OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Basílica Menor de Santa Maria d'Elx

La Basílica menor de Santa Maria o Església Arxiprestal de Nostra Senyora de l'Assumpció és a la plaça del Congrés Eucarístic de la ciutat d'Elx (País Valencià) i construïda en estil Barroc entre 1672 i 1784 i hi van participar diversos arquitectes entre els que es diferenciava el castellonenc Jaume Bort i Melià, autor de la façana barroca de la catedral de Múrcia. Aquesta església compta amb la gran tradició de celebrar-hi el Misteri d'Elx, obra coral en valencià antic que es representa durant els dies 14 i 15 d'agost de cada any en virtut d'un privilegi atorgat pel papa Urbà VIII. Aquest edifici presenta diferents estils arquitectònics, des del barroc italianitzant de la façana principal, el rococó de les altres portades i la girola, el neoclàssic de l'interior, fins a les reminiscències medievals.

## Història

A l'edat mitjana es localitzava la mesquita musulmana en aquest emplaçament que per aquelles dades era un dels extrems de l'antiga Vila Murada. Quan el rei Jaume I va conquerir la ciutat, el 1265, va consagrar la mesquita sota l'advocació de Santa Maria. Sobre les seves restes es va construir un primer temple cristià d'estil gòtic que fou enderrocat i per tercera ocasió es va construir l'actual.
Les obres es van iniciar el 1672 sota la direcció de Francisco Verde, succeint-lo Pedro Quintana i Ferrán Fouquet. És un bon exemple del barroc espanyol.
Durant la Guerra Civil, fou parcialment destruïda essent restaurada anys després per l'arquitecte il·licità Antonio Serrano Peral. A l'incendi que va sofrir el 1936 va desaparèixer la imatge original de la Verge de l'Assumpció, sota l'advocació de la qual està consagrat el temple; fou posteriorment substituïda per una nova, obra de l'escultor valencià José Capuz.

## Façanes

Les seves tres façanes són obra de l'escultor Nicolás de Bussy entre 1680-1682. Primer va realitzar la portada nord amb Sant Agatàngel, posteriorment la sud amb Crist Ressuscitat —tot i que segons altres fonts la façana sud fou treballada pels germans Irles— i finalment la façana occidental, amb el tema de l'Assumpció. Per aquesta façana, que sembla un gran retaule en pedra, li pagaren 1.601 rals. Les escultures es varen col·locar el 14 d'agost de 1682, essent les seves primeres escultures realitzades a Espanya.

## Interior

La capella de la Comunió destaca pel seu art i arquitectura. Fou dissenyada el 1782 per Lorenzo Chápuli. És també digne de menció el gran tabernacle realitzat en marbre a la ciutat de Nàpols dissenyat per Jaime Bort. Des de desembre de 2003, compta amb una capella dedicada a Escrivà de Balaguer, fundador de l'Opus Dei.

## Enllaços externs

* Patronat Nacional del Misteri d'Elx
* Basílica de Santa Maria d'Elx Arxivat 2012-06-30 a Wayback Machine.
* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1671.
# Palej

Palej o Palaj fou un estat tributari protegit de l'agència de Mahi Kantha a la presidència de Bombai. Estava format per 3 pobles, amb 1.033 habitants el 1901. Els seus ingressos s'estimaven en 4.906 rupies el 1900, pagant un tribut de 399 rúpies al Gaikwar de Baroda.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Aviaco

Aviaco (Aviación y Comercio S.A.) va ser una aerolínia espanyola que es va constituir el 18 de febrer 1948 en ser promulgada una llei que trencava el monopoli en el sector aeronàutic espanyol que fins aquell moment ostentava la companyia Iberia. Posteriorment va ser nacionalitzada i va passar a dependre d'Iberia, fins que finalment va ser absorbida per aquesta en 1999.
# Cantó de Bernay-Oest

El cantó de Bernay-Oest és un cantó francès del departament de l'Eure, situat al districte de Bernay. Té 9 municipis i el cap es Bernay.

## Municipis

* Bernay (part)
* Caorches-Saint-Nicolas
* Courbépine
* Malouy
* Plainville
* Plasnes
* Saint-Martin-du-Tilleul
* Saint-Victor-de-Chrétienville
* Valailles

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-2004 | Joël Bourdin | UDF |
| 2004-2009 | Hervé Maurey | UDF, després NC |
| 2009- | Jean-Hugues Bonamy | UMP-NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Machida (Bengala)

Machida fou un estat tributari protegit del tipus zamindari, al districte de Sambalpur a Bengala (1849-1862 i 1905-1912) les Províncies Centrals (1862-1905), província de Bihar i Orissa (1912-1936) i Orissa (després de 1936) amb una superfície de 26 km², amb 9 pobles i una població el 1881 de 1.073 habitants principalment gonds i kultes. La capital era Machida a 21° 49′ N, 83° 38′ E﻿ / ﻿21.817°N,83.633°E﻿ / 21.817; 83.633. La família reial era d'ascendència gond i va aconseguir l'estat a la segona meitat del segle XVIII.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Mont Whymper (Edward)

El mont Whymper, 2.844 msnm, és una muntanya de les Rocoses canadenques, situada a l'àrea del pas de Vermilion a la Columbia Britànica.
El seu nom és en honor del seu primer ascensionista, l'alpinista i explorador anglès Edward Whymper.
El 1901, Whymper i els seus quatre guies (Joseph Bossoney, Christian Kaufmann, Christian Klucker, i James Pollinger) van fer la primera ascensió del mont Whymper, que va ser rebatejat amb el seu nom (abans fou anomenat com mont Lefroy), en el curs de les seves exploracions per compte de la Canadian Pacific Railway (CPR) per promoure la Muntanyes Rocoses del Canadà i el ferrocarril en les seves conferències.
De manera confonedora, el seu germà Frederic Whymper també té una muntanya, a l'illa de Vancouver (Columbia Britànica), que porta el seu nom mont Whymper, de 1539 msnm (48° 57′ 04″ N, 124° 09′ 43″ O﻿ / ﻿48.95111°N,124.16194°O﻿ / 48.95111; -124.16194).

## Referències

* 1 2 «Whymper, Edward» (en anglès). Peakfinder.com. Arxivat de l'original el 4 de març 2007. [Consulta: 2 juny 2012].
* 1 2 «Mount Whymper» (en anglès). Peakware World Mountain Encyclopedia. Peakware.com. Arxivat de l'original el 4 de gener 2014. [Consulta: 2 juny 2012].
* ↑ «Mount Whymper» (en anglès). Geo BC - BC Geographical names. Governement of British Columbia. [Consulta: 2 juny 2012].
* 1 2 «Mount Whymper British Columbia #1562» (en anglès). Bivouac.com. [Consulta: 2 juny 2012].
* ↑ «Mount Whymper» (en anglès). summitpost.org. [Consulta: 2 juny 2012].
* ↑ Henry, Emil William. Triumph and Tragedy: The Life of Edward Whymper. Leicester: Matador - Troubadour Publishing, 2011. ISBN 978-1848765-788.
* ↑ «Edward Whymper fonds : [1900-1909]» (en anglès). Archives Network of Alberta. Archives Society of Alberta. [Consulta: 2 juny 2012].
* ↑ «Whymper's Antiques Fueled Many a Conversation» (en anglès). CP Rail News. Dave Jones, 1987. [Consulta: 2 juny 2012].
* ↑ Sanford, Emerson; Sanford Beck, Janice. Life of the Trail 2: Historic Hikes in Northern Yoho National Park. Surrey BC: Rocky Mountain Books, 2008, p.102-116. ISBN 978-1-897522-00-4.
* ↑ «Mount Whymper» (en anglès). Geo BC - BC Geographical names. Governement of British Columbia. [Consulta: 2 juny 2012].
* ↑ «Mount Whymper British Columbia #1333» (en anglès). Bivouac.com. [Consulta: 2 juny 2012].
* ↑ «Mt Whymper» (en anglès). summitpost.org. [Consulta: 2 juny 2012].
# Cantó de Beaumont-le-Roger

El cantó de Beaumont-le-Roger és un cantó francès del departament de l'Eure, situat al districte de Bernay. Té 22 municipis i el cap es Beaumont-le-Roger.

## Municipis

* Barc
* Barquet
* Beaumontel
* Beaumont-le-Roger
* Berville-la-Campagne
* Bray
* Combon
* Écardenville-la-Campagne
* Fontaine-la-Soret
* Goupillières
* Grosley-sur-Risle
* La Houssaye
* Launay
* Nassandres
* Perriers-la-Campagne
* Le Plessis-Sainte-Opportune
* Romilly-la-Puthenaye
* Rouge-Perriers
* Sainte-Opportune-du-Bosc
* Thibouville
* Tilleul-Dame-Agnès
* Le Tilleul-Othon

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1945 | M. Rameau | Divers gauche |
| 1949-19.. | M. Beaucousin | RI |
| 19..-1979 | M. Hervieu | Divers droite, després CD, després UDF |
| 1979-2004 | Serge Desson | Divers droite, després UDF |
| 2004- | Jackie Desrues | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 9.791 | 10.407 | 10.424 | 10.699 | 11.016 | 11.321 | 12.989 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Papandayan

El mont Papandayan és un estratovolcà complex que es troba a la regència de Garut, al sud-est de la ciutat de Bandung, a la província de Java Occidental, Indonèsia. Es troba uns 15 km al sud-oest de la ciutat de Garut. El seu cim s'eleva fins als 2.665 msnm. Al cim hi ha quatre grans cràters que contenen camps de fumaroles actives. Una erupció que va tenir lloc el 1772 va provocar l'enfonsament del flanc nord-est del cràter, produint un allau catastròfic que va destruir 40 pobles i va matar prop de 3.000 persones. L'erupció va canviar la forma del volcà, deixant un cràter d'1,1 km d'amplada al centre i dos pics, fent que sembli un volcà bessó. Un dels pics es diu Papandayan i l'altre Puntang.

## Vulcanisme

Des del 1772 sols s'havien documentat petites erupcions freàtiques abans d'una erupció explosiva que va començar el novembre de 2002. Més recentment, l'estiu del 2011, va caldre augmentar el nivell d'alerta del volcà pels nombrosos terratrèmols a poca profunditat, així com d'altres indicis d'activitat volcànica. Es va instar a la gent, inclosos els turistes, a romandre a almenys 2 quilòmetres dels cràters.
El Papandayan està compost per capes alternes de lava, cendra i altres restes de roques volcàniques formades fruit de les erupcions explosives dels últims centenars d'anys. Un gran cràter, amb parets escarpades i forma de ferradura s'estén cap al nord-est donant lloc a dipòsits de roques barrejats amb altres restes volcàniques. Dins del cràter hi ha nombrosos fumaroles.

## Turisme

La zona del mont Papandayan és una destinació turística popular. Els turistes poden caminar a través del cràter i veure fenòmens com ara piscines de fang, fumaroles i dipòsits de sofre. El cràter Papandayan (Kawah Papandayan), un cràter groc bombollejant, és una visió popular.
Per sobre del cràter hi ha un bosc pigmeu i diversos prats amb edelweiss javanès.

## Referències

* ↑ «Papandayan», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.
* ↑ Syahbana, D. K., Caudron, C., Jousset, P., Lecocq, T., Camelbeeck, T., Bernard, A., & Surono, 2014. 'Fluid dynamics inside a "wet" volcano inferred from the complex frequencies of long-period (LP) events: An example from Papandayan volcano, West Java, Indonesia, during the 2011 seismic unrest', Journal of Volcanology and Geothermal Research, 280(76-89). .
* ↑ «Indonesia Warns Tourists away from Smoking Volcano», 14-08-2011. Arxivat de l'original el 4 març 2016.
* 1 2 3 Mountain Tourism: Mount Papandayan, "The Beauty of Elfin Woodland". Jakarta: Ministry of Culture and Tourism, 2009.
* ↑ Useful details are at the Gunung Bagging website for Papandayan. Information about Gunung Bagging activities is at Imogen Badgery-Parker, 'Climb ev'ry mountain', The Jakarta Post, 6 December 2009.
# Aviyahu Nimny

Avi Nimny (Tel-Aviv, 26 d'abril de 1972) és un exfutbolista i entrenador israelià, que jugava de migcampista.
Va despuntar al Maccabi Tel Aviv, equip en el qual ha disputat gairebé tota la seua carrera. Ha estat un dels millors jugadors de la lliga del seu país en la dècada dels 90, tot i que no ha pogut triomfar a l'estranger. El 1998 va provar sort a l'Atlètic de Madrid de la lliga espanyola, i el 1999 al Derby County FC anglès.
Ha estat internacional per Israel en 80 ocasions, marcant fins a 17 gols.
Després de retirar-se el 2008, Nimny s'ha fet càrrec de la direcció del Maccabi Tel Aviv.

## Títols
### Com a jugador

* Israeli Premier League (4):
** 1991/92, 1994/95, 1995/96, 2002/03
* State Cup (4):
** 1993/94, 1995/96, 2000/01, 2001/02
* Toto Cup (2):
** 1992/93, 1998/99

### Com a entrenador

* Toto Cup (1):
** 2008/09
# Cantó d'Écos

El cantó d'Écos és un cantó francès del departament de l'Eure, situat al districte de Les Andelys. Té 23 municipis i el cap es Écos.

## Municipis

* Berthenonville
* Bois-Jérôme-Saint-Ouen
* Bus-Saint-Rémy
* Cahaignes
* Cantiers
* Château-sur-Epte
* Civières
* Dampsmesnil
* Écos
* Fontenay
* Forêt-la-Folie
* Fourges
* Fours-en-Vexin
* Gasny
* Giverny
* Guitry
* Heubécourt-Haricourt
* Mézières-en-Vexin
* Panilleuse
* Pressagny-l'Orgueilleux
* Sainte-Geneviève-lès-Gasny
* Tilly
* Tourny

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | René Mayer | Radical |
| 1949-1973 | M. Halbout | Divers droite |
| 1973-1979 | Paul Jouyet | UDR, després RPR |
| 1979-1980 | Eve Deschaux-Beaume | PS |
| 1980-1992 | Freddy Deschaux-Beaume | PS |
| 1992- | Michel Jouyet | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.589 | 7.352 | 8.417 | 10.109 | 12.496 | 13.178 | 13.630 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Magori

Magori o Magodi (també Mugori) fou un petit estat tributari protegit de l'Índia a l'agència de Mahi Kantha, presidència de Bombai, amb una població de 3.076 habitants el 1881 repartits en 30 pobles, i de 1527 habitants el 1901 (després de la greu fam de 1899-1900) repartits en 27 pobles, amb uns ingressos estimats de 593 lliures (1880) o de 5.050 rúpies el 1900. Pagava un tribut de 9 (93 rúpies) lliures al raja d'Idar. La superfície era de 60 km².
A finals del segle XIX era sobirà el thakur Himat Singh, que era un rajput rathor suposat descendent dels rathors de Kanauj.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Cyclopsitta

Cyclopsitta és un gènere d'ocells de la família dels psitàcids. Habiten a Papua Nova Guinea i l'extrem oriental d'Austàlia.

## Llista d'espècies

Segons l'autoritat taxonòmica que es consulti, aquest gènere està format per 2, 4 o 6 espècies i tot i així no coincideixen en les espècies.
Per a Clements Checklist i l'ITIS el componen dues espècies:
* Lloret dobleull (Cyclopsitta diophthalma).
* Lloret de Desmarest (Cyclopsitta desmarestii).
Mou el polítipic C. melanogenia, el monotípic C. gulielmitertii, i el politípic C. nigrifrons al gènere Nannopsittacus.
Per a Birds of the World/CornellLab i eBird el componen aquestes 4 espècies:
* Lloret dobleull (Cyclopsitta diophthalma).
* Lloret de Desmarest (Cyclopsitta desmarestii).
* Lloret d'Edwards (Cyclopsitta edwardsii).
* Lloret de Salvadori (Cyclopsitta salvadorii).
Per al Congrés Ornitologic Internacional (versio 14.2, 2024) i Avibase també en són 4 però són les següents:
* Lloret dobleull (Cyclopsitta diophthalma).
* Lloret frontblau (Cyclopsitta gulielmitertii).
* Lloret arlequí (Cyclopsitta melanogenia).
* Lloret frontnegre (Cyclopsitta nigrifrons).

## Referències

* ↑ «Llista Vermella de la IUCN» (en anglès). IUCN, 2024. [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «2024 Citation & Downloadable Checklists – Clements Checklist». [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «Report: Cyclopsitta». ITIS. [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ Billerman, Shawn M. Old World Parrots (Psittaculidae) (en anglès). Cornell Lab of Ornithology, 2020-03-04. DOI 10.2173/bow.psitta4.01.
* ↑ «Lloret d'Edwards». eBird. [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Parrots, cockatoos – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «Cyclopsitta melanogenia (Dusky-cheeked Fig-Parrot)». Avibase. [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «Cyclopsitta nigrifrons (Black-fronted Fig-Parrot)». Avibase. [Consulta: 17 desembre 2024].
# Cantó de Gaillon

El cantó de Gaillon és un cantó francès del departament de l'Eure, situat al districte de Les Andelys. Té 2 municipis i el cap es Gaillon.

## Municipis

* Aubevoye
* Gaillon

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Grosjean | RPF |
| 1949-1967 | M. Ruffier | Radical |
| 1967-1973 | Maurice Maire | PSU, després PS |
| 1973-1979 | M. Vernier | Divers droite |
| 1979-1992 | Maurice Maire | PS |
| 1992-1998 | Jacques Benoni | RPR |
| 1998- | Jean-Luc Recher | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 4.823 | 5.311 | 6.506 | 8.477 | 10.182 | 10.680 | 11.894 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Batalla d'Alfarrobeira

La batalla d'Alfarrobeira va ser la trobada lliurada entre el jove rei Alfonso V i l'Infant Don Pedro el seu oncle, el 20 de maig de 1449, al costat de la ribera de Alfarrobeira, a Vialonga. Al principi de l'any de 1448, aconsellat pel seu oncle bastar Alfonso, Duc de Bragança, pel Comte de Ourém i per l'arquebisbe de Lisboa, va decidir Alfonso V apartar del govern del regne, al seu oncle, que abandona la cort, sota pretext d'administració de les seves terres i es va instal·lar a la casa ducal de Coïmbra.
La intriga va fer efecte en l'esperit del monarca que no va atendre les temptatives de reconciliació ni del propi Don Pedro, que li va escriure renovant la seva obediència i defensant-se de les calúmnies, ni de l'Infant Don Enrique i del comte de Avranches, que pretenien evitar el drama.
El rei escriu a final d'aquest any al duc de Bragança cridant-lo a la cort però acompanyat d'escorta una vegada que hauria de travessar les terres de Coïmbra. Don Pedro, sabedor de la vinguda del seu enemic, li prohibir el pas per les seves terres i fou considerat súbdit deslleial al rei. Després es publiquen edictes contra l'Infant i els seus aliats i el rei envesteix, amb les seves tropes, en la temptativa de sotmetre'ls, instal·lant-se en Santarém; al seu torn Don Pedro descendeix de Coïmbra en direcció a Lisboa i troba les tropes reals en el lloc de Alfarrobeira, en Vialonga.
Travada la batalla, les tropes del monarca surten victorioses i l'Infant mor en el combat i amb ell diversos gentilhomes que li acompanyaven, entre ells el seu "braç dret", Álvaro Vaz d'Almada.
Va ser general la reprovació europea, davant la conducta d'Alfonso V. Isabel de Portugal recollir en la cort de Borgonya els nebots orfes: Jaume, més tard arquebisbe de Lisboa i cardenal, Pere, més tard comte de Barcelona, Joan, futur príncep de Antioquia i Donya Isabel.
En resum, Alfarrobeira representa el triomf del corrent senyorial sobre els principis de centralització règia que ja anuncien l'Edat Moderna. No obstant això, cal recordar que aquest xoc, en part, fou un conflicte entre dues grans cases senyorials, Coïmbra i Bragança, en una disputa originada en els inicis de la Regència, poc després de la mort del Rei Eduardo.
# Parc Nacional Orhei

El Parc Nacional Orhei es va establir en una superfície de 33.792,09 hectàrees, incloent-hi 18 pobles de 4 districtes: Orhei, Straseni, Calarasi i Criuleni. El projecte de decisió sobre l'establiment del primer parc d'aquest tipus a la República de Moldàvia es va aprovar el 12 de juliol de 2013, el procediment del qual es va iniciar el 2008. La creació del parc va comptar amb el suport del PNUD i el Global Environment Facility. El 2012 es va inaugurar la primera ruta d'ecoturisme que uneix la Casa-Museu “Alexandru Donici” i el monestir de Curchi.
El Parc Nacional d'Orhei es beneficia d'un règim especial per a la protecció i conservació d'espècies, elements i formacions de plantes i animals salvatges amb especial valor ecològic, científic, recreatiu i cultural, ubicat en aquesta zona. Els nuclis principals del parc són la reserva cultural-natural “Orheiul Vechi”, la reserva paisatgística de Trebujeni, el segment del bosc de Curchi amb el monestir homònim i també la reserva paisatgística i monestir de Țigănești.
Els objectius de la creació del parc nacional són:
* Garantir la conservació de la biodiversitat
* Mantenir i millorar la qualitat dels serveis ecosistèmics
* Mantenir la diversitat genètica de les plantes
* Foment de l'agricultura ecològica
* Restauració de boscos, pastures i prats
* Conservació dels recursos hídrics i aqüífers,
* Augmentar les activitats recreatives i aprofitar el potencial turístic.

## Enllaços externs

* Marina Miron, Viorel Miron, Alexandru Rotaru. Catàleg d'artesania practicada a la zona del Parc Nacional "Orhei" Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine.. - Chisinau: PNUD Moldàvia, 2013, p. 57

## Referències

* ↑ Mediu.gov.md - Ministerul Mediului din Republica Moldova - Parcul Național Orhei Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.; consulta el 21 d'agost de 2013
* ↑ Primul Parc Național în Codrii Orheiului. Moldova 1, 13 iulie 2013.
* ↑ Primul Parc Național Orhei va contribui la dezvoltarea comunităților locale și protejarea diversității biologice Arxivat 2018-05-12 a Wayback Machine.. Site-ul oficial la Minesturului Mediului Republicii Moldova, 12 iulie 2013
# Awule Quaye

Awule Quaye, també conegut com a Abdullah Quaye després de la seua conversió a l'islam, és un futbolista ghanés, nascut a Accra el 8 de juny de 1981. Ocupa la posició de migcampista.
Ha estat internacional amb el seu país. Va participar en el Mundial Juvenil de 1997, celebrat a Egipte.

## Clubs

* 97/99 CD Ourense
* 99/01 Màlaga CF
* 01/02 Accra Hearts
* 02/03 Al-Ittifaq
* 03/05 CS Sfaxien
* 05/07 El Zamalek
* 07/... Al-Wahda
# Cantó d'Évreux-Est

El cantó d'Évreux-Est és un cantó francès del departament de l'Eure, situat al districte d'Évreux. Té 12 municipis i el cap es Évreux.

## Municipis

* Évreux (part)
* Fauville
* Fontaine-sous-Jouy
* Gauciel
* Huest
* Jouy-sur-Eure
* Miserey
* Saint-Vigor
* Sassey
* La Trinité
* Le Val-David
* Le Vieil-Évreux

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-2001 | Jean-Jacques Hubert | UDF |
| 2001- | Anne Mansouret | PRG, després PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| - | - | - | - | - | 20.045 | 20.881 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Magra (Mewar)

Magra fou una zila o districte de l'antic principat de Mewar. Estava formada per 328 pobles.
El lloc més interessant del districte està a uns 64 km al sud d'Udaipur (ciutat) i a uns 16 km al nord-est de Kherwara (seu antigament d'una guarnició britànica) i consisteix en un poble emmurallat anomenat Rakhabh Debasthan, amb un famós temple dels jains consagrat a Adinath o Rakhabhnath, visitat anualment per milers de pelegrins.
La vila de Magra està situada en un terreny rocós de la muntanya i mancat d'aigua, que darrerament ha estat aportada per una ONG anomenada FSD intern Elizabeth Thys & Foundation for Ecological Security (FES).
# Siderop

El siderop (Siderops) és un gènere extint d'amfibi temnospòndil que va viure al Juràssic inferior.

## Referències

* ↑ J. Sébastien Steyer; Ross Damiani «A giant brachyopoid temnospondyl from the Upper Triassic or Lower Jurassic of Lesotho». Bulletin de la Societe Geologique de France, vol. 176, 3, 2005, pàg. 243–248. DOI: 10.2113/176.3.243.