OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Pere de Bellestar

Sant Pere de Bellestar és l'església parroquial de Bellestar, al municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església d'una sola nau capçada a nord-est amb capçalera plana. Actualment presenta una coberta de fusta a doble vessant que sosté un llosat i que substitueix l'antiga volta. Presenta una capella adossada al mur meridional, que s'obre a la nau en arc de mig punt. La nau és separada del presbiteri per un arc faixó. La porta d'accés, amb llinda, es troba al mur occidental, i és coronada per un ull de bou circular. El temple presenta altres tres obertures al mur de migdia, dues finestres quadrades al presbiteri, i una espitllera de doble biaix a la nau. Adossat a la cantonada sud-occidental del conjunt hi ha un campanar de torre, de secció quadrangular, i amb coberta de llosa a doble vessant, que s'obre als quatre vents al pis superior. El campanar és arrebossat, a diferència de la resta del temple, que és a pedra vista.

## Història

El lloc de Bellestar apareix mencionat en una carta del bisbe Ponç de Vilamur l'any 1244. L'any 1378 consta que la comanda de Susterris hi tenia establerts tres homes propis. Bellestar, juntament amb Aravell, població amb la qual formava una batllia, era del vescomte de Castellbò. L'església de Sant Pere, que no apareix en la relació de parròquies de 1575, consta com a tal l'any 1758, amb la sufragània de Sant Joan de Campmajor i les capelles annexes del Roser, de la Concepció, de Sant Marc i de Sant Miquel arcàngel.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Pere de Bellestar». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 27-28. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 maig 2012].
# Sant Vicenç de Canturri

Sant Vicenç de Canturri és una església sufragània del poble Canturri, en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església d'una sola nau, capçada al nord amb capçalera plana i coberta amb una volta de canó que sosté un llosat a doble vessant. Dues capelles laterals, de planta quadrangular i obertes a la nau per un arc de mig punt, aporten un aspecte cruciforme a la planta del temple. La porta d'accés en arc de mig punt és al mur meridional, descentrada en relació a la façana i coronada per un ull de bou circular. A l'interior hi ha un cor de fusta als peus i tres altars amb retaules barrocs de guix dels quals n'han desaparegut les pintures. A la capella lateral occidental hi ha una petita xemeneia construïda pels soldats durant la guerra civil.

## Història

El lloc de Canturri figura entre les donacions fetes a l'església del monestir de Santa Cecília d'Elins en la seva consagració de l'any 1080. A l'Spill, redactat l'any 1519, figura com a mas habitat per dos germans. La jurisdicció civil era del prior de Santa Maria de Castellbò, com a successor del monestir de Santa Cecília d'Elins, mentre que el mer i mixt imperi era del vescomte de Castellbò. La capella de Sant Vicenç és sufragània de la parroquial de Sant Romà de Pallerols.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Vicenç de Canturri». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 31-32. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 maig 2012].
# Sant Pere de Cassovall

Sant Pere de Cassovall és l'església sufragània del poble de Cassovall, en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici religiós d'una nau rectangular, molt deteriorat. Exteriorment és cobert a dues aigües. Té un campanar d'espadanya amb dos ulls, un d'ells mig tapat. És una construcció de pedres unides amb morter sense fer filades. En el frontis, on hi ha la porta, té un ull de bou i el campanar.

## Història

El primer esment del lloc de Cassovall i de la seva església data de 1080, en l'acta de consagració del monestir de Santa Cecília d'Elins, on Sant Pere de Cassovall figura entre les donacions fetes a aquest cenobi. L'actual edifici, però, no conserva cap prova de l'edifici medieval. Sembla fins i tot que la seva ubicació topogràfica fóra diferent a la del temple primitiu.
Va ser restaurada l'any 2008 substituint la coberta d'uralita per pissarra i eliminant l'arrebossat pintat de blanc. Actualment el seu ús és esporàdic.

## Referències

* ↑ «Església parroquial de Sant Pere Cassovall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 maig 2012].
* 1 2 «Església de Sant Pere de Cassovall». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 35-36. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 maig 2012].
# Sant Serni de Vila-rubla

Sant Serni de Vila-rubla és una església romànica del poble de Vila-rubla, en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església és d'una sola nau, coberta amb embigat de fusta i capçada a sud-est amb capçalera plana, que és precedida per un tram més estret que la resta de la nau cobert amb volta de canó, que no es diferencia externament de la nau. La porta, en arc de mig punt, s'obre a la façana de ponent, que és rematada per un campanar d'espadanya de dos ulls, i a la façana de ponent hi ha una capella rectangular, afegida a l'obra original. A llevant d'aquesta capella hi ha una finestra de doble esqueixada, situada prop de l'angle sud-est de l'església. L'aparell és de reble sense elements remarcables.

## Història

La parròquia de Villarubea és citada a l'acta de consagració de la catedral de la Seu d'Urgell de l'any 839. El lloc de Vilarrubia apareix esmentat a l'acta de consagració de l'església del monestir de Santa Cecília d'Elins l'any 1080. A l'Spill, redactat l'any 1519, és recollida la seva adscripció al vescomtat de Castellbò. L'església de Sant Serni, del deganat de l'Urgellet, és esmentada a la visita dels anys 1312 i 1314, endegada pels delegats de l'arquebisbe de Tarragona. L'església de Sant Serni era sufragània de Sant Fruitós de Guils del Cantó, i actualment està inclosa dins de la demarcació parroquial de Sant Serni de Noves.
Durant la guerra civil va ser espoliada pels maquis republicans, que van cremar un retaule, unes baranes barroques i alguna imatge.
El trebol de l'església va estar reparat pel seu precari estat substituint l'original de llosa per uralita.
A finals del segle xx, les campanes de l'església van ser retirades pel bisbat i han estat motiu de desavinences amb el poble fins a l'actualitat.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Serni de Vila-rubla». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 89-90. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 10 maig 2012].
# Torre Gorina

La Torre Gorina és un edifici d'estil eclèctic situat al barri del Centre de Sabadell. Es troba al capdavall de la Rambla, al número 247, i fa cantonada amb la Gran Via, al tram anomenat carrer de Marquès de Comillas. Al costat hi ha el Despatx Gorina –situat al número 245 de la Rambla– i molt a prop hi ha l'antic Vapor Gorina, el qual era propietat de la família Gorina, una nissaga burgesa sabadellenca. Es va fer construir, l'any 1889, per encàrrec de l'industrial sabadellenc Josep Gorina Pujol.
Forma part del patrimoni monumental de Sabadell catalogat en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català per la Generalitat de Catalunya i en el Pla Especial de Protecció del Patrimoni de Sabadell (PEPPS) per l'Ajuntament de Sabadell.

## Edifici

La Torre Gorina està formada per planta baixa, primer pis i golfes a la part central. En destaca el complex joc de les cobertes, diferenciant volums coberts a dues i a quatre aigües, de les quals sobresurten unes treballades xemeneies de maó vist. Les façanes presenten elements premodernistes amb motius florals. A l'interior hi ha una galeria amb pintures de paisatges àrabs, de Sevilla i de Venècia, obra de José María López Mezquita. Es tracta d'un edifici exempt, voltat per un ampli jardí de frondosa vegetació on hi ha un mobiliari amb coves i estalactites artificials.

## Galeria d'imatges

* Pati i façana
* La Torre Gorina, amb el despatx a l'esquerra
* Vista des de l'exterior
* Rajoles del mur exterior

## Vegeu també

* Vapor Gorina

## Referències

* 1 2 «Torre Gorina». patmapa.gencat.cat. [Consulta: 7 maig 2012].
* ↑ «Pla especial de protecció del patrimoni de Sabadell». Ajuntament de Sabadell, 01-03-2007. Arxivat de l'original el 2010-02-02. [Consulta: 7 maig 2012]. PDF

## Enllaços externs

* Fitxa de la Torre Gorina (patmapa.gencat.cat)
# Pau (Alt Empordà)

Pau és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà.
S'estén al costat de la conca del riu Muga, pels vessants meridionals de la serra de Rodes. La part més accidentada s'inclou dins del Parc Natural del Cap de Creus. La part més plana pertany al Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà.
Els cultius són d'oliveres i de vinya. És dins de la zona vitivinícola de l'Empordà.
Els monuments megalítics que es conserven en la zona dolmètica de la serra de Rodes demostren que la seva història es remunta a molts milers d'anys enrere. El terme va pertànyer al monestir de Sant Pere de Rodes, durant l'edat mitjana.
L'any 1846 aquest municipi va incorporar el terme de Vilaüt, fruit de la política d'eliminació de municipis poc poblats.

## Geografia

* Llista de topònims de Pau (Empordà) (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Llocs d'interès

* Església de Sant Martí. Romànic dels segles xi-xiii. En destaca la façana, amb una portada formada per cinc arquivoltes de mig punt. Les columnes sobre els quals descansen tenen capitells de tipus vegetal i zoomòrfic.
* Cal Marquès. Segle XVII-xviii. Emplaçat sobre l'antic castell de Pau.
* Estany de Vilaüt. Lloc de niuada i de passada d'aus.
* Dolmen de la Burnaua
* Dolmen del coll del bosc de la Margalla
* Dolmen de la Creu Blanca
* Col·lecció d'Eines Salvador Comas.

## Demografia

| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Pau | 424 |
| els Olivars | 128 |
| Vilaüt | 3 |
| Font: Idescat ||
Evolució demogràfica :
| 1497 | 1553 | 1787 | 1887 | 1900 | 1920 | 1950 | 1970 | 2010 | 2023 |
| 12 | 20 | 149 | 591 | 554 | 547 | 458 | 426 | 563 | 555 |

## Imatges de l'església

* portada
* capitell de la portada
* capçalera
* volta

## Bibliografia

Volum 3 (2005), El meu país, tots el pobles, viles i ciutats de Catalunya Barcelona: Edicions 62. ISBN 84 297 5570 5

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 94. ISBN 84-393-5437-1.

## Enllaços externs

* Pau - Lloc web oficial
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
* Patrimoni històric i artístic de Pau
Viccionari
# Auditori de Tenerife

L'Auditori de Tenerife "Adán Martín" és obra de l'arquitecte Santiago Calatrava Valls. És a l'Avinguda de la Constitució de la capital canària, Santa Cruz de Tenerife (Illes Canàries, Espanya), i al costat de l'oceà Atlàntic a la part sud del Port de Santa Cruz de Tenerife. Un dels elements més destacables n'és l'estampa de la vela alada simulant un vaixell, que s'ha convertit en un dels símbols de l'illa.

## Història

Les obres van començar el 1997 i es van acabar el 2003. Va ser inaugurat el 26 de setembre d'aquest any amb la presència de Felip de Borbó, príncep d'Astúries, i va ser també visitat per l'ex-president dels Estats Units, Bill Clinton. L'edifici s'enquadra dins dels postulats de l'arquitectura tardomoderna de final del segle xx.
El modern perfil de l'auditori ha fet que el Cabildo de Tenerife el consideri un dels emblemes més singulars de la ciutat de Santa Cruz i de l'illa de Tenerife. A més el març de 2008 el servei postal de Correus va emetre sis segells amb les obres més emblemàtiques de l'arquitectura espanyola i hi va incloure l'auditori causa de la seva singularitat. És l'edifici més modern de Canàries i una de les atraccions turístiques de Tenerife.

## Referències

* ↑ «Ricardo Melchior y el Auditorio de Tenerife». Arxivat de l'original el 2010-04-30. [Consulta: 28 abril 2010].
* ↑ Tenerife Convention Bureau (información sobre centros de congresos)
* ↑ «Correos emite seis sellos con obras emblemáticas de la arquitectura española e incluye al Auditorio de Tenerife». Arxivat de l'original el 2008-04-11. [Consulta: 28 abril 2010].

## Enllaços externs

* Auditori de Tenerife, lloc web oficial
# Zuabu

Zuabu (accadi: 𒍪𒀀𒁍, Zu-a-bu) fou un antic reis d'Assíria. Apareix a la llista com l'onzè rei entre els «disset reis que vivien en tendes» segons les Croniques Mesopotàmiques. Zuabu va succeir a Hanu i fou succeït per Nuabu. Del seu regnat no se'n sap res més.

## Referències

* Traducció de l'article Zuabu en anglès
* Glassner, Jean-Jacques (2004). Mesopotamian Chronicles. Society of Biblical Literature. pàg. 137. ISBN 1589830903.
# Ptolemaia

Ptolemaia és un gènere extint de mamífers ptolemàides (o, segons altres classificacions, pantolests) de la família dels ptolemàids que visqueren al nord d'Àfrica durant l'Oligocè inferior, fa entre 28,1 i 33,9 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al jaciment fossilífer del Faium (Egipte). Eren mamífers de mida mitjana. Les dents premolars posteriors eren més grosses que les anteriors, al contrari del que passava amb les dents molars. L'espècie P. lyonsi era un xic més petita que P. grangeri. El nom genèric Ptolemaia fou elegit en honor de la dinastia ptolemaica, que havia regnat a Egipte durant el seu període hel·lenístic.

## Referències

* 1 2 Entrada «Ptolemaia» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 19 desembre 2024].
* ↑ Rose, 2006, p. 103.
* ↑ Werdelin i Sanders, 2010, «Ptolemaiida» (G. F. Gunnell, P. D. Gingerich i P. A. Holroyd).
* ↑ Osborn, 1908, p. 267.

## Bibliografia

* Osborn, H. F. «New fossil mammals from the Fayûm Oligocene, Egypt» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 24, 16, 1908, pàg. 265-272.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
* Werdelin, L.; Sanders, W. J. Cenozoic Mammals of Africa (en anglès). University of California Press, 2010. ISBN 9780520257214.
# Onward (pel·lícula)

Onward és una pel·lícula estatunidenca d'animació per ordinador i de fantasia produïda per Walt Disney Pictures i Pixar Animation Studios. Està dirigida per Dan Scanlon. Es va estrenar el 6 de març del 2020, doblada al català. Ha estat ben valorada per la crítica i ha aconseguit uns ingressos de 103,2 milions de dòlars tot i el poc temps de projecció als cinemes a causa de la pandèmia per coronavirus.

## Argument

En un món de fantasia habitat per elfs, fades, trols, pegassos i unicorns, dos germans elfs adolescents, Ian i Barley Lightfood, reben una carta i un objecte màgic que el seu pare, mort quan eren petits, els havia llegat. Els nois s'embarquen en una aventura trepidant per esbrinar si la màgia encara existeix i així poder passar un dia amb el seu pare.

## Referències

* ↑ «Disney estrena aquest divendres el film d'animació 'Onward' en versió catalana». Llengua catalana. Generalitat de Catalunya, 04-03-2020.
* ↑ «Onward (2020)». Arxivat de l'original el 29 febrer 2020.
# Departament de l'Atlàntic

Atlàntic és un departament de Colòmbia, el tercer més petit, però un dels més poblats. La capital del departament és Barranquilla.

## Municipis

* Baranoa
* Barranquilla
* Campo de la Cruz
* Candelaria
* Galapa
* Juan de Acosta
* Luruaco
* Malambo
* Manatí
* Palmar de Varela
* Piojo
* Polonuevo
* Ponedera
* Puerto Colombia
* Repelon
* Sabanagrande
* Sabanalarga
* Santa Lucía
* Santo Tomas
* Soledad
* Suan
* Tubará
* Usiacurí

## Enllaços externs

* Departament d'Atlàntic Arxivat 2007-06-09 a Wayback Machine.
# Districtes i barris de Tarragona

El municipi de Tarragona, segons l'Institut d'Estadística de Catalunya, es compon de 15 entitats de població. No obstant això, l'Ajuntament de Tarragona el divideix en 11 «zones», que modifiquen la classificació anterior, i s'agrupen, al seu torn, en 5 districtes.

## Entitats de població

Segons les dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya, les entitats de població que conformen el municipi de Tarragona són:
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Ciutat de Tarragona | 67.618 |
| Torreforta | 22.655 |
| Sant Pere i Sant Pau | 16.694 |
| Bonavista | 9.206 |
| Sant Salvador | 7.485 |
| l'Arrabassada i la Savinosa | 4.421 |
| els Montgons | 2.594 |
| Monnars | 1.992 |
| Tamarit | 1.883 |
| la Campsa | 1.592 |
| els Boscos de Tarragona | 1.193 |
| Cala Romana | 905 |
| Ferran | 164 |
| l'Oliva | 102 |
| les Pinedes | 46 |
| Font: Idescat ||
Cal tenir en compte el següent:
* Dins la Campsa s'inclouen els nuclis d'Icomar i Riu Clar.
* Ferran inclou també Escorpí.
* Monnars inclou també Bonsol, Colls Majors, Entrepins, Florimar, Llevantina, els Pinars, Residencial Monnars, Sant Marc i Solimar.
* Els Montgons inclou també la Floresta i Parc Riu Clar.
* L'Arrabassada i la Savinosa inclou també Coves del Llorito, la Vall de l'Arrabassada, Mas d'en Morató i Vileta de Mar.
* Sant Pere i Sant Pau inclou també el Mas Corsini, el Mas del Frare, el Miracle, Sant Pere Sescelades, Pedrol, el Rodolat, Zona Educacional i els Quatre Garrofers.
* Sant Salvador inclou també Sant Ramon.
* Tamarit inclou també la Mora.
* Torreforta inclou també Campclar, la Granja, Verge del Pilar i Zona de l'Eixample.

## Zones

Malgrat l'anterior, l'Ajuntament de Tarragona treballa a partir d'11 «zones» que divideixen tot el terme municipal. Aquestes són:
* Part Alta. Part del nucli de Tarragona.
* Eixample de Tarragona. Part del nucli de Tarragona.
* Barris Marítims. Part del nucli de Tarragona.
* Nou Eixample Nord. Part del nucli de Tarragona. Inclou l'Oliva.
* Nou Eixample Sud. Part del nucli de Tarragona.
* Torreforta i barris adjacents. Inclou la Campsa, els Montgons i les Pinedes, però exclou Campclar.
* Campclar. Se separa així de la resta de Torreforta.
* Bonavista.
* Sant Salvador.
* Sant Pere i Sant Pau.
* Barris de Llevant. Inclou l'Arrabassada i la Savinosa, Cala Romana, els Boscos de Tarragona, Monnars, Tamarit i Ferran.

## Districtes

Finalment, cal tenir en compte que les anteriors zones s'agrupen en els 5 districtes següents:
* Ponent. Inclou Bonavista, Campclar i Torreforta i barris adjacents.
* Centre. Inclou els Barris Marítims, la Part Alta i l'Eixample de Tarragona.
* Eixample. Inclou el Nou Eixample Nord i el Nou Eixample Sud.
* Nord. Inclou Sant Pere i Sant Pau i Sant Salvador.
* Llevant. Inclou les Urbanitzacions de Llevant.

## Referències

* ↑ «Idescat. Codis territorials i d'entitats. Municipis. 431482 Tarragona». [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ jllorente. «Població». [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ davidamoros. «Coneix Tarragona». [Consulta: 2 gener 2024].
# Gregori Bar Hebreu

Gregori Bar Hebreu (Malatya, 1226 - Maragha, 30 de juliol de 1286) fou un religiós, escriptor i historiador siríac. El seu nom no fa referència a que fos jueu sinó que probablement havia nascut a Ebra, prop de Malatya.
El 1246 fou bisbe de Gubos, nomenat pel patriarca jacobita Ignasi II; l'any següent fou traslladat a Lacabene; el 1252 va ser traslladat a Alep per Dionisi (1252) i finalment fou coronat primat (mafrià) oriental per Ignasi III el 1264. Va ser enterrat a l'església del Monestir de Mar Mattai, prop de Mosul. L'Església Siríaca el considera sant i celebra la seva festa el 30 de juliol.

## Obres

* Hewath Hekhmetha, "La crema de la ciència", de caràcter enciclopèdic sobre la filosofia d'Aristòtil
* Teghrath Teghratha, "Comerç de comerços", resum de l'anterior
* Kethabha dhe-Bhabhatha, "Llibre de les pupiles dels ulls", de lògica i dialèctica
* Kethabha dhe-Sewadh Sophia, "Llibre dels discurs de la saviesa", compendi de física i metafísica
* Aucar Raze, "Magatzem de secrets", comentari de la Biblia, la seva obra principal
* Makhtbhanuth Zabhne o Chronicon Syriacum, crònica d'història, traduït a l'àrab per ell mateix
* Menarath Qudhshe, "Llum del santuari", teològica
* Kethabha dhe-Zalge, "Llibre dels rajos", resum dell'anterior
* Kethabha dhe-Ithiqon, "Llibre de l'ètica", teològic
* Kethabha dhe-Yauna, "Llibre de la coloma", sobre ascetisme
* Kethabha dhe-Hudhaye, "Llibre de les direccions", teològic
* Llibre dels esplendors, gramàtica
* Llibre de la xispa, gramàtica
* Sullarat Haunãnãyã (Pujada de la Ment), astronomia i cosmografia
* Diversos llibres de medicina, matemàtiques, ètica i altres
* Poemes
* Kethabha dhe-Thunnaye Mighaizjzikhanl (Llibre d'històris d'entreteniment)

## Vegeu també

* Qàlat Najm.

## Notes

* ↑ Segons la llengua i la font rep les següents denominacions: En àrab Ibn al-Ibri, siríac Bar Hebraya ܥܒܪܝܐ, de nom cristià Gerighor Yuhannan, siríac: ܓܪܝܓܘܪܝܘܣ Grigorios; àrab: غريغوريوس, Ġrīġūriyūs; o Abu l-Faradj ibn Harun al-Malati ابو الفرج بن هارون الملطي)
* ↑ «Gregori Bar Hebreu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Hebraeus, Bar. Budge, E. A. Wallis. The chronography of Gregory Abû'l Faraj, the son of Aaron, the Hebrew physician, commonly known as Bar Hebraeus: I. English translation, Gorgias Press LLC, 2003, Intoduction: The Monastery of Mar Mattai on Jabal Maklub, ISBN 9781593330552 i ISBN 1-59333-055-3 (anglès)

## Bibliografia

* EBN AL-ʿEBRĪ, ABU’L-FARAJ – Encyclopaedia Iranica. Una versió actualitzada es troba disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/ebn-al-ebri
# Jørgen Marcussen

Jørgen Marcussen (Nødebo, Municipi de Hillerød, 15 de maig de 1950) és un ciclista danès, ja retirat, que fou professional entre 1976 i 1989. El 1972, com a amateur, va prendre part en els Jocs Olímpics de Múnic. Com a professional destaquen una etapa al Giro d'Itàlia de 1980 i la medalla de bronze al Campionat del Món de 1978.

## Palmarès

* 1975
** 1r al Gran Premi Guillem Tell i vencedor d'una etapa
* 1978
** 3r al Campionat del Món
* 1980
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1986
** 1r al Trofeu Matteotti
** Vencedor d'una etapa a la Post Danmark Rundt

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1976. 37è de la classificació general
* 1977. 88è de la classificació general
* 1980. 33è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1981. 17è de la classificació general
* 1982. 32è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1981. 4t de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1979. Abandona (10a etapa)

## Referències

* ↑ «MARCUSSEN Jørgen (Jørgen Valdemar)». [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Jørgen Marcussen». [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Jorgen MARCUSSEN» (en italià). [Consulta: 20 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Jørgen Marcussen a sitiodeciclismo.net
# Centre Recreatiu de Can Rossell

El Centre Recreatiu de Can Rossell és un edifici de Subirats (Alt Penedès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Local aïllat de planta rectangular cobert a dues aigües amb bigues de fusta vistes des de l'interior. Té una sola alçada. La façana és senzilla, té tres obertures, la major és la porta d'arc escarser molt rebaixat, flanquejat per dues finestres rectangulars. Està rematada amb un coronament.
A l'interior hi ha un cafè i una sala de ball amb escenari.

## Referències

* 1 2 «Centre Recreatiu de Can Rossell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].