OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alexandre de l'illa

Alexandre de l'illa (527 - 565) potser també conegut com Alexandre el monjo (Ἀλέξανδρος μοναχός) fou un religiós grec, probablement xipriota del segle VI actiu al claustre prop del santuari de Sant Bernabé a Salaminia o Constantina. És esmentat per Miquel Glycas el 1120, per la qual cosa havia de ser anterior. Es conserven dues oracions: un panegíric sobre Sant Bernabé i un escrit sobre l'invent de la veracreu. També tenia com un dels seus objectius l'autenticació de la independència eclesiàstica de Xipre.

## Data i treball

Alexandre sembla haver viscut en qualsevol moment entre mitjans del segle VI i el segle IX. El bizantinista Aleksandr Kajdan va argumentar que la visió tradicional de situar-lo a mitjans del segle VI no era necessàriament vàlida. Cyril Mango i John W. Nesbitt sosté que va ser un autor del segle VI, segons els seus interessos literaris.
Alexandre va compondre un tractat anomenat "Sobre la troballa de la creu" ("de inventatione sanctae crucis"), que cobria la història del cristianisme des de l'emperador Tiberi fins al descobriment de la creu per Helena, la mare de Constantí I el Gran. També hi ha una versió en georgà d'aquesta obra, amb el manuscrit existent més antic datat del segle IX o X.

## Referències

* ↑ Cunningham, Mary B. & Allen, Pauline (1998), Preacher and Audience: Studies in Early Christian and Byzantine, p. 206. Brill, ISBN 90-04-10681-2.
* ↑ Kazhdan 1991: 60
* ↑ Mango i Scott 1997: lxxvi-lxxvii; Nesbitt 2004: 475 amb n. 1 amb més referències
* ↑ Kazhdan 1991: ibid.

## Bibliografia

* Works collected in Migne's Patrologia Graeca, vol. 87.3 coll. 4016-88
* S. Salaville, "Le moine Alexandre de Chypre," EO 15 (1912) 134-137 (discussió sobre la seva data)
* Kazhdan, A. "Alexander the Monk", The Oxford Dictionary of Byzantium, vol. I, p. 60 (Oxford 1991).
# Cantó de Le Grand-Lucé

El cantó de Le Grand-Lucé és un cantó francès del departament de Sarthe, situat al districte de La Flèche. Té 8 municipis i el cap es Le Grand-Lucé.

## Municipis

* Courdemanche
* Le Grand-Lucé
* Montreuil-le-Henri
* Pruillé-l'Éguillé
* Saint-Georges-de-la-Couée
* Saint-Pierre-du-Lorouër
* Saint-Vincent-du-Lorouër
* Villaines-sous-Lucé

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | Henri Colas | radical |
| 1955-1979 | Christian Pineau | SFIO, després PS |
| 1979-2004 | Jacques Chaumont | RPR, després UMP |
| 2004- | Régis Vallienne | divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.545 | 6.009 | 5.321 | 5.079 | 5.047 | 5.263 | 5.859 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Bais

El cantó de Bais és un cantó francès del departament del Mayenne, situat al districte de Mayenne. Té 9 municipis i el cap és Bais.

## Municipis

* Bais
* Champgenéteux
* Hambers
* Izé
* Jublains
* Saint-Martin-de-Connée
* Saint-Pierre-sur-Orthe
* Saint-Thomas-de-Courceriers
* Trans

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-197. | Gustave Drou | RI |
| 197.-1994 | Albert Chauveau | Divers droite, després UDF-CDS |
| 1994-1997 | François d'Aubert | UDF-PR |
| 1997- | Marie-Cécile Morice | DL, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 7.057 | 6.389 | 5.680 | 5.441 | 5.306 | 5.200 | 5.004 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Convent de Sant Rafael (la Selva del Camp)

El convent de Sant Rafael és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de la Selva del Camp (Baix Camp).

## Descripció

Es tracta d'un convent amb església d'una sola nau amb capelles laterals, d'un cert interès. És una obra de paredat. A la nau hi ha volta de canó amb llunetes, cúpula damunt petxines al creuer i volta bufada a la capella major; té un pòrtic davanter. Damunt de l'arc del pòrtic s'hi troben un escut carmelità i una fornícula decorada amb un grup escultòric format per Tobies i l'Àngel, amb frontó corb entretallat. En general és un conjunt renaixentista. Situat vora el portal de sant Antoni, està força ben conservat.

## Història

Va ser fundat amb la deixa testamentària de Rafael Ripollès (1575 - 1635). Regentat pels carmelites descalços, les obres van començar el febrer de 1636 en mig d'una gran nevada. L'obra es va fer ràpidament, i el 1646 s'habitaven totes les dependències. L'església però no va començar fins al 1658. El 1667 es va iniciar la vida conventual regular. Els carmelites van ser al convent fins al 1835. A la sessió de la corporació municipal celebrada el dia 11 d'abril de 1836 s'acordà demanar al govern de Madrid la cessió a la vila del convent de Sant Rafel, que havien habitat els Carmelites Descalços. La casa de la vila tractava d'instal·lar-hi les escoles i l'hospital que regentaven les Germanes Paüles a Santa Llúcia, on es debatien per la manca de lloc. Hi va haver oposició per part dels ciutadans, però finalment s'hi va instal·lar l'escola i un hospital de pobres. Cap al 1856 funcionaven les escoles de nenes a càrrec de les monges paüles que atenien unes 270 alumnes. L'hospital va compartir espai i va existir fins al 1939. Entre el 1937 i inicis del 1939 va acollir l'hospital de Reus que es va instal·lar allí per tal d'evitar els bombardejos que queien sobre la ciutat.
Actualment és el col·legi CEIP Sant Rafael.

## Referències

* ↑ Anguera, Pere. Història dels pobles del Baix Camp. Reus: Reus Diari, 1989, p. 289-290.
* «Convent de Sant Rafael». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Convent de Sant Rafael». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Problema de la cúspide de l'halo

El problema de la cúspide de l'halo sorgeix de les simulacions cosmològiques que semblen indicar que la matèria fosca freda formaria distribucions en forma de cúspide en les àrees més denses de l'univers. Aquest fet implicaria que el centre de la nostra galàxia, per exemple, exhibiria una densitat de matèria fosca més alta que en altres àrees. Això no obstant, sembla més aviat que els centres d'aquestes galàxies no tenen cap cúspide en al distribució de la matèria fosca.
S'ha especulat que la distribució de la matèria bariomètrica podria d'alguna manera desplaçar la matèria fosca freda dels nuclis densos de les galàxies espirals; no obstant això, aquest fet no ha estat corroborat per cap explicació plausible o cap simulació per ordinador.

## Observacions

Un dels primers i més sòlids resultats que s'obtenen de les simulacions cosmològiques dels N-cossos és la presència d'una cúspide en els centre dels halos de matèria fosca freda. No obstant això, les observacions no mostren aquesta cúspide.

## Possibles solucions

El conflicte entre les simulacions per ordinador i les observacions astronòmiques creen constriccions numèriques relacionades amb el problema de la cúspide/nucli. Les restriccions de les observacions de les concentracions en l'halo impliquen l'existència de restriccions teòriques en els paràmetres cosmològics. Segons McGaugh, Barker, i de Blok, podrien haver tres possibilitats bàsiques per a interpretar els límits de concentració de l'halo:
* Els halos de matèria fosca freda han de tenir cúspides; per tant, els límits mencionats proporcionen noves restriccions als paràmetres cosmològics.
* Alguna cosa (per exemple: retroalimentació, modificacions de la naturalesa de la matèria fosca) elimina les cúspides i, per tant, les restriccions en cosmologia.
* La imatge de les formacions de l'halo suggerides per les simulacions de la matèria fosca freda estan equivocades.
Una aproximació per a solucionar el problema de la cúspide en els halos galàctics és considerar models que modifiquin la naturalesa de la matèria fosca; en aquest sentit, s'han considerat entre d'altres la matèria fosca tèbia, borrosa, interactuant i fins i tot la metafreda.

## Referències

* ↑ de Blok, W. J. G. «The core-cusp problem». 0910.3538, 2009. Bibcode: 2010AdAst2010E...5D. DOI: 10.1155/2010/789293.
* ↑ Hui, L. «Unitarity Bounds and the Cuspy Halo Problem». Phys. Rev. Lett., 86, 2001, pàg. 3467–3470. arXiv: astro-ph/0102349. Bibcode: 2001PhRvL..86.3467H. DOI: 10.1103/PhysRevLett.86.3467.(anglès)
* ↑ McGaugh, S.S.; Barker, M.K.; de Blok, W.J.G. «A limit on the cosmological mass density and power spectrum from the rotation curves of low surface brightness galaxies». The Astrophysical Journal, 584, 20-02-2003, pàg. 566–576. arXiv: astro-ph/0210641. Bibcode: 2003ApJ...584..566M. DOI: 10.1086/345806.(anglès)
* ↑ McGaugh, S.S.; de Blok, W.J.G.; Schombert, J.M.; Kuzio de Naray, R.; Kim, J.H. «The rotation velocity attributable to dark matter at intermediate radii in disk galaxies». The Astrophysical Journal, 659, 10-04-2007, pàg. 149–161. arXiv: astro-ph/0612410. Bibcode: 2007ApJ...659..149M. DOI: 10.1086/511807.(anglès)
# Alfred Letourneur

Alfred Letourneur (Amiens, 25 de juliol de 1907 - Nova York, 4 de gener de 1975) fou un ciclista francès, professional des del 1928 fins al 1942.
Es va especialitzar en el ciclisme en pista i va córrer principalment als Estats Units i al Canadà. Va aconseguir 21 victòries en curses de sis dies, i la majoria d'aquests triomfs els va aconseguir fent parella amb Gérard Debaets. El 22 d'octubre de 1938 va ser capaç de batre el rècord mundial de velocitat darrere moto amb una bicicleta, aconseguint 147,058 km/h al velòdrom de Montlhéry. El 17 de maig de 1941 va batre'l un altre cop, arribant a 175,29 km/h en una autopista a prop de Bakersfield, Califòrnia.

## Palmarès

* 1927
** 1r al Premi Dupré-Lapize (amb Georges Rouyer)
* 1930
** 1r als Sis dies de Chicago (amb Marcel Guimbretière)
* 1931
** 1r als Sis dies de Nova York 1 (amb Marcel Guimbretière)
** 1r als Sis dies de Nova York 2 (amb Marcel Guimbretière)
* 1932
** 1r als Sis dies de Filadèlfia (amb Marcel Guimbretière)
** Campió dels Estats Units de Mig Fons
* 1933
** 1r als Sis dies de Chicago (amb Gérard Debaets)
** 1r als Sis dies de Nova York 1 (amb Gérard Debaets)
** 1r als Sis dies de Nova York 2 (amb William Peden)
** 1r als Sis dies de Toronto 1 (amb Gérard Debaets)
** 1r als Sis dies de Toronto 2 (amb Henri Lepage)
** 1r als Sis dies de Mont-real (amb Gérard Debaets)
** Campió dels Estats Units de Mitg Fons
* 1934
** 1r als Sis dies de Chicago (amb Gérard Debaets)
** 1r als Sis dies de Nova York 1 (amb Gérard Debaets)
** 1r als Sis dies de Filadèlfia (amb Gérard Debaets)
** 1r als Sis dies de Detroit (amb Gérard Debaets)
** 1r als Sis dies de Buffalo (amb Gérard Debaets)
** Campió dels Estats Units de Mitg Fons
* 1935
** 1r als Sis dies de Chicago (amb Franco Giorgetti)
** 1r als Sis dies de Nova York 1 (amb Franco Giorgetti)
** 1r als Sis dies de Buffalo (amb Franco Giorgetti)
** 1r als Sis dies de Cleveland (amb Tino Reboli)
** Campió dels Estats Units de Mitg Fons
* 1935
** 1r als Sis dies de Chicago (amb Omer De Bruycker)
* 1938
** 1r als Sis dies de Buffalo (amb Omer De Bruycker)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine.
# Beckingen

Beckingen és un municipi del districte de Merzig-Wadern a l'estat federat alemany de Saarland. Està situat tocant el riu Saar, aproximadament a 7 km al sud-est de Merzig, i a 30 km al nord-oest de Saarbrücken.
Beckingen (anteriorment Becking) era antigament un municipi i capital del cantó de Mosel·la, al districte de Saarlouis. Després de la derrota de l'Imperi Napoleònic al 1815, Beckingen va ser cedit a Prússia.

## Nuclis

* Beckingen
* Düppenweiler
* Erbringen
* Hargarten
* Haustadt
* Honzrath
* Oppen
* Reimsbach
* Saarfels

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Cantó de Le Mans-Sud-Oest

El cantó de Le Mans-Sud-Oest és un cantó francès del departament de Sarthe, situat al districte de Le Mans. Té 2 municipis i el cap es Le Mans.

## Municipis

* Le Mans (part)
* Arnage

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1979 | Pierre Combe | PCF |
| 1979-1982 | Yvon Luby | PCF |
| 1982-1994 | Daniel Boulay | PCF |
| 1994- | André Langevin | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| - | - | - | - | - | 15.420 | 14.696 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Gorron

El cantó de Gorron és un cantó francès del departament del Mayenne, situat al districte de Mayenne. Té 11 municipis i el cap és Gorron.

## Municipis

* Brecé
* Carelles
* Châtillon-sur-Colmont
* Colombiers-du-Plessis
* Gorron
* Hercé
* Lesbois
* Levaré
* Saint-Aubin-Fosse-Louvain
* Saint-Mars-sur-Colmont
* Vieuvy

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1953 | Andoche Le Ray d'Abrantès | RI |
| 1953-1955 | M. Favard | RS |
| 1955-1973 | M. Maret | Divers droite |
| 1973-1985 | Maurice Dufour | Divers droite |
| 1985-1998 | Jean Corbeau | Divers droite |
| 1998-2011 | Jean-Marc Allain | Divers droite |
| 2011- | Jean-Claude Giraud | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 9.196 | 8.677 | 8.033 | 7.819 | 7.403 | 7.202 | 7.058 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Mas de Serra (la Selva del Camp)

Mas de Serra és una masia a mig camí dels nuclis de Vilaplana i la Selva del Camp (el Baix Camp) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

És una casa rectangular amb la porta centrada amb arc de mig punt dovellat, sense decorar. El pis principal és amb grans finestres amb llindes i el pis alt és transformat. L'obra és de paredat i carreu, amb façana arrebossada i decorada amb esgrafiats. Als costats de les finestres hi ha pilastres amb capitells (caps, i frontons triangulars), i conserven esgrafiats. Al costat sud hi ha un rellotge de sol policrom.

## Història

La masia data probablement del 1600, amb reformes al segle xix. Al rellotge de sol hi ha la inscripció "ANY / 1832". El mas de Serra correspon a l'antic terme de la Font de l'Astor, que pertanyia al començament del segle xiv a Jofre de Volterra, de qui passà a Francesc Batet de Tarragona. El 1357 hi consta com a senyor de Montoliu. Després fou dels Montserrat, els Almenara i els Ermengol. La jurisdicció era del paborde, i després de l'arquebisbe, que el 1391 comprà totes les jurisdiccions reials. Formava part de les Faldes de Tarragona, nom que es donava a una sèrie de llocs propers a la ciutat que l'ajudaven en el manteniment de la defensa. El 1378 tenia cinc focs; el 1496 es trobava deshabitat; el 1716 tenia 3 cases i vuit habitants i un terme de dos quarts de rodalia; el 1763 tornava a estar deshabitat, i entre 1773 i 1787 tenia quinze habitants, havent passat a dependre de la parròquia de Vilallonga del Camp, deixant de ser-ho de la de la Selva. El 1846 era terme independent, amb tretze habitants. El 1476 i després, va formar part de la Comuna del Camp.

## Referències

* «Mas de la Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mas de la Serra». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Diari de l'any de la pesta

El diari de l'any de la pesta, de Daniel Defoe és una novel·la publicada el 1722. Com el seu títol indica, narra en forma de diari, en estricte ordre cronològic, els esdeveniments succeïts arran de l'epidèmia de pesta que va assolar Londres, el 1665, i que va matar el 20% de la seva població. Defoe tenia només cinc anys quan va esclatar la pesta i, per tant, difícilment pot ser considerat autobiogràfic. El llibre va ser publicat sota les sigles H. F. i probablement es basava en els diaris de l'oncle de Defoe, Henry Foe.
El narrador, H.F., ens conta com la gent reacciona davant la infecció, tot assenyalant les diferències de reacció segons la classe social i el caràcter, així com els intents per aturar-la; alguns d'ells reals i d'altres infructuosos o directament fraudulents (com els de determinats metges que aprofiten la malaltia per lucrar-se venent falsos remeis). Les descripcions i la primera persona són claus per al realisme de la novel·la. L'autor fa servir un narrador en primera persona per tal de donar més versemblança; així doncs, aquest ens narra el que veu i el que li expliquen uns i altres. Amb detallisme i vivacitat. Hi ha també voluntat d'analitzar les diferents reaccions humanes en un període de crisi profunda com és una pesta.

## Edicions
### Edició en anglès

* A journal of the plague year: being observations or memorials, of the most remarkable occurrences, as well publick as private, which happened in London during the last great visitation in 1665. Written by a citizen who continued all the while in London. London: printed for E. Nutt; J. Roberts; A. Dodd; and J. Graves, 1722
* Daniel Defoe, A journal of the plague year...; edited by Louis Landa; with a new introduction by David Robert, Oxford; New York: Oxford university press, 1998, Coll. Oxford worldʼs classics, ISBN 01-92836-18-8, ISBN 978-01-99555-72-7 (Ristampa 2009)

### Edició en català

* Defoe, Daniel, Diari de l'any de la pesta, Marbot, Barcelona, 2018

## Referències

* ↑ Leasor, James (1962). The Plague and the Fire. London: George Allen and Unwin. ISBN 978-0-7551-0040-8
# Bisbat de Wagga Wagga

El bisbat de Wagga Wagga (anglès: Diocèse de Wagga Wagga, llatí: Dioecesis Corvopolitana) és una seu de l'Església Catòlica a Austràlia, sufragània de l'arquebisbat de Sydney. Al 2014 tenia 66.228 batejats sobre una població de 202.000 habitants. Actualment es troba vacant.

## Territori

La seu episcopal és la ciutat de Wagga Wagga, on es troba la catedral de Sant Miquel.
El territori s'estén sobre 24.000 km², i està dividit en 31 parròquies.

## Història

La diòcesi va ser erigida el 28 de juliol de 1917 mitjançant el breu Ut aucto Pastorum del papa Benet XV, prenent el territori de la diòcesi de Goulburn (avui arquebisbat de Canberra i Goulburn).

## Cronologia episcopal

* Joseph Wilfrid Dwyer † (14 de març de 1918 - 11 d'octubre de 1939 mort)
* Frances Agostino Henschke † (16 de novembre de 1939 - 24 de febrer de 1968 mort)
* Francis Patrick Carroll (24 de febrer de 1968 succeduto - 25 de juny de 1983 nomenat arquebisbe de Canberra i Goulburn)
* William John Brennan † (16 de gener de 1984 - 5 de febrer de 2002 renuncià)
* Gerard Joseph Hanna (5 de febrer de 2002 - 12 de setembre de 2016 renuncià)
** Christopher Charles Prowse, dal 12 de setembre de 2016 (administrador apostòlic)

## Estadístiques

A finals del 2014, la diòcesi tenia 66.228 batejats sobre una població de 202.000 persones, equivalent al 32,8% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parròquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 1950 | 24.000 | 108.000 | 22,2 | 41 | 41 | | 585 | | 18 | 213 | 21 |
| 1966 | 41.000 | 150.000 | 27,3 | 63 | 59 | 4 | 650 | | 29 | 253 | 29 |
| 1968 | 42.147 | 151.000 | 27,9 | 57 | 54 | 3 | 739 | | 32 | 249 | 30 |
| 1980 | 56.650 | 171.920 | 33,0 | 51 | 48 | 3 | 1.110 | | 31 | 207 | 30 |
| 1990 | 61.000 | 202.000 | 30,2 | 44 | 44 | | 1.386 | | 18 | 180 | 30 |
| 1999 | 62.000 | 206.000 | 30,1 | 55 | 48 | 7 | 1.127 | | 14 | 123 | 31 |
| 2000 | 62.000 | 206.000 | 30,1 | 55 | 44 | 11 | 1.127 | | 24 | 107 | 31 |
| 2001 | 62.000 | 206.000 | 30,1 | 55 | 44 | 11 | 1.127 | | 27 | 107 | 31 |
| 2002 | 62.000 | 206.000 | 30,1 | 57 | 46 | 11 | 1.087 | | 27 | 115 | 31 |
| 2003 | 62.000 | 206.000 | 30,1 | 52 | 44 | 8 | 1.192 | | 18 | 115 | 31 |
| 2004 | 62.000 | 206.000 | 30,1 | 57 | 51 | 6 | 1.087 | | 17 | 110 | 31 |
| 2010 | 64.800 | 218.000 | 29,7 | 72 | 59 | 13 | 900 | | 19 | 99 | 31 |
| 2014 | 66.228 | 202.000 | 32,8 | 49 | 44 | 5 | 1.351 | | 12 | 87 | 31 |

## Fonts

* Anuari pontifici del 2015 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diocese of Wagga Wagga (anglès)
* Pàgina oficial de la diòcesi (anglès)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
* Breu Ut aucto Pastorum, AAS 9 (1917), p. 424 (llatí)
# Alice Keefer

Alice C. Keefer-Riva és una investigadora i docent en l'àmbit de la biblioteconomia i documentació.

## Biografia

Alice Keefer va estudiar biblioteconomia a la Simmons University, ubicada a Boston, Massachusetts (Estats Units d'Amèrica). I va realitzar els estudis de postgrau a la Universitat George Washington, ubicada a Washington (Estats Units d'Amèrica).
Abans de traslladar-se a Espanya el 1984, va treballar a la Biblioteca del Congrés dels Estats Units, a la Organització dels Estats Americans (EOA), a la Universitat Estatal de Pennsilvània i a la biblioteca estatal de Massachusetts.
Un cop a Barcelona, va treballar durant dos anys com a cap de biblioteca del Institut d'Estudis Nord-americans i durant 10 anys com a directora de serveis internacionals de DOC6. Desde 1996 és docent de la Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals (FIMA) de la Universitat de Barcelona (UB) i imparteix classes sobre publicacions en sèrie i preservació de recursos digitals. També, des de l'any 2000, imparteix una assignatura sobre preservació digital a la Universitat Oberta de Catalunya (UOC).
Entre els anys 1986 i 2007, Alice C. va publicar un llibre, 20 articles i va participar en diverses obres col·lectives.

## Obres
### Llibres

Keefer, Alice; Gallart, Núria. La preservación de recursos digitales: el reto para las bibliotecas del siglo XXI. Barcelona: UOC, 2007. ISBN 978-84-9788-567-6.

### Articles
## Referències

«Alice Keefer Riva» (en castellà). [Consulta: 23 octubre 2024]. «Alice Keefer | blok de bid». [Consulta: 23 octubre 2024].
# Malaltia per dipòsit de cristalls de pirofosfat de calci dihidrat

La malaltia per dipòsit de cristalls de pirofosfat de calci dihidrat, també coneguda com pseudogota i artropatia per pirofosfat, és una malaltia reumatològica que es creu que és secundària a l'acumulació anormal de cristalls de pirofosfat de calci dihidrat dins dels teixits tous articulars. L'articulació del genoll és la més afectada.

## Signes i símptomes

Quan és simptomàtica, la malaltia comença clàssicament amb símptomes semblants a un atac de gota (per tant, el sobrenom de "pseudogota"). Així inclou dolor intens i calor en una articulació (una artritis), podent afectar una o més articulacions.
Els símptomes i signes poden ser monoarticulars (que afecten una sola articulació) o poliarticulars (que afecten diverses articulacions). Solen durar dies o setmanes i sovint es repeteixen. Tot i que qualsevol articulació es pot veure afectada, els genolls, els canells i els malucs són els més freqüents.
La radiografia, la TC o altres imatges solen mostrar una acumulació de calci dins del cartílag articular, coneguda com a condrocalcinosi. També hi pot haver troballes d'artrosi. El recompte de glòbuls blancs sovint augmenta.

## Referències

* 1 2 «Calcium pyrophosphate crystal deposition is not always 'wear and tear' or aging». Ann. Rheum. Dis., 56, 10, 1997, pàg. 586–8. DOI: 10.1136/ard.56.10.586. PMC: 1752269. PMID: 9389218.
* ↑ Rothschild, Bruce M radio/125
* 1 2 3 Rothschild, Bruce M Calcium Pyrophosphate Deposition Disease (rheumatology) a eMedicine
* ↑ Tsui FW «Genetics and mechanisms of crystal deposition in calcium pyrophosphate deposition disease». Curr Rheumatol Rep, 14, 2, 4-2012, pàg. 155–60. DOI: 10.1007/s11926-011-0230-6. PMID: 22198832.