OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paola Picotti

Paola Picotti és una biòloga italiana professora de biologia molecular de sistemes a l'Escola Federal Politècnica de Zúric (ETH Zürich), subdirectora de l'Institut de Biologia Molecular de Sistemes de la mateixa universitat, i membre electa de l'Organització Europea de Biologia Molecular (EMBO) i de l'Acadèmia Alemanya de Ciències Naturals Leopoldina.
Picotti, doctora en Biotecnologia per la Universitat de Pàdua, és coneguda per les seves investigacions en proteòmica i pel desenvolupament de tècniques d'espectrometria de masses per la quantificació de proteïnes i l'estudi dels canvis conformacionals de les proteïnes i el seu impacte en l'estat cel·lular. La seva activitat investigadora ha estat reconeguda amb diversos premis internacionals de gran prestigi com ara el Premi Rössler de l'ETH Zürich o la Medalla d'Or de l'Organització Europea de Biologia Molecular (EMBO).

## Premis i honors

* Premi Robert J. Cotter de l'Organització del Proteoma Humà (HuPO) (2016).
* Premi Friedrich-Miescher de la Societat Suïssa de Biociències Moleculars i Cel·lulars (2017).
* Premi Juan Pablo Albar Proteome Pioneer Award de l'Associació Europea de Proteòmica (EuPA) (2018).
* Medalla d'Or EMBO (2019).
* Premi Rössler (2020).
* Premi Award for Distinguished Achievement in Proteomic Sciences de l'Organització del Proteoma Humà (HuPO).

## Referències

* 1 2 «Prof. Dr. Paola Picotti» (en anglès). ETHzürich. [Consulta: 15 setembre 2022].
* ↑ «Find people in the EMBO Communities». [Consulta: 15 setembre 2022].
* ↑ «List of Members» (en anglès americà). [Consulta: 15 setembre 2022].
* ↑ Picotti, Paola; Aebersold, Ruedi «Selected reaction monitoring–based proteomics: workflows, potential, pitfalls and future directions». Nature Methods, 9, 6, 30-05-2012, pàg. 555–566. DOI: 10.1038/nmeth.2015. ISSN: 1548-7091.
* ↑ S, Schopper; A, Kahraman; P, Leuenberger; Y, Feng; I, Piazza «Measuring protein structural changes on a proteome-wide scale using limited proteolysis-coupled mass spectrometry» (en anglès). Nature protocols, 12, 11, 2017 Nov. DOI: 10.1038/nprot.2017.100. ISSN: 1750-2799. PMID: 29072706.
* 1 2 «Biologist Paola Picotti wins the Rössler Prize 2020 • ETH Zürich Foundation» (en anglès americà). [Consulta: 15 setembre 2022].
* 1 2 «M. Madan Babu and Paola Picotti honoured with EMBO Gold Medal – Press releases – EMBO» (en anglès britànic), 05-06-2019. [Consulta: 15 setembre 2022].
* ↑ «Paola wins Robert J. Cotter New Investigator Award 2016» (en anglès). [Consulta: 15 setembre 2022].
* ↑ «Friedrich-Miescher-Award for Paola» (en anglès). [Consulta: 15 setembre 2022].
* ↑ «Juan Pablo Albar Protein Pioneer Award 2018» (en anglès britànic). Arxivat de l'original el 2022-07-16. [Consulta: 15 setembre 2022].
* ↑ «HUPO - HUPO Awards - 2021 Recipients». [Consulta: 15 setembre 2022].
# Rousillon Rupes

Rousillon Rupes és un accident geogràfic de la superfície de Titània, satèl·lit natural del planeta Urà. Els barrancs s'anomenen rupes en llenguatge astrogeològic. El seu nom prové del Rosselló, una regió mencionada a la comèdia de William Shakespeare, Tot va bé si acaba bé, (All's well that ends well). Altres formacions del relleu de Titània també foren anomenades en honor de localitats mencionades a les obres de Shakespeare.
Té 402 km de longitud i es tracta d'una falla normal situada prop de l'equador i que transcorre paral·lelament a ell. El barranc talla cràters d'impacte, cosa que probablement significa que fou format en una fase relativament tardana de l'evolució del satèl·lit, quan l'interior de Titània s'expandí i la seva capa superficial de gel s'esquerdà.
Rousillon Rupes només té un grapat de cràters superposats, cosa que també apunta a la seva formació relativament recent. El barranc fou fotografiat per primera vegada per la sonda espacial Voyager 2 el gener del 1986.

## Referències

* ↑ Harris, F. E. «The Moons and Rings of Uranus» (en anglès).
* ↑ «Titania: Rousillon Rupes» (en anglès). Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology. [Consulta: 9 desembre 2009].
* ↑ Smith, B. A.; Soderblom, L. A.; Beebe, A. et al. «Voyager 2 in the Uranian System: Imaging Science Results» (resum) (en anglès). Science, 233, 1986, pàg. 97-102. DOI: 10.1126/science.233.4759.43. PMID: 17812889.
* ↑ Croft, S.K. «New geological maps of Uranian satellites Titania, Oberon, Umbriel and Miranda» (en anglès). Proceeding of Lunar and Planetary Sciences. Lunar and Planetary Sciences Institute, Houston, 20, 1989, pàg. 205C.

## Enllaços externs

* Solmi, L. «I satelliti di Urano» (en italià).
# Andalucia Tennis Experience 2011

El Torneig de Marbella 2011, conegut oficialment com a Andalucia Tennis Experience 2011, és un esdeveniment de tennis femení sobre terra batuda que pertany als International tournaments de la WTA. La tercera edició del torneig i es va celebrar entre el 2 i el 10 d'abril de 2011 al Club de Tenis Puente Romano de Marbella, Espanya.
La belarussa Viktória Azàrenka va guanyar el segon títol de la temporada i en dues setmanes consecutives.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | V. Azàrenka | 6 | 6 | |
| | L. Pous Tió | 3 | 2 | | 1 | V. Azàrenka | 5 | |
| WC | D. Safina | 6 | 6 | | WC | D. Safina | 1 | r |
| 5 | T. Pironkova | 3 | 4 | | | | | | 1 | V. Azàrenka | 6 | 6 | |
| 4 | A. Dulgheru | 5 | 6 | 6 | | | | | 8 | S. Errani | 2 | 1 | |
| | A. Medina Garrigues | 7 | 4 | 4 | 4 | A. Dulgheru | 2 | 2 | | | | | |
| | K. Barrois | 1 | 2 | | 8 | S. Errani | 6 | 6 | | | | | |
| 8 | S. Errani | 6 | 6 | | | | | | | | | | | 1 | V. Azàrenka | 6 | 6 |
| 6 | K. Zakopalová | 7 | 1 | 7 | | | | | | | | | | Q | I-C. Begu | 3 | 2 |
| | L. Domínguez Lino | 6$^3$ | 6 | 6$^0$ | 6 | K. Zakopalová | 3 | 3 | | | | | |
| Q | I-C. Begu | 7 | 6 | | Q | I-C. Begu | 6 | 6 | | | | | |
| WC | E. Cabeza Candela | 5 | 0 | | | | | | Q | I-C. Begu | 3 | 7 | 6 |
| | S. Záhlavová | 5 | 6 | 3 | | | | | 2/WC | S. Kuznetsova | 6 | 6$^3$ | 4 |
| Q | L. Arruabarrena | 7 | 3 | 6 | Q | L. Arruabarrena | 1 | 2 | | | | | |
| | Á. Szávay | 6 | 1 | 2 | 2/WC | S. Kuznetsova | 6 | 6 |
| 2/WC | S. Kuznetsova | 6² | 6 | 6 | | | | |

## Quadre doble femení

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Sara Errani Roberta Vinci | 6 | 6 | |
| | Maria Elena Camerin Sorana Cîrstea | 3 | 2 | | 1 | Sara Errani Roberta Vinci | 2 | 7 | [10] |
| 4 | Vitalia Diatchenko Monica Niculescu | 6 | 6 | | 4 | Vitalia Diatchenko Monica Niculescu | 6 | 6² | [5] |
| WC | Beatriz García Vidagany Silvia Soler Espinosa | 3 | 1 | | | | | | | 1 | Sara Errani Roberta Vinci | 6 | 4 | [5] |
| | Mervana Jugić-Salkić Darija Jurak | 3 | 4 | | | | | | | 3 | Núria Llagostera Vives Arantxa Parra Santonja | 3 | 6 | [10] |
| 3 | Núria Llagostera Vives Arantxa Parra Santonja | 6 | 6 | | 3 | Núria Llagostera Vives Arantxa Parra Santonja | 3 | | |
| | Kristina Barrois Jasmin Wöhr | 6 | 2 | [9] | | Dinara Safina Ágnes Szávay | 2 | r | |
| | Dinara Safina Ágnes Szávay | 3 | 6 | [11] | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (castellà) (anglès)
* Quadre individual femení Arxivat 2020-05-28 a Wayback Machine. PDF
* Quadre doble femení Arxivat 2020-05-28 a Wayback Machine. PDF
Marbella :
2009
2010
2011 :
Sony Ericsson WTA Tour 2011
< 2010
2012 > :
WTA Tour Championships, Istanbul  · WTA Tournament of Champions, Bali :
# Daphniphyllum

Daphniphyllaceae és una família de plantes de flors de l'ordre Saxifragales amb un únic gènere Daphniphyllum, que té unes 35 espècies natives de l'est d'Àsia. Va ser descrit com a gènere el 1826. El gènere inclou arbusts i arbres de fulla perenne originaris principalment de l'est i el sud-est asiàtic, però també es troben al subcontinent indi i a Nova Guinea.
Totes les espècies de la família són dioiques, és a dir, mascle i les flors femenines es donen a diferents plantes. En classificacions més antigues, el gènere es tractava a la família Euphorbiaceae.

## Taxonomia
### Espècies acceptades

* Daphniphyllum atrobadium - Hainan
* Daphniphyllum beddomei - Cambodja, Myanmar, Tailàndia, Vietnam
* Daphniphyllum borneense - Borneo
* Daphniphyllum buchananiifolium - Filipines
* Daphniphyllum calycinum - Sud China, Vietnam
* Daphniphyllum celebense - Sulawesi
* Daphniphyllum ceramense - Moluques
* Daphniphyllum chartaceum - Himàlaia, Myanmar
* Daphniphyllum dichotomum - Sabah, Sarawak
* Daphniphyllum glaucescens - Malàisia Peninsular, Java, Sulawesi, Illes Petites de la Sonda
* Daphniphyllum gracile - Sulawesi, Nova Guinea, Bismarck
* Daphniphyllum griffithianum - Malàisia Peninsular, Borneo, Sumatra
* Daphniphyllum himalense - Himàlaia, Tibet, Yunnan
* Daphniphyllum luzonense - Filipines, Illa de las Orquídees (Taiwán)Lan Yü
* Daphniphyllum macropodum - Japó, S Xina, Corea
* Daphniphyllum majus - Yunnan, Indoxina
* Daphniphyllum neilgherrense - Sud India, Sri Lanka
* Daphniphyllum papuanum - Nova Guinea
* Daphniphyllum parvifolium - Luzon
* Daphniphyllum paxianum - Sichuan, Yunnan, Guanxi, Laos
* Daphniphyllum pentandrum - S China, Indochina
* Daphniphyllum scortechinii - Perak
* Daphniphyllum subverticillatum - Guangdong
* Daphniphyllum sumatraense - Sumatra
* Daphniphyllum teijsmannii - Japan, Jeju-do, Nansei-shoto
* Daphniphyllum timorianum - Timor Oriental
* Daphniphyllum woodsonianum - Sumatra
* Daphniphyllum yunnanense - Yunnan

## Referències

* ↑ Blume, C. L.. Bijdragen tot de flora van Nederlandsch Indië. Batavia :: Ter Lands Drukkerij,, 1825.
* ↑ «Daphniphyllum Blume». Legacy.tropicos.org. [Consulta: 11 juliol 2021].
* 1 2 «World Checklist of Selected Plant Families: Royal Botanic Gardens, Kew». [Consulta: 11 juliol 2021].
* ↑ Min, Tianlu & Kubitzki, Klaus, "Daphniphyllaceae", in Wu, Zhengyi; Raven, Peter H. & Hong, Deyuan (eds.), Flora of China (online), eFloras.org, retrieved 2016-12-03
# Camí de la Vall Blanca

El Camí de la Vall Blanca és un camí municipal asfaltat en més de la meitat del recorregut del poble de Riells del Fai, en el terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental.
Enllaça la Sagrera de Riells del Fai amb la Vall Blanca i el Camí de Vallderrós. Arrenca a peu de la carretera BV-1483, passant de pel costat esquerre del torrent de Llòbrega, fins que el travessa al cap de poc. Fent un parell de ziga-zagues passa a migdia de Can Peric, a llevant de Can Batlles, arriba a l'extrem occidental del veïnat de la Vall Blanca, d'on puja per passar al nord de les cases d'aquest veïnat. Ressegueix un carrer d'urbanització al nord-est de les cases esmentades, i s'aboca en el Camí de Vallderrós a llevant de la Vall Blanca.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: és el camí que mena a la Vall Blanca des de Riells del Fai.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Camí de Carreu (la Viella)

El Camí de Carreu és un camí del terme municipal d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà, a l'àmbit de la vila d'Abella de la Conca.
El Camí de Carreu és a la partida de les Vielles, a ponent de la vila d'Abella de la Conca. Enllaça el Camí de Sant Romà d'Abella i el de les Escomelles, a lo Calvari amb la Pista del Petrol. Era un dels antics camins que unien Abella de la Conca i Sant Romà d'Abella amb Carreu.
S'inicia a la partida de lo Calvari, a l'extrem nord-oest de los Plans d'Abella de la Conca, s'adreça cap al nord-oest travessant el riu d'Abella, entrant en terme d'Isona i Conca Dellà de seguida. Passa prop de Cal Macià i de Casa Bernadí, i s'enfila cap al nord per anar a cercar el vessant de llevant del Tossal de la Doba, on torna a entrar en el terme d'Abella de la Conca.
En tot el seu recorregut, va trobant trencalls amb camins que se'n separen o que el travessen. Just al nord del Tossal de la Doba, se'n separa, cap a llevant, el Camí de Casa Grives, i poc més al nord, se li uneix, venint del sud-est, del Camí dels Planells, i encara una mica més amunt, el Camí de Cal Borrell, a prop i al nord-oest de Cal Borrell.
Sempre cap al nord, però fent giragonses, va a buscar la partida de los Planells i s'adreça a prop i a ponent de la casa de Cal Borrell. Segueix un tros per sota de l'Estimat de Borrell, en el Camí de la Casa Vella de Borrell, i se'n separa aviat per tornar a emprendre cap al nord. Al cap d'una mica es fon en la Pista del Petrol, i el camí, molt poc transitat, va esdevenint impracticable per a la major part de vehicles. El camí segueix, però, cap al nord, practicable a peu, i s'enfila cap a la Collada de Gassó, fusionada en la Pista del Portell.
Discorre pels termes municipals d'Abella de la Conca i d'Isona i Conca Dellà, a l'antic terme de Sant Romà d'Abella, un tram pel terme de Conca de Dalt (antic terme d'Hortoneda de la Conca, i, finalment, torna a entrar en el terme d'Abella de la Conca, a la Vall de Carreu. En el seu recorregut pel terme d'Abella de la Conca, travessa les partides de les Vielles, los Planells, les Collades, Ordins, la Bernada i Carreu.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: es tracta d'un dels camins que menaven a Carreu.

## Enllaços externs

* El Camí de Carreu, per la Viella, en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Albertino I de Certaldo

Albertino I de Certaldo (Albertí I de Certaldo) era fill de Maginard de Certaldo. Va succeir al seu pare com a comte de Certaldo (branca dels comtes de Prato) a la seva mort el 1220. Albertino I fou vicari imperial de Prato el 1239. Va morir vers 1260 i el van succeir els seus fills:
# Khusraw l'usurpador

Khusraw o Cosroes, conegut com l'usurpador, (en pahlavi 𐭧𐭥𐭮𐭫𐭥𐭣𐭩), va ser un efímer rei sassànida de Pèrsia, de parentiu indeterminat amb altres reis. Se suposa que possiblement era germà o fill de Yezdegerd I.
A la mort de Yezdegerd I, el seu fill gran, Shapuh, va anar des d'Armènia, on era rei, a Ctesifont per reclamar el tron però va morir assassinat pels nobles que van elegir per rei el príncep Khusraw (Cosroes) conegut posteriorment com a Khusraw l'usurpador, l'any 420.
Bahram V amb ajut del rei làkhmida Al-Múndhir (I) ibn Numan ibn Imri-l-Qays o Monder va avançar cap a Ctesifont posant setge a la ciutat, i els nobles alarmats, van negociar amb ell i van acceptar la seva reclamació després de prometre que canviaria la política del seu pare. Una llegenda diu que Bahram va suggerir posar la corona entre dos lleons i aquell dels dos pretendents que l'agafés seria rei. Cosroes llavors va renunciar i en canvi Bahram va agafar la corona.

## Referències

* ↑ Daryaee, Touraj. Sasanian Persia: the rise and fall of an empire. Londres: I.B. Tauris & Co. Ltd, 2013, p. 22-23. ISBN 9781780763781.
# Andalán

Andalán fou una revista quinzenal aragonesa, fundada a Saragossa el 1972 pels intel·lectuals aragonesos d'esquerra José Antonio Labordeta, Eloy Fernández Clemente, que en fou el primer director, Pablo Larrañeta, Luis Granell, Carlos Royo-Villanova i David Pérez Maynar. Arribà a una tirada de 16 000 exemplars. Fins al 6 de maig de 1977 s'edità quinzenalment, i des de 1979 edità a part una Guía de espectáculos.
Esdevingué un referent del nou nacionalisme aragonès amb un posicionament ideològic esquerrà, prenent posicions proaragoneses sobre el transvasament de l'Ebre, la depressió econòmica de les comarques, la defensa de la identitat cultural i el deteriorament de l'urbanisme de Saragossa. Alhora, foren un referent del nou regionalisme antifranquista, i informant sobre esdeveniments internacionals com el cop d'estat d'Augusto Pinochet a Xile i la revolució dels clavells a Portugal. També publicà articles polèmics sobre la Franja de Ponent.
Durant la transició democràtica aparegueren dissensions entre els seus redactors, i va prendre una posició més aragonesista i vinculada als moviments socials. Alguns dels seus col·laboradors van formar part del Partit Socialista d'Aragó. Es va deixar de publicar el 1987 per problemes econòmics. El 19 de gener de 2010, per iniciativa d'antics redactors del diari i de José Antonio Labordeta, es publica de manera electrònica.

## Vegeu també

* Triunfo
* Cuadernos para el Diálogo
* El Viejo Topo

## Enllaços externs

* Edició electrònica d'Andalán
* Andalán Arxivat 2010-01-05 a Wayback Machine. a la Enciclopedia Aragonesa
* «Andalán». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Camí de les Esplugues

El Camí de les Esplugues és un camí del terme municipal de Castell de Mur, a l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà. És en terres de les Esplugues.
Arrenca de la carretera LV-9124 just a llevant de l'antic poble de les Esplugues, des d'on davalla cap a migdia fent nombrosos revolts per tal d'adreçar-se a la partida de Les Esplugues en 1.300 metres de recorregut.

## Etimologia

Pren el nom de la partida on mena, que coincideix de nom amb el poble del qual parteix.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Camí de Puigdomènec (Granera)

El Camí de Puigdomènec és, de fet, el nom de dues pistes rurals del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
Està situat a la part central-oriental del terme, a llevant de la masia de Puigdomènec. Arrenca del Camí de Salvatges, a l'extrem sud-est de les Roques de Puigdomènec, al nord-est de les Febres i al sud de les Gavinetes, des d'on s'adreça cap a ponent per menar a la masia de Puigdomènec en un quilòmetre de recorregut.
# Alberto Albístegi Zamacola

Alberto Albístegi Zamacola (Eibar, Guipúscoa, 24 de setembre de 1964), és un exfutbolista basc.

## Trajectòria

Jugava de defensa (normalment pel centre) i el seu primer equip va ser la Reial Societat B. És un jugador de tall clarament defensiu encara que molt polivalent, disciplinat, bon marcador i de gran fortalesa física, en defensa actuava amb gran contundència i serietat, en el centre del camp, amb sacrifici.
El 1986 és fitxat per la SD Eibar, on juga una temporada. El 1988 arriba al RCD Mallorca, debutant així en la Primera Divisió d'Espanya.
El 1990 fitxa pel Deportivo de La Corunya, i durant la temporada 1992-93 es convertirà en un dels centrals del mític Super-Depor.
El 1995, jugant per a la Reial Societat una lesió l'obliga a estar inactiu gairebé tota la temporada. El 1999 i jugant per al Deportivo Alavés es retira del futbol professional havent disputat 180 partits en la Primera divisió espanyola i marcant 8 gols. Després del seu retir en el futbol va obrir una botiga d'esports a Eibar.

## Clubs

| Club | Any |
| Reial Societat B | 1984 - 1986 |
| SD Eibar | 1986 - 1987 |
| Sestao | 1987 - 1988 |
| Mallorca | 1988 - 1990 |
| Deportivo de La Coruña | 1990 - 1993 |
| Reial Societat | 1993 - 1997 |
| Deportivo Alavés | 1997 - 1999 |
# Can Planes Vell

Can Planes Vell és un monument del municipi de Santa Coloma de Farners (Selva) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de dues plantes i golfes que originalment tenia una estructura basilical però posteriorment una vessant quedà alterada i no es conserva l'estructura basilical. La coberta és amb vessants a laterals i cornisa catalana. La portalada és quadrangular i té llinda monolítica que descansa sobre impostes. Es conserva el número 29 en una placa, al costat esquerre de la porta principal. Destaca la finestra central que és d'estil gòtic amb un arc conopial lobulat amb impostes decorades. Les finestres són emmarcades amb pedra i ampit motllurat i una d'elles porta inscrita la data de 1780. La resta d'obertures són quadrangulars envoltades de pedra, n'hi ha una de petites dimensions, al mig de la façana, que es troba tapiada.
Al nivell de les golfes s'han obert uns finestrals tapats amb gelosia de rajols, segurament per habilitar-ho com a assecador. Al costat esquerre s'aprecia que s'hi han afegit altres cossos. També destaca del conjunt, un safareig excavat a la mateixa roca que es troba al davant de la casa. Al davant trobem el paller que ja no té coberta i una altra edificació enrunada. Tot el conjunt està envoltat per un mur de pedra.

## Història

Hi ha notícies documentals de l'any 1371. Can Planes era el centre d'una gran propietat que passà a Can Planes Nou i, més tard, a la Torre d'en Planes.

## Referències

* 1 2 3 «Can Planes Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 març 2013].

## Enllaços externs

* «Can Planes Vell». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Anderson Luiz de Carvalho

Anderson Luiz de Carvalho, més conegut com a Nenê, (19 de juliol, 1981, a Jundiai, Estat de São Paulo) és un futbolista brasiler amb passaport espanyol que juga com a davanter pel costat esquerre.
Començà al Paulista Jundiai amb 19 anys. Més tard jugà a Palmeiras i Santos, al Brasil. Emigrà a Espanya el 2003 on defensà els colors de RCD Mallorca, Deportivo Alavés i Celta de Vigo. El 24 d'agost de 2007 fou transferit a l'AS Monaco FC. L'agost de 2008 fou cedit a l'Espanyol amb una opció de compra. Va tornar a l'AS Monaco FC després de la seva cessió a l'Espanyol. El 2010, el PSG es converteix en el seu nou club.

## Palmarès

* 1 Campionat brasiler de futbol: 1998-99

## Clubs

* Etti Jundiai - (Brasil) 2000 - 2002
* Palmeiras - (Brasil) 2002
* Santos - (Brasil) 2002 - 2003
* RCD Mallorca - (Espanya) 2003 - 2004
* Deportivo Alavés - (Espanya) 2004 - 2006
* Celta de Vigo - (Espanya) 2006 - 2007
* AS Monaco - (França) 2007 - 2008
* RCD Espanyol - (Espanya) 2008 - 2009
* AS Monaco - (França) 2009 - 2010
* Paris Saint-Germain FC - 2010 - 2013
* Al-Gharafa - 2013 - actualitat
# Camí de les Llongues

El Camí de les Llongues és un camí del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
S'inicia a llevant de la Granja del Moixarda, on enllaça amb el camí que recorre la riba dreta del riu d'Abella; en surt cap a ponent, passa ran de Cal Teixidor, pel sud de Cabidella, i continua en la mateixa direcció fins a arribar als Seixos, entre Cal Cap-roc, a ponent, i Cal Benetó, a llevant.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: el camí mena a la partida de les Llongues des d'Abella de la Conca.

## Enllaços externs

* El Camí de les Llongues en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Camí de l'Era Vella

El Camí de l'Era Vella és un curt camí rural del poble d'Hortoneda, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, actualment pertanyent a Conca de Dalt, al Pallars Jussà.
Arrenca de la Carretera d'Hortoneda a l'extrem nord-oest de la Coma dels Porcs, que ressegueix pel costat nord-oest, i arriba en 200 metres a la Pista dels Montiells.