OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó d'Ezpeleta

El cantó d'Ezpeleta (en francès canton d'Espelette) és una divisió administrativa francesa, situada en el departament dels Pirineus Atlàntics i la regió de la Nova Aquitània. El seu conseller general és Vincent Bru, de la UDF, que a més és l'alcalde de Kanbo. Els municipis que componen el cantó són pobles de Lapurdi (Iparralde). Cap destacar que la capital, Ezpeleta, no és el municipi més poblat, que és Kanbo.

## Composició

El cantó d'Espelette agrupa 7 comunes:
* Ainhoa
* Kanbo
* Ezpeleta
* Itsasu
* Luhuso
* Sara
* Zuraide

## Consellers generals

Lista de consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1964 | Michel Labéguerie | | diputat |
| 1970 | Michel Labéguerie | | |
| 1976 | Michel Labéguerie | | senador |
| 1980 | Louis Genin | | alcalde de Zuraide |
| 1982 | Louis Genin | | alcalde de Zuraide |
| 1988 | Louis Genin | | alcalde de Zuraide |
| 1994 | Louis Genin | | alcalde de Zuraide |
| 2001 | Vincent Bru | UDF | alcalde de Kanbo |
| 2008 | Vincent Bru | DVD | |
| No es coneixen les dades anteriors a 1964. ||||

## Vegeu també

* Cantons de Pirineus Atlàntics

## Enllaços externs

* Dades sobre el cantó d'Espelette a Le Trésor des Régions
* Mapa del cantó en el web de la prefectura Arxivat 2008-12-05 a Wayback Machine.
# Trampa de l'alt nivell d'equilibri

Trampa de l'alt nivell d'equilibri és un concepte desenvolupat per Mark Elvin per explicar les raons que van impedir una revolució industrial durant els segles xiii i xiv, malgrat el nivell d'estabilitat i de coneixements científics posseït en aquesta època a la cultura xinesa. Segons aquesta teoria, l'economia preindustrial xinesa fou tan eficient que no hi havia motiu econòmic que obligués a invertir capital en costoses millores tecnològiques. Aquesta eficiència era un reflex del punt d'equilibri marcat per l'oferta i la demanda.

## Bibliografia

* Mark Elvin, "The high-level equilibrium trap: the causes of the decline of invention in the traditional Chinese textile industries" in W. E. Willmott, Economic Organization in Chinese Society, (Stanford, Calif., Stanford University Press, 1972, ISBN 0-8047-0794-4) pp. 137–172.
* Mark Elvin, The Pattern of the Chinese Past, Stanford University Press, 1973, ISBN 0-8047-0876-2, pp. 298–315.
* Daniel Little, "Chapter 8: The high-level equilibrium trap", pp. 151–169 of Microfoundations, Method and Causation, Transaction Publishers, 1998, ISBN 1-56000-369-3

## Vegeu també

* Gran divergència
# Tractat de Llívia

El Tractat de Llívia signat el 12 de novembre de 1660, entre Miquel de Salbà i de Vallgornera, representant de Felip IV, Hyacinthe Serroni, bisbe d'Aurenja, en representació de Lluís XIV. L’acord completava el tractat dels Pirineus i consumava la separació d’una part de la Cerdanya, que era atribuïda al rei francès: la vall de Querol i el territori que la unia al Capcir.
És el tractat pel qual es detallaven els 33 pobles (tots els de la vall del riu Querol i els que limitaven amb el Capcir i el Conflent, ja que segons els negociadors francesos, especialment Pierre de Marca, per aquí passava l'antiga línia divisòria dels Pirineus entre la Gàl·lia i la Hispània romana), els quals passaven a formar part de França. A última hora es quedà Llívia com un enclavament hispànic dins del nou territori francès per tenir el títol de vila i no de poble, amb la condició que mai es fortifiqués.
Així es consolidava la cessió de la meitat de la Cerdanya, que, a causa de la resistència, no es va poder fer efectiva fins al 1720.
Anteriorment s'havia celebrat a Ceret (Vallespir) una conferència de caràcter tècnic per tal de fixar els criteris del tractat.

## Referències

* ↑ Reglà i Campistol, Joan «El Tratado de los Pirineos de 1659. Negociaciones subsiguientes acerca de la delimitación fronteriza». Hispania: Revista española de historia, 42, 1951, pàg. 101–166. ISSN: 0018-2141.
* ↑ «tractat de Llívia». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ Clara Resplandis, Josep «La frontera dels Pirineus». Revista de Girona, 140, 1990, pàg. 57–62. ISSN: 0211-2663.
* ↑ Alcoberro, Agustí «Llívia: la torna i l’excepció». Querol. Revista Cultural de Cerdanya, 2016, pàg. 81-82..
* ↑ Serra i Puig, Eva «El tractat dels Pirineus. Catalunya en el marc d'una Europa en guerra». Plecs d'història local, 135, 2009, pàg. 5–7. ISSN: 1130-5150.

## Enllaços externs

* Tractat de Llívia a la Biblioteca Comtat de Cerdanya

## Vegeu també

* Tractat dels Pirineus (1659).
* Conferència de Ceret (primavera de 1660).
# Noel Odell

Noel Ewart Odell (25 de desembre de 1890 - 21 de febrer de 1987) va ser un geòleg i alpinista anglès. El 1924 va participar en la Tercera Expedició a l'Everest en la qual van perdre la vida George Mallory i Andrew Irvine quan intentaven assolir el cim.
El 8 de juny de 1924 George Mallory i Andrew Irvine van intentar l'ascens a l'Everest a través de la ruta nord. Odell va informar d'haver-los vist a les 12:50 p.m. pujant un dels principals "esglaons" de l'aresta nord-est i "marxar amb força cap al cim", però no hi ha proves que vagin assolir el cim. Mai no van tornar al campament VI i van morir en algun lloc dalt de la muntanya. Odell va ser l'última persona en veure'ls amb vida.
Seguint els passos dels desapareguts, Odell va ascendir en solitari fins als 8.500 metres a la recerca dels dos escaladors, passant dues setmanes per sobre els 7.000 msnm sense ajuda suplementària d'oxigen.
En 1936 Noel Odell i Bill Tilman van assolir el Nanda Devi (7.816 msnm), convertint-se la muntanya més alta escalada fins al 1950. Odell va tornar a l'Everest el 1938 amb l'expedició conduïda per Tilman.
Va ser un destacat escalador en roca, famós per la seva primera ascensió en solitari el 1919 del traçat Tennis Shoe a Idwal Slabs (Snowdonia).
Noel Odell va tenir una dilatada carrera fora del muntanyisme, servint al Royal Engineers a les dues Guerres Mundials, com a consultor en indústries del petroli i de la mineria i com a professor de geologia en diverses universitats del món, incloent la Universitat Harvard.

## Referències

* 1 2 Tuckey, Harriet. Everest - The First Ascent: The untold story of Griffith Pugh, the man who made it possible (en anglès). Random House, 2013, p. 11. ISBN 1448177073.
* ↑ Venables, Stephen. Everest: alone at the summit (en anglès). Odyssey Books, 1996, p. 221. ISBN 0330315595.
* ↑ Isserman, Maurice; Weaver, Stewart. Fallen Giants: A History of Himalayan Mountaineering from the Age of Empire to the Age of Extremes (en anglès). Yale University Press, 2010, p. 205. ISBN 0300164203.
* ↑ Boles, Glen W.; Putnam, William Lowell; Laurilla, Roger W. Canadian Mountain Place Names: The Rockies and Columbia Mountains (en anglès). Rocky Mountain Books Ltd, 2006, p. 183. ISBN 1894765796.
# Cantó de Boglon

El cantó de Boglon és un cantó francès al districte de Marmanda dins del departament d'Òlt i Garona. Agrupa deu comunes: Antanhac, Argenton, Boglon, Grézet-Cavagnan, Guérin, La Bastida de Castèl Amorós, Possinhac, Romestanh, Ruffiac i Senta Gèma e Martalhac. El cap cantonal és a Boglon.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1979 | M. Caillau | PS |
| 1979-1989 | Jean Bordes | UDF |
| 1998- | Raymond Girardi | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.533 | 2.937 | 2.650 | 2.644 | 2.676 | 2.556 | 2.820 |
# Odigítria (Creta)

Odigítria (en grec, Οδηγήτρια) és un jaciment arqueològic que pren el nom d'un monestir proper. Se situa al sud de la plana de Mesarà, en la Unitat perifèrica d'Iràklio, a l'illa de Creta (Grècia).
Aquest jaciment, l'excavà el 1979 Nota Dimopoulou i el 1980 Antonis Vasilakis, després que s'hi produïren excavacions il·legals que van revelar-ne l'existència. Consta d'una necròpoli amb dues tombes de volta, una sèrie de sales adossades a una de les tombes, una ossera, un pati pavimentat i un possible altar. S'hi van realitzar uns 150 enterraments. Entre les troballes de les tombes figuren segells, penjolls, collarets, joies d'or, recipients de ceràmica i de pedra i fulles d'obsidiana. Es creu que les tombes van estar en ús durant uns mil anys des del seu origen, que degué produir-se en el període minoic antic IA.

## Referències

* ↑ Kumasa, Nea Rumata, Odigitria, Plàtans i Yerókambos a la pàgina www.hellinon.net (en grec)
* ↑ Odigitria a la pàgina www.minoancrete.com (anglès)
# Saniars

Saniars és una masia catalogada com a monument del municipi de Torelló (Osona) i inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

És una masia de planta rectangular coberta a dos vessants i amb el carener perpendicular a la façana, la qual és orientada a migdia. El portal és adovellat i la finestra del damunt decorada. El vessant de la part esquerra és més prolongat que l'altre i ubica un cobert. A ponent, sota el ràfec del vessant prolongat, s'hi obren unes galeries amb barana de ferro. A sota hi ha un portal d'accés de forma rectangular. La part posterior de la casa té diversos afegitons, avui destinats al bestiar i que en altre temps ubicaven altres masovers. És construïda amb pedra i arrebossada al damunt. L'estat de conservació és força bo llevat que caldria consolidar la façana. A tramuntana hi ha finestres amb les dependències agrícoles de la casa.

## Història

Antic mas que es conserva documentació des del s. XII. Fortià Solà recull documentació referent a la vila de Saniàs: "Any 1282, 25 de novembre, A. D'Orís, procurador d'en Gastó de Montcada, estableix a Ermesenda Martí el mas Comes, situat a Sant Feliu, a la vila de Saniars, a un lloc anomenat Comes" (A.P.T. m I. 1280). Es tracta, doncs, d'una antiga vila. És citada a l'acta de consagració de Manlleu del 906. Aquest mas fou reformat als segles XVII i XIX i els porxos foren acabats el 1860.

## Referències

* 1 2 «Saniars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2012].
# Bangka-Belitung

Bangka-Belitung és una província d'Indonèsia que inclou dues illes principals, Bangka i Belitung, i uns quantes de més petites, situades a l'est de Sumatra, al nord-est de la província de Sumatra Meridional. L'estret de Bangka separa Sumatra i Bangka, i el de Gaspar separa Bangka i Belitung. El nord està banyat pel mar de la Xina Meridional, i el sud pel mar de Java, i a l'est hi ha Borneo, que està separat de Belitung per l'estret de Karimata.
La província formava part anteriorment de Sumatra Meridional, però l'any 2000 es convertia en una província independent junt amb Banten i Gorontalo. El 2004 la seva població era d'1.012.655 habitants. La capital és Pangkal Pinang.
L'illa de Bangka és una gran productora d'estany i de pebre. També té boniques platges i illes més petites que han atret molts turistes de tot el món. Les platges més famoses són les de Matras, Parai, Tanjung Pesona, Batu Bedaun, Remodong, Pasir Padi, Tanjung Kelian, Rebo, Telok Uber i moltes altres.
# Cantó d'Hendaia

El cantó d'Hendaye és una divisió administrativa francesa, situada en el departament dels Pirineus Atlàntics i la regió Nova Aquitània. El seu conseller general és Kotte Ecenarro, del PS.

## Composició

El cantó d'Hendaia agrupa 4 comunes:
* Biriatu
* Ziburu
* Hendaia
* Urruña

## Consellers generals

Lista de consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1976 | Jean Poulou | | |
| 1981 | Daniel Poulou | UDF | |
| 1982 | Daniel Poulou | UDF | |
| 1988 | Raphaël Lassallette | PS | alcalde d'Hendaia |
| 1994 | Raphaël Lassallette | PS | alcalde d'Hendaia |
| 2001 | Daniel Poulou | UMP | diputat |
| 2008 | Kotte Ecenarro | PS | |
| No es coneixen les dades anteriors a 1976. ||||

## Vegeu també

* Cantons de Pirineus Atlàntics

## Enllaços externs

* Dades sobre el cantó d'Hendaye a Le Trésor des Régions
* Mapa del cantó al web de la prefectura Arxivat 2008-12-05 a Wayback Machine.
# Dobló

El dobló (també denominat excel·lent major) va ser una moneda d'or espanyola que equivalia a dos escuts o 32 rals i pesava 6,77 grams (0,218 unces troi). Originalment el "dobló" va ser anomenat així perquè representava un valor igual al de dos excel·lents menors d'or, la moneda introduïda a Espanya des de 1497 pels Reis Catòlics, però posteriorment el nom de dobló es va assignar a pràcticament totes les monedes d'or encunyades a l'imperi espanyol que tinguessin un valor igual o superior a dos escuts. Així, van existir el dobló de quatre (igual a quatre escuts, que pesava 13,5 grams), o el dobló de vuit (equivalent a vuit escuts, amb un pes de 27 grams).
Els doblons eren encunyats a Espanya, Mèxic, Perú i Nova Granada. El terme «dobló» es va utilitzar per primera vegada per denominar l'excel·lent d'or menor, possiblement atès que valia dos ducats o el doble retrat dels Reis Catòlics Fernando i Isabel.
A Espanya, els doblons van ser monedes de curs legal fins a mitjans del segle XIX. El 1859, Isabel II va reemplaçar els escuts pels rals, com base del dobló; a més a més, va substituir el dobló de 6,77 g per un altre de nou i més pesat que equivalia a 100 rals i pesava 8,3771 g (0,268 unces troi). Els últims doblons espanyols (que indicaven la denominació de 80 reals) van ser encunyats el 1849. Les colònies espanyoles de Mèxic, Perú i Nova Granada van continuar encunyant doblons després d'independitzar-se.
Les colònies portugueses també han encunyat doblons anomenats dobrão (amb el mateix significat).
A Europa, el dobló es va convertir en el model de moltes altres monedes d'or, entre les quals s'inclouen el Louis d'or francès, la doppia italiana, el duplone suís, el pistole del nord d'Alemanya i el Friedrich d'or prussià.
A Nova Orleans i Mobile, Alabama, les comparses del carnestoltes de Mardi Gras llancen doblons a la gent (generalment fets d'alumini), almenys des de 1960.

## Vegeu també

* Ral de vuit
* Sou (moneda)
* Maravedí
* Ducat (moneda)

## Referències

* ↑ dobló a Optimot
* ↑ «dobló». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Dobló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ doblón a Optimot
* ↑ Manuel Vilaplana Persiva. Historia del real de a ocho. EDITUM, p. 63–. ISBN 978-84-7684-876-0.
* ↑ Vilaplana Persiva, Manuel. Historia del Real de a ocho (en castellà). Editum, 1997, p. 185. ISBN 8476848765.
# Tramvia de l'Horta Sud

El Tramvia o Metro lleuger de l'Horta Sud, també anomenat línia T8, era un projecte de línia de tren metropolità de Metrovalència inclosa al Pla d'Infraestructures Estratègiques 2010-2020 de la Generalitat Valenciana. Es pretenia unir importants poblacions de l'Horta Sud i Oest amb València pel mitjà del terminal València-Sud i recórrer 16 pobles per vies arran de terra, amb l'excepció de Manises i Quart de Poblet, on passaria davall terra. Es preveia que s'hi emprara trens lleugers del tipus híbrid com els que actualment funcionen a la resta de la xarxa de tramvies de València. Es proposava una connexió amb altres línies del sud de la xarxa, com també la projectada i encara sense construir Línia Orbital.

## Aquesta línia donarà servei a

* Hospital la Nova Fe - Nova Fe.
* Interconnexió entre els pobles de l'Horta Sud i Oest.

## Referències

* ↑ Camps rescata dos proyectos ‘olvidados' como la Via Parc Nord y el metro ligero de l'Horta Sud para su nuevo Plan de Infraestructuras
* ↑ «Las Provincias» (en castellà), 15-02-2008. [Consulta: 1r juliol 2015].
# Pikes Peak

El Pikes Peak (originalment, Pike's Peak), és una muntanya de 4.302 metres de les muntanyes Rocoses, a Colorado. Abans, s'havia dit, en castellà, El Capitán, en memòria del capità Zebulon Pike, un explorador que va dirigir una expedició al sud de Colorado el 1806.

## Referències

* ↑ «NGS Data Sheet for Pikes Peak». National Geodetic Survey.
# Cantó de Marmanda Oest

El cantó de Marmanda Oest és un cantó francès del departament d'Òlt i Garona, situat al districte de Marmanda. Té 5 municipis i part del de Marmanda.

## Municipis

* Bèthpei
* Marmanda
* Mauvesin sus Gupie
* Senta Vaselha
* Sent Martin Petit

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1994 | Maurice Cazassus | PS |
| 1994-2001 | Gérard Gouzes | PS |
| 2001-2008 | Michel Diefenbacher | UMP |
| 2008- | Joël Hocquelet | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | - | - | - | - | - | 13.450 |
# Josep Barris i Buixó

Josep Barris i Buixó (Darnius, 1817 – Palafrugell, 1890) fou un industrial surer, fundador de la Casa Barris. Va participar en els afers públics de Palafrugell en diferents càrrecs, com el d'alcalde (1868 – 1869) o diputat provincial, i va col·laborar en la construcció del convent i de l'escola de les germanes carmelites, l'actual Col·legi Vedruna.
L'antiga fàbrica i la casa familiar dels Barris rep actualment el nom de plaça de les Palmeres, per les palmeres que havien estat plantades als patis.

## Referències

* ↑ Medir, Ramir «La nomenclatura de las calles y plazas de Palafrugell» (en castellà). Revista de Palafrugell, 3-1967. Arxivat de l'original el 2012-06-21 [Consulta: 12 octubre 2012]. Arxivat 2012-06-21 a Wayback Machine.
* ↑ Saurí, M. Concepció «Josep Barris i Buixó». Nou Palafrugell, número 84, 1997. Arxivat de l'original el 2012-06-21 [Consulta: 12 octubre 2012]. Arxivat 2012-06-21 a Wayback Machine.
* ↑ «Carrer de Barris i Buixó». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 12 octubre 2012].
* ↑ «Plaça de les Palmeres». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 18 gener 2013].
# Banjo-Tooie

Banjo-Tooie (en japonès: バンジョーとカズーイの大冒険2, Rōmaji: Banjō to Kazūi no Daibōken 2, traducció en anglès: Banjo & Kazooie's Great Adventure 2, títol en anglès literal: Banjo-Kazooie 2) és la continuació del videojoc de plataformes de Nintendo 64 del 1998 anomenat Banjo-Kazooie. Es va publicar l'1 de novembre de 2000. Creat per Rareware, els seus personatges principals són en Banjo i Kazooie del popular joc original.

## Història

Han transcorregut dos anys després de la derrota de la Gruntilda, ella va ser tancada accidentalment en una roca al caure del seu castell, i Klungo va intentar treure-la d'aquest punt, sense tenir èxit. Però dos de les germanes de la malvada bruixota arriben a la Muntanya Espiral amb el maneig d'un vehicle excavador per a rescatar-la, invocant un encís. Mentrestant, a la casa d'en Banjo, aquest, Kazooie, Bottles i Mumbo Jumbo juguen a cartes, jocs en els quals Kazooie fa trampa; però a causa del tremolor generat pel vehicle de les germanes de la Gruntilda, Mumbo decideix sortir per a esbrinar què passa. En observar en Klungo i les bruixotes, planeja alertar als herois però és descobert del seu amagatall i Gruntilda va després d'ell. Quan Mumbo els dona la notícia en Banjo i a Kazooie, aquest no li creu, però tots accepten sortir... excepte en Bottles, que per les seves sospites sobre un intent de parany en el joc de cartes, es queda a la casa. Grunty localitza la mateixa i executa un tret d'energia que elimina la casa i a Bottles a dins. Després ella i les seves germanes surten de la regió, no sense abans deixar criatures perquè desfacin tota la zona. A l'alba, els quals van poder escapar presenciant la mort d'en Bottles i en la seva memòria decideixen buscar a Grunty, sense saber que Klungo els estava esperant per a enfrontar-los.

## Personatges

* Banjo
* Kazooie
* Gruntilda
* Mumbo Jumbo
* Humba Wumba
* Honey B
* Cheato
* Jamjars

## Enllaços externs

* (anglès) Lloc web oficial de Rareware
* (anglès) Banjo-Tooie a IGN
# Cantó de Lenveja

El cantó de Lenveja és un cantó del departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió de la Nova Aquitània. Està enquadrat al districte de Pau i té 31 municipis.

## Municipis

* Anoja
* Arricau e Bòrdas
* Arrosés
* Aurions e Idèrnas
* Bassilhon e Bausèr
* Vetrac
* Cadilhon
* Castilhon (de Lenveja)
* Corbèras e Avera
* Còuledan, Lube e Boast
* Croselhas
* Escuras
* Gaion
* Jarderés
* Lalonga
* Lanecauva
* La Sèrra
* Lenveja
* Lespièla
* Lo Luc e Armau
* Luc Arrèr
* Luçanhet e Luçon
* Maspièr, la Lonquèra e Julhac
* Momin
* Monassut e Audirac
* Montcauv
* Montpesat
* Pèiralonga e Avòs
* Sançons e lo Lhon
* Semiac e Blaishon
* Cimacorba

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967 | René Pébernard | |
| 1973 | René Pébernard | |
| 1979 | René Pébernard | |
| 1985 | René Pébernard | |
| 1992 | René Pébernard | |
| 1998 | Michel Chantre | PS |
| 2004 | Michel Chantre | PS |
| Les dades anteriors a 1967 no són conegudes. ||||
# Quinzet

Un quinzet era el nom que es donava al País Valencià al ral d'argent castellà que al segle xvii corria amb un valor de quinze diners del país, i al segle xix al ral de billó castellà. Des del 1925 fins al 1937, era una moneda de 25 cèntims.

## Referències

* ↑ «quinzet | enciclopèdia.cat». [Consulta: 11 agost 2018].
# Portella del Llorentí

La Portella del Llorentí és una collada de 2.344 metres d'altitud a cavall dels termes comunals de Font-rabiosa, a la comarca del Capcir, pertanyent a la Catalunya del Nord i d'Artigues, al Donasà, comarca occitana.
És un dels límits septentrionals dels Països Catalans. És a l'extrem nord-occidental del terme comunal de la vila de Font-rabiosa, a l'extrem occidental de la Serra dels Castellets, a ponent del Pic de la Tribuna i al sud-est del Pic de Baixollada.

## Referències

* ↑ La Portella del Llorentí en els ortofotomapes de l'IGN
# Cantó d'Anglet-Nord

El cantó d'Anglet-Nord era una divisió administrativa francès, situat al departament dels Pirineus Atlàntics et la regió Nova Aquitània.

## Composició

El cantó era format per la part nord de la comuna d'Angelu, que està dividida amb el cantó d'Anglet-Sud.

## Llista dels consellers generals

Llista des consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1982 | André Graciannette | UDF | |
| 1985 | André Graciannette | UDF | |
| 1992 | André Graciannette | UDF | |
| 1998 | Jean Espilondo | PS | |
| 2004 | Jean Espilondo | PS | alcalde d'Anglet |
| Les dades anteriors a 1982 no són conegudes. ||||

## Enllaços externs

* Mapa del cantó a la pàgina de la prefectura Arxivat 2008-12-06 a Wayback Machine.
# Córdoba (Argentina)

Córdoba és una ciutat argentina localitzada als peus de les muntanyes de la Sierra Chica, a la vora del riu Primer (riu Suquía), el centre de l'àrea agrícola més productiva de l'Argentina. És la capital de la província homònima. Té una població superior als 1,35 milions d'habitants, la segona més gran de l'Argentina. Córdoba està localitzada a 31° 24′ S, 64° 11′ O.

## Història

Va ser fundada el 1573 per Jerónimo Luis de Cabrera, qui la va anomenar Córdoba en honor de la ciutat homònima espanyola. Va ser una de les primeres capitals de la regió que avui és Argentina. Les altres dues ciutats antigues del país són Buenos Aires (1536) i Santiago del Estero (1553). La Universitat Nacional de Córdoba és la segona universitat més antiga d'Amèrica, després de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic, fundada el 1613.
Després de la Segona Guerra Mundial, la ciutat es va convertir en un centre important de la indústria argentina, i la seu de la fàbrica militar d'avions.

## Patrimoni de la Humanitat

La ciutat encara conserva construccions i monuments de l'època colonial, i és considerada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.
* Illa jesuítica
* Estàncies jesuítiques

## Imatges

* Catedral de Córdoba
* Climograma de Córdoba
* Església de los Capuchinos

## Enllaços externs

* Ajuntament de Córdoba
# Cantó d'Auloron Santa Maria-Oest

El cantó d'Auloron Santa Maria-Oest és un cantó francès del departament dels Pirineus Atlàntics, situat al districte d'Auloron. Té 11 municipis i el cap és Auloron Santa Maria.

## Municipis

* Anhòs
* Aren
* Asasp e Arròs
* Eskiula
* Geronce
* Gèus d'Auloron
* Gurmençon
* Momor
* Auloron Santa Maria (part)
* Aurin
* Sent Güenh
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1945-1964 | Ferdinand Lafargue | | |
| 1964-1976 | Robert Malherbe | | |
| 1976-1983 | Henri Laclau | PS | |
| 1983-1988 | Henri Gréchez | PS | |
| 1988-en curs | Hervé Lucbéreilh | UMP | alcalde d'Auloron Santa Maria 2001-2008 |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||