OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batalla de la Gorja d'en Helm

La batalla de la Gorja d'en Helm és una batalla fictícia de la Guerra de l'Anell narrada a la novel·la d'El Senyor dels Anells, de l'escriptor britànic J.R.R. Tolkien. En aquesta batalla s'enfronten les forces de Ròhan i les d'Ísengard.

## Història

Durant la Guerra de l'Anell els homes de Ròhan van protegir-se a la Gorja d'en Helm del setge de l'exèrcit d'en Sàruman el Blanc, l'Istari renegat, format per enormes forces, més de 10.000 Uruk-Ha, orcs, semiorcs i huargs. L'objectiu de les forces d'Ísengard era anihilar totalment el poble de Ròhan d'un sol cop, i deixar Góndor sense cap aliat possible davant les legions d'en Sàuron. Alguns herois coneguts d'aquesta batalla són l'Àragorn, en Légolas i en Guimli, a més d'en Théoden, rei de Ròhan, i l'Éomer, el seu nebot i hereu al tron.
La victòria, tot i comptar els atacants amb efectius molt superiors, va produir-se per la combinació de tres factors:
* L'excel·lent defensa que proporcionava la fortalesa, combinada amb les heroïcitats personals d'alguns defensors.
* L'arribada d'en Gàndalf el Blanc i d'en Erkenbrand amb un exèrcit de reforç reclutat entre els homes dispersos per tot l'oest de Ròhan.
* L'entrada en escena dels ucorns, misterioses criatures sobre les quals hom no en sap gaire, mig ent mig arbre normal. Els ucorns són molt hostils, i s'havien despertat per lluitar contra en Sàruman. Un enorme bosc ucorn va aparèixer a Vilacorn després d'una nit de setge, eliminant-ne tots els orcs i homes que s'hi apropaven.
La derrota d'Ísengard va suposar una gran victòria per als pobles lliures sobre l'aliat més important d'en Sàuron en aquells moments. També va provocar que Mórdor declarés la guerra obertament a la Terra Mitjana. Se'n pot dir que és una de les batalles més grans i importants de la Guerra de l'Anell juntament amb la batalla dels Camps de Pelènnor. Les baixes de l'exèrcit d'Ísengard van ser pràcticament totals, tot i que Ròhan també va perdre-hi una quantitat considerable de guerrers.

## Adaptacions

En la pel·lícula de Peter Jackson a més a més hi arriben els elfs des de Lothlórien enviats per demanda de n'Élrond, quelcom que no apareix en el llibre original de Tolkien, ja que seria força difícil a causa del camí, que era llarg i probablement hostil abans d'arribar a la batalla. Aleshores, a més a més, els elfs abandonaven la Terra Mitjana, i tret d'unes poques excepcions, no van prendre part en la guerra contra en Sàuron i en Sàruman.
# Pissotxín

Pissotxín o Pessotxín (en ucraïnès Пісочин, en rus Песочин) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 23.616 habitants.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020.
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Vànyar

En el marc del llegendari de J. R. R. Tolkien, els Vànyar són el primer dels clans dels elfs. D'acord amb la llegenda, va ser fundat per Imin, el primer elf a despertar-se a Cuiviénen, la seva esposa Iminyë i dotze companys més. Però va ser Ingwë, l'ambaixador vanya que va acompanyar Oromë a Vàlinor que va esdevenir-ne el seu rei.
Els Vànyar eren el clan menys nombrós. El seu nom significa "Rossos" en quenya, referint-se als seus característics cabells rossos. Ells mateixos se solen anomenar Minyar, "primers", ja que van ser els primers elfs a despertar-se i els primers a iniciar el viatge cap a Vàlinor.
Ingwë és anomenat Rei Suprem dels Elfs. Viu a les faldes del Taniquetil sota les dependències de Manwë. Un altre vanya notable va ser Indis, la segona esposa de Finwë i àvia de Galàdriel, que va transmetre-li els seus cabells daurats.
Molt pocs dels vànyar s'han vist a la Terra Mitjana, ja que van anar tots a Vàlinor i s'hi han quedat des d'aleshores.

## Referències

* ↑ Vanyar a Encyclopedia of Arda
# .us

.us és el domini d'alt nivell territorial (ccTLD) dels Estats Units. Fou introduït per primer cop el 1985. Les webs que l'utilitzen han de ser ciutadans, residents o organitzacions comercials dels Estats Units d'Amèrica o entitats estrangeres amb presència al país.
Cada estat dels Estats Units d'Amèrica té assignat un domini territorial de segon nivell. Per exemple .ny.us està reservat per llocs web a l'Estat de Nova York i va.us per a Virgínia malgrat que d'altres com l'Estat de Califòrnia utilitzen el .gov. Altres territoris com la Samoa Americana, Puerto Rico o les Illes Verges Americanes tenen els seus propis ccTLD.
Dominis de primer nivell territorial :
Dominis de primer nivell internacionalitzats :
Alfabet ciríl·lic:
.бел (.bel, Belarús)
.қаз (.qaz, Kazakhstan)
.мкд (.mkd, Macedònia)
.мон (.mon, Mongòlia)
.рус (.rf, gent de parla russa)
.рф (.rus, Rússia)
.срб (.srb, Sèrbia)
.укр (.ukr, Ucraïna)
Alfabet àrab:
الجزائر. (al-Jazā'ir, Algèria)
مصر. (masr, Egipte)
بھارت. (bharat, Índia)
ایران. (Iran)
الاردن. (al-urdun, Jordània)
فلسطين. (filastin, Territoris Palestins)
پاکستان. (pakstan, Pakistan)
قطر. (qatar, Qatar)
السعودية. (al-saudiah, Aràbia Saudí)
سوريا. (sūryā, Síria)
تونس. (tunis, Tunísia)
امارات. (emarat, UAE)
عمان. (Oman)
مليسيا. (maleesya, Malàisia
المغرب. (almahgrib, Marroc)
سودان. (Sudan)
اليمن. (alyemen, Iemen)
Alfabets indis:
.বাংলা (bangla, Bangladesh)
.ভারত (bharôt, Índia)
.भारत (bharat, Índia)
.భారత్ (bharat, Índia)
.ભારત (bharat, Índia)
.ਭਾਰਤ (bharat, Índia)
.இந்தியா (inthiyaa, Índia)
.ලංකා (lanka, Sri Lanka)
.இலங்கை (ilangai, Sri Lanka)
.ไทย (thai, Tailàndia)
.சிங்கப்பூர் (cinkappūr, Singapur)
Caràcters xinesos:
.中国 (Zhōngguó, Xina)
.中國 (Zhōngguó, Xina)
.香港 (Hong Kong)
.台灣 (Taiwan)
.台湾 (Taiwan)
.新加坡 (Xīnjiāpō/Sin-ka-po, Singapur)
Altres alfabets i escriptures del món:
.გე (ge, Geòrgia)
.한국 (Hanguk, Corea del Sud) :
ccTLDs internacionalitzats proposats :
.бг (bg, Bulgària, rebutjat) .κπ (kp, Xipre) .ελ (el, Grècia, rebutjat) ישראל. (yisrael, Israel) .日本 (nippon, Japó) .ລາວ (lao, Laos) :
Altres dominis :
Reservats / sense assignarAssignats / sense úsEn fase de desaparició / Entrada a ISO 3166-1 esborradaRetirats / esborratsProposats
.bl .bq .eh .mf
.bv .gb .sj
.su
.bu .cs .dd .um .yu .zr .an .tp
.ct :
Vegeu també Dominis de primer nivell genèrics :
Viccionari
# Sent Julian lo Pitit

Sent Julian lo Pitit (en francès Saint-Julien-le-Petit) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 362 | 457 | 393 | 338 | 289 | 276 | 305 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Chadelaud | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Badia (Ladínia)

Badia (alemany Abtei) és un municipi italià, dins de la província autònoma de Tirol del Sud. És un dels municipis del vall de Gran Ega (Ladínia). L'any 2007 tenia 3.237 habitants. Limita amb els municipis de Cortina d'Ampezzo, Corvara, La Val, Livinallongo del Col di Lana, Mareo, San Martin de Tor i Sëlva.
És format per les fraccions de La Ila (Stern, La Villa), Pedraces (Pedratsches, Pedraces), San Ćiascian (Sankt Kassian, San Cassiano) i San Linêrt (Sankt Leonhard, San Leonardo)

## Situació lingüística

| Pertinença lingüística (cens 2001) | 2,69% alemany |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 3,88% italià |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 93,43% ladí |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Ugo Dorigo | Llista cívica |

## Personatges il·lustres

* Micurà de Rü, lingüista; autor de la primera gramàtica ladina
* Josef Freinademetz, missioner a la Xina.
Viccionari
# Berezivka (Khàrkiv)

Berezivka (en ucraïnès Березівка) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 1.581 habitants.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020 [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Pokotilivka

Pokotilivka o Pokotilovka (en ucraïnès Покотилівка i en rus Покотиловка) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 9.252 habitants.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020.
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Stari Sàltiv

Stari Sàltiv o Stari Sàltov (en ucraïnès Старий Салтів i en rus Старый Салтов) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 3.394 habitants.
El 2022 el poble fou envaït per l'exèrcit rus durant la invasió russa d'Ucraïna, el 2 de maig del 2022 les forces ucraïneses tornaren a prendre el control del poble.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020.
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
* ↑ «Russian Offensive Campaign Assessment, May 3». Institute for the Study of War, 03-05-2022.
# Veliki Burluk

Veliki Burluk (en ucraïnès i en rus Великий Бурлук) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 3.656 habitants.
Des del 24 de febrer del 2022 el poble està sota ocupació de l'exèrcit rus.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020.
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
* ↑ Reuters «Leader of Russian-occupied Ukrainian town killed by car bomb -TASS» (en anglès). Reuters, 11-07-2022.
# Bili Kolodiaz

Bili Kolodiaz o Beli Kolodez (en ucraïnès Білий Колодязь i en rus Белый Колодезь) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 3.698 habitants.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020.
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Estació de Terrassa Can Boada

Terrassa Can Boada és una estació de ferrocarril projectada en el Pla de Rodalies Barcelona del Ministeri de Foment. Serà una estació de Rodalies Barcelona de la línia R4 i de Rodalia de Lleida de la Línia RL4, situada al barri de Can Boada de Terrassa. La inversió prevista és de 12,9 milions d'euros. El 2007 ICV-EUiA de Terrassa va reclamar una tercera estació a Can Boada.
Mapa sinòptic línia R4 :
Mapa sinòptic de la línia orbital ferroviària (en projecte) :
Mapa sinòptic línia RL4 :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Barcelona |||||
| Projectat |||||
| Sant Vicenç de Calders Vilafranca del Penedès Martorell | Terrassa | | Sant Miquel de Gonteres-Viladecavalls Sant Vicenç de Castellet¹ | terminal Manresa |
| Mataró | Terrassa | Línia Orbital | Sant Miquel de Gonteres-Viladecavalls | Vilanova i la Geltrú |
| Rodalia de Lleida |||||
| Projectat |||||
| Terrassa | Terrassa | | Sant Vicenç de Castellet | Lleida Pirineus |

## Referències

* ↑ Crespo, Samuel. «L'estació de Can Llong i un intercanviador a Barberà són les principals novetats del Pla de Rodalies». Ràdio Sabadell, 25-02-2009. Arxivat de l'original el 2 de desembre 2013. [Consulta: 23 novembre 2013].
* ↑ Muñoz, Óscar «Una red de trenes que cuesta 200 millones al año» (en castellà). La Vanguardia [Barcelona], 08-05-2009, p. 13.
* ↑ «Terrassa tindrà l'estació de Renfe de Can Boada abans del 2015». Terrassa digital, 25-02-2009. Arxivat de l'original el 3 de desembre 2013. [Consulta: 23 novembre 2013].
* ↑ «Fomento ja dibuixa l'estació de Terrassa Can Boada». La torre del Palau, 29-06-2009. [Consulta: 23 novembre 2013].
* ↑ «Pla Director d'Infraestructures del transport públic col·lectiu de la regió metropolitana de Barcelona 2011-2020». Autoritat del Transport Metropolità. Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 23 novembre 2013].
* ↑ «ICV de Terrassa denuncia el retard de tres anys en la construcció de l'estació de Renfe de La Grípia i exigeix una tercera estació». 324.cat. ACN, 11-01-2007. [Consulta: 23 novembre 2013].
# Novomikolàïvka (Kramatorsk)

Novomikolàïvka (en ucraïnès Новомиколаївка, en rus Новониколаевка) és una vila de la comunitat de Drujkivka dins districte de Kramatorsk de l'óblast de Donetsk, Ucraïna. El 2017 tenia 91 habitants. Fins al 18 de juliol de 2020 Novomikolàïvka pertanyia al districte de Drujkivka, però aquest districte quedà abolit el juliol del 2020 per la reforma administrativa d'Ucraïna, segons la qual es reduí el nombre de districtes de l'óblast de Donetsk a només vuit.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020 [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# William Robyn

Johann Wilhelm (Emmerik (Rin del Nord-Westfàlia, Alemanya), 16 de febrer, 1814 - Saint Louis (Missouri, Estats Units), 2 de març, 1905), va ser un compositor, educador musical, director d'orquestra i tocador de 22 instruments diferents americà-alemany. Va ser pare d'Alfred George Robyn, també compositor, professor de música, director d'orquestra, organista i pianista, i germà d'Henry Robyn (1830-1878), també pianista, violoncel·lista, compositor i escriptor.

## Biografia

Robyn havia estudiat a Emmerik amb el professor Moehren i el professor Bolte. Es va convertir en organista a Emmerik a una edat primerenca. Va emigrar als Estats Units, arribant a Saint Louis, Missouri, el 30 de novembre de 1837. Esdevingué organista de l'església de Sant Francesc Xavier i de la pro catedral de Sant Joan. Inicialment va ser professor de música al Col·legi dels Jesuïtes. En aquesta universitat va ensenyar a molts estudiants a tocar instruments de vent, que el seu germà Henry Robyn li va enviar des de Bèlgica. Més tard, a partir d'aquests estudiants, va formar la "St. Louis Brass Band", que de vegades també actuava amb el nom de "St. Louis German Brass Band", per exemple durant les festes d'obertura de la Sala de Concerts de Saint Louis el 30 de desembre de 1839.
De 1838 a 1852 va ser professor de música a la Universitat de Saint Louis (SLU) a Saint Louis, Missouri. Robyn va ser durant diversos anys com a directora musical de l'Acadèmia del Sagrat Cor de Saint Louis. També va ser membre de l'Orquestra Filharmònica de Saint Louis.
El 1839 va cofundar la St. Louis Brass Band. De 1845 a 1855 va ser director de la "Polyhymnia Orchestra" de la "St. Louis Musical Society Polyhymnia". Era l'orquestra preeminent de Saint Louis en aquell moment.
Com a compositor va escriure una Gran Marxa per a orquestra de vent. Aquesta obra va ser interpretada amb el solista de flauta Leopold Carriere durant un concert a la "Sala de Concerts" el 4 de gener de 1840. Diverses de les seves cançons i peces breus per a piano es van publicar a la revista mensual de la St. Louis Musical Society Polyhymnia, de la qual ell i el seu germà Henry van ser els editors. A més, a la biblioteca de la "Missouri Historical Society" es coneix un manuscrit d'un Trio (Suite of Valses), per a violí, violoncel i piano. Però les obres més conegudes van ser, sens dubte, la Missa en do menor per a cor mixt i les seves Vespres de Festa Major de la mateixa època.
# Gegant d'Atacama

El Gegant d'Atacama, Gegant de Tarapacá o Geoglif de Cerro Unita, és una gran figura de 119 m de llarg traçada al flanc nord-oest del turó Unita, a 15 km del poble de Huara (Comuna de Huara, província del Tamarugal, regió de Tarapacá, Xile), territori comprés al desert d'Atacama. Es creu que la figura hauria estat elaborada per habitants de la zona en el període intermedi tardà, comprés en el tram cronològic dels 900 als 1.450 anys.
El gegant va ser albirat per primera vegada en un vol exploratori realitzat per Eduardo Iensen Franke el 1967, acompanyat dels arqueòlegs Delbert True, i Lautaro Núñez Atencio.
Se suposa que la representació correspon a un xaman o yatiri, tot i que també podria referir-se a la deïtat andina Tunupa-Tarapacá, que realitzà una travessia des del llac Titicaca cap al Pacífic. Sobre Tunupa-Tarapacá s'assenyala que "el mateix Pachacuti Yamqui, en la seua transcripció de la primera oració de Manco Cápac, evoca Viracocha com a creador del món, i afegeix que, en aquesta primera edat de les tenebres, les persones vivien en llocs erms i, per escassetat de terra, es barallaven sense parar. Llavors hi aparegué Tunupa.
| « | Del qual diuen que parlava totes les llengües millor que els autòctons i l'anomenaven Tonapa o Tarapacá. | » |
| — Pachacuti 1993 [1613]:188 |||
Pachacuti 1993 [1613]:188
Aquest personatge, segons Pachacuti, camina per les terres del Tahuantinsuyu fent miracles:
| « | Doncs es deia aquest home Tonapa Uiracochampa Cachan, i ¿no era el gloriós apòstol Sancto Thomás? (...) Aquest home anomenat Thonapa, diuen que anava per totes aquelles províncies dels Collasuyos predicant-los sense descans. | » |
| — Pachacuti, 1993 [1613]:189 |||

## Referències

* ↑ «Gigante de Atacama». Consejo de Monumentos Nacionales de Chile. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ Iensen Franke, Eduardo «Exploración y reconocimientos aéreos para la arqueología en la zona norte de Chile». Revista Geográfica de Chile (Terra Australis) [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Vilches, Flora; Sanhueza, Lorena; Garrido, Cristina; Sanhueza, Cecilia; Cárdenas, Ulises «LA MINERÍA DE LA SAL DURANTE EL SIGLO XX EN SAN PEDRO DE ATACAMA, CHILE (II REGIÓN): ENTRE LA EXPLOTACIÓN ARTESANAL Y LA INDUSTRIALIZACIÓN». Estudios atacameños, 48, 11-2014, pàg. 209–228. DOI: 10.4067/S0718-10432014000200014. ISSN: 0718-1043.
* ↑ Oyarzun, Aureliano «La Estólica Representada En Un Poncho De Pisaqua. Su Significado». Ibero-amerikanisches Archiv, 7, 2, 1933, pàg. 135–139. ISSN: 0340-3068.
* ↑ Meyers, Albert «Dos mundos diferentes: Incas históricos e Incas arqueológicos.». Tambo. Boletín de Arqueología, 2019, pàg. 153-199..

## Enllaços externs

* Gegant d'Atacama.
# Mikel Gurrea

Mikel Gurrea (Sant Sebastià, 1985) és un director de cinema basc. Va estudiar Comunicació Audiovisual a la Universitat Pompeu Fabra mentre treballava a una productora de publicitat i va escriure i dirigir alguns curtmetratges.
L'any 2022, el seu primer llargmetratge, Suro, es va estrenar a Secció Oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2022, on va rebre el Grand Prix de la FIPRESCI, el premi Irizar a la millor pel·lícula basca i el premi Euskal Gidoigileen Elkartea. Als Premis Gaudí de 2023, Suro va merèixer el Gaudí a la millor direcció novella per a Mikel Gurrea, i els Gaudí a la millor interpretació femenina i masculina per a Vicky Luengo i Pol López respectivament.

## Filmografia

* Primo (2008, curtmetratge)
* Los gatos del tejado (2009, curtmetratge)
* Rojo en el agua (2010, curtmetratge)
* The Bird (2013, documental)
* Heltzear (2021, curtmetratge)
* Suro (2022, llargmetratge)

## Referències

* ↑ «Mikel Gurrea a Sección Oficial y estreno mundial de ‘Black is Beltza II’ en el Velódromo» (en castellà). Naiz, 15-07-2022. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ «"Alcarràs" s'imposa sense sorpresa als Gaudí, amb cinc premis en les principals categories». 324.cat, 23-01-2023. [Consulta: 25 gener 2023].
# Zoersel

Zoersel és un municipi belga de la província d'Anvers a la regió de Flandes. Està compost per les seccions de Zoersel i Halle. Limita al nord-oest amb Brecht, al nord amb Malle, a l'oest amb Schilde. al sud-oest amb Ranst, al sud amb Zandhoven i al sud-est amb Vorselaar.

## Evolució de la població
### Segle xix

| Any | 1806 | 1816 | 1830 | 1846 | 1856 | 1866 | 1876 | 1880 | 1890 |
| Població | 738 | 794 | 906 | 1031 | 998 | 937 | 988 | 967 | 995 |

### Segle XX (fins a 1976)

| Any | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1947 | 1961 | 1970 | 1976 |
| Població | 1059 | 1159 | 1184 | 1472 | 1805 | 2595 | 3419 | 4872 |

### 1977 ençà

| Any | 1977 | 1980 | 1985 | 1990 | 1995 | 2000 | 2005 | 2006 |
| Població | 12.983 | 14.347 | 15.736 | 17.662 | 19.512 | 20.164 | 20.426 | 20.627 |
| Font: NIS |||||||||

## Agermanaments

* Lora del Río
* Crucea
* Laubach (Hessen)
# Beatriu I de Provença

Beatriu I de Provença (?, vers 1229-Nocera, Itàlia, 1267) fou comtessa de Provença i Forcalquer (1245 - 1267) i, pel seu casament amb Carles I d'Anjou, també comtessa d'Anjou i Maine i reina consort de Nàpols i Sicília (1266-1267).
Va ser la quarta i més jove filla de Ramon Berenguer V, Comte de Provença i Forcalquer i sa esposa Beatriu, al seu torn filla de Tomàs I de Savoia i Margarida de Ginebra.

## Biografia
### Herència de Provença i Forcalquer

Beatriu, com les seues germanes, mare, i àvia eren conegudes per la seua bellesa. Una descripció seua deia que:
| « | "feia bategar el cor dels barons i tremolar els dits dels trobadors fent vibrar les cordes de les seues lires. Dos dels baladistes de la cort provençal van ser temporalment privats de raó per l'amor que sentien per la fascinant Beatriu." | » |
Les tres filles grans de Ramon Berenguer V es van casar amb gent d'estatus: La major, Margarida, va ser Reina de França gràcies a casar-se amb Lluís IX; la segona, Elionor, va ser reina d'Anglaterra gràcies al seu casament amb Enric III, i la tercera, Sança, va ser reina titular d'Alemanya gràcies al casament amb el germà d'Enric, Ricard de Cornualla. El casament de Margarida amb Lluís IX havia estat arreglat per sa mare, Blanca de Castella, amb l'esperança que ella heretaria Provença i Forcalquier quan el pare morira.
No obstant, en la seua voluntat signada el 20 de juny de 1238 a Sisteron, Ramon Berenguer V inesperadament va deixar els comtats de Provença i Forcalquier a la seua filla més jove i encara fadrina, Beatriu.

## Núpcies i descendents

El 31 de gener de 1246 es casà amb Carles I de Nàpols, iniciant-se així un nou casal a Provença, el casal d'Anjou. Del matrimoni en nasqueren set fills:
* l'infant Lluís d'Anjou (1248)
* la infanta Blanca de Nàpols (1250-1269), casada el 1265 amb Robert III Dampierre
* la infanta Beatriu d'Anjou (1252-1275), casada el 1273 amb Felip I de Courtenay, emperador llatí de Constantinoble
* l'infant Carles II de Nàpols (1254-1309), comte d'Anjou, comte de Provença i rei de Nàpols
* l'infant Felip d'Anjou (1256-1277), rei de Tessalònica
* l'infant Robert d'Anjou (1258-1265)
* la infanta Elisabet d'Anjou (1261-v1300), casada el 1272 amb Ladislau IV d'Hongria
Beatriu va morir el 23 de setembre de 1267.

## Vegeu també

* Llista de comtes de Provença.

## Referències

* ↑ Davin, 1963, p. 182.
* ↑ «Monumenta Germaniae Historica, Scriptores, Tomus XXIII, Annales Sancti Victoris Massilienses, anno 1245, p. 5.». Arxivat de l'original el 2017-11-15.
* ↑ Peter der Zweite Graf von Savoyen, Markgraf in Italien, sein Haus und seine Lande, doc. 49, p. 22-23.
* ↑ «Monumenta Germaniae Historica, Scriptores, Tomus XXIII, Chronica Albrici Monachi Trium Fontium, anno 1235, p. 938.». Arxivat de l'original el 2014-11-10.
* ↑ Runciman, 1958, p. 72.
* ↑ Layettes du Trésor des Chartes, vol. II', doc. 2719, p. 378-382.
* ↑ Matthæi Parisiensis, Monachi Sancti Albani, Chronica Majora, vol IV, p. 485.
* ↑ Lane Poole, p. 148.