OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Al-Attara

Al-Attara' (àrab: العطارة, al-ʿAṭṭāra) és una vila palestina de la governació de Jenin a Cisjordània al nord de la vall del Jordà, a 15 kilòmetres al sud-oest de Jenin. Segons el cens de l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques (PCBS), Al-Attara' tenia 1.072 habitants en 2007.

## Referències

* ↑ «Table 26 (Cont.): Localities in the West Bank by Selected Indicators, 2007» (en arabic) p. 106. Palestinian Central Bureau of Statistics, 2007.

## Bibliografia

* Barron, J. B.. Palestine: Report and General Abstracts of the Census of 1922. Government of Palestine, 1923.
* Conder, Claude Reignier; Kitchener, H. H.. The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. 2. Londres: Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1882. (p. 154)
* Hadawi, S. Village Statistics of 1945: A Classification of Land and Area ownership in Palestine. Palestine Liberation Organization Research Center, 1970.
* Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal. Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany: Vorstand der Fränkischen Geographischen Gesellschaft, 1977. ISBN 3-920405-41-2. (p. 129)
* Mills, E.. Census of Palestine 1931. Population of Villages, Towns and Administrative Areas. Jerusalem: Government of Palestine, 1932.
* Palmer, E. H.. The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer. Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1881. (p. 179)
* Zertal, Adam. The Manasseh Hill Country Survey. 1. Boston: BRILL, 2004. ISBN 9004137564. (pp. 271-2)

## Enllaços externs

* Welcome To al-'Attara
* Survey of Western Palestine, Map 11: IAA, Wikimedia commons
# Deir Abu Da'if

Deir Abu Da'if (àrab: دير ابو ضعيف, Dayr Abū Ḍaʾīf) és una vila palestina de la governació de Jenin a Cisjordània, al nord de la vall del Jordà, a 5 kilòmetres al nord de Jenin. Segons el cens de l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques (PCBS), Deir Abu Da'if tenia 5.293 habitants en 2007.

## Referències

* ↑ «Table 26 (Cont.): Localities in the West Bank by Selected Indicators, 2007» (en arabic) p. 106. Palestinian Central Bureau of Statistics, 2007. Arxivat de l'original el 2019-04-09. [Consulta: 22 abril 2017].

## Bibliografia

* Barron, J.B.. Palestine: Report and General Abstracts of the Census of 1922. Government of Palestine, 1923.
* Conder, C.R.; Kitchener, H.H.. The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. 2. Londres: Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1882. (p. 83)
* Gobierno de Jordan, Departamento de Estadística. First Census of Population and Housing. Volume I: Final Tables; General Characteristics of the Population, 1964.
* Gobierno de Palestina, Departamento de Estadística. Village Statistics, April, 1945, 1945.
* Guérin, V. Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine (en francès). 2: Samarie, pt. 1. París: L'Imprimerie Nationale, 1874.
* Hadawi, S. Village Statistics of 1945: A Classification of Land and Area ownership in Palestine. Palestine Liberation Organization Research Center, 1970.
* Mills, E.. Census of Palestine 1931. Population of Villages, Towns and Administrative Areas. Jerusalem: Government of Palestine, 1932.
* Palmer, E. H.. The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer. Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1881. (p. 160)
* Robinson, E.; Smith, E. Biblical Researches in Palestine, Mount Sinai and Arabia Petraea: A Journal of Travels in the year 1838. 3. Boston: Crocker & Brewster, 1841.

## Enllaços externs

* Welcome To Dayr Abu Da'if
* Deir Abu Da’if, welcome to Palestine
* Survey of Western Palestine, Map 9: IAA, Wikimedia commons
# Mirka

Mirka (àrab: مِركة, Mirka) és una vila palestina de la governació de Jenin a Cisjordània, al nord de la vall del Jordà, a 5 kilòmetres al sud-oest de Jenin. Segons el cens de l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques (PCBS) tenia 1.555 habitants en 2007.

## Referències

* ↑ «Table 26 (Cont.): Localities in the West Bank by Selected Indicators, 2007» (en arabic) p. 106. Palestinian Central Bureau of Statistics, 2007. Arxivat de l'original el 2019-04-09. [Consulta: 2 maig 2017].

## Bibliografia

* Barron, J.B.. Palestine: Report and General Abstracts of the Census of 1922. Government of Palestine, 1923.
* Conder, Claude Reignier; Kitchener, H.H.. The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. 2. Londres: Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1882. (p. 156)
* Hadawi, S.. Village Statistics of 1945: A Classification of Land and Area ownership in Palestine. Palestine Liberation Organization Research Center, 1970.
* Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal. Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany: Vorstand der Fränkischen Geographischen Gesellschaft, 1977. ISBN 3-920405-41-2. (p. 128)
* Mills, E.. Census of Palestine 1931. Population of Villages, Towns and Administrative Areas. Jerusalem: Government of Palestine, 1932.
* Palmer, E.H.. The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer. Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1881. (p. 188)

## Enllaços externs

* Welcome To Mirka
* Survey of Western Palestine, Map 11: IAA, Wikimedia commons
# Corallus caninus

Corallus caninus és una espècie de serp de la família Boidae que habita en les selves tropicals en l'Amazònia de Colòmbia, l'Equador, el Perú, Brasil, Veneçuela i Bolívia. No hi ha subespècies actualment reconegudes.
Els exemplars adults assoleixen al voltant de 1,8 m de longitud. Posseeixen dents frontals molt desenvolupats, proporcionalment més grans que les d'altres espècies de serps no verinoses. El patró de color normalment és verda maragda, amb unes taques dorsals de color blanc i taques ventrals de color groc. Els exemplars de la conca del riu Amazones tendeixen a ser les més grans, i ser molt més dòcils que els seus parents del Nord, aconseguint longituds de 2,1 a 2,7 m (grandària mitjana global està més prop de 1,8 m).

## Enllaços externs

* http://www.corallus.com/caninus/index.html
* http://www.amazonbasins.com
* http://www.coralluscaninus.info/ Arxivat 2012-12-18 at Archive.is
# Fanjaus

Fanjaus (en francès Fanjeaux) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània.
La tradició càtara de Fanjaus, és molt antiga: se sap que Gilabert de Castres ja residia en aquesta població des de 1193. Les cròniques coincideixen a assenyalar que els perfectes dirigien tallers de teixit en aquesta vila. I va ser ordenada priora càtara Esclarmonda de Foix, germana del comte Ramon Roger I de Foix (1188-1223). La influència històrica de Fanjaus va ser tant important que el pontífex Inocenci III va enviar a Domènec de Guzmán a combatre, amb totes les armes, el catarisme; el dominic espanyol va residir en aquesta població nou anys, i durant aquest temps va predicar amb l'exemple de la pobresa i va viure amb austeritat, de manera similar als perfectes càtars. D'aquesta manera, va aconseguir guanyar-se l'estima de la gent, des de la dignitat de rector de l'Església refusant els honors eclesiàstics que el Papa li oferia. A més, Domènec de Guzman mai va donar suport a la croada, estava obert al diàleg, fet que va posar nerviós el pontífex en més d'una ocasió.
A Fanjaus Domènec va fundar el monestir de Prolha, cenobi de nones converses, fruit d'una visió celestial que, l'any 1206 va rebre el sant hispà en contemplar el traç d'un cometa resplendent que queia sobre la plana de Seignabou.
Malgrat tot, Fanjaus tampoc no es lliurà dels horrors de la croada ja que fou massacrada per Simó IV de Montfort, durant la tardor de 1209. A l'entrada de la població, un creuer amb estela discoïdal de pedra colonitzada de liquen evoca el diàleg entre catòlics i càtars mercès a Domènec de Guzman.

## Referències

* 1 2 3 Cossetània edicions (Catalunya càtara) de Jesús Àvila Granados, pàgs. 56/7 (ISBN 978-84-9034-233-6)
# .na

.na és el domini de primer nivell territorial (ccTLD) de Namíbia. S'hi ha implementat la separació entre el registre i els registradors, amb registradors acreditats tant dins com fora de Namíbia.
Es poden fer registres al segon nivell o al tercer, per sota d'alguns noms, alguns dels quals són repetits (per exemple, existeixen .co.na i .com.na per a entitats comercials). Els preus depenen del nivell i el subdomini on es fa el registre, i de si qui fa el registre és del país o estranger.
Els dominis .na costen aproximadament 4000 NAD (uns 340 €) l'any per als namibians i 40000 NAD (uns 3.400 €) per a estrangers, els .com.na 400 i 4000 NAD respectivament, i els .co.na 500 NAD (uns 42 €) per a tothom.
NA-NiC és membre de CoCCA i utilitza el seu criteri de resolució de disputes.

## Enllaços externs

* Informació del whois de .na a IANA
* Web del gestor del ccTLD .na Arxivat 2007-06-08 a Wayback Machine.
* Web de registre del .na
* CoCCA - Council of Country Code Administrators Arxivat 2012-04-25 a Wayback Machine.
Dominis de primer nivell territorial :
Dominis de primer nivell internacionalitzats :
Alfabet ciríl·lic:
.бел (.bel, Belarús)
.қаз (.qaz, Kazakhstan)
.мкд (.mkd, Macedònia)
.мон (.mon, Mongòlia)
.рус (.rf, gent de parla russa)
.рф (.rus, Rússia)
.срб (.srb, Sèrbia)
.укр (.ukr, Ucraïna)
Alfabet àrab:
الجزائر. (al-Jazā'ir, Algèria)
مصر. (masr, Egipte)
بھارت. (bharat, Índia)
ایران. (Iran)
الاردن. (al-urdun, Jordània)
فلسطين. (filastin, Territoris Palestins)
پاکستان. (pakstan, Pakistan)
قطر. (qatar, Qatar)
السعودية. (al-saudiah, Aràbia Saudí)
سوريا. (sūryā, Síria)
تونس. (tunis, Tunísia)
امارات. (emarat, UAE)
عمان. (Oman)
مليسيا. (maleesya, Malàisia
المغرب. (almahgrib, Marroc)
سودان. (Sudan)
اليمن. (alyemen, Iemen)
Alfabets indis:
.বাংলা (bangla, Bangladesh)
.ভারত (bharôt, Índia)
.भारत (bharat, Índia)
.భారత్ (bharat, Índia)
.ભારત (bharat, Índia)
.ਭਾਰਤ (bharat, Índia)
.இந்தியா (inthiyaa, Índia)
.ලංකා (lanka, Sri Lanka)
.இலங்கை (ilangai, Sri Lanka)
.ไทย (thai, Tailàndia)
.சிங்கப்பூர் (cinkappūr, Singapur)
Caràcters xinesos:
.中国 (Zhōngguó, Xina)
.中國 (Zhōngguó, Xina)
.香港 (Hong Kong)
.台灣 (Taiwan)
.台湾 (Taiwan)
.新加坡 (Xīnjiāpō/Sin-ka-po, Singapur)
Altres alfabets i escriptures del món:
.გე (ge, Geòrgia)
.한국 (Hanguk, Corea del Sud) :
ccTLDs internacionalitzats proposats :
.бг (bg, Bulgària, rebutjat) .κπ (kp, Xipre) .ελ (el, Grècia, rebutjat) ישראל. (yisrael, Israel) .日本 (nippon, Japó) .ລາວ (lao, Laos) :
Altres dominis :
Reservats / sense assignarAssignats / sense úsEn fase de desaparició / Entrada a ISO 3166-1 esborradaRetirats / esborratsProposats
.bl .bq .eh .mf
.bv .gb .sj
.su
.bu .cs .dd .um .yu .zr .an .tp
.ct :
Vegeu també Dominis de primer nivell genèrics :
Viccionari
# Vièlhmur

Vièlhmur d'Agot (en francès Vielmur-sur-Agout) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2004 |
| 831 | 910 | 835 | 849 | 996 | 1.062 | 1.077 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Catherine Rabou | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Montlaur de Danha

Montlaur (en occità Montlaur) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània.
# Leran

Leran (francès Léran) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sant Joan del Falgar

Saint-Jean-du-Falga (en occità Sent Joan del Falgar) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Savardun

Saverdun (en occità Savardun) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Montagut de Plantaurèl

Montagut de Plantaurèl (en francès Montégut-Plantaurel) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Saales

Saales (alsacià Sààl) és un municipi francès situat al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est.
Forma part del cantó de Mutzig, del districte de Molsheim i de la Comunitat de comunes de la Vall de la Bruche.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 845 | 905 | 830 | 780 | 779 | 853 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1983-1989 | Renée Klauser |
| 1989-1995 | Pierre Gobinet |
| 1995- | Jean Vogel |
# Charo

María del Rosario Pilar Martínez Molina Baeza, professionalment coneguda pel nom artístic de Charo, és una actriu, comediant i guitarrista de flamenc espanyola.
Charo va començar a tocar la guitarra als nou anys i en va aprendre amb el guitarrista clàssic espanyol Andrés Segovia. El 1966 es va casar amb Xavier Cugat i es van traslladar als Estats Units. Al final dels anys 1960 i durant la dècada del 1970, va guanyar una presència omnipresent a la televisió estatunidenca i apareixia freqüentment com a estrella convidada en sèries com Laugh-In, Fantasy Island i The Love Boat. És coneguda per la seva forma desinhibida i exuberant, per l'ostensible manca de fluïdesa en anglès, i l'accent pesat espanyol i per la seva expressió recurrent "cuchi-cuchi".
Com a músic, ha interpretat i gravat en diversos estils durant cinc dècades. Va publicar una sèrie d'enregistraments discogràfics en els anys 70 amb Salsoul Records, especialment Dance a Little Bit Closer (1970). El 1995 el seu àlbum flamenc, Guitar Passion (1994), va guanyar el premi a l'Àlbum Pop Femení de l'Any en la Billboard International Latin Music Conference i va ser nomenat com a millor àlbum pop llatí de Billboard. En una entrevista, Charo va afirmar que "a tot el món sóc coneguda com un gran músic, però a Amèrica, em coneixen com la noia de 'cuchi-cuchi'. Això està bé perquè 'cuchi-cuchi' m'han fet guanyar molts diners".

## Referències

* ↑ «The Official Charo Website». [Consulta: 29 juny 2012].
* ↑ Kerr, Jolie «Thank Heaven for Charo» (en anglès). The New York Times, 22-06-2019.
* ↑ Kariann Goldschmitt. "Charo", Grove Music Online. Oxford Music Online. Oxford University Press. Web. April 27, 2017.
* ↑ Ruíz, Vicki and Virginia Sánchez Korrol. Latinas in the United States: A Historical Encyclopedia. Indiana University Press (2006), p. 144.

## Enllaços externs

* Charo - Lloc web oficial
# Fan (Aude)

Fan (en francès Fa) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània.

## Referències

Viccionari
# Santalum acuminatum

Santalum acuminatum, en anglès: desert quandong, és una planta hemiparàsita del gènere del sàndal. La seva distribució és al desert central i el sud d'Austràlia. Aquesta espècie, i especialment el seu fruit, també s'anomena quandong o native peach (préssec natiu). Es fa servir el fruit com a saboritzant exòtic.

## Descripció

Santalum acuminatum és un arbust o un arbret que fa de 4 a 6 metres d'alt. Les seves branques són ascendents o desmaiades. Les fulles són primes i ovades de color pàl·lid o verd groguenques i coriàcies.
Les flors poden ser verdes o blanques exteriorment i vermelles o marrons a l'interior i són fragants. El fruit és una drupa, és vermell o de vegades groc i fa de 20 a 25 mm de diàmetre. Madura a finals de primavera o l'estiu.
Les arrels estan adaptades a un mecanisme semiparàsit i utilitzen un haustori, capaç d'arribar a 10 metres d'altres arrels.
Aquesta espècie va ser descrita per Robert Brown, dins Prodromus Florae Novae Hollandiae (1810) com Fusanus acuminatus. El botànic Alphonse Pyrame de Candolle li va donar el nom actual el 1857, posant-lo dins el gènere Santalum

## Cultiu

El seu fruit i ou és una important font d'aliment pels aborígens de l'Austràlia àrida central i meridional, especialment per la seva gran quantitat de vitamina C. A Austràlia es cultiva comercialment i es considera un bush food (aliment del matoll). S'obté més germinació de la llavor (més del 35%) quan s'estratifica durant de 12 a 18 mesos.
L'ataquen especialment els fongs del sòl dels gèneres Phytophthora i Pythium. Les fulles poden ser atacades per la taca negra del roser en condicions càlides i humides.
En condicions silvestres les nous es podien recollir tradicionalment dels excrements de l'emú

## Referències

* ↑ Elliot, Rodger W.; Jones, David L.; Blake, Trevor. Encyclopaedia of Australian Plants Suitable for Cultivation: Volume 8 – Pr-S. Port Melbourne: Lothian Press, 2002, p. 279. ISBN 0-7344-0378-X.
* ↑ Robert Powell. Leaf and Branch. Department of Conservation and Land Management, 1990. ISBN 0-7309-3916-2.
* ↑ Marchant, Neville [et al.].. Flora of the Perth Region. 1st. Perth: Western Australian Herbarium, 1987, p. 198, 206..
* ↑ «Santalum acuminatum (R.Br.) A.DC.» (en anglès). FloraBase. Departament de Medi Ambient i Conservació, Govern d'Austràlia Occidental.
* ↑ Justin Teague (Student Intern). «Santalum acuminatum». Growing Native Plants. ANBG, 2003.
* ↑ Josh Byrne. «Fact Sheet: Quandong Garden». Gardening Australia. Australian Broadcasting Corporation, 01-03-2008.
* ↑ «Quandong Production» (PDF). Department of Primary Industries and Resources – fact sheet. Government of South Australia. Arxivat de l'original el 2007-08-30. [Consulta: 6 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Quorn Quandongs
* Quandong moth and other pests
* The Desert Quandong Arxivat 2006-08-29 a Wayback Machine.
* Australian Quandong Industry Association Arxivat 2019-03-29 a Wayback Machine.
* The Quandong Story
# Radiofont

Hom denomina radiofont o font de ràdio astronòmica a un objecte de l'espai exterior que emet radiació electromagnètica a la regió de les radiofreqüències. L'emissió prové de gas calent, electrons movent-se en camps magnètics, i certes longituds d'ona emeses per àtoms i molècules a l'espai. Aquestos objectes es troben entre els processos físics més extrems i enèrgics de l'univers. La ciència que s'ocupa de la seva observació és la radioastronomia.
Existeixen radiofonts tant a la nostra galàxia com fora d'ella. El 1932, el físic i astrònom nord-americà Karl Guthe Jansky va detectar ones de ràdio procedents d'una font desconeguda al centre de la Via Làctia. Jansky estudiava els orígens de la interferència de radiofreqüència per a Bell Laboratories. Va trobar "... un estàtic de tipus constant, d'origen desconegut", que finalment va concloure que tenia un origen extraterrestre. Aquesta va ser la primera vegada que es van detectar ones de ràdio des de l'espai exterior.
El 1946 es va descobrir la primera radiofont fora de la nostra galàxia a la constel·lació del Cigne. Aquestes fonts no sempre són observables en l'espectre visible, algunes d'elles són totalment invisibles i la seva presència només pot ser detectada per les seves emissions de ràdio.
De les moltes radiofonts existents més enllà de la nostra galàxia, cal assenyalar l'hidrogen neutre i el monòxid de carboni que s'hi troben en galàxies espirals, i els quàsars (abreviatura de l'anglès quasi-stellar radio source), les emissions es relacionen amb l'existència de forats negres supermassius al centre de galàxies el·líptiques. D'especial importància és la feble radiació de fons de microones provinent del big-bang, que va suposar el començament del nostre univers fa uns 13.700 milions d'anys. Finalment, s'han utilitzat ones de ràdio en la recerca d'altres civilitzacions a la nostra galàxia, fins al moment sense resultats positius.
Les radiofonts poden ser compactes, com els estels o els púlsars, o bé correspondre a cossos difusos, com els núvols de pols interestel·lar o galàxies. Algunes, com els púlsars, emeten impulsos breus a intervals regulars; unes altres emeten un espectre ampli amb intensitat gairebé constant, mentre que unes altres, com el Sol, tenen una radiació molt irregular. Les restes de supernoves són radiofonts intenses.

## Referències

* ↑ Koupelis, Theo; Karl F. Kuhn. In Quest of the Universe. 5th. Jones & Bartlett Publishers, 2007, p. 149. ISBN 978-0-7637-4387-1.
# Gegants Nous de la Plaça Nova

Els gegants nous de Sant Roc de la Plaça Nova, anomenats Roc i Laia, els són uns gegants tradicionals i clàssics, de figuració romana, diferents dels que solem trobar avui. Representen senyors de la muralla romana de Barcelona i figura que són de la ciutat occitana de Montpeller, on va néixer sant Roc.
La parella és l'amfitriona de les festes de la Plaça Nova, que se celebren al voltant del dia de Sant Roc. Són unes festes tradicionals que s'han fet ininterrompudament des del 1589.
Les figures són una rèplica dels Gegants vells de la Plaça Nova, que són del 1906. S'encarregaren el 1992 a l'imatger Manuel Casserras i Boix amb l'objectiu de conservar els vells, que des d'aleshores són a la Casa dels Entremesos i només surten per Sant Roc. La geganta també surt a la processó de les Laies, el 12 de febrer.
Els nous gegants van vestits igual que els antics, amb un disseny d'Antoni P. de Rigau del 1955. La diferència principal respecte dels vells, a banda que són força més grans, és que en Roc porta una porra —com quan es va estrenar, el 1906— i la Laia porta una diadema de metall amb pedreria, mentre que la corona de la geganta vella era part de l'escultura.
Els gegants de la Plaça Nova tenen ball propi des del 1984: el ball de Santa Eulàlia, una melodia anònima del segle xviii. Abans sortien juntament amb un timbaler, però actualment els acompanyen els grallers de la Pessigolla.
En Roc i la Laia són unes figures amb un aspecte clàssic i seriós que permet de trobar-les a qualsevol seguici, cercavila o processó. La seva trajectòria inclou actuacions ben nombroses i variades, tant a Barcelona, com a tot Catalunya, a Catalunya Nord, al País Valencià, a Andorra, a Occitània, a França o fins i tot al Japó.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Gegants Nous de la Plaça Nova». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Elena Paredes Suris

Elena Paredes Suris (Rosario, 1912 - Barcelona, 2006) va ser una pintora catalana d'origen argentí. Va estudiar a la Llotja de Barcelona i participà en diversos Salons de Maig. El 1965 va guanyar el Premi Internacional de Dibuix Joan Miró, referent anual del dibuix d'avantguarda. Va tenir un estudi a Cadaqués i va exposar a Barcelona, Madrid o València, entre d'altres. Destacà per un estil expressionista, que utilitzà per expressar sentiments com l'angoixa i opressió.
La seva obra es troba al MACE-Museu d'Art Contemporani d'Eivissa, Museu de Cadaqués, Instituto Aragonés de Arte y Cultura Contemporáneos (IAACC) Pablo Serrano i al Museu de Vilafamés.

## Referències

* ↑ «Elena Paredes Suris». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Elena Paredes». MACBA. [Consulta: 22 novembre 2019].

## Bibliografia

* Bassas, Assumpta; Masanés, Cristina. «Elena Paredes Suris». A: Ajuntament de Figueres. Pintar, crear, viure. Dones artistes a l'Alt Empordà (1830-1939), 2020, p. 75-78. ISBN 978-84-120316-5-2.