OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Turó de Sant Roc (Massanes)

El Turó de Sant Roc és una muntanya de 173 metres que es troba al municipi de Massanes, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Castell de Besora

«Castell de Besora» té aquests significats:
* Castell de Besora (Navès), edifici del municipi de Navès.
* Castell de Besora (Osona), edifici del municipi de Santa Maria de Besora.
# Riera de Riudaura

La riera de Riudaura o de Ridaura és un curs d'aigua de la Garrotxa que forma part de la conca alta del riu Fluvià. Neix al coll de Canes, a la serra de Puig Estela, a uns 1.100 m d'altitud dins el municipi de Riudaura. Amb un recorregut d'aproximadament 15 km, segueix principalment direcció est on voreja la vila de Riudaura i passa pel municipi d'Olot, aleshores, pren direcció nord, prop de l'Hostal del Sol, on voreja la muntanya de Sant Valentí i desemboca a la riera de Bianya, a uns 330 m d'altitud entre els municipis de Bianya i Sant Joan les Fonts.
Pel seu curs a la vall de Riudaura, rep les aigües de diversos barrancs, com el torrent de la Plana, el torrent de Valldossera i el rierol del Roquer. Fa de termal entre els municipis de Riudaura i La Vall d'en Bas prop del Coll dels Morts, i al final del seu curs, fa de termal entre Olot, la Vall de Bianya i Sant Joan les Fonts.

## Història

De la riera de Riudaura es van extreure blocs de pedra per a fabricar eines en l'assentament humà del paleolític superior ubicat a la part baixa del pla d'Olot. Les colades de lava, durant l'activitat volcànica, van barrar el curs de la riera de Riudaura i van provocar que canviés de vall.
L'any 2023 es va assecar al seu pas pel Pla de Baix d'Olot.

## Referències

* 1 2 Fundació Enciclopèdia Catalana «el Ridaura». Gran Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya Mapa topogràfic de Catalunya, 2019.
* ↑ Agència Catalana de l'Aigua Pla Sectorial de Cabals de Manteniment de les conques internes de Catalunya, 2005, pàg. 49.
* ↑ «Pla d'ordenació urbanística municipal de Ridaura». Ajuntament de Riudaura, 2007. [Consulta: 9 setembre 2019].
* 1 2 Centro Nacional de Información Geográfica «Mapa MTN25-0256c4-1989-Riudaura». Mapa Topográfico Nacional de España, 1989.
* ↑ Història de la Garrotxa. Girona: Diputació de Girona. ISBN 978-84-96747-26-5.
* ↑ Folch i Duran, Arnau; Martí i Molist, Joan; Planagumà i Guàrdia, Llorenç. Estimats volcans. El vulcanisme, del Pacífic a la Garrotxa. Mètode. Universitat de València, 2018, p. 154. ISBN 978-84-9133-143-8.
* ↑ NacióGarrotxa. «La riera de Riudaura, sense aigua al seu pas pel polígon del Pla de Baix d'Olot». [Consulta: 12 maig 2023].
# Puig de Miralles (Vidrà)

El Puig de Miralles és una muntanya de 1.435 metres que es troba entre els municipis de la Vall d'en Bas, a la comarca de la Garrotxa, i de Vidrà, a la comarca d'Osona.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Annals de Clonmacnoise

Els Annals de Clonmacnoise són una traducció del s. XVII en anglès modern primerenc provident d'una crònica irlandesa hui perduda. Els annals narren fets històrics des de la prehistòria fins a l'any 1408. L'obra és coneguda també com el Llibre de Mageoghagan, en referència al traductor Connall Mag Eochagáin de Lismoyny, que dedicà la versió al seu cunyat Toirdhealbhach Mac Cochláin al 1627. Robert Anthony Welch també va afirmar que, tot i que registra la història des dels primers temps fins al 1408, el manuscrit original s'ha perdut i sobreviu en una traducció a l'anglès que data del 1627. N'hi ha diverses còpies dipositades a la biblioteca del Trinity College de Dublín i al British Museum.
L'original perdut estava escrit en gaèlic irlandès, ja que Mag Eochagáin fa moltes referències al vell llibre irlandès que estava traduint, al marge de la desaparició d'algunes pàgines perdudes o furtades. Sembla que Mag Eochagáin feu tots els possibles per conservar la fraseologia original gaèlica.
Els Annals de Clonmacnoise prenen el nom dels manuscrits trobats al monestir de Clonmacnoise. Els autors són anònims i, tot i que hi ha dubtes que en fossen els mateixos monjos del monestir els compiladors, relaten la història d'un territori que abasta tots dos flancs del riu Shannon i famílies que habitaven l'àrea d'Uí Maine: O'Kellys, O'Rourkes, O'Molloys, O'Connors i McDermotts. El vàlua dels annals són els detalls sobre els districtes i famílies que no apareixen en cap altra crònica contemporània.

## Contingut i edicions

Han desaparegut detalls complets dels anys 1182 a 1199 i de 1290 a 1299. Al marge de la possible destrucció per incursions vikingues, també alguns sastres n'empraven les pàgines per crear patrons de mides.
La primera edició dels annals es publicà al 1896 i una segona edició va reaparèixer al 1993. Els historiadors reclamen una versió actualitzada perquè la traducció original és inadequada per als mètodes d'estudi actuals.

## Referències

* ↑ Murphy Annals of Clonmacnoise (Dublin 1896).
* ↑ Welch, Robert. The Oxford Companion to Irish Literature|The Concise Oxford Companion to Irish Literature. Oxford University Press, 2000, p. 10–11. ISBN 9780192800800.
* ↑ D. Dumville and K. Grabowski, Chronicles and Annals of Mediaeval Ireland and Wales (Boydell Press, 1984), p. 176.
* ↑ N. O Muraile, Review of D. P. Mc Carthy's The Irish Annals: their Genesis, Evolution and History

## Vegeu també

* Annals irlandesos.
* Crònica d'Irlanda.

## Bibliografia

* Oxford Concise Companion to Irish Literature, Robert Welsh, 1996. ISBN 0-19-280080-9.
* Chronicles and Annals of Mediaeval Ireland and Wales, David Dumville and Kathryn Grabowski, 1984.

## Enllaços externs

* Murphy, Denis (ed.). The Annals of Clonmacnoise. Royal Society of Antiquaries of Ireland. Dublin, 1896. PDF.
* The Annals of Clonmacnoise.
# Brancos

Brancos (en grec antic Βράγχος), va ser fill d'un heroi de Delfos anomenat Esmicre que s'havia establert a Milet i s'havia casat en aquell país.
Abans de néixer Brancos, la seva mare va tenir una visió, on li semblava que el sol descendia cap a la seva boca, li passava pel cos i li sortia pel ventre. Els endevins ho van veure com un presagi favorable. Aquella dona portà al món un fill que s'anomenà Brancos, és a dir "bronqui", perquè va ser pels bronquis per on la seva mare va sentir el sol entrant dins seu. Un dia, el nen que era molt bell, vigilava els ramats a la muntanya i Apol·lo el va veure. El déu se'n va enamorar i el noi va construir un temple a Apol·lo Amic, i inspirat pel déu, que li concedí el do de l'endevinació, va establir un oracle a Dídima, al sud de Milet, que portava el nom de Brankídia i era atès per les Brànquides, les descendents de Brancos. Era considerat aquest oracle, fins a l'època històrica, gairebé tant important com l'oracle de Delfos. Es diu que entre els avantpassats de Brancos hi havia Maquereu, un sacerdot del temple d'Apol·lo de Delfos que matà Neoptòlem.
Es va casar amb la nimfa Argio i tingué, segons algunes tradicions, un fill anomenat Cercíon.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 74. ISBN 9788496061972.
# Turó del Vent (Santa Coloma de Farners)

El Turó del Vent és una muntanya de 442 metres que es troba al municipi de Santa Coloma de Farners, a la comarca de la Selva.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Namárië

Namárië és el text en llengua Quenya més extens de El Senyor dels Anells, obra cabdal de J. R. R. Tolkien.
El significat de Namárië és una forma de comiat pròpia dels elfs. També es coneix amb el nom de El lament de Galadriel i de forma equívoca sota la denominació de Cançó dels Elfs més enllà del mar.
Aquest poema expressa, en boca de na Galadriel, el dolor dels elfs en abandonar la Terra Mitjana al final de la Tercera Edat, quan aquesta passa a ser el domini dels homes.

## Traducció

Els primers versos del text en quenya i la seva traducció al català és la següent: (en alguns casos, la línia del text no correspon exactament a la de la traducció a causa del diferent ordre d'algunes paraules)
| Quenya | Català |
| Ai! laurië lantar lassi súrinen, yéni únótimë ve rámar aldaron! Yéni ve lintë yuldar avánier mi oromardi lissë-miruvóreva Andúnë pella, Vardo tellumar nu luini yassen tintilar i eleni ómaryo airetári-lírinen. Sí man i yulma nin enquantuva? An sí Tintallë Varda Oiolossëo ve fanyar máryat Elentári ortanë ar ilyë tier undulávë lumbulë ar sindanóriello caita mornië i falmalinnar imbë met, ar hísië untúpa Calaciryo míri oialë. Sí vanwa ná, Rómello vanwa, Valimar! Namárië! Nai hiruvalyë Valimar! Nai elyë hiruva! Namárië! | Oh! com or cauen les fulles en el vent, llargs anys incomptables com les ales dels arbres! Els llargs anys han passat com breus tastos del dolç aiguamel en altes sales més enllà de l'Oest, sota les cúpules blaves de Varda on tremolen els estels amb la veu de sa cançó, sagrada i règia. Qui em reomplirà ara la copa per mi? Doncs ara, la Il·luminadora, Varda, la reina de les estrelles des del mont Sempreblanc ha elevat ses mans com núvols i tots els seus camins s'han ofegat en ombres i la foscor que ha vingut d'un país gris s'estén sobre les onades espumoses entre nosaltres, i la boira cobreix per sempre les joies de Calacirya. Ara s'ha perdut, perdut per aquells de l'est, Valimar! Adéu! Potser trobis a Valimar! Potser la trobis! Adéu! |

## Referències

* ↑ Parma Eldalamberon, 17, p. 162.
* ↑ Tolkien 1954a, Book 2, ch. 8 "Farewell to Lórien"

## Bibliografia

* Adams, Doug. The Music of The Lord of the Rings Films. Éditions Didier Carpentier (fr), 2010. ISBN 978-0-7390-7157-1.
* Shippey, Tom. J. R. R. Tolkien: Author of the Century. HarperCollins, 2001. ISBN 978-0261104013.
# Gaietà Clausellas i Ballvé

Gaietà Clausellas i Ballvé (Sabadell, 5 d'agost de 1863 - 14 d'agost de 1936) va ser un eclesiàstic català. Va fer el primer ensenyament als Escolapis de Sabadell i als catorze anys ingressà al Seminari Conciliar de Barcelona. Ordenat sacerdot el 1886, fou destinat primer a Olesa i després a Vilanova, abans de ser nomenat vicari de Sant Feliu, càrrec que ocupà des del 1898 fins a la mort de Fèlix Sardà i Salvany, el 1916, el qual substituí com a capellà de l'Asil de les Germanetes dels Avis Desemparats. Mossèn Gaietà, que era conegut com el «pare dels pobres», fou assassinat d'un tret al cap, un vespre d'agost de 1936, pels volts de Sant Julià d'Altura.
El 13 d’abril del 2024, el papa Francesc va aprovar el decret que reconeix Gaietà Clausellas com a màrtir per «l’odi de la fe». Gaietà Clausellas unit a Antoni Tort han estat beatificats pel cardenal Marcello Semeraro il 23 novembre del 2024 a la basílica de la Sagrada Família de Barcelona.

## Referències

* ↑ https://www.isabadell.cat/sabadell/historia/mossen-gaieta-clausellas-1863-1936/ | Biografia
* ↑ Llisterri i Boix, Jordi «La beatificació de mossèn Gaietà Clausellas, amb els desemparats a primera fila». Catalunya Religió, 08-11-2024 [Consulta: 8 novembre 2024].
* ↑ Nomenclàtor. «Carrer de Mossèn Gaietà». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ «Hagiography Circle» (en anglès). [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ «Semeraro beatifica a dos mártires de la Guerra Civil española en Barcelona - Vatican News» (en castellà), 23-11-2024. [Consulta: 28 novembre 2024].
# Canó naval de 12,7 cm/40 tipus 89

El canó naval de 12,7 cm/40 tipus 89 (40 Kokei Hachikyu Shiki 12 Senchi 7 Kokakuho) va ser un canó antiaeri (AA) japonès introduït abans de la Segona Guerra Mundial. Va ser el canó antiaeri pesat estàndard de la Marina Imperial Japonesa durant la guerra.
El Tipus 89 va ser adoptat per la Marina Imperial el 6 de febrer de 1932 i va ser el canó antiaeri principal dels nous portaavions, cuirassats i creuers, més comunament instal·lat en muntatges de dos canons. Va ser utilitzat com a armament principal dels destructors de la classe Matsu. A mesura que els vaixells japonesos es van actualitzar als anys 1930 i 1940, els canons antiaeris més antics, com ara el canó naval de Tipus 3r any 8 cm/40 o el Tipus 10è any 12 cm/45, van ser substituïts per els Tipus 89.

## Bibliografia

* Campbell, John. Naval Weapons of World War Two. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press, 1985. ISBN 0-87021-459-4.

## Enllaços externs

* 12.7 cm/40 Type 89 on navweaps.com
# Turó d'en Puig

El Turó d'en Puig és una muntanya de 916 metres al municipi d'Arbúcies, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Força Aèria Romanesa

La Força Aèria Romanesa (en romanès: Forţela Aeriene Române) és la branca aèria de les Forces Armades Romaneses. Té prefectures d'una força aèria, un comando operacional, els seus aparells estan distribuïts en quatre bases aèries i posseeix una brigada de defensa aèria. Les forces de reserva inclouen dues bases aèries i tres camps d'aviació. Al 2007, el personal de la força aèria romanesa ascendia a 13.250 unitats.

## Història

En 1913 es va fundar la força aèria de Romania sota la denominació d’"Aeronàutica Militar Romanesa", poc abans del començament de la Primera Guerra Mundial. Durant el període de preguerra l'aviació militar romanesa va viure una època daurada, ja que el país es va dotar d'una important indústria aeronàutica que ho va convertir en una petita potència regional en matèria d'avions. La "Indústria Aeronautică Română" (IAR) va ser una de les factories més destacades d'aquesta època. Així i tot, durant aquesta època la importació d'avions francesos, anglesos o polonesos va tenir un important pes.
Començada la Segona Guerra Mundial, entre 1941 i 1944 l'aviació militar es va canviar el nom a Real Força Aèria Romanesa (Forțela Aeriene Regali ale României o FARR) i també les seves marques distintives. Aliada amb Alemanya, la Força Aèria Romanesa va mantenir una estreta cooperació amb la Luftwaffe en les operacions militars del Front oriental.
Durant la guerra freda la Força Aèria romanesa va mantenir una estreta relació amb la Unió Soviètica i bona part dels seus avions de primera línia seguien el model soviètic, encara que la indústria aeronàutica romanesa va seguir tenint una relativa importància.

## Inventari actual

* 20 F-16 Block 15 midlife upgrade aircraft, només mancava la seva assignació oficial al servei actiu.
* 110 Mikoyan-Gurevich MiG-21 variant MiG 21 Lancer. Actualment només 48 estan operacionals, i són actualment substituïts pel F-16.
* 8 Lockheed C-130 Hèrcules.
* 21 IAR 99 “Şoim” (Falcó): avió entrenador avançat i avió lleuger d'atac, capaç de realitzar missions de suport proper i de reconeixement.
* 1 An-26.
* 14 Yakovlev Yak 52.

## Escarapel·les històriques

* 1915-1941
* 1941-1944
* 1944-1947
* 1947-1984

## Referències

* ↑ Patrick Cloutier (2012). Three Kings: Axis Royal Armies on the Russian Front 1941, pág. 17
* ↑ Patrick Cloutier (2012). Three Kings: Axis Royal Armies on the Russian Front 1941, pp. 17-18
* ↑ http://www.lockheedmartin.com/us/news/press-releases/2014/may/140513ae_romania-welcomed-to-f-16-family.html
* ↑ http://sp.rian.ru/news/20100325/125615177.html
* ↑ http://www.defenseindustrydaily.com/nothing-but-netz-will-romanias-new-fighters-come-from-israel-01499/
* ↑ http://sp.rian.ru/international/20100324/125597174.html
# Puig del Soi

El Puig del Soi és una muntanya de 1.023 metres que es troba al municipi de la Vall d'en Bas, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Àlope

Segons la mitologia grega, Àlope (en grec antic: Ἀλοπή) va ser una filla de Cercíon, un bandoler que regnava a Eleusis.
Va ser estimada per Posidó sense que ho sabés el seu pare, i va tenir un fill del déu. Per amagar-lo de la crueltat del seu pare, va ordenar a la seva mainadera que abandonés l'infant al bosc. Una euga (animal consagrat a Posidó), va alletar la criatura. Un pastor la va trobar i la va recollir, però un altre pastor la reclamà per ell. El primer es va quedar els bolquers, que eren molt rics, i li donà el nen. L'altre, indignat, es va anar a queixar al rei, Cercíon, que, quan va veure la roba, va sospitar de la seva filla. La mainadera va ser obligada a explicar la història. Àlope va ser executada, i el nen abandonat una altra vegada al bosc. Una altra euga va córrer a alletar-lo i un altre pastor el tornà a recollir, i li va posar de nom d'Hipotoont. Més endavant, Hipotoont va ser l'epònim dels Hipotoont, un dem de l'àtica. Quan Teseu matà Cercíon, va anar a veure l'heroi per reclamar-li el regne, i Teseu li va cedir.
Àlope va ser convertida en font per Posidó després de la seva mort.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 26. ISBN 9788496061972.
# Turó d'en Sala

El Turó d'en Sala és una muntanya de 83 metres que es troba al municipi de Lloret de Mar, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig d'en Roure (Beuda)

El Puig d'en Roure és una muntanya de 691 metres que es troba entre els municipis de Beuda i de Sales de Llierca, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Henri Gougaud

Henri Gougaud (Vilamostausson, 7 de juliol de 1936 - 14è districte de París, 6 de maig de 2024) va ser un escriptor i cantant francès que canta també en occità. Va dirigir les col·leccions La Mémoire des sources i Contes des sages a les Éditions du Seuil.

## Obra
### Narrativa

* 1977: Départements et Territoires d'Outre-Mort, nouvelle (Premi Goncourt de novel·la curta)
* 1978: Le Grand Partir (Premi d'Humor negre)
* 1980: Le Trouveur de feu (Premi Jouvenel 1981 de l'Acadèmia Francesa)
* 1982: Bélibaste
* 1984: L'Inquisiteur
* 1986: Le Fils de l'ogre
* 1989: L'Homme à la vie inexplicable (Premi Relay)
* 1998: Paramour
* 2000: Le Rire de l'ange
* 2005: Le Voyage d'Anna (Premi Jackie Bouquin)
* 2008: Le rire de la grenouille : Petit traité de philosophie artisanale
* 2008: L'homme qui voulait voir Mahona
* 2011: L'enfant de la neige
* 2014: Le Roman de Louise (il·lustracions Pedrô) (Gran premi de l'heroïna Madame Figaro)

### Traduccions

* 1989: La Chanson de la croisade albigeoise (versió francesa de la Cançó de la Croada)

### Discografia

* 1964: Mes cinq sens (10")
* 1965: Espagne (10")
* 1965: 12 chansons françaises
* 1968: La fête
* 1972: Chante les troubadours - Chants d'amour et de colère occitans
* 1973: Chansons pour la ville, chansons pour la vie
* 1974: Lo pastre de paraulas - Le berger des mots (en occità llevat d'un tema en francès)
* 1976: La dérive

## Referències

* ↑ «Aude : poète, homme de radio, chanteur… originaire de Villemoustaussou, Henri Gougaud est décédé» (en francès). [Consulta: 13 maig 2024].
* ↑ https://actualitte.com/article/117095/auteurs/le-troubadour-occitan-henri-gougaud-est-mort
# Capella de Santa Monica (Roma)

La capella de Santa Mònica és una església de Roma, al barri del Borgo, a la plaça del Sant'Uffizio. Està dedicada a santa Mònica., mare de sant Agustí.
Va ser construïda per Giuseppe Momo el 1941, i és la capella del Col·legi Internacional dels agustinians, prop de la seva cúria general.
Davant d'aquesta capella es troba l'antiga església de San Pietro in Borgo.

## El títol cardenalici

Santa Monica (llatí: Diaconia Sanctae Monicae) és una diaconia instituïda pel papa Francesc el 30 de setembre de 2023.

### Titulars

* Robert Francis Prevost, O.S.A., des del 30 de setembre de 2023

## Referències

* 1 2 «Churches of Rome».
* ↑ «Cappella del Collegio Internazionale Santa Monica dell'Ordine Agostiniano». info.roma.it.
* ↑ Dayton, Rory. «A New Augustinian Cardinal». Midwest Augustinians, 02-10-2023.
* ↑ «PREVOST Card. Robert Francis, O.S.A.». press.vatican.va.
* ↑ «Titles and Deaconries assigned to the new Cardinals - L'Osservatore Romano». www.osservatoreromano.va.
* ↑ «S. Monica». GCatholic.
* ↑ «Creating cardinals from 16 nations, pope asks them to join church 'symphony' | USCCB». www.usccb.org.

## Bibliografia

* C. Rendina, Le Chiese di Roma, Newton & Compton Editori, Milano 2000, p. 264
* C. Villa, Rione XIV Borgo, in AA.VV, I rioni di Roma, Newton & Compton Editori, Milano 2000, Vol. III, pp. 924–967

## Enllaços externs

* «I mosaici interni alla cappella.». Arxivat de l'original el 2010-03-06. [Consulta: 27 ottobre 2010].
* «Santa Monica».
* «Santa Monica».
# Amrapur (Pandu Mehwas)

Amrapur fo un antic príncipat de l'Índia, al Pandu Mehwas, a l'agència de Rewa Kantha, presidència de Bombai. La suva superfície no arribava a 5 km². Els seus ingressos el 1882 eren de 50 lliures. La capital era Amrapur (21° 36′ N, 71° 06′ E﻿ / ﻿21.600°N,71.100°E﻿ / 21.600; 71.100).
L'estat pagava un tribut de 20 lliures al Gaikowar de Baroda.
# Turó de Sant Llop (Riells i Viabrea)

El Turó de Sant Llop és una muntanya de 241 metres que es troba al municipi de Riells i Viabrea, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ducherow

Ducherow és un municipi situat al districte de Pomerània Occidental-Greifswald, a l'estat federal de Mecklenburg-Pomerània Occidental, Alemanya.
La seva altura respecte el nivell de la mar és de 4 metres. Llur població a finals de 2016 era de 2500 habitants i llur densitat poblacional de 30 hab/km².
La comunitat està situada a la vora oest de la forest i lloc Ramsar Ueckermünder Heide. El poble d'Anklam es troba a uns 13 quilòmetres al nord-oest. El poble costaner d'Ueckermünde és a uns 20 quilòmetres a l'est del municipi.

## Referències

* ↑ Estadístiques Bundestag. Consultat el 6 de juny de 2018
# Michel Martin Drolling

Michel Martin Drolling (París, 7 de març de 1786 - París, 9 de gener de 1882 $^{(Julià)}$) va ser un pintor francès, pintor històric i retratista neoclàssic.

## Biografia

Va néixer a París. Allà, va començar a pintar seguint els passos del seu pare, el també pintor Martin Drolling . Després de 1806, va estudiar amb Jacques-Louis David. Va guanyar el Prix de Rome el 1810 per la pintura La ira d'Aquil·les . Després d'haver treballat a l'Acadèmia Francesa de Roma, es va fer conegut pel quadre la Mort d'Abel, exposat al Saló de 1817.
Gràcies a això, va rebre nombroses comandes i va crear, El Senyor descendeix a la Terra per establir el seu Imperi i difondre les seves bones accions per al sostre de la sala d'Homes Il·lustres del Louvre, Els Estats Generals de Tours el 1836 i La Convenció de Alexandria el 1837, tant per al museu d'història del Palau de Versalles com Jesús entre els doctors per a l' església de Nostra Senyora de Loreto a París el 1840. Va ser elegit membre de l'Académie des Beaux-Arts el 1837 i més tard va ser nomenat professor a l'École Nationale Supérieure des Beaux-Arts.
Les seves pintures d'història segueixen l'esperit de l'època: teatralitat combinada amb colors brillants, contrast de llums i precisió en els detalls. Va morir a París.
Els seus alumnes més importants són Paul Baudry, Victor Biennourry (fr), Jules Breton, Theodor Aman, Roger Fenton, Alfred de Curzon, Charles Joshua Chaplin, Pierre-Victor Galland, Jean-Jacques Henner, Cornelius Krieghoff, Armand Laroche, Alphonse Muraton (fr), Charles Nègre, John Charles Robinson, Jules-Émile Saintin, Théophile Schuler i William Strutt

## Referències

* ↑ Chaudonneret, Marie-Claude. «Drolling, Michel-Martin». Grove Art Online. Oxford University Press, 2003. [Consulta: 2 febrer 2024].