OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cimera de la Terra (1992)

La Cimera de la Terra 1992, oficialment Conferència de les Nacions Unides sobre Medi Ambient i Desenvolupament (en anglès, United Nations Conference on Environment and Development, UNCED) va tenir lloc a Rio de Janeiro, Brasil, del 13 al 14 de juny de 1992. Va reunir 110 caps d'estat i de govern de 178 països. Maurice Strong en va ser el secretari general. Al voltant de 2.400 representants d'organitzacions no governamentals (ONG) hi van ser presents. Més de 17.000 persones assistiren al Forum de les ONG que, paralel·lament a aquesta cimera, va tenir lloc. Aquesta conferència continuava la tasca de la primera conferència internacional sobre medi ambient celebrada a Estocolm del 1972. A la cimera de 1992 es va adoptar un text de 27 principis, titulat «Declaració de Rio sobre el medi ambient i el desenvolupament» que precisa la noció de desenvolupament sostenible.

## Resultats

Van sorgir d'aquesta cimera diversos documents :
* El programa Agenda 21 (segons la denominació en anglès);
* La Declaració de Rio sobre el medi ambient i el desenvolupament;
* La Declaració de principis respecte als boscos;
* El Conveni de les Nacions Unides sobre el canvi climàtic;
* El Conveni sobre la diversitat biològica.

## Vegeu també

* Acord de París
* Conferència de Nacions Unides sobre Desenvolupament Sostenible Rio+20
* Convenció Marc sobre el Canvi Climàtic
* Etiqueta socioambiental
* Factors de Kaya
* Grup Intergovernamental sobre el Canvi Climàtic
* Protocol de Kyoto

## Referències

* ↑ «Cimera de la Terra (1992)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La política internacional per a la conservació de la diversitat biològica». Medi Ambient i Sostenibilitat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Declaració de Rio i els seus 27 principis (francès)
* Nacions Unides - L'Agenda 21 (francès)
* Discurs de Tenzin Gyatso (Dalai Lama) Arxivat 2010-01-02 a Wayback Machine. (anglès)
# Balanç hídric

Balanç hídric o balanç d'aigua en hidrologia és una equiparació que no es fa servir per escriure les mitjanes i sortides d'aigua d'un ecosistema. El concepte de balanç hídric deriva del de balanç en comptabilitat, és a dir el d'un equilibri entre tots els recursos hídrics que ingressen al sistema i els que en surten, en un interval de temps determinat.
Un sistema pot ser un dels diversos dominis hidrològics, com són la columna de sòl o una conca de drenatge.
El balanç d'aigua també es pot referir a la manera com un organisme manté la seva quantitat d'aigua en condicions seques o calentes. Sovint es fa referència a aquest balanç pel que fa a plantes o artròpodes els quals tenen una varietat de mecanismes de retenció d'aigua que inclou una capa cerosa que limita la permeabilitat.

## Equació

Una equació general de balanç hídric és:
    $P=Q+E+\Delta S$
on
    $P$ és la precipitació atmosfèrica.
    $Q$ és l'escolament superficial
    $E$ és l'evapotranspiració
    $\Delta S$ és el canvi en l'emmagatzemament (en el sòl o en les roques)
Els balanços hídrics extensius es tracten en la hidrologia agrícola.
Un balanç hídric es pot fer servir per gestionar el subministrament d'aigua i predir quan hi haurà escassedat. També es fa servir en irrigació, models d'escolament), control d'avingudes i de contaminació. També es fa servir en disseny de drenatges subterranis que pot ser horitzontal (amb canonades) o drenatge vertical a través de pous. Per estimar les necessitats de drenatge es fa servir el balanç hidrogeològic i un model subterrani (com el de SahysMod)).
El balanç hídric es pot descriure fent servir un gràfic amb les nivells de precipitació i evapotranspiració sovint en escala mensual.

## Aplicacions

* Avaluar els components del cicle hidrològic
* Simulació de la fosa de la neu
* Impacte del canvi climàtic
* Pronòstic de flux i disseny de projectes
* Gestió de la hidrologia agrícola.

## Tipus

* Models que fan servir la precipitació com entrada
* Models que fan servir pluja i temperatura com entrada
* Models que fan servir pluja i evaporació potencial com entrada
* Models que fan servir dades d'entrada diàries

## Equilibri hídric dels continents

En grans nombres, expressats en mm de capa d'aigua per any, hi ha els següents valors:
| Continent | Precipitació (mm) | Evaporació (mm) | Escolament (mm) |
| Europa | 734 | -415 | -319 |
| Àsia | 726 | -433 | -293 |
| Àfrica | 686 | -547 | -139 |
| Amèrica del Nord | 670 | -383 | -287 |
| Amèrica del Sud | 1,648 | -1,065 | -583 |
| Austràlia | 440 | -393 | -47 |
| Mitjana | 834 | -540 | -294 |
| Grenlàndia | . | . | -180 |
| Terres Antàrtiques | . | . | -250 |
| Mitjana per a tots els continents | 760 | -480 | -280 |

## Notes i referències

* ↑ «Rainoff, surface runoff model». [Consulta: 28 juliol 2010].
* ↑ «Free articles and software on drainage of waterlogged land under irrigation». [Consulta: 28 juliol 2010].
* ↑ «Sahysmod groundwater model». [Consulta: 28 juliol 2010].
* ↑ La influència de l'home en el cicle hidrològic. UNESCO, 1972
# Bomba biològica

Una bomba biològica en bioquímica dels oceans és la suma dels processos biològics de transport de carboni de la zona eufòtica superficial a l'interior de l'oceà. El carboni orgànic que forma la bomba biològica és transportat principalment per les partícules material que s'enfonsen, per exemple organismes morts com les algues o partícules fecals. Tanmateix, part del carboni arriba a les fondàries oceàniques com carboni orgànic dissolt (DOC) per procés físic de transport processes (downwelling).
El carboni arriba als fons en dues formes de carbonat de calci (CaCO₃) òrganic i inorgànic. La primera forma es troba en tots els organismes i com inorgànic només en els organismes calcificats com cocolitòfors, foraminífers o pteròpodes.
En el cas de material orgànic la mineralització o la putrefacció torna el carboni orgànic a diòxid de carboni dissolt. La taxa de dissolució del carbonat de calci depèn de la química el carbonat local. Com aquests processos són generalment més lents que els de síntesi, i pel fet que les partícules s'enfonsen, la bomba biològica transporta material de la superfície als fons del mar.
El procés que forma la bomba biològica és difícil de mesurar. Un mètode comú per estimar-lo es basa en la producció primària alimentada pel nitrat i l'amoni.
A més de la bomba biològica actua la bomba fisico-química o bomba de solubilitat.

## Canvis antropogènics

Activitats humanes com la combustió de combustibles fòssils i la producció de ciment han donat un flux de CO₂ a l'atmosfera. Actualment representa un terç (aproximadament 2 Gt C y$^{−1}$) El canvi climàtic pot afectar la bomba biològica i reduir la producció de la zona eufòtica. També l'acidificació de l'oceà pot alterar elgruix de calci dels organismes.

## Referències

* ↑ Marinov, I.; Gnanadesikan, A., Toggweiler, J. R. and Sarmiento, J. L. «The Southern Ocean biogeochemical divide». Nature, 441, 7096, 2006, pàg. 964–967. DOI: 10.1038/nature04883. PMID: 16791191.
* ↑ Raven, J. A.; and P. G. Falkowski «Oceanic sinks for atmospheric CO₂». Plant, Cell and Environment, 22, 6, 1999, pàg. 741–755. DOI: 10.1046/j.1365-3040.1999.00419.x.
* ↑ Takahashi, T., S. C. Sutherland, C. Sweeney, A. Poisson, N. Metzl, B. Tilbrook, N. Bates, R. Wanninkhof, R. A. Feely, C. Sabine, J. Olafsson and Y. C. Nojiri (2002) Global sea-air CO₂ flux based on climatological surface ocean pCO₂, and seasonal biological and temperature effects. Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine. Deep-Sea Res. Pt. II 49, 1601-1622.
* ↑ Orr, J. C. et al. (2005). Anthropogenic ocean acidification over the twenty-first century and its impact on calcifying organisms. Arxivat 2008-06-25 a Wayback Machine. Nature 437, 681-686.

## Enllaços externs

* Ocean co2 Uptake: Facts Arxivat 2011-08-20 a Wayback Machine., University of Kiel
# Veringkanal

El Veringkanal és un antic canal navegable industrial a Wilhelmsburg a l'estat federal alemany d'Hamburg. Connecta el Reiherstieg al Reiherstiegwettern.
Vers 1890, l'empresari Hermann Vering va comprar unes 250 hectàrees de prats molls a Wilhelmsburg. Va alçar el nivell de tres metres i desenvolupar la parcel·la per a fàbriques i cases. El canal i el carrer central de la urbanització van prendre el seu nom. El canal va perdre el seu paper pel transport industrial.
Certes fàbriques van quedar-s'hi, tot i utilitzar la via terrestre per al transport. Altres edificis industrials van trobar un paper nou, com l'antiga fàbrica de margarina que acull un centre cultural, un taller d'història local, una escola artística i un cafè anomenat Honigfabrik o fàbrica de mel. Un magatzem abandonat va esdevenir famós en esdevenir el decorat principal de la pel·lícula Soul Kitchen (2009). També va crear-se un sender des de l'Honigfabrik fins a l'antiga resclosa catalogada. La resclosa entre el canal interior i el canal exterior va ser catalogada i restaurada el 2007. Només serveix per a la navegació de plaer i per als vaixells habitatge.
En esdevenir obsoleta, la resclosa amb portes de fusta no va oferir la protecció necessària contra les marejades cada vegada més fortes per al canvi climàtic i s'ha construït una resclosa antimarejada a la seva desembocadura al Reiherstieg. El sperrwerk només es tanca quan hi ha un risc de maror ciclònica forta.

## Llocs d'interès

* El centre cultural del Honigfabrik (fàbrica de mel)
* El sender per a passejants i ciclistes tot al llarg del canal
* La torre d'aigua Groß Sand
* La resclosa catalogada i restaurada
* La resclosa catalogada
* L'Honigfabrik vist des del canal
* El sender
* Fàbrica del Nordische Oelwerke
* La torre d'aigua
* La resclosa vist de lluny

## Referències

* ↑ De zero a uns metres, segons la diferència entre la marea al Reiherstieg i al canal interior
* ↑ Stadtatlas-Großraum Hamburg, Hamburg, Editorial PAS Verlags GmbH, 2009, pàgina 51, ISBN 978-3-934272-92-7
* ↑ Jochen Gipp, Geschichte erleben am Veringkanal, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 27 de maig de 2006, (traducció: Hi ha història al Veringkanal) (alemany)
* ↑ Josef Nyáry, Großstadtbiotop am Veringkanal, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 9 d'octubre de 2006, (traducció: Un biòtop metropolità a la riba del Veringkanal) (alemany)
* ↑ Jochen Gipp, Ein Wunsch geht in Erfüllung, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 19 de setembre de 2008, (traducció: Un desig es realitza)
* ↑ Jochen Gipp, Die Schleusentore sind drin, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 4 de desembre de 2007, (traducció: Les noves portes són a la resclosa) (alemany)

## Enllaços externs

* Fotos antigues del canal Arxivat 2016-02-04 a Wayback Machine.
# Pla de Seguiment de Ropalòcers de Catalunya

El Pla de Seguiment de Ropalòcers de Catalunya, també anomenat en anglès com a Catalan Butterfly Monitoring Scheme (CBMS), és un programa de seguiment de papallones (ropalòcers) iniciat el 1994 en l'àmbit de Catalunya, Andorra i Illes Balears. El seu principal objectiu és enregistrar les abundàncies de les poblacions de les espècies presents en aquests territoris per tal de relacionar-les amb factors ambientals tot seguint una metodologia que comparteixen altres plans de seguiment de diferents països europeus.

## Metodologia

Les dades s'obtenen gràcies a voluntaris que realitzen diferents trajectes fixos d'aproximadament 2 km distribuïts per tot el territori. Setmanalment aquests es repeteixen, des del març fins al setembre. Durant el recorregut s'anoten en una fitxa les espècies i el nombre d'exemplars observats a una distància de 5 m endavant i 2,5 m a cada costat de l'observador.

## Ús de les dades

Les dades obtingudes dels mostrejos poden ser emprades per calcular tendències poblacionals, trobar preferències i indicadors d'hàbitat, avaluar la resposta de les papallones davant el canvi climàtic, comprendre la distribució de les espècies i altres tipus d'estudis d'interès científic.

## Referències

* 1 2 3 «Catalan Butterfly Monitoring Scheme (CBMS)». Museu de Ciències de Granollers.
* ↑ «Metodologia». CBMS.

## Enllaços externs

* Pla de Seguiment de Ropalòcers de Catalunya
# Geociéncies Barcelona (GEO3BCN-CSIC)

Geociéncies Barcelona (GEO3BCN-CSIC), anteriorment anomenat Institut de Ciències de la Terra Jaume Almera (ICTJA) és un centre de recerca del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC). Va ser creat l'any 1965 amb el nom d'Institut de Geologia de Barcelona i està situat al Campus Universitari de Pedralbes de Barcelona. El seu nom original es referia al geòleg i seminarista català Jaume Almera.
Compta amb uns 70 científics, dels quals al voltant de 30 són de plantilla. Incloent el personal administratiu suma més de 100 treballadors (xifres de 2012).
La recerca es finança mitjançant contractes amb empreses públiques i privades, així com amb projectes finançats pels governs espanyol, català i europeu. La recerca se centra preferentment en
* Geodinámica i dinàmica de la litosfera
* Tectonofísica i Geologia
* Geofísica i Sismologia
* Vulcanisme i risc volcànic
* Erosió i transport superficial.
* Registre Sedimentari i Paleoambient
* Limnologia i canvi climàtic
* Medi ambient
* Sensors remots i models mediambientals
* Propietats òptiques dels sòlids
L'ICTJA és considerat com un dels centres de recerca en geociència més rellevants d'Espanya. Més enllà de la seva recerca, l'institut serveix com a font d'assessorament en casos d'emergències de riscos naturals i col·labora en projectes relacionats amb la indústria dels recursos naturals. Dins l'estructura del CSIC i junt amb altres 23 instituts forma part de l'Àrea de Recursos Naturals, en la subàrea de Ciències de la terra i l'atmosfera.
La seva creació l'any 1965 va formar part de la reorganització dels centres d'investigació del CSIC. Sota la direcció del Doctor Lluís Solé i Sabarís a l'ICTJA (llavors Institut de Geologia de Barcelona) s'hi van agrupar les seccions de la Universitat de Barcelona de l'Institut Lucas Mallada, institut d'investigacions geològiques estatal que s'havia creat l'any 1943.

## Referències

* ↑ «El Instituto de Ciencias de la Tierra pasa a llamarse Geociencias Barcelona». La Vanguardia, 31-08-2020 [Consulta: 3 gener 2021].
* ↑ http://www.eurocampusweb.eu/es/content/institut-de-ciencies-de-la-terra-jaume-almera-ictja%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 Pascual, Vicente. «75 aniversario del CSIC: Instituto Jaume Almera de Investigaciones Geológicas (IJAIG)» (en castellà). Noticias Ambientales. Ciencias ambientales.com, 07-01-2015.
* 1 2 CSIC. Plan de actuación 2010-2013 (en castellà). CSIC, octubre 2009, p. 32-33. Arxivat 2012-06-20 a Wayback Machine.
* 1 2 Número especial de La Vanguardia sobre nuevas tecnologías pdf Arxivat 2014-04-13 a Wayback Machine.
* ↑ Informes anuales del CSIC disponibles pdf's Arxivat 2012-11-02 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.mncn.csic.es/Menu/Coleccionesydocumentacin/Archivo/Fondos/F_LucasMallada/seccion=1284&idioma=es_ES.do Arxivat 2016-04-22 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'ICTJA Arxivat 2013-06-13 a Wayback Machine.
# Choeropotamus

Choeropotamus és un gènere extint de mamífers artiodàctils de la família dels queropotàmids que visqueren a l'Europa occidental durant l'Eocè, fa entre 33,9 i 41,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya, Espanya (incloent-hi el jaciment paleontològic de Roc de Santa, al Pallars Jussà), França, el Regne Unit i Suïssa. Durant molt de temps fou considerat l'únic gènere de la seva família. Les espècies d'aquest grup eren queropotàmids grossos i de cap baix i ample. Tenien les dents molars quadrades i dotades de quatre cúspides principals. El nom genèric Choeropotamus (originalment Chæropotamus) significa ‘porc de riu’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Choeropotamus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ Gosàlbez, 1987, «Els mamífers fòssils» (J. Agustí).
* ↑ Rose, 2006, p. 291 i 292.
* ↑ Prothero i Foss, 2007, «Endemic European Paleogene Artiodactyls: Cebochoeridae, Choeropotamidae, Mixtotheriidae, Cainotheriidae, Anoplotheriidae, Xiphodontidae, and Amphimerycidae» (J. Erfurt i G. Métais).
* ↑ Rose, 2006, p. 292.
* ↑ Desmarest, 1822, p. 544.

## Bibliografia

* Desmarest, A. G.. Mammalogie ou description des espèces de mammifères (en francès). Volum 2. Veuve Agasse, 1822.
* Gosàlbez, J. Història natural dels Països Catalans. Volum 13: Amfibis, rèptils i mamífers. Enciclopèdia Catalana, 1987. ISBN 84-7739-005-3.
* Prothero, D. R.; Foss, S. E. The Evolution of Artiodactyls (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2007. ISBN 978-0-8018-8735-2.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Gusha

Gusha (en francès Guchan) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 128 | 133 | 136 | 122 | 126 | 124 | 156 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain Rivière | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Abdul Kader Keïta

Abdul Kader Keïta (nascut a Abidjan el 6 d'agost del 1981) és un futbolista professional ivorià que juga com a davanter a l'Al-Sadd.
Keïta - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Costa d'Ivori – Copa del Món de futbol 2006
1 Tizié •
2 Akalé •
3 Boka •
4 K. Touré •
5 Zokora •
6 Kouassi •
7 Faé •
8 Kalou •
9 A. Koné •
10 Yapi Yapo •
11 Drogba •
12 Méïté •
13 Zoro •
14 B. Koné •
15 Dindane •
16 Gnanhouan •
17 Domoraud •
18 Keïta •
19 Y. Touré •
20 Demel •
21 Eboué •
22 Romaric •
23 Barry •
Seleccionador: Michel
Selecció de futbol de Costa d'Ivori – Copa del Món de futbol de 2010
1 Barry •
2 Angoua •
3 Boka •
4 K. Touré •
5 Zokora •
6 Gohouri •
7 Doumbia •
8 Kalou •
9 Tioté •
10 Gervinho •
11 Drogba (c) •
12 Gosso •
13 Romaric •
14 E. Koné •
15 Dindane •
16 Zogbo •
17 Tiéné •
18 Keïta •
19 Y. Touré •
20 Demel •
21 Eboué •
22 Bamba •
23 Yeboah •
Seleccionador: Eriksson :
# Bayth al-Fakih

Bayt al-Faqih o Beit al-Faqih (àrab: بيت الفـــقية, Bayt al-Faqīh), antigament coneguda com a Betelfaguy i Buthfoukie, és una ciutat de la governació d'al-Hudayda al Iemen a la ruta de peregrins a la Tihama, entre al-Hudayda i Taizz A 50 km al sud de la primera i 150 al sud-oest de Sana. Té una població de 41.652 habitants (2005). El seu nom vol dir «La casa del jurista.» Se l'anomena també Bayt al-Fakih al-Saghir per distingir-la de Bayt al-Fakih al-Kabir situada més al nord, prop de Badjil. Agafa el seu nom del jurista al-Fakih ibn Udayl. És la capital del districte del mateix nom amb quatre subdistrictes o nàhiyes: Nahiyat Lidjan, Nahiyat al-Husayniya, Nahiyat Bani Said i Nahiyat Bayt al-Fakih (dins del liwà d'al-Hudayda).
La vila devia sorgir a la mort del jurista el 1291. La seva tomba era considerada un lloc on es produïen miracles. Al segle xvii fou centre cafeter. Els britànics hi volien instal·lar una factoria el 1659. Al segle xviii va entrar en decadència. Centre de la tribu Zaranik, ferotgement independent i amb 10000 guerrers, va refusar durant molt de temps acceptar cap autoritat. El 1914 la tribu va cobrar dret de pas a la infanteria otomana. Encara el 1947 va destruir un exèrcit de l'imam enviat a sotmetre la tribu i no va acabar del tot sotmesa fins al temps de la República als anys setanta.

## Enllaços externs

* "Hodeidah" Arxivat 2007-06-09 a Wayback Machine. informació de Bayt Al-Faqih
# ATP Challenger Tour

Els ATP Challenger Tour, coneguts fins al 2008 com a ATP Challenger Series, són una sèrie de torneigs de tennis de l'Associació de Tennistes Professionals (ATP). Corresponen a la categoria de menor rang dins dels torneigs organitzats per l'ATP. En general, serveixen perquè els jugadors emergents sumin punts per a intentar arribar a les fases classificatòries de torneigs més importants. Generalment, en els circuits de Challengers, participen jugadors de rànquing inferior al lloc 70 i reparteixen entre 50 i 150 mil dòlars en premis. Normalment també se'ls hi dona allotjament i dietes.
En ser un torneig de categoria menor, existeixen restriccions pels jugadors de major rànquing:
* Cap jugador entre els llocs de l'1 al 10, 21 dies abans de l'inici d'un challenger, pot participar en un.
* Els jugadors entre els llocs de l'11 al 50, 21 dies abans de l'inici del torneig challenger, només pot participar mitjançant una invitació o wild card donada pel torneig i acceptada per l'ATP.
* Els jugadors del lloc 11 al 50, 21 dies abans de l'inici del torneig challenger, no poden rebre invitació a challengers que ofereixin menys de $50.000 en premis.
Hi ha torneigs coneguts com "Súper challengers" que tenen un estatus especial i no tenen restriccions de participació per a jugadors fora del top 10. Es juguen durant la segona setmana dels torneigs grans que la durada és de dues setmanes (els Grand Slam i els Masters Series d'Indian Wells i Miami) i en ells acostumen a participar jugadors eliminats en les primeres rondos d'aquests grans. Per aquesta raó, aquests challengers acostumen a presentar un quadre de jugadors notablement millor situats a la lista ATP del que és normal en un challenger, a vegades millors que en molts torneigs de l'ATP International Series.

## Tretorn Serie +

El febrer de 2007, Tretorn es va convertir en la pilota oficial de la Serie Challenger, i el patrocinador d'una nova sèrie composta pels torneigs Challenger, amb un premi de $100,000 o més.

## Vegeu també

* ATP Challenger Tour 2017

## Enllaços externs

* Pàgina de l'ATP Challenger Series
* Pàgina del Tretorn Serie +
# Suseta

Suseta (en francès Suzette) és un municipi francès situat al departament de la Valclusa i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 103 | 83 | 89 | 113 | 108 | 129 | 120 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1983-1989 | Lucien Blanchard |
| 2001-2008 | Michel Ravardel |
| 2008- | Sabine Dementhon |

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Valclusa