón Losada Diéguez (Boborás, Ourense, 1884 - Pontevedra, 1929) va ser un escriptor gallec. Pertanyia a una família de la noblesa rural, d'ideologia tradicionalista i ultracatòlica. Va estudiar Lletres a Deusto i Dret a Santiago de Compostel·la. Doctor en Filosofia, el 1913 guanya una càtedra, essent destinat a Toledo, encara que en poc temps aconseguiria el trasllat a Ourense, on va fer amistat amb els homes del grup de Vicente Risco. Va passar després a exercir a Pontevedra.
Amb Risco i Noguerol, funda en 1920 la revista Nós. Presidí la Primera Assemblea Nacionalista de Lugo. En 1924 ingressa en el Seminari d'Estudis Gallecs. Integrant de les Irmandades da Fala, té un paper notori en la conversió del que anava ser el nucli de la Generació Nós. Se li va dedicar el Dia de les Lletres Gallegues de 1985. En la seva memòria es va instituir el Premi Losada Diéguez, concedit anualment i des de 1986 pels ajuntaments de Boborás i O Carballiño en dues modalitats, investigació i creació literària.
# Cantó de Charenton-du-Cher

El cantó de Charenton-du-Cher és un cantó francès del departament del Cher, situat al districte de Saint-Amand-Montrond. Té 9 municipis i el cap és Charenton-du-Cher.

## Municipis

* Arpheuilles
* Bannegon
* Bessais-le-Fromental
* Charenton-du-Cher
* Coust
* Thaumiers
* Vernais
* Le Pondy
* Saint-Pierre-les-Étieux

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Chacrot | PCF |
| 1949-1969 | Lucien Guéry | radical |
| 1969-1985 | Gaston de Bonneval | UDR, després divers droite |
| 1985-2011 | Philippe de Bonneval | UDF, després UMP |
| 2011- | Pascal Aupy | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 4.735 | 4.932 | 4.485 | 4.138 | 4.135 | 4.017 | 3.996 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Gods of Egypt

Gods of Egypt (lit. ‘Déus d'Egipte’) és una pel·lícula estatunidenca del 2016 de fantasia amb antigues deïtats egípcies. La pel·lícula és dirigida per Alex Proyas, qui va coescriure el film amb Matt Sazama i Burk Sharpless. El rodatge va tenir lloc a Austràlia a l'estudi Summit Entertainment. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

Amb inspiració en la mitologia egípcia, la pel·lícula narra com la supervivència de la humanitat recau sobre un jove heroi mortal anomenat Bek (Brenton Thwaites), que emprèn una perillosa aventura per a salvar el món i la noia que estima. Per a aconseguir-ho ha de demanar ajuda al déu Horus (Nikolaj Coster-Waldau) per tal de combatre Seth (Gerard Butler), el déu de la pertorbació que ha usurpat el tron d'Egipte i ha sotmès el regne al caos.

## Referències

* ↑ Gods of Egypt a la Base de dades de cinema en català
# Cantó de Dijon-8

El cantó de Dijon-8 és un cantó francès del departament de Costa d'Or, situat al districte de Dijon. Compta amb part del municipi de Dijon.

## Municipis

* Dijon (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1976 | André Hauser | Divers droite |
| 1976-1982 | Pierre Palau | PS |
| 1982-2008 | André Jacquey | RPR |
| 2008- | Jean-Yves Pian | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Beaufort (Jura)

El cantó de Beaufort és un cantó francès del departament del Jura, situat al districte de Lons-le-Saunier. Té 18 municipis i el cap n'és Beaufort.

## Municipis

* Augea
* Augisey
* Beaufort
* Bonnaud
* Cesancey
* Cousance
* Cuisia
* Gizia
* Grusse
* Mallerey
* Maynal
* Orbagna
* Rosay
* Rotalier
* Sainte-Agnès
* Saint-Laurent-la-Roche
* Vercia
* Vincelles

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1961 | M. Rodot | SFIO |
| 1961-1973 | M. de Boissieu | Divers droite |
| 1973-1992 | Georges Vaillat | PS |
| 1992-1998 | Roger Boudet | RPR |
| 1998-2004 | Isabelle Mézière | Divers gauche |
| 2004- | Fernand Fournier | Divers gauche, després PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||