OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# About Face

About Face és el segon disc en solitari del guitarrista i cantant anglès David Gilmour, més conegut per ser un dels integrants de Pink Floyd (de 1968 en endavant). Va ser gravat a França el 1983 i llançat al mercat el 1984, quan la tensió en el si de Pink Floyd estava en el seu punt més alt, a més de ser els anys de llançament i promoció del disc de la banda The Final Cut.
Va arribar a la posició 21 de les llistes a Anglaterra i al 32 als Estats Units.
El nou àlbum va venir acompanyat per una nova gira per part de Gilmour (i un grup de músics acompanyant-lo), consolidant al cantant com a compositor i artista independent.
Del disc en van sorgir dos senzills: "Blue Light" (amb "Cruise" com a cara B) i "Love On The Air" (amb "Let's Metaphysical" com a cara B).

## Llista de cançons

* Totes les cançons ha estat compostes per David Gilmour, excepte on s'indica el contrari:
* "Until We Slip"
* "Murder"
* "Love On The Air" (Gilmour / Townshend)
* "Blue Light"
* "Out Of The Blue"
* "All Lovers Are Deranged" (Gilmour / Townshend)
* "You Know I'm Right"
* " Cruise"
* "Let's Get Methaphysical"
* "Near The End"

## Músics

* David Gilmour - guitarra i veu
* Jeff Porcaro - bateria i percussions
* Pino Palladino - baix
* Ian Kewley - òrgan i piano
* Steve Winwood - òrgan i piano
* Anne Dudley - sintetitzador
* Bob Ezrin - teclats
* Louis Jardine - percussions
* Ray Cooper - percussions
* Jon Lord - sintetitzador
* Pete Townshend - lletres de "Love On The Air" i "All Lovers Are Deranged"

## Crèdits

* Gravació d'orquestra - Eric Tomlinson
* Arranjaments - Bon Ezrin i Michael Kamen
* Producció - Bob Ezrin i David Gilmour
* Mescles - James Guthrie
* Assistents - Bob Parr, Ollie Fitzjones i Robert Hrycyna
* Col·laboradors - Robert Hrycyna, Simon Sullivan, Mark Frank i Kevin Whyte
* Equip - Phil Taylor
* Caràtula - STD (Storm Thorgerson Desing)

## Enllaços externs

* «Pàgina oficial de David Gilmour» (en anglès). Arxivat de l'About Face original el 2009-01-07. [Consulta: 2 març 2012].
# About Schmidt

About Schmidt és una pel·lícula estatunidenca d'Alexander Payne estrenada el 2002.

## Argument

Warren Schmidt (interpretat per Jack Nicholson), a la seixantena, veu en algunes setmanes la seva vida profundament transformada: es jubila, es comença a preguntar si estima la seva dona, que mor poc temps després, es preocupa per a la seva única filla que es casarà amb un home que detesta i menysprea...

## Repartiment

* Jack Nicholson: Warren Schmidt
* Kathy Bates: Roberta Hertzel
* Hope Davis: Jeannie Schmidt
* Dermot Mulroney: Randall Hertzel
* June Squibb: Helen Schmidt
* Howard Hesseman: Larry Hertzel
* Harry Groener: John Rusk
* Connie Ray: Vicki Rusk
* Len Cariou: Ray Nichols
* Mark Venhuizen: Duncan Hertzel
* Cheryl Hamada: Saundra

## Premis i nominacions
### Premis

* 2003: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Jack Nicholson
* 2003: Globus d'Or al millor guió per Alexander Payne i Jim Taylor

### Nominacions

* 2002: Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Cannes per Alexander Payne
* 2003: Oscar al millor actor per Jack Nicholson
* 2003: Oscar a la millor actriu secundària per Kathy Bates
* 2003: Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 2003: Globus d'Or al millor director per Alexander Payne
* 2003: Globus d'Or a la millor actriu secundària per Kathy Bates
* 2003: BAFTA al millor actor per Jack Nicholson
# Abram Bezikóvitx

Abram Bezikóvitx (rus: Абрам Самойлович Безикович) (Berdiansk, 23 de gener de 1891 - Cambridge, 2 de novembre de 1970) va ser un matemàtic rus, que va treballar sobretot a Anglaterra. Va néixer a Berdiansk a la vora del mar d'Azov (avui a Ucraïna) en una família jueva.
Ha estat l'alumne d'Andrei Màrkov a la Universitat Estatal de Sant Petersburg, va defensar la seva tesi doctoral el 1912. Llavors va començar les seves investigacions en probabilitats. Es va convertir a l'ortodòxia en el moment del seu matrimoni el 1916. Va ser nomenat professor a la Universitat de Perm el 1917, i va ser pres en els trastorns de la revolució Russa. El 1920, va acceptar un lloc la universitat de Sant Petersburg.
El 1924, va anar a Copenhaguen, finançat per una borsa Rockefeller. Hi va treballar sobre les funcions quasi- periòdiques, que porten avui el seu nom. Després d'haver-se trobat amb G. H. Hardy a Oxford, va treballar per a la Universitat de Liverpool el 1926 i la universitat de Cambridge el 1927.
Va treballar sobretot sobre els mètodes i les qüestions combinatòries en anàlisi real, com el problema de Kakeya i la Dimensió de Hausdorff-Bezikóvitx. Aquests dos temes particulars han pres una importància creixent.
Ha influenciat fortament l'economista Piero Sraffa, després de 1940, mentre que eren tots dos al Trinity College. També ha influenciat Dennis Lindley, un dels fundadors de l'escola bayesiana al Regne Unit.
Va succeir el 1950 a John Edensor Littlewood en la càtedra Rouse Ball de matemàtiques a Cambridge
Es va jubilar el 1958. Morí a Cambridge.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Abram Bezikóvitx» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Taylor, S. James. «Besicovitch, Abram Samoilovitch». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 26 setembre 2020]. (anglès)
# Abu-Yússuf Yaqub al-Baridí

Abu-Yússuf Yaqub al-Baridí fou un dels tres fills d'al-Baridí, el mitjà dels germans Banu l-Baridí.
El seu germà Abu-Abd-Al·lah Àhmad ibn al-Baridí va obtenir del visir Ibn Muqla (927-928), mitjançant un suborn de 20.000 dinars, la recaptació d'impostos de la província d'al-Ahwaz per a ell mateix, i oficis lucratius per als seus dos germans. Vers el 934 era delegat del seu germà a Bagdad.
El 942 estava amb els seus germans a Bàssora, que dominaven, i va participar en la guerra contra l'emir d'Oman que havia desembarcat i s'havia apoderat d'al-Ubulla. El 943 el seu germà gran, Abu-Abd-Al·lah havia esgotat els seus fons econòmics i el va fer matar per apoderar-se dels seus diners (octubre).
# Abu-l-Abbàs Àhmad III

Abu-l-Abbàs Àhmad III fou emir hàfsida de Constantina i després de Constantina i Bugia, i finament de tots els dominis hàfsides amb capital a Tunis del 1370 al 1394. Era fill d'Abu-Abd-Allah Muhàmmad, el qual era fill d'Abu-Yahya Abu-Bakr II ibn Yahya.
Vers el 1350 es va fer independent a Constantina, i del 1351 al 1356 va fer la guerra a la branca de Tunis. Fou expulsat pels marínides el 1356 però la va recuperar el 1357.
El 1366 va arrabassar Bugia al seu cosí Abu-Abd-Al·lah ibn Abi-Zakariyyà (que era fill d'Abu-Zakariyyà Yahya, un altre fill de Abu-Yahya Abu-Bakr II ibn Yahya).
El 1370 es va apoderar amb facilitat de Tunis. Les seves primeres mesures es van dirigir a posar fi a la rebel·lia dels beduïns (1371) i a alleujar les càrregues dels sedentaris.
Entre 1371 i 1381, pas a pas, va recuperar el sud i sud-est d'Ifríqiya, i finalment va conquerir la regió del Zab. Després de 1381 la seva obra fou de consolidació i de vigilància a les terres del sud per evitar el restabliment dels emirats locals. A causa de la rivalitat entre marínides i abdalwadites, i a les lluites internes d'aquests, el seu flanc occidental va romandre tranquil.
Les pirateries des de territori hàfsida a estats cristians van ser un conflicte permanent en les seves relacions exteriors amb aquests estats. El 1383 els catalans li van arrabassar Gerba però el 20 de juliol de 1390 Mahdia fou atacada pels genovesos amb suport de cavallers francesos i anglesos i sota la direcció de Lluís II de Borbó, en un atac massiu que va durar fins al 20 de setembre de 1390, i la ciutat va resistir l'atac encara que va haver de pagar un tribut per obtenir l'aixecament del setge. L'arrogància dels pirates va augmentar des de llavors, però les relacions amb els estats italians van millorar. El 1392 els catalans van perdre Gerba.
Va morir el 1394 i el va succeir el seu fill Abu-Faris Abd-al-Aziz ibn Ahmad.
# Abu-l-Gharaniq Muhàmmad

Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad (II) ibn Àhmad (àrab: أبو عبد الله أبو الغرانيق محمد بن أحمد, Abū ʿAbd Allāh Abū l-Ḡarānīq Muḥammad ibn Aḥmad), més conegut pel sobrenom Abu-l-Gharaniq com Abu-l-Gharaniq Muhàmmad (II), (? - 875) fou emir aglàbida d'Ifríqiya (864-875).
Era fill d'Abu-Ibrahim Àhmad ibn Muhàmmad i va succeir el seu oncle Ziyàdat-Al·lah (II) el 23 de desembre del 864. Tenia una gran passió per la cacera. El 868 va conquerir l'illa de Malta.
Va morir el 16 de gener del 875 i el va succeir el seu germà Abu-Ishaq Ibrahim (II) ibn Àhmad.
# Abu Taixufín II

Abu-Taixufín (II) ibn Abi-Hammú o, més senzillament, Abu-Taixufín II (1351-1393), fou emir de la dinastia abdalwadita de Tremissèn (Tlemcen).
Va viure de jove a Nedroma, i després de la fugida del seu pare Abu Hammu (II) a Tunis el 1352, fou portat pels marínides a Fes. Va retornar a Tlemcen el 1359 quan el seu pare va pujar al tron, i allí va rebre tota mena d'atencions de pare i la família. Estava impacient per regnar i va tractar de desfer-se del seu pare; va organitzar un complot en què Abu Hammu II fou empresonat a Orà, però es va escapar. Després el va convèncer d'anar de peregrinatgio, però va tornar en triomf. Finalment, al front de forces posades a la seva disposició pels marínides, va atacar Tlemcen el 1389; Abu Hammu va morir en batalla el 21 de novembre de 1389 i Abu Taixufín II fou proclamat emir.
Va actuar com un fidel vassall marínida, i va romandre lleial fins a la seva mort el 29 de maig de 1393. El va succeir el seu fill Abu Thàbit II enderrocat al cap de molt poc pel seu oncle Abu-l-Hajjadj I.
# Acadèmia Lituana de Música i Teatre

L'Acadèmia Lituana de Música i Teatre es troba la seu principal a l'avinguda Gediminas a Vílnius, capital de Lituània, és una escola a nivell universitari que capacita els estudiants en les arts de música, teatre i multimèdia.

## Història

El compositor Juozas Naujalis va fundar una escola de música l'any 1919 a Kaunas. Aquesta escola va ser reorganitzada al «Conservatori de Kaunas» el 1933. El 1949 el Conservatori de Kaunas i el «Conservatori de Vílnius» fundat el 1945, es van fusionar a l'anomenat «Conservatori Estatal de Lituània». El Conservatori Estatal va rebre el nom d'«Acadèmia de Música de Lituània (LMA)» el 1992, i finalment el 2004 va esdevenir l'Acadèmia Lituana de Música i Teatre (LMTA).
L'Acadèmia s'esforça per: «desenvolupar la cooperació internacional i la integració en la comunitat acadèmica europea i mundial, per recolzar i facilitar l'intercanvi d'estudiants i professors, i per garantir alts graus de qualitat a l'educació superior en les arts.»

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units

L'Acadèmia Nacional de Ciències (National Academy of Sciences oficialment i en anglès) és una corporació dels Estats Units els membres de la qual serveixen pro bono com a «consellers a la nació en ciència, enginyeria i medicina».

## Origen

La Guerra Civil dels Estats Units d'Amèrica va provocar la necessitat de creació d'una acadèmia nacional de ciències. La Llei de creació va ser signada pel president Abraham Lincoln el 3 de març de 1863, en el mateix acte es van nomenar 50 dels seus membres. Molts procedien de l'anomenada American Scientific Lazzaroni, una xarxa informal de científics que treballen a Cambridge, Massachusetts.

## Premis

L'Acadèmia atorga un nombre de diferents premis, medalles i reconeixements:
* Astronomia:
** Medalla James Craig Watson
* Enginyeria
** Medalla Germans Gibbs - arquitectura naval, enginyeria marina
** Premi NAS en Enginyeria Aeronàutica - enginyeria aeronàutica
** Premi NAS en Ciències Químiques al científic Edwin Abad Cervantes

## Presidents de l'Acadèmia Nacional de Ciències

* Alexander Dallas Bache (1863-1867)
* Joseph Henry (1868-1878)
* William Barton Rogers (1879-1882)
* Othniel Charles Marsh (1883-1895)
* Wolcott Gibbs (1895-1900)
* Alexander Agassiz (1901-1907)
* Ira Remsen (1907-1913)
* William Henry Welch (1913-1917)
* Charles Doolittle Walcott (1917-1923)
* Albert Abraham Michelson (1923-1927)
* Thomas Hunt Morgan (1927-1931)
* William Wallace Campbell (1931-1935)
* Frank Rattray Lillie (1935-1939)
* Frank Baldwin Jewett (1939-1947)
* Alfred Newton Richards (1947-1950)
* Detlev Wulf Bronk (1950-1962)
* Frederick Seitz (1962-1969)
* Philip Handler (1969-1981)
* Frank Press (1981-1993)
* Bruce Alberts (1993-2005)
* Ralph J. Cicerone (2005-)

## Enllaços externs

* Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units - Lloc web oficial
# Acadèmia Reial de Belles Arts de Brussel·les

L'Acadèmia Reial de Belles Arts de Brussel·les (oficialment, i en francès, Académie royale des beaux-arts de Bruxelles, ARBA), és una escola d'art de la ciutat de Brussel·les, fundada el 1711.
La seva existència deriva de la història comunal de la ciutat. Ja el 1711, es va donar l'ús d'una sala de l'Ajuntament als degans dels pintors, escultors, teixidors i altres aficionats "per exercir l'art del dibuix". L'estructura de l'acadèmia és en realitat de 1768, com a conseqüència d'una gran subscripció.
Es tracta d'una escola, un lloc de la creativitat, de debat i, de vegades enfrontament entre diferents sensibilitats artístiques. El 1876 la institució es va traslladar a un convent i orfenat a la Rue du Midi, que es rehabilità amb l'enginy de l'arquitecte Pierre Victor Jamaer. Per fe-ho, va integrar diversos edificis amb la construcció d'un altre de nou, amb una façana d'estil eclèctic.
Entre els alumnes de l'ARBA hi ha alguns dels més famosos noms de la pintura, escultura, i arquitectura de Bèlgica: James Ensor, Rene Magritte, i Paul Delvaux. El pintor Vincent van Gogh hi va estudiar, breument, a partir de les darreries de 1880, per millorar les seves tècniques d'anatomia, composició, i perspectiva. Peyo, creador dels Barrufets, també va estudiar-hi.
Cal no confondre aquesta institució amb l'Académie des Beaux-Arts de l'Institut de France.

## Directors

Alguns dels notables directors de la institució han estat:
* François-Joseph Navez (1835–1862)
* Louis Gallait (a finals del segle xix)
* Jean-François Portaels (començant el 1878)
* L'artista Joseph Stallaert (1895–1900)
* Charles van der Stappen (a començaments del segle XX)
* Jacques de Lalaing (1904–1913)
* Victor Rousseau (1919–1922)
* Victor Horta (1927–1931)
* L'arquitecte Henry Lacoste (1954–1957)
* Paul Delvaux (1965–1966)

## Artistes formats l'Académie royale des Beaux-Arts

* Jean-Frédéric Van der Rit (1823-1882), arquitecte.
* Auguste Schoy (1838-1885), arquitecte.
* Amédée Lynen (1852-1938), artista pintor i il·lustrador.
* Paul Du Bois (1859-1938), escultor belga.
* Henri Van Massenhove (1860-1934), arquitecte.
* Victor Rousseau (1865-1954), escultor belga.
* Herman Richir (1866-1942), artista pintor i professor de pintura.
* Gabriel van Dievoet (1875-1934), artista pintor i decorador art-nouveau belga.
* Jules Lentrein (1875-1943), pintor, aquarel·lista, i litògraf belga.
* Maurice De Korte (1889-1971), escultor belga.
* Victor Servranckx (1897-1965), pintor belga.
* Eliane de Meuse (1899-1993); pintor belga, Premi Godecharle 1921.
* Robert Schuiten (1912-1997), arquitecte i pintor belga.
* Albert Mangonès (1917-2002), arquitecte haitià.
* Claude Strebelle (nascut el 1917), arquitecte belga.
* Max Van Dyck (1902-1992), director de l'Acadèmia d'Anderlecht, Premi de Roma 1920
* Guy Huygens (1924), pintor belga.

## Enllaços externs

* Acadèmia Reial de Belles Arts de Brussel·les - Lloc web oficial
* Web del cercle d'estudiants de l'ACA Arxivat 2007-01-08 a Wayback Machine. (francès)
* ACA TV Bruxelles Arxivat 2015-08-01 a Wayback Machine. (francès)
# Acelh

Acelh (italià Acceglio, piemontès Assèj) és un municipi italià, situat a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 167 habitants. Està situat a la Val Maira, dins de les Valls Occitanes. Limita amb els municipis d'Argentera, Blins, Canosio, L'Archa (Alps de l'Alta Provença), Maironas (Alps d'Alta Provença), Prazzo i Sant Pau d'Ubaia (Alps d'Alta Provença)

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008-2013 | Riccardo Benvegnù | Llista cívica |
| 2013- | Enrico Colombo | Llista cívica |
# Achabal

Achabal (caixmiri: Achival) és una vila del districte d'Anantnag a l'estat indi de Jammu i Caixmir. Segons el cens del 2001 la població de la vila era de 5.835 habitants. És una destinació turística important.
# Can Pujató (Riudarenes)

Can Pujató és una casa de Riudarenes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de construcció senzilla, compost per una planta rectangular i un pis superior. És una casa amb teulada a dues vessants però amb la part esquerra escapçada, deixant el teulat amb caiguda a la façana. L'entrada queda ensotada i s'accesdeix a l'edifici a través d'una ecaleta. La llinda de la porta principal té la inscripció de 1794. Pel que fa a la resta de les obertures són amb llinda, brancals i ampit de pedra monolítica. N'hi ha tres al pis superior i una de petita a la planta baixa. L'interior de l'edifici està totalment reformat. A la part posterior té un gran jardí.

## Història

A partir de 1747 s'inicià la construcció del nucli urbà de l'Esparra, fins llavors només constituït per l'església, la rectoria mas Masferrer. Va ser aquest any que Antoni Masferrer va vendre un tros de terra per 300 lliures a Esteve Clos incloguent una sèrie de condicions sobre les normes d'edificaió. Allí s'hi va construir el mas Pujató. l'any 1760, Masferrer va vendre dos trossos més de terra que donaren lloc a Can Periques i a cal jornaler. Més tard, el 1774 encara en vengué un altre de l'anomenat camp de la plaça que va donar lloc a can Roquet.
L'edifici estava en ruïnes i va ser totalment reconstruït l'any 1988, es van conservar les pedres de les llindes per recolocar-les.

## Referències

* 1 2 3 «Can Pujató». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Acklins

Acklins és una illa i un districte de les Bahames, a les Bahames.
Es tracta d'una illa dins un grup que es troben en una llacuna soma anomenada Badia o Cala d'Acklins (Bight of Acklins), de les quals les més grosses són l'illa Crooked (76 milles quadrades) al nord i Acklins (120 milles quadrades) al sud, i les més petites són Long Cay [(abans coneguda com a Fortune Island) de 8milles quadrades] al nord-oest i illa Castle al sud.
A aquestes illes s'hi assentaren els nord-americans partidaris de continuar pertanyent al Regne Unit (American loyalists) a la dècada de 1780 i van fer-hi plantacions de cotó amb un miler d'esclaus treballant-hi. Després de l'abolició de l'esclavitud a l'imperi Britànic aquestes plantacions esdevingueren antieconòmiques i es passà a pescar esponges. Els seus habitants ara viuen de la pesca i de granges a petita escala.
La principal població del grup és Colonel Hill a l'illa Crooked.
A Plana Cays, al nord-est de Spring Point, és una reserva protegida per iguanes i pel rodegador semblant a un conill d'índies Hutia de Bahames, l'únic mamífer natiu de les Bahames.
Acklins té 428 habitants i illa Crooked 350 (cens del 2000).
Es creu que la primera oficina de correus de les Bahames va estar situada a Pitt's Town a l'illa Crooked.
# Aconaemys

Aconaemys és un gènere de rosegadors histricomorfs de la família dels octodòntids, coneguts vulgarment com a rates de les roques o rates de les pinedes. Es troben a l'Argentina i Xile.

## Taxonomia

S'han descrit tres espècies:
* Aconaemys fuscus
* Aconaemys porteri
* Aconaemys sagei
# Acquaviva Platani

Acquaviva Platani (sicilià Acquaviva Plàtani) és un municipi italià, dins de la província de Caltanissetta. L'any 2007 tenia 1.231 habitants. Limita amb els municipis de Cammarata (AG), Casteltermini (AG), Mussomeli i Sutera.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Salvatore Mistretta | UDCC |
# Ada Christen

Christiane Rosalia Frideriks, de casada von Breden, més coneguda pel pseudònim d'Ada Christen (Viena, 6 de març de 1839 - Viena, 23 de maig de 1901) fou una poetessa i escriptora austríaca naturalista. Fou una excel·lent observadora dels costums vienesos en el marc del decadent Imperi Austrohongarès de final de segle en les seves novel·les Ella (1869) i Jungfer Mutter (1892).
El seu pare va morir quan ella era petita, i deixà la família en la misèria, per la qual cosa va haver de començar a treballar venent flors. Quan tenia quinze anys debutà com a actriu en una companyia de teatre alemany que feia gires per Hongria, i fou per aquella època que publicà la seva primera obra, una farsa amb cançons. Després de la mort del seu primer marit, s. von Neupaur, amb qui s'havia casat el 1864 i amb qui va tenir un fill, es casà amb un capità de cavalleria retirat, Adalmar von Breden, el 1873, i començà a escriure i a publicar seriosament a les revistes sobre temàtica romàntica (més aviat eròtica) i social.

## Obres

* Aus der Asche. Neue Gedichte, Hamburg: Hoffmann & Campe 1870
* Faustina. Drama cinco actos, Viena: Jacob Dirnböck, 1871
* Lieder einer Verlorenen, Hamburg: Hoffmann & Campe, 1873
* Vom Wege. Skizzen, Hamburg: Hoffmann & Campe, 1874
* Aus dem Leben. Skizzen, Leipzig: Ernst Julius Günther, 1876
* Aus der Tiefe. Neue Gedichte von Ada Christen, Hamburg: Hoffmann & Campe, 1878
* Unsere Nachbarn. Neue Skizzen von Ada Christen, Dresden: Minden, 1884
* Jungfer Mutter. Eine Wiener Vorstadtgeschichte, Dresden: Heinrich Minden, 1893
* Ausgewählte Werke, Viena, 1911
* Geschichten aus dem Haus "zur blauen Gans", Viena, 1929

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Ada Christen» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
* http://lesung.podspot.de/post/42-ada-christen-wiedersehen/
* http://www.wortblume.de/dichterinnen/adachr_i.htm
# Ada Deer

Ada Deer (Keshena, 7 d'agost de 1935 - Fitchburg, 15 d'agost de 2023) fou una activista i escriptora menominee. Es graduà en treballs socials per la Universitat de Colúmbia el 1961, i es va unir al moviment menomini de restauració de la reserva i de la propietat tribal el 1972. El 1993 fou nomenada assistent de la Secretaria d'Interior per a Afers Indis, i primera dona índia directora de la BIA el 1997. Va escriure Speaking out (1970).

## Enllaços externs

* Biografia en anglès
# Adanaspor A.Ş.

L'Adanaspor A.Ş. és un club esportiu especialitzat en futbol turc de la ciutat d'Adana. El club va ser fundat el 1954. Els seus primers colors van ser el blau marí i el groc. L'any 1966 s'uní als clubs Akınspor i Torosspor, esdevenint professional, i adoptà el taronja i el blanc, que representen els cítrics i el cotó, representatius de l'agricultura de la ciutat. Disputà 21 temporades a la primera divisió del país i la seva millor posició fou una segona la temporada 1980-81.

## Palmarès

* Copa de l'Associació d'Escriptors d'Esports Turcs (8)
* Copa Gençlik ve Spor Bakanlığı (1): 1971/72

## Trajectòria esportiva

* Primera divisió: 1971-1984, 1988-1991, 1998-2001, 2002-2004
* Segona divisió: 1966-1971, 1984-1988, 1991-1998, 2001-2002, 2004-2005
* Tercera divisió: 2005-2006, 2007-
* Quarta divisió: 2006-2007

## Enllaços externs

* Adanaspor A.Ş. - Lloc web oficial
* TurBey.com