OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ancarano

Ancarano és un municipi situat en el territori de la Província de Teramo, en Abruços, (Itàlia).

## Demografia

* Gràfica d'evolució de Ancarano entre 1861 i 2001
Evolució demogràfica :
| 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 1r gener 2023 |
| 1.753 | 1.744 | 1.745 | 1.750 | 1.772 | 1.772 | 1.762 | 1.770 | 1.756 | 1.766 | 1.774 | 1.769 | 1.800 | 1.818 | 1.853 | 1.900 | 1.905 | 1.897 | 1.924 | 1.925 | 1.877 | 1.880 | 1.880 | 1.883 | 1.882 | 1.857 | 1.872 | 1.890 | 1.889 | 1.824 |
# Anders Jans Sjögren

Anders Jans Sjögren o Shegren (1794-1855) fou un filòleg suec de Finlàndia. Treballà per a l'Acadèmia de Ciències de Sant Petersburg, estudià els dialectes lapons i el 1826 va visitar el país dels livonià i va trobar 22 parlants de la seva llengua. Posteriorment va recórrer les terres dels pobles ugrofinesos del Volga, va descobrir els vepses i més tard estudià la llengua i costums dels ossets i en va compondre gramàtiques que serviran com a base per a normalitzar literàriament l'osset.

## Obres

* Anteckningar om församlingarne i Kemi-Lappmark (1828)
* Die Sürjänen, ein historisch-statistisch-philologischer Versuch (1829)
* Über die finnische Bevölkerung des St. Petersburgischen Gouvernements und über den Ursprung des Namens Ingermanland (1833)
* Ossetische Sprachlehre (1841)
* Grammatik der ossetischen Sprache (1844)
* Ossetische Studien (1848)
* Zur Ethnographie Livlands (1849)
* Gesammelte Schriften (postum 1861, herausgegeben von Ferdinand Johann Wiedemann; Nachdruck 1969):
** Historisch-ethnographische Abhandlungen über den finnisch-russischen Norden
** Livische Grammatik nebst Sprachproben
** Livisch-deutsches und deutsch-livisches Wörterbuch

## Enllaços externs

* (suec) Andreas Sjögren a Nordisk familjebok (2. Auflage, Bd. 25, 1917)
* (finès) Päivi Ronimus: Klientistä patroniksi – Anders Johan Sjögrenin urakehitys verkostojen Pietarissa 1820-1838, Tampereen yliopisto, 2000 (pro gradu)
* (finès) A. J. Sjögrenin Seuran kotisivut
* (finès) A. J. Sjögrenin Seuran blogi
# Andirin

Andirin és una ciutat de Turquia que pertany a la província de Kahramanmaraş. Situada en la costa Mediterrània. És a més, la capital de la comarca homònima.

## Història

Antigament va ser una ciutat de l'Imperi Romà d'Orient, i posteriorment del Regne d'Armènia Menor, anomenada Partzerpert, també escrit Pardzerpert. Al segle xiii va passar a formar part de l'Imperi Otomà. El 1514 la ciutat donà la benvinguda al soldà Selim I, quan tornava de la batalla de Çaldiran contra els perses.
El 1908 durant el retorn de la monarquia sota Abdul Hamid II s'imposà una reorganització administrativa i Andirin deixà de dependre del districte d'Aep.
El 20 d'octubre de 1918, después de l'armistici de Mudros signat amb els aliats de la primera guerra mundial, els armenis entraren a Maraix juntament amb l'exèrcit d'ocupació, mentre que les tropes franceses abandonaven Andırın. Els armenis destruïren molts edificis i massacraren la població. Andirin fou el centre de la guerra d'independència de la regió de Çukurova.

## Demografia

Andirin a més de ser el nom d'una ciutat, és el nom d'una comarca. La población d'aquesta comarca és de 40.915 habitants segons el cens del 2007. D'aquest, 8.826 viuen en la ciutat d'Andirin i 32.889 repartits entre les altres ciutates i pobles. L'estructura ètnica de la comarca d'Andirin es compon de turcs i circassians.
La comarca consta de 54 poblacions o districtes administratius.

## Geografia

Andırın és la comarca més verda i boscosa de la regió de Kahramanmaraş. L'altitud mitjana, que té un relleu molt accidentat, és de 1.100 m. El punto més alt és una muntanya que es diu Boncuk Tepesi, que té 2.249 m d'alçada. El clima és una variant humida del Mediterrani.
| Muntanyes i turons Elma Dağı Tırıl Dağı Akça Dağı Sarımsak Dağı Başdoğan Dağı Karüce Dağı Topuçlu Dağı | Rius i torrents Beşbucak yaylası Altınboğa Çokak, Andırın o Çokak Yaylası Halbur Yaylası Kümbetir Yaylası Meryemçil Yaylası Mazgaç Yaylası Kırksu Yaylası Akifiye Yaylası S Yaylası Kuyucak Yaylası |

## Castells

* Akkale, que conté el Museu d'Història de la República
* Alameşe (Babikli) Kalesi
* Anacık Kalesi,
* Azgıt Kalesi,
* Beyoğlu (Çürük) Kalesi
* Bossek (Tuğluca) Kalesi
* Boynuyoğunlu Kalesi
* Burunönü (Çöğdür) Kalesi
* Bülen Kalesi
* Büveme Kalesi
* Copçalar (Çınkırlı) Kalesi
* Çebiş Kalesi
* Çuhadarlı (Keçibucu-Mitel) Kalesi
* Haştırın Kalesi,
* Hisar Kale
* Kabakoz Kalesi
* Kaleboynu Kalesi
* Kalekısığı Kalesi
* Keleşli Kalesi
* Torlar/Tatarlı/Tahirli Kalesi
# Andong

Andong és una ciutat de la província de Gyeongsangbuk-do, a Corea del Sud. És la ciutat més gran de la zona nord de la província, amb una població de gairebé 185.000 habitants. La seva situació geogràfica és 36° 34′ N 128° 43′ E / 36.567, 128.717. El Riu Nakdong flueix a través de la ciutat. Andong és el principal centre mercantil de les zones agrícoles circumdants.
Des dels anys 1970, Andong s'ha desenvolupat molt ràpidament, encara que la seva població ha descendit en habitants que han emigrat principalment a Seül i a altres centres urbans. A finals dels anys 90 la ciutat d'Andong es va transformar en un centre turístic i cultural d'interès nacional i internacional.

## Enllaços externs

* Web oficial de la ciutat
# Andrea della Robbia

Andrea della Robbia (Florència, 24 d'octubre de 1435 – ibídem, 4 d'agost de 1525) va ser un escultor i ceramista italià. Nebot de Lucca della Robbia, es va especialitzar també en la tècnica de la ceràmica policroma, inventada precisament pel seu oncle.
Va difondre en gran manera l'art de la terracota vidriada arribant a ser el cap del taller que va heretar de Lucca. A diferència del seu famós predecessor, no era pròpiament un escultor i es va inspirar més en la pintura contemporània que en l'escultura. Les seves obres, sovint en bicromía blanc-blau, van aparèixer en esglésies i palaus de la Toscana i Úmbria.
Entre les millor assolides es troben les taules del Santuari de Verna, o bé la luneta amb San Francesc i sant Diumenge en la lògia de Sant Paolo, Florència. Seves són també les lunetes amb nens que coronen les bandes del Spedale degli Innocenti. Té obres en l'església de Santa Maria di Gesù, a Trapani, anomenada Verge dels Àngels i sol·licitada per la família Staiti. Nadal es troba en el santuari de Santa Maria della Stella.
Algunes de les seves obres o del taller que dirigiria es troben també en la pinacoteca comunal de Città di Castello. Va tenir cinc fills, dels quals Giovanni della Robbia va prosseguir amb èxit l'activitat del taller de la família, mentre que Girolamo s'instal·laria i continuaria la tradició familiar a França, sota l'auspici de Francesc I i Caterina de Mèdici.
# Andrei Túpolev

Andrei Nikolàievitx Túpolev, rus: Андре́й Никола́евич Ту́полев, (29 d'octubre de 1888, Pustomàzovo (oblast de Tver) - 23 de desembre de 1972, Moscou) va ser un dissenyador i constructor aeronàutic rus.

## Biografia

Estudià a la Universitat Tècnica de l'Estat de Moscou el 1918.
Va ser un important dissenyador a partir de 1929 a l'institut central d'aerohidrodinàmica (TsAGI) de Moscou, on van ser concebuts més d'un centenar d'avions (els Túpolev), sobretot els bombarders (entre els quals el Túpolev Tu-26 o el Túpolev Tu-2) i els avions de línia com el Tu-134 i el Tu-154. El model TU-114 destacà per les seves dimensions.
Túpolev va ser detingut el 1937 amb altres dissenyadors d'avions cèlebres, com Aleksandr Nekrasov i Vladímir Petliakov, sota l'acusació de la creació d'un partit feixista rus . El 1939 va ser transferit d'una presó a Bólxevo (prop de Moscou) a un camp especial xarajka on alguns dels seus col·legues estaven empresonats. Oficialment va ser condemnat a deu anys però va ser alliberat el 1944 pels serveis prestats. La seva rehabilitació completa no va ser tanmateix concedida fins deu anys després de la mort de Stalin.
El seu fill Aleksei (Moscou 1925 — 2001) va ser també un dissenyador aeronàutic d'avions de línia, en particular del Túpolev Tu-144 avió supersònic de transport que trencà la barrera del so el 1969 i anomenat a occident Konkordski a causa de la seva semblança al Concorde.

## Premis i honors

* Tres vegades Heroi del Treball Socialista (1945, 1957, 1972)
* Ordre de Lenin (8) (1933, 1945, 1947, gener de 1949, desembre de 1949, 1953, 1958, 1968)
* Orde de la Revolució d'Octubre (1971)
* Orde de Suvórov de 2n grau (1944)
* Orde de la Guerra Patriòtica de primer grau (1943)
* Orde de la Bandera Roja del Treball (2) (1928, 1933)
* Orde de l'Estrella Roja (1933)
* Orde de la Insígnia d'Honor (1936)
* Orde de Gueorgui Dimítrov (República Popular de Bulgària, 1964)
* Premi Lenin (1957)
* Premi Stalin (4) (1943, 1948, 1949, 1952)
* Premi Estatal de l'URSS (1972).
* Ciutadà d'Honor de París (1964), Nova York i de la ciutat de Jukovsky (regió de Moscou) (1968).
* Membre Honorari de la Royal Aeronautical Society de Gran Bretanya (1970) i l'Institut Americà d'Aeronàutica i Astronàutica (1971).
* Títol de l'Acadèmia Jukovsky de Ciències de l'URSS (1958), Medalla d'Or d'Aviació FAI (1958), un premi Leonardo da Vinci (1971), Medalla d'Or dels fundadors de la Companyia d'Aviació de França (1971).
# Andrei Zigmantòvitx

Andrei Vikentièvitx Zigmantòvitx també anomenat Zihmantovitx (2 de desembre de 1962 a Minsk) és un jugador de futbol de soviètic i posteriorment Belarús. Penjades les botes, Zigmantovitx s'ha dedicat a l'àrea tècnica de diversos clubs de futbol, com al FBK Kaunas lituà. Durant la seva carrera ha jugat en diversos equips com el Dinamo Minsk, el FC Groningen i més tard en el Racing de Santander al costat dels davanters Dimitri Popov i Dimitri Radtxenko. Va guanyar la lliga soviètica de 1982. També va disputar la Copa Mundial de Futbol de 1990. Més tard va representar la selecció de Belarús.
# Andrus Ansip

Andrus Ansip (Tartu, 1 d'octubre de 1956) és un polític estonià.
Actualment ocupa el càrrec de Comissari Europeu del Mercat Digital Únic en la Comissió Juncker. Anteriorment fou primer ministre d'Estònia durant 9 anys (2005-2014), i president del Partit Reformista Estonià.
Ansip es va graduar el 1979 a la Universitat de Tartu amb un diploma en química. Va estar a la junta directiva regional del PCUS, participant en la supressió dels partidaris de la independència d'Estònia. Al desmembrament l'URSS, va canviar de bàndol polític. Ansip treballava en diverses empreses d'activitats bancàries i d'inversió. Ha servit com a membre de la Junta Directiva del Banc de la Gent de Tartu.
El 1998, Ansip va ser elegit alcalde de Tartu com a candidat pel Partit Reformista Estonià. Va ser alcalde de Tartu fins al 2004.
Ansip va esdevenir ministre d'Economia el 13 de setembre de 2004, succeint a Meelis Ató, que va dimitir.
El 31 de març de 2005, Ansip va esdevenir Primer Ministre després de la renúncia de Juhan Parts. A les eleccions de 2007 el seu partit va guanyar les eleccions amb 31 escons, formant un nou govern el 5 d'abril d'aquest any.

## Trasllat del Soldat de bronze de Tallin

Una de les accions més controvertides del govern d'Ansip va ser el trasllat del principal monument de la Segona Guerra Mundial de Tallinn, conegut com el Soldat de Bronze de Tallinn, que va ser portat des del centre de la ciutat al cementiri de les Forces Armades de Tallinn. La recol·locació del monument, el 27 d'abril de 2007, va produir dues nits de disturbis, els més greus des de la independència d'Estònia.
# La Seuva Pròpra

La Seuva Pròpra (en francès Lasseube-Propre) és un municipi francès situat al departament del Gers i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 143 | 143 | 138 | 163 | 210 | 237 | 326 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Gilbert Lacarce | |
| 2008- | André Sempastous | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2009-12-26. [Consulta: 2 agost 2010].
# Antonio Velao Oñate

Antonio Velao Oñate (Madrid, 8 de juliol de 1884 - Mèxic, 10 de maig 1959) va ser un enginyer i polític espanyol.

## Biografia

En proclamar-se la Segona República Espanyola va participar en les eleccions de 1931 en representació d'Acció Republicana obtenint un escó per la circumscripció d'Albacete. En les eleccions de 1936, a les quals es va presentar sota les sigles d'Izquierda Republicana, obtindria un escó per la circumscripció de Madrid (província).
Va ser ministre d'Obres Públiques entre el 13 de maig i el 4 de setembre de 1936 encara que en aquest període, el 19 de juliol ocuparia la cartera Antonio Lara Zárate en el conegut com a govern "nonat" de la República. Posteriorment, entre el 5 d'abril de 1938 i l'1 d'abril de 1939 tornaria a ocupar la mateixa cartera ministerial.

## Enllaços externs

* Epistolari de Joan Lluhí
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Bastanès

Bastanès (en francès Bastanès) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 203 | 200 | - | 250 | 243 | 287 | 288 | 289 | 275 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 271 | 243 | 230 | 227 | 231 | 231 | 226 | 250 | 243 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 234 | 227 | 211 | 169 | 152 | 147 | 140 | 122 | 129 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 136 | 143 | 132 | 143 | 105 | 97 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Jacques Langla | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Focas l'Hortolà

Focas l'Hortolà, el Jardiner o Focas de Sinope (Sinope, Turquia, segle iii - 303) fou un llegendari pagès cristià, mort màrtir. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Hagiografia

La seva hagiografia pot provenir de la fusió de les històries de tres homes diferents del mateix nom: Focas d'Antioquia, el bisbe Focas de Sinope, màrtir en 102, i un camperol anomenat Focas. A partir d'un procés de duplicació de personalitat hagiogràfica s'originà la figura llegendària de Focas l'Hortolà.

### Llegenda

Segons la tradició, Focas era camperol i vivia a Sinope (Paflagònia, actual Turquia). Cristià i molt caritatiu, donava els fruits dels seus conreus als necessitats, i ajudava els cristians perseguits. Durant una de les persecucions de Dioclecià, cap al 303, va donar hospitalitat a un grup de soldats que, justament, l'estaven buscant per matar-lo. Els soldats, que no el coneixien, van agrair-li molt la seva acollida, i Focas els digué que els ajudaria a trobar la persona que buscaven.
Mentre els soldats dormien a la nit, Focas va cavar una fossa i va pregar, i al matí va revelar la seva identitat als soldats. Sorpresos, aquests acordaren que li dirien al seu cap que no l'havien pogut trobar, per salvar-lo, però Focas refusà l'oferiment i els exhortà a complir el seu deure: els soldats, llavors, van decapitar-lo i sebolliren el cos a la fossa que ell mateix havia cavat.
El seu culte fou portat pels romans d'Orient al sud d'Itàlia, on és patró dels pagesos i d'algunes viles.

## Veneració

És citat per sant Asteri d'Amasia (ca. 400). Com que Focas en grec deriva de la mateixa paraula que foca, es convertí en un dels patrons dels mariners i navegants. En alguns llocs costaners de la Mediterrània oriental, era tradició reservar per al sant una part de cada àpat, anomenada la «porció de Sant Focas»: aquesta porció era comprada per un dels viatgers i els diners eren donats al capità, que els havia de donar als pobres del port on arribessin, com a agraïment al sant per la seva protecció durant el trajecte.

## Referències

* ↑ «St. Phocas the Gardener - Saints & Angels» (en anglès). Catholic Encyclopedia. [Consulta: 23 novembre 2024].
* ↑ Csiky, Gergely «Sinope in the early medieval economy of the Black Sea region (questions and problems).». Antaeus, 2015, pàg. 315-345..
* ↑ Magoulias, H. J. «The Lives of Byzantine Saints as Sources of Data for the History of Magic in the Sixth and Seventh Centuries A.d.: Sorcery, Relics and Icons». Byzantion, 37, 1967, pàg. 228–269. ISSN: 0378-2506.
* ↑ Butler, Alban. Lives of the Fathers, Martyrs and Other Principal Saints (en anglès). Coyne, 1836, p. 10.

## Enllaços externs

* "St. Phocas, Gardener, Martyr", en: Butler's Lives of the Saints.
* Patron Saints Index: St Phocas. Arxivat 2004-10-10 a Wayback Machine.
* Saint Phocas Arxivat 2008-06-18 a Wayback Machine.
* San Foca l'Ortolano
# Rom (pel·lícula)

Rom és una pel·lícula de drama romàntic danès del 2024. La pel·lícula és dirigida per Niclas Bendixen, que també va ser-ne el guionista juntament amb Kristian Halken i Christian Torpe. S'ha doblat i subtitulat al català, així com es disposa una versió amb audiodescripció en català.
La pel·lícula es va estrenar a Suècia el 5 d'abril de 2024, amb distribució d'Scanbox Entertainment.

## Sinopsi

La pel·lícula gira al voltant de la Gerda i en Kristoffer que, per celebrar el seu quarantè aniversari de casament, van a Roma per passar-hi un llarg cap de setmana. Allà coneixen en Johannes, l'antic professor d'art de la Gerda. El que en Kristoffer no sap és que la Gerda i en Johannes van tenir una relació quan ella era alumna seva.

## Repartiment

* Bodil Jørgensen – Gerda
* Rolf Lassgård – Johannes
* Kristian Halken – Kristoffer

## Referències

* 1 2 3 «Möte i Rom: Rolig och lustfylld relationsdramatik på danska». [Consulta: 30 octubre 2024].
* ↑ «Rom». [Consulta: 30 octubre 2024].
* ↑ Rom a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «When in Rome». Goita què fan, ara!. [Consulta: 30 octubre 2024].
# Honaine

Honaine és una xicoteta població de l'Algèria, situada a la demarcació Wilaia (província) de Tilimsen. Va ser un dels ports d'Ifrenides, que més tard va esdevenir el major port almohades al nord d'Àfrica, que serà un dels dos ports de Zianides de Tilimsen. El port de desembarcament de Honaine rep un nombre significatiu de refugiats moriscs. La seua principal activitat econòmica és la pesca i el cada vegada major turisme. Dins d'aquest municipi s'ha començat la construcció de la que serà la dessalinitzadora més gran de tota Àfrica.

## Història

Cronistes grecs i llatins com Titus Livi, Heròdot o musulmans com El Idrissi, Ibn Khordadbeh, Ibn Khaldoun o Lleó Africà testimonien en els seus relats de viatge que aquesta ciutat va ser una cruilla de cultures i civilitzacions.
Al segle XIII sota els Abdalwadites, el port i la ciutat van adquirir una importància capital, esdevenint el port de Tlemcen, en substitució de Rashgun que anteriorment ho havia estat a Nédroma. De fet, Honaïne era la ruta mediterrània de Tlemcen per al comerç amb Tafilalt i el Sudan.

## Referències

* ↑ Jauffret, Jean-Charles; Vaïsse, Maurice; défense (France), Centre d'études d'histoire de la. Militaires et guérilla dans la guerre d'Algérie (en francès). Editions Complexe, 2001, p. 166. ISBN 978-2-87027-853-6.
* ↑ Marçais, G. «Honaïn» (en francès). Encyclopédie berbère, 23, 01-10-2000, pàg. 3486–3489. DOI: 10.4000/encyclopedieberbere.1604. ISSN: 1015-7344.
* ↑ Haddadou, Mohand Akli. Dictionnaire toponymique et historique de l'Algérie comportant les principales localités, ainsi qu'un glossaire des mots arabe et berbères entrant dans la composition des noms de lieux (en francès). Éditions Achab, 2012, p. 340-344. ISBN 978-9947-972-25-0.
* ↑ «Nedroma et les Trara». World Heritage Center. UNESCO, 30-12-2002. [Consulta: 6 octubre 2024].
# Marion Mahony Griffin

Marion Griffin (Chicago, 14 de febrer de 1871 – 10 d'agost de 1961) va ser una artista i arquitecta estatunidenca, sent una de les primeres dones a llicenciar-se en arquitectura al món, i considerada com un dels membres originals de la Prairie School. Va graduar-se al Massachusetts Institute of Technology (M.I.T.) en 1894.

## Referències

* ↑ The First American Women Architects, Sarah Allaback, p. 87
* ↑ The American Midwest, by Richard Sisson, Christian K. Zacher, Andrew Robert Lee Cayton, Indiana University Press, 2007, p. 558
# Mabel and Fatty's Simple Life

Mabel and Fatty's Simple Life és una pel·lícula muda de la Keystone Film Company dirigida per Roscoe Arbuckle i protagonitzada per ell mateix i Mabel Normand. De dues bobines de durada, la pel·lícula es va estrenar el 18 de gener de 1915.

## Argument

Mabel és la filla d’un granger pobre que viu de manera ben senzilla però una hipoteca pesa sobre la granja. Jenkins, un terratinent ric, ofereix al pare de Mabel que ell cancel·larà tot el deute que pesa sobre la granja si Mabel es casa amb el seu fill però ella refusa ja que prefereix a Roscoe, un dels treballadors. Aleshores tot i que el pare la tanca a la seva cambra, Roscoe l’ajuda a fugir per tal que es puguin casar. Durant la fugida amb el cotxe del rival es produeix tot un conjunt de situacions hilarants abans que es puguin casar.

## Repartiment

* Roscoe Arbuckle (Roscoe)
* Mabel Normand (Mabel)
* Al St. John (fill del terratinent)
* Josef Swickard (pare de Mabel)
* Joe Bordeaux (treballador a la granja)
* Ted Edwards (capellà)
* Phyllis Allen
* Billy Gilbert
* Bobby Dunn (policia)

## Referències

* ↑ Klepper, Robert K. Silent Films, 1877-1996: A Critical Guide to 646 Movies (en anglès). McFarland, 2015-09-16, p. 83. ISBN 978-1-4766-0484-8.
* ↑ Walker, Brent E. Mack Sennett's Fun Factory: A History and Filmography of His Studio and His Keystone and Mack Sennett Comedies, with Biographies of Players and Personnel (en anglès). McFarland, 2010-01-13, p. 308. ISBN 978-0-7864-5707-6.

## Enllaços externs

* Pel·lícula completa a YouTube
# Mas de Forès

El Mas de Forès és un mas situat al municipi d'Alcover, a la comarca catalana de l'Alt Camp. Forma part dels masos de l'antic terme de Samuntà.

## Descripció

Data de l'època medieval, i com moltes altres masies catalanes té la característica d'haver-se construït en diverses etapes. És una casa aïllada, al centre d'una immensa finca amb fonts naturals. L'edifici principal té una planta rectangular i teulada amb dos vessants; té dos afegits a la façana, perpendiculars avançats a banda i banda i units per un embigat i un ràfec decoratius. Conté planta baixa, un primer pis i unes golfes. A la part posterior actualment hi ha elements nous (piscina, pista de tenis, etc.), que responen al canvi de funció de l'edifici, utilitzat ara com a residència. Aquests afegits es van fer amb un gran respecte pel conjunt arquitectònic.

## Història

És un dels més antics i de més prestigi de l'antic terme de Samuntà, tant per la riquesa arquitectònica de la masia com per la utilització de les seves terres, dedicades al cultiu de l'avellana.
Remunta a l'edat mitjana i sembla possible que sigui vinculada amb el duc de Prades. L'últim propietari, que va comprar la finca l'any 1968 a Mª Teresa Cañellas Coberó, hi feia estada permanent. El nucli central de la masia serveix d'habitatge, després d'una reforma per l'arquitecte Josep Maria Monrravà i Lopez durant la dècada dels anys 1940, mentre la resta de construccions secundàries contenen els serveis i l'habitatge dels masovers.
Més tard va ser adquirida per l'Ajuntament d'Alcover que en va cedir la gestió a Fundació Ginac.

## Actualitat

Mas de Forès és una finca municipal gestionada per la Fundació Ginac, que fa el manteniment i vetlla l'àrea recreativa i els edificis històrics annexos. Ofereix serveis i activitats per a tots els públics amb una atenció particular per a persones amb discapacitat o trastorn mental. Mas de Forès els ofere una llar amb suport i i crea llocs de treball per aquest col·lectiu.
S'hi arriba des del municipi d'Alcover, direcció l'ermita del Remei i Mont-ral, a prop del salt del Niu de l'Àliga i els camins del riu Glorieta, amb diferents gorgs i zones de bany. L'àrea recreativa disposa d'un gran aparcament.

## Referències

* ↑ Puigjaner, Josep-Maria. Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2003, p. 4. ISBN 978-84-393-6189-3.
* 1 2 «PAT .mapa - Mas de Forès». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 abril 2011].