OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Susqueda

Susqueda és un municipi de la comarca de la Selva. El nucli de població principal fou aixecat de nova planta quan es negà el nucli original per la construcció de l'embassament de Susqueda.
Des de 2017, l'alcaldessa és Eva Viñolas Marín.

## Demografia

| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Sant Martí Sacalm | 36 |
| el Coll | 28 |
| el Far | 25 |
| Susqueda | 8 |
(Font: Idescat)
Evolució demogràfica :
| 1497 | 1515 | 1553 | 1887 | 1900 | 1920 | 1950 | 1970 | 2010 | 2023 |
| 14 | 33 | 36 | 856 | 603 | 710 | 611 | 199 | 118 | 97 |

## Geografia

* Llista de topònims de Susqueda (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
Susqueda és un municipi amb una extensió de 50,53 km² i 95 habitants el 2016. És un municipi molt singular per diverses raons. La principal perquè la població que li dona nom ja no existeix, en ser negada des del 1968 pel pantà de Susqueda, que el va engolir junt amb les millors terres de conreu i masies que l'integraven, cosa que obligà a traslladar la seva capital a Sant Martí Sacalm. Però també ho és sobretot perquè des del punt de vista geogràfic i geològic presenta una gran diversitat.
Si es contempla el seu terme sobre un mapa del país ressalta en primer lloc la seva estructura particular, ja que pel seu extrem nord té el municipi de Rupit-Pruit d'Osona i el de les Planes d'Hostoles de la Garrotxa i pel seu extrem sud o sector de migdia, centrat pel Coll i Sant Benet o l'antic mont Celró, forma un sortint que s'endinsa dins del terme d'Osor i Sant Hilari Sacalm o del seu annex a Querós.
La seva orografia és variada i singular. El terme està partit pel riu Ter i ara per l'embassament del pantà de Susqueda. De punta a punta del terme hi ha uns disset quilòmetres en línia recta, però per anar-hi amb vehicle normal, cal fer un recorregut d'uns quaranta quilòmetres, si des del santuari del Coll sobre Osor es vol anar a l'indret del coll de Condreu o el Far. Per fer aquest recorregut cal baixar per la carretera o la pista asfaltada del Coll fins al poble d'Osor, on enllaça amb la GI-542 de Sant Hilari a Anglès. Aquí cal agafar en direcció nord la C-152 de Santa Coloma de Farners a Olot per Sant Esteve d'en Bas i en arribar a aquest poble, seguir la C-153 de Vic a Olot, en direcció a Vic fins al Coll de Condreu, gairebé al límit entre Osona i la Garrotxa, i si es vol seguir fins al Far cal fer encara uns quatre quilòmetres més.

## Referències

* ↑ «El mapa de les alcaldesses a Catalunya: només un de cada cinc ajuntaments catalans està encapçalat per una dona». Begoña Grigelmo, 07-03-2019. [Consulta: 16 març 2019].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Kálmán Faluba

Kálmán Faluba (Budapest, Hongria, 17 de setembre de 1941) és un filòleg hongarès que ha treballat per a la promoció de la llengua catalana al seu país.

## Biografia

Faluba estudià filologia hispànica i italiana a la Universitat Eötvös Loránd de Budapest, de la qual és actualment professor i va aprendre català amb una gramàtica d'Antoni Badia i Margarit. El 1971 aconseguí que s'hi introduís l'ensenyament de la llengua i la literatura catalanes en els plans d'estudi, fet que ha contribuït a la formació d'un grup important de catalanòfils a Hongria. El 1973 participà en la fundació de l'Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes i en el Segon Congrés Internacional de la Llengua Catalana de 1986. Ha traduït a l'hongarès l'Arbre de filosofia d'amor i el Llibre d'Amic e Amat de Ramon Llull el 1994.
Forma part de la redacció de Journal of Catalan Studies (Revista Internacional de Catalanística). Ha publicat obres sobre lingüística (gramàtica i lexicografia), història de la literatura, situació del català i de les altres llengües no estatals d'Espanya, i sobre les relacions de la catalanística amb el seu país. Va ser l'autor amb Károly Morvay dels primers diccionaris català-hongarès (1990) i hongarès-català (1996), obra que els valgué el Premi Catalònia atorgat per l'IEC (1992). El 1990 va rebre la Creu de Sant Jordi, el 1992 fou nomenat membre corresponent de la Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans i el 1993 va rebre el premi internacional Ramon Llull. De 2006 a 2012 ha estat president de l'Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes, després d'Albert Hauf i succeït per Antoni Ferrando.

## Obres

* Diccionari català-hongarès (1990), amb el seu deixeble Károly Morvay
* Diccionari hongarès-català (1996)
* Guia de conversa català-francès (1993)
* Guida alla conversazione italiano, catalano, spagnolo (1994)
* Literatura hongaresa i literatura catalana: coneixement mutu (2004)

## Referències

* ↑ (hongarès)Dóra Bakucz. «Egy spanyol, ha nem tanulta, nem érti a katalánt» (entrevista a Kálmán Faluba i Balázs Déri). 1749, 14 novembre 2020.
* ↑ Enciclopèdia catalana Diccionari de literatura catalana

## Enllaços externs

* Entrevista arxivada a Kálmán Faluba
# Setcases

Setcases és un municipi de la comarca del Ripollès. És la capçalera del riu Ter. Està situat a l'extrem nord de la regió de l'Alt Ter.
El nom de Setcases està documentat des de l'any 965, en unes donacions fetes pel comte Sunifred de Besalú al monestir de Sant Pere de Camprodon.
L'església conserva un retaule barroc dedicat a Sant Miquel, que és l'únic de tota la vall de Camprodon que es va salvar de ser cremat durant la guerra civil.
Actualment és un centre turístic notable, tant per l'excursionisme —Ulldeter— com per l'esquí —amb l'estació de Vallter—, cosa que l'ha fet créixer molt més enllà del nombre de cases que suggereix el nom del poble.

## Geografia

* Llista de topònims de Setcases (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Setcases | 181 |
| Pastuira i Pla d'Hospitalets | 3 |
| Estació d'esquí Vallter 2000 | 1 |
(Font: Idescat)
Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Alcalde o alcaldessa | Partit polític | Data de possessió | Observacions |
| 1979–1983 | Llorenç Vila Barceló | Independents | 19/04/1979 | -- |
| 1983–1987 | LLorenç Vila Barceló | Independents | 28/05/1983 | -- |
| 1987–1991 | Francesc Molas Barceló | Independents | 30/06/1987 | -- |
| 1991–1995 | Francesc Molas Barceló | CIU | 15/06/1991 | -- |
| 1995–1999 | Jaume Busquets Bartolí | CIU | 17/06/1995 | -- |
| 1999–2003 | Jaume Busquets Bartolí | CIU | 03/07/1999 | -- |
| 2003–2007 | Jordi Vila Badosa | CIU | 14/06/2003 | -- |
| 2007–2011 | Jaume Busquets Bartolí | CIU | 16/06/2007 | -- |
| 2011–2015 | Carlos Fernández Amer | PSC | 11/06/2011 | -- |
| 2015–2019 | Carlos Fernández Amer | PSC | 13/06/2015 | -- |
| 2019-2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 | -- |
| Des de 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 | -- |
Actualment, a la legislatura (2015-2019), l'alcaldessa és Anna Vila Palol.

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 20 | 18 | 17 | 324 | 522 | 509 | 509 | 438 | 439 | 401 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 349 | 264 | 243 | 266 | 190 | 159 | 148 | 170 | 152 | 152 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 160 | 158 | 163 | 181 | 185 | 181 | 165 | 181 | 187 | 195 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 181 | 168 | 170 | 200 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Vegeu també

* Puig de Coma Ermada (Setcases).
* Vella Brígia

## Referències

* 1 2 BIRBA, LL. La vall de Camprodon. 3a ed. Barcelona, 1989. Ed. Montblanc-Martín (1a ed. 1962 Ed. Selecta)
* ↑ «El mapa de les alcaldesses a Catalunya: només un de cada cinc ajuntaments catalans està encapçalat per una dona». Begoña Grigelmo, 07-03-2019. [Consulta: 16 març 2019].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
* Pàgina actualitzada d'activitats
# Teatre d'Òstia

El teatre romà d'Òstia, a Itàlia, va ser construït en època d'August, al segle I ae, i remodelat a la fi del segle ii. Va ser aixecat en una zona que durant l'etapa republicana havia estat utilitzada públicament pel pretor urbà de Roma al llarg del riu Tíber, a l'est de les muralles del castrum republicà. En el període august l'edifici va tenir capacitat per a 3.000 espectadors, i arribarien a 4.000 després de la remodelació.

## Història

Es construí entre els anys 19 i 12 ae per patronatge de Marc Vipsani Agripa, amic i gendre de l'emperador August, tal com es pot llegir en els fragments de la inscripció dedicatòria de la primera fase trobada en l'excavació. Es va erigir emprant opus reticulatum (maons romboïdals) i opus quadratum (carreus regulars) de tova volcànica al pòrtic i façana. Es trobava al costat de la placeta de les Corporacions, que quedava darrere de l'escena.
Temps després, va sofrir alteracions en l'escena, que fou reconstruïda amb més alçada cap a mitjan segle I de, i més tard, en època d'Adrià (primera meitat del segle II de). A la fi del segle II va ser novament restaurat i ampliat amb maó. Altres fragments d'una segona inscripció trobada al prosceni, datada del 196 de, n'atribueixen la reconstrucció a Septimi Sever i Caracal·la, encara que els segells dels maons indiquen que les obres havien començat regnant Còmmode.
Cap a l'ocàs del segle IV el teatre, el remodelà el prefecte de l'aprovisionament (Præfectus annonæ) Ragoni Vincenzi Celsi, que hi va construir un sistema hidràulic que permetia negar l'orchestra i realitzar espectacles aquàtics en aquesta zona. Entre finals del segle v i inicis del VI els arcs del primer ordre van ser tapiats per transformar el teatre en una fortalesa defensiva.
L'edifici va ser excavat des de 1880 fins a començaments del segle xx, i al 1927 va ser profundament restaurat. En l'actualitat acull espectacles teatrals i actuacions.

## Galeria d'imatges

* Fonaments de la càvea
* L'escena, gairebé desapareguda
* Relleus de màscares teatrals en l'escena
* Dedicatòria de la reconstrucció de Septimi Sever i Caracal·la
* Escala de la càvea

## Referències

* ↑ The Roman Theatre at Ostia Antica, a The Ancient Theatre Archive. Whitman College.
* ↑ Pensabene, 2007, p. 286.

## Bibliografia

* Guido Calça, Il teatre romà vaig donar Ostia, Roma, 1927.
* Carlo Pavolini, Ostia (collana Guide archeologiche Laterza), Bari, 1983, pàg. 64–67.
* Patrizio Pensabene, Ostiensium marmorum decus et decor, Roma, 2007, pàg. 284–290.

## Enllaços externs

* Descripció del teatre romà d'Òstia en la web ostia-antica.org (anglès)
# Jordi Díaz Moreno

Jordi Díaz Moreno (Badalona, 27 de gener de 1975) és un actor de cinema i televisió català, conegut a Catalunya per haver interpretat el paper de Fede a la sèrie de TV3 El cor de la ciutat, i a nivell espanyol per haver interpretat a Andrés de Cabrera a la sèrie històrica Isabel.

## Biografia

Interessat per la interpretació des de ben jove, mentre cursava estudis primaris va realitzar obres de teatre amb companyies amateurs, i també recità poemes i textos propis. Més tard, treballà en diverses activitats fora de la interpretació, i s'obrí camí com a actor a través d'agències, càstings i televisions locals sense arribar a estudiar interpretació. El seu primer paper important va ser el d'en Fede a la sèrie El cor de la ciutat, en el qual inicialment havia de realitzar durant tres mesos, que es van convertir en cinc anys. A banda de la seva participació en la coneguda sèrie de TV3 ha participat en altres obres de teatre, i ha realitzat col·laboracions a programes com El Club a TV3 i a De 4 a 7 a Catalunya Ràdio, amb Xavier Graset.

## Televisió

Ha participat a diverses produccions:
* Makinavaja (1995)
* Laberint d'ombres (1998)
* Des del balcó (2001)
* El cor de la ciutat (2001-2009)
* La señora (2009)
* Los misterios de Laura (2011)
* Amar en tiempos revueltos (2011)
* Isabel (2011-2014)
* Mario Conde, los días de gloria (2013)
* 39+1 (2014)
* El mètode Grönholm (2015)

## Films

Ha participat en les següents llargmetratges:
* Fumata blanca (2002)
* Llaços trencats (2008)
* És quan dormo (2010)

## Curts

Ha participat en els següents:
* Ausencias (2001)
* Fácil (2009)
* Chorreo. La gran bomba del 2 a 6 (2010)

## Referències

* 1 2 «Biografia de Jordi Díaz». Grup62. [Consulta: 21 abril 2015].
* 1 2 3 «Fitxa de Jordi Díaz» (en anglès). IMDB. [Consulta: 21 abril 2015].
# Fol·lis

El fol·lis (llatí: follis) va ser una moneda de l'antiga Roma introduïda al voltant del 294 durant la durant la reforma monetària de Dioclecià. Era una gran moneda de bronze d'uns 27 mm de diàmetre i amb un pes d'entre vuit i deu grams, amb aproximadament un 4% de plata. Inicialment es pensava que la plata era només uns pel·lícula, però recerques posteriors han demostrat que no era així.
La paraula follis significa 'bossa', usualment feta de pell, i existeixen evidències que aquest terme va ser usat en l'antiguitat per a definir una bossa segellada que contenia una determinada quantitat de monedes. Els fol·lis de Dioclecià, tot i els esforços per al control i estabilització de preus mitjançant el seu Edicte sobre Preus Màxims del 301, va patir constants variacions.
En temps de Constantí I, la grandària dels fol·lis va ser més petita i la quantitat de plata amb prou feines era apreciable. A mitjans del segle iv es van introduir una sèrie de monedes de bronze que són referides com AE1, AE2, AE3 i AE4, des de 27 fins a 15 mm de diàmetre.
| AE1 | AE2 | AE3 | AE4 |
| més de 25 mm | 21 – 25 mm | 17 – 21 mm | menys de 17 mm |

## Imperi Romà d'Orient

Els fol·lis van ser reintroduïts com a grans monedes de bronze al 498 durant la reforma monetària de l'emperador romà d'Orient Anastasi I, que incloïa una sèrie de diferents denominacions que portaven la marca del valor en numeració grega.
Els fals (derivació del terme follis), van ser unes monedes de bronze emeses per la dinastia omeia i el Califat Abbàssida en els inicis del segle vii, inicialment com a imitació dels cardis.

## Descobertes al segle xxi

Dues grans descobertes amb milers de fol·lis s'han fet al segle xxi, fins al 2023:
- la primera a Devon, al Regne Unit, el 2013, quan van recuperar-se 22.888 fol·lis de les profunditats. Aquest excepcional tresor de monedes va ser trobat per Laurence Egerton a pocs centenars de metres de l'emplaçament d'una vil·la romana i d'una fortificació militar que es remunta als segles ii i iii;
- la segona, també dins del mar, prop de la població d'Arzachena, a Sardenya. El nombre de fol·lis recuperats en aquest cas encara s'està determinant, però es calcula que hi ha almenys 30.000 monedes, i possiblement fins a 50.000.

## Referències

* ↑ An introduction to Roman coins — accedit el 13 de gener, 2014
* ↑ «Roman coin hoard, one of the largest found in UK, unearthed by builder» (en anglès). The Guardian, 26-09-2014. [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «Up to 50,000 Roman coins discovered off coast of Sardinia» (en anglès). The Guardian, 06-11-2023. [Consulta: 6 novembre 2023].

## Vegeu també

* Felús
* Monedes romanes d'Orient

## Enllaços externs

* Describing Ancient Coins, en anglès.
* A 'Follis' of 'Maximianus Noble Caesar', en anglès.
* Introducing the Follis, article en anglès.
# Tremís

El tremís o trient (en grec medieval: τριμίσιον, trimision) era una petita moneda daurada de l'antiguitat tardana. El seu nom, que vol dir "un terç d'una unitat", anàleg del semis (la meitat d'una unitat), indicava el seu valor en relació amb el sòlid. Fou introduïda durant la dècada del 380 per l'emperador Teodosi I, i inicialment pesava 8 síliqües (equivalent a 1,52 grams).
El tremís romà es va continuar encunyant durant el regnat de Lleó III (717–741), però posteriorment només s'encunyaven ocasionalment a l'est de l'imperi, probablement només per usos cerimonials, fins al regnat de Basili I (867-886), amb qui van desaparèixer. Tanmateix, la moneda va seguir emprant-se comunament a la thema de Sicília fins a la caiguda de Siracusa el 878. Les trachea, introduïdes el segle xi, eren equivalents en valor als antics trients. Malgrat no ser d'or, era un terç de la perpra d'or estàndard.
Fora de l'Imperi Romà, els anglosaxons, els burgundis, els francs, els frisis, els llombards, els ostrogots, els sueus i els visigots van encunyar trients entre els segles V i VI. L'Imperi Romà d'Orient també va fer servir la moneda.
En fonts franques, el tremís de vegades s'anomena triens, un terme que significa "un terç", que originalment es referia a una moneda de bronza amb un valor d'un terç de l'as. L'historiador i bisbe Gregori de Tours anomena els tremissos francs trians o treans. També s'atesta la forma germànica dremise. A la historiografia francesa, sovint s'empra el terme tiers (terç) o tiers de sou (terç d'un sòlid). En general, els francesos prefereixen referir-se a la moneda dels reis merovingis com a triens (però evitant la forma plural trientes), mentre que l'acadèmia britànica prefereix tremís.

## Referències

* 1 2 Philip Grierson, "Tremissis", a Aleksandr Kajdan, ed., The Oxford Dictionary of Byzantium (Oxford University Press, 1991 [online 2005]), vol. 3, p. 2113.
* ↑ "Tremissis", in Robert E. Bjork, ed., The Oxford Dictionary of the Middle Ages (Oxford University Press, 2010).
* ↑ Worp, K.A. «Tables of Tax Receipts on Greek Ostraka from Late Byzantine and Early Arab Thebes». Analecta Papyrologica (Messina), 4, 1992, pàg. 49–55. hdl:1887/9298.
* ↑ Philip Grierson and Mark Blackburn, Medieval European Coinage: Volume 1, The Early Middle Ages (5th–10th Centuries) (Cambridge University Press, 1986), p. 102.

## Vegeu també

* Monedes romanes d'Orient

## Bibliografia addicional

* Metcalf, William E. (ed.) The Oxford Handbook of Greek and Roman Coinage. Oxford University Press, 2012.
# Guinea (moneda)

La guinea era una moneda d'or que es va utilitzar a la Gran Bretanya, abans que adoptés el sistema decimal el 1971. Equivalia a 21 xílings.

## Història

Les primeres guinees, peces d'or de vint xílings, es van encunyar el 1663, autoritzades per la corona britànica «per a ús i en nom de la Company of Royal Adventurers trading with Àfrica», comerciants londinencs als quals el rei Carles II havia venut el monopoli del comerç amb l'Àfrica i el seu logotip -un elefant- figurava en una de les cares de la moneda.
Se li va donar el nom de "guinea" a causa que l'or amb què es van encunyar les primeres sèries d'aquesta moneda va ser importat de la Costa de Guinea, a l'Àfrica occidental.
Posteriorment, el 1698, en haver augmentat el valor real de l'or respecte al valor nominal de les guinees, Guillem III va fixar el valor de la guinea en 21 xílings i 6 penics. Aquests sis penics van desaparèixer el desembre del 1717, quedant fixat el seu valor en 21 xílings.
El 1817, una nova modificació del sistema monetari portaria una moneda que recuperaria el valor nominal dels vint xílings, una quantitat molt més senzilla d'utilitzar: la lliura.
D'aquesta manera, la guinea com moneda desapareixeria físicament, si bé quedaria dins de l'ús popular el seu valor d'una lliura i un xíling, considerat com un valor més cavallerós. Així seria típic que els pagaments als comerciants es fessin en lliures, mentre que als professionals se'ls pagaria en guinees, igual que per les obres d'art o els cavalls de carreres.
Viccionari
# Wallace Stevens

Wallace Stevens (Reading, Pennsilvània, 2 d'octubre de 1879 - 2 d'agost de 1955) fou un poeta modern americà. Va guanyar el Premi Pulitzer de poesia per Collected Poems el 1955.

## Referències

* ↑ «Wallace Stevens». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# The Mandalorian & Grogu

The Mandalorian & Grogu és una pròxima pel·lícula western espacial estatunidenca dirigida per Jon Favreau i coescrita per Favreau i Dave Filoni. Produït per Lucasfilm i distribuït per Walt Disney Studios Motion Pictures, forma part de la franquícia Star Wars i una continuació de la sèrie de televisió de Disney+ The Mandalorian. La pel·lícula serà protagonitzada per Pedro Pascal com Din Djarin / The Mandalorian.
Favreau i Filoni havien escrit la quarta temporada de The Mandalorian el febrer de 2023, però la producció de la temporada es va retardar per la vaga del Sindicat d'Escriptors d'Amèrica de 2023 i la vaga SAG-AFTRA de 2023. Durant aquest temps, Lucasfilm va tornar a avaluar els seus plans per a la franquícia i va decidir prioritzar una pel·lícula durant la temporada. La pel·lícula es va anunciar el gener de 2024 i està previst que comence a rodar-se al juny a Califòrnia.
The Mandalorian & Grogu s'estrenarà el 22 de maig de 2026.

## Referències

* ↑ McPherson, Chris. «'The Mandalorian & Grogu' Movie Eyes Summer Production Start» (en anglès), 11-02-2024. [Consulta: 13 juny 2024].
* ↑ «Star Wars: The Mandalorian Season 4 Production Delayed» (en anglès). [Consulta: 13 juny 2024].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «‘Mandalorian & Grogu’, ‘Moana’ Live Action & ‘Toy Story 5’ Stake Out 2026 Release Dates» (en anglès americà), 05-04-2024. [Consulta: 13 juny 2024].
# Teresa Guiluz

Teresa Guiluz i Vidal (Vilanova i la Geltrú, 1966) és una escriptora catalana de literatura infantil.
Amb la novel·la L'extraordinari cas dels objectes apareguts, Teresa Guiluz va guanyar el premi de literatura infantil El Vaixell de Vapor 2019. És professora de llengua i literatura catalanes i autora de llibres de text per a l’educació secundària i per al batxillerat. És col·laboradora de les revistes Cavall Fort i Tatano.

## Premis

* 2015: Premi Cavall Fort de contes.
* 2019: Premi Vaixell de Vapor, amb la novel·la L’extraordinari cas dels objectes apareguts. Cruilla, 2020. ISBN 9788466148559.
* 2024: Premi Cavall Fort de reportatges o articles de divulgació.

## Referències

* 1 2 «Teresa Guiluz». [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ «Teresa Guiluz gana premio "Vaixell de Vapor" y Emili Bayo, el "Gran Angular"» (en castellà), 03-10-2019. [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ ibbycat. «Teresa Guiluz i Emili Bayo guanyen els premis El Vaixell de Vapor i Gran Angular 2019», 19-10-2019. [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ Fort |, Cavall. «Teresa Guiluz guanya el Premi Cavall Fort 2024 – Cavall Fort». [Consulta: 5 desembre 2024].
# Mattole

El mattole, o mattole–riu Bear, és una llengua atapascana extingida que havien parlat els mattoles i indis del riu Bear del nord de Califòrnia. És una de les quatre llengües que pertanyen a l'agrupació atapascà de Califòrnia de les llengües atapascanes de la costa del Pacífic. Es parlava a dos llocs: a la vall del riu Mattole, immediatament al sud de cap Mendocino, a la costa nord-oest de Califòrnia, i un dialecte diferent al riu Bear, a uns 10 quilòmetres al nord.

## Referències

* ↑ «[https://www.cs.vu.nl/~dick/Summaries/Languages/Mattole.pdf A Survey of the Athabaskan Language Mattole]» (PDF) (en anglès), 07-07-1994. [Consulta: 19 desembre 2024].
* ↑ «Atlas de las lenguas del mundo en peligro» (en castellà). UNESCO, 2010. [Consulta: 19 desembre 2024].

## Bibliografia

* Goddard, Pliny Earle (1929). "The Bear River Dialect of Athapascan." University of California Publications in American Archaeology and Ethnology 24 (5):291-334, 1929.
* Golla, Victor (2011). California Indian Languages. Berkeley: University of California Press. ISBN 978-052-026667-4.
* Li, Fang-Kuei. Mattole: an Athabaskan language. Chicago, Ill.: The University of Chicago Press, 1930.
* Yeadon, David, “California’s North Face”, National Geographic, vol. 184, no. 1, p. 48-79, July 1993.
# Bañugues

Bañugues és una de les 13 parròquies del concejo asturià de Gozón, a 2 quilòmetres de Luanco, capital del concejo. El seu patró és Sant Nicolau.

## Llogarets

Formen la parròquia de Bañugues les següents llogarets:
* Cerín: 86 habitants
* El Monte: 311 habitants
* El Llugar: 219 habitants
* La Quintana: 31 habitants

### Llocs

* Biforco
* El Campo Bartuelo
* El Canterín
* El Llagar
* El Molín de l'Arena
* El Rucao
* El Veyu
* La Espina
* La Panadería
* La Ribera
* Les Cases de la Mina
* Les Vegues
* Llumeres
* Los Campos
* Xelaz