OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jesús Acebedo

Jesús Acebedo (Burgos, 1977) és un pianista i compositor català, establert a Cerdanyola del Vallès.
Llicenciat en Musicologia i en psicologia per la Universitat Autònoma de Barcelona, va obtenir el títol de professor de piano pel Conservatori Superior de Música del Liceu.
Des del 2012 ha publicat diversos discos amb composicions pròpies i d'altres on versiona clàssics del pop-rock català i castellà al piano. També ha col·laborat amb músics com Paola Graziano o Sergi Pérez Berk. És el compositor de l'himne dels Bombers de la Generalitat de Catalunya.
El 2022, juntament amb Tom Carr, Lidia Carrera i Xema Vidal va donar l'obra Sol al Museu d'Art de Cerdanyola.

## Discografia

* Mupsichology (2012) amb Paola Graziano
* 16 peces per a piano (2013)
* Solos de piano para poema triste (2014)
* El faro (2017)
* Batecs al piano (2017, Picap)
* 15 pianos y un sueño (2018, Picap)
* Symbiosis (2018) amb el productor musical Sergi Pérez Berk
* Aurora (2019)

## Referències

* ↑ Détour. «Jesús Acebedo, Pedro Alcor. Todas aquellas cosas, por Juan Jiménez García» (en castellà), 23-01-2015. [Consulta: 23 octubre 2022].
* 1 2 «Els Bombers de la Generalitat estrenen himne amb un reconeixement al "sacrifici" i "vocació"» (en castellà), 08-03-2017. [Consulta: 23 octubre 2022].
* 1 2 «Les “16 peces per a piano” de Jesús Acebedo». [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ «El Museu d’Art de Cerdanyola celebra els seus 13 anys amb la presentació de l’obra ‘Sol’ | Cerdanyola del Vallès». [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ Duran, Fina. «SOL. Les irradiacions d’una creació». El temps de les arts, 13-11-2022. [Consulta: 19 novembre 2022].
* ↑ Babab. «Solos de piano para poema triste» (en castellà), 21-12-2014. [Consulta: 23 octubre 2022].
# La Casassa de Ginestar

La Casassa de Ginestar és un monument del municipi de Sant Gregori (Gironès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de planta rectangular, desenvolupada en planta baixa i pis. La coberta és de teula àrab a dues vessants. Les parets portants són de maçoneria amb carreus a les cantonades i emmarcant les obertures. La porta principal i les finestres són fetes amb brancals i llindes de pedra cisellada. La finestra del pis de la banda esquerra presenta un guardapols sobre la llinda amb un cap esculpit en l'arrencament. L'interior s'estructura amb tres crugies perpendiculars a la façana. Els sostres són fets amb cairats de fusta. És interessant una columna de pedra situada a l'interior de la planta baixa.

### Porxo

Senzilla construcció de planta quadrangular, desenvolupada en dos nivells. Les parets portants són de maçoneria amb restes d'arrebossat fet amb morter de calç a les façanes exteriors. La coberta és de teula àrab a dues vessants. La façana principal presenta dos forats simètrics per facilitar la feina de treure o posar material. La porta d'accés es troba al centre de la planta baixa i és formada per brancals de pedra i llinda de fusta. Les pedres superiors dels dos brancals es desplacen cap a l'interior per ajudar a la llinda a salvar la llum del forat. És una porta de típica reminiscència medieval. Les altres façanes no presenten cap obertura.

## Història

A l'interior hi ha una llinda de pedra, que forma part d'una porta, amb l'any 1500 cisellat a la pedra.

## Referències

* 1 2 3 «La Casassa de Ginestar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2012].
# Mesechinus orientalis

Mesechinus orientalis és una espècie de mamífer eulipotifle de la família dels erinacèids. És endèmic de l'est de la Xina, una regió força distant de la que ocupen les altres espècies del gènere Mesechinus. Els seus hàbitats naturals són els matollars i els boscos perennifolis subtropicals de frondoses, on generalment viu a altituds d'entre 30 i 700 msnm. Es tracta del representant més petit del seu gènere, amb una llargada de cap a gropa d'aproximadament 19 cm i un pes d'una mica menys de 340 g. El seu nom específic, orientalis, significa ‘oriental’ en llatí i es refereix a la seva distribució dins de la Xina.
Com que fou descobert fa poc, el seu estat de conservació encara no ha estat avaluat. Els seus descobridors no troben que estigui amenaçat.

## Referències

* 1 2 3 Ly, C. «Unusual dark hedgehog from eastern China is new to science» (en anglès). New Scientist, 7 desembre 2023. [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ Shi et al., 2023, p. 156.
* ↑ Shi et al., 2023, p. 153.

## Bibliografia

* Shi, Z.; Yao, H.; He, K.; Bai, W.; Zhou, J.; Fan, J.; Su, W.; Nie, W.; Yang, S.; Onditi, K. O.; Jiang, X.; Chen, Z. «A new species of forest hedgehog (Mesechinus, Erinaceidae, Eulipotyphla, Mammalia) from eastern China» (en anglès). ZooKeys, 1.185, 2023, pàg. 143-161. DOI: 10.3897/zookeys.1185.111615.
# Ramón Fernández de Zendrera

Ramón Fernández de Zendrera (Madrid, segle XIX) va ser un funcionari de l'estat espanyol nomenat alcalde de Reus.
Després de la dimissió com a alcalde-corregidor de Reus de Gregorio de Mijares, va ocupar interinament l'alcaldia Josep Maria Pàmies Juncosa, fins que pel mes d'agost de 1863 va ser nomenat Ramón Fernández de Zendrera, un funcionari madrileny d'alt nivell. Josep Maria Pàmies Juncosa en el seu breu mandat havia enviat una petició al govern demanant la supressió del càrrec d'alcalde-corregidor i l'elecció lliure dels càrrecs municipals, que no va ser contestada. Ramón Fernández de Zendrera, per economia, o potser per despotisme, com diu l'historiador reusenc Andreu de Bofarull, va dissoldre el cos de guàrdies municipals i va destituir els tres vigilants nocturns de més edat. A un antic local municipal on hi havia hagut el comerç de la farina, es va instal·lar la primera oficina reusenca del telègraf, una gran novetat en aquell temps. A partir de diverses deixes fetes per Pere Sardà i Cailà, Ramón Fernández va reorganitzar l'hospital, augmentant el nombre de llits, creant un departament per infecciosos i habilitant una sala d'operacions. Va reorganitzar la banda de música municipal i va potenciar una bona i completa orquestra, dirigida pels dos mestres reusencs Victorí Agustí i Oliver Oliva.
El mes de maig de 1864 el govern de Madrid va suprimir el càrrec d'alcalde-corregidor en totes les poblacions que no superessin els 40.000 habitants. Ramón Fernández de Zendrera va ser destituït d'aquest càrrec, però, com explica l'historiador reusenc Pere Anguera, l'estat havia instituït el càrrec de subgovernador, i a Reus, pel seu nombre d'habitants, n'hi corresponia un. Ramón Fernández de Zendrera va ser nomenat subgovernador de Reus, amb una jurisdicció damunt de 90 pobles. Per l'octubre de 1864 va ser nomenat governador civil de Canàries, on va rebre Enric d'Espanya quan va ser desterrat a aquelles illes. El 1867 era governador civil d'Àvila.

## Referències

* ↑ "Actes municipals 1862-1865" 21-VIII-1863, p. 469
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. Reus: Imprenta de la V. e Hijo de Pedro Sabater, 1866, p. 298, 339 i 577.
* ↑ Anguera, Pere. Comportament polític i actituds ideològiques al Baix Camp: 1808-1868. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1983, p. 130.
* ↑ Camino Pérez, Argelia. “Los archivos de los Gobiernos Civiles en Canarias”. A: Historia de los Archivos en Canarias, tomo I. Las Palmas: Anoart ediciones, 2009. p. 290. ISBN 9788492628179
* ↑ Jaraz. «El "nuevo" Mercado Grande cumple 150 años». Diario de Ávila, 11-I-2015. [Consulta: 11-III-2018].
# Aleksandr Iegórov

Aleksandr Iegórov (rus: Александр Ильич Егоров) (Buzuluk, 13 d'octubre de 1883 $^{(Julià)}$ - Moscou, 23 de febrer de 1939), nom complet amb patronímic Aleksandr Ilitx Iegórov, rus: Александр Ильич Егоров, fou un comandant militar soviètic, Mariscal de la Unió Soviètica i víctima de la Gran Purga estalinista de finals de la dècada dels 30.
Iegórov (de vegades transliterat Egorov) nasqué en el si d'una família camperola prop de Samara, a la Rússia central. Ingressà a l'Exèrcit del Tsar el 1901, graduant-se com a oficial el 1905. Durant la Primera Guerra Mundial arribà al rang de Tinent Coronel, sent ferit en 5 ocasions. El 1904 s'afilià al Partit Social-Revolucionari, però després de la conquesta del poder dels bolxevics a la Revolució d'Octubre de 1917, acceptà el nou règim i es convertí en comandant del nou Exèrcit Roig.
Durant la Guerra Civil Russa, Iegórov va ser comandant del Front del Sud de l'Exèrcit Roig i tingué una participació destacada en la derrota de l'Exèrcit Blanc a Ucraïna. El 1920 va ser un dels comandants soviètics durant la Guerra Poloneso-Soviètica, sent un estret aliat en aquesta campanya de Stalin i de Semion Budionni. El 1925-26 va ser enviat com a conseller militar a la Xina. El 1927 va ser nomenat comandant de l'Exèrcit Roig a Belarús. El 1931 esdevingué Vice-Ministre de Defensa i Cap de l'Estat Major de l'Exèrcit Roig. El 1934 va ser escollit membre candidat al Comitè Central del Partit Comunista de la Unió Soviètica. El 1935, va ser un dels 5 primers Mariscals de la Unió Soviètica.
Donades la seva vella amb Stalin i Budionni, Iegórov se sentí segur davant l'onada d'arrestos que va haver a l'Exèrcit Roig el 1937, amb l'inici de la Gran Purga estalinista. Oficialment va ser nomenat jutge al judici de Mikhaïl Tukhatxevski al juny d'aquell any, tot i que és dubtós que el judici arribés a tenir lloc. Però aquell mateix any va ser detingut al febrer de 1938 i executat algun temps després (oficialment s'anuncià el febrer de 1939, però hi ha fonts soviètiques que daten la seva mort el 1941.
Va ser rehabilitat per Nikita Khrusxov durant la desestalinització.

## Condecoracions

* 2 Ordes de la Bandera Roja (1919, 1928)
* Orde de la Bandera Roja de l'RSS de l'Azerbaidjan (1921)
* Orde de la Bandera Roja de l'RSS de Georgia (1924)
* Medalla del 20è Aniversari de l'Exèrcit Roig
# Can Pou (Bigues)

Can Pou és una masia del poble de Bigues, en el terme municipal de Bigues i Riells del Fai, a la comarca catalana del Vallès Oriental.
Es troba en el sector central del terme, a ponent del sector nord de la urbanització de Can Barri, en el vessant sud-est del Turó, on hi ha la Parròquia de Bigues i l'església parroquial de Sant Pere de Bigues. És al carrer del Rubiol, del sector de ponent de la urbanització de Can Barri.
# La Calma (Sales de Llierca)

La Calma és una muntanya de 1.083 metres que es troba al municipi de Sales de Llierca, a la comarca catalana de la Garrotxa.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 300084001).
Des del cim de La Calma hi ha una vista de 360 graus que permet copsar tot el territori de l'Alta Garrotxa i de la plana del Fluvià. Es tracta doncs d'un destí recomanat per fer excursions a peu.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Davínia. «Des de Bianya: LA CALMA des del Pont del Llierca (XXIII marxa de Montagut)», diumenge, 1 març 2020. [Consulta: 30 octubre 2023].
# Serra d'Arfa

La Serra d'Arfa és una serra situada al municipi de Ribera d'Urgellet a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.138 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Torre del Pla

La Torre del Pla és una masia de Lliçà d'Amunt inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Torre del Pla no és una masia clàssica, sinó que per la seva estructura i creixement té unes característiques diferencials.
L'origen de la Torre del Pla es troba en el mas-torre de defensa, situat al costat sud-oest de l'actual masia, i del qual encara se'n poden veure les restes a la façana principal de l'edifici en treure l'arrebossat de la façana, algunes de les pedres cantoneres que formaven part d'un dels angles de la torre van quedar al descobert.
A finals del segle xvi, en ampliar la masia amb dos cossos més, es va conformar la masia actual i es va perdre la fisonomia d'aquesta torre.
L'edifici és de planta quadrada i coberta a quatre vessants. Consta de planta baixa, pis i golfes. La porta principal és de llinda plana, sobre mènsules molt senzilles i al centre hi ha un petit arquet conopial incís. A la façana principal es conserva un rellotge de sol amb un coronament mixtilini.
A l'interior cal destacar una bonica arcada de mig punt feta de carreus de pedra, situada darrere de l'escala que puja al primer pis.
A finals del segle xix o principis del segle xx, es va sobre-elevar la coberta i se li va afegir un coronament amb entaulament sobre mènsules de totxo, forats de ventilació en forma de motius florals i una cornisa de balustrada amb torretes als quatre angles.
Al centre de la coberta, s'hi va construir una torre mirador de planta quadrada, molt de moda en les edificacions modernistes d'aquesta època.

## Història

L'edificació és una construcció possiblement del s. XVIII o XIX, amb elements de defensa.
Segons alguna hipòtesi, la Torre del Pla hauria estat el centre d'una gran propietat durant el període romà, posseïda per un patrici de nom Licius, a partir del qual s'hauria format el terme que designa el poble (Licius, Liciano, Lliçà). Així en el vol. II dels Castells Catalans apareix la següent cita: «La torre de Licio o de Liciano (hoy desfigurada) es una reliquia de aquella antigua y vasta hacienda. Llamada también Torre del Pla», tot i que no s'ha trobat altra referència que confirmi aquesta dada.
A l'època medieval i moderna, el monestir de Sant Miquel del Fai gaudia del domini eminent del mas. A finals del segle xviii, els tributs que la població de la parròquia havia de pagar a l'esmentat cenobi es duien a la Torre. Ja aleshores era una masoveria, condició que ha mantingut durant una bona part del segle xx.

## Situació

Masia situada al pla de Lliçà d'Amunt.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Les arrels del nostre poble. Itineraris pel patrimoni de Lliçà d'Amunt, editat per l'Ajuntament de Lliçà d'Amunt.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 http://www.llicamunt.cat/ca/pl74/el-municipi/llocs-d-interes/masies/id9/la-torre-del-pla.htm%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 «La Torre del Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 setembre 2013].
# Sylvisorex silvanorum

Sylvisorex silvanorum és una espècie d'eulipotifle de la família de les musaranyes. És endèmica del Camerun. Es tracta d'una espècie molt petita, amb una llargada total de menys de 100 mm. Té el pelatge dorsal de color marró fosc i el ventral d'un marró més clar. La llargada de la cua és un 85% de la llargada del cap i el cos. El seu hàbitat natural són els boscos montans. El seu nom específic significa ‘dels silvans’ i es refereix als esperits tutelars dels camps i els boscos en la mitologia romana.

## Referències

* ↑ Hutterer, Riegert i Sedláček, 2009, p. 152.

## Bibliografia

* Hutterer, R.; Riegert, J.; Sedláček, O «A tiny new species of Sylvisorex (Mammalia: Soricidae) from the Bamenda Highlands, Cameroon» (PDF) (en anglès). Bonner zoologische Beiträge, 56, 2009, pàg. 151-157.
# Aleksandr Pàvlovitx Txekalin

Aleksandr (Xura) Pàvlovitx Txekalin (rus: Алекса́ндр Па́влович Чека́лин; 25 de març de 1925 – 6 de novembre de 1941) va ser un partisà adolescent soviètic. Txekalin va ser capturat, torturat i penjat pels alemanys per activitats partisanes a l'óblast de Tula, prop de Moscou, durant la Gran Guerra Patriòtica. Va rebre el títol d'Heroi de la Unió Soviètica a títol pòstum.

## Biografia

Amb només setze anys, Txekalin s'uní a les activitats de resistència clandestina a la regió de Tuka, prop de Moscou.
A inicis de novembre de 1941 participà en una emboscada de vehicles alemanys, destruint un vehicle amb una granada de mà. Després de caure malalt, Txekalin va ser bedridden, i els alemanys van ser informats de la seva situació. Quan els alemanys s'apropaven per detenir-lo, els llançà una bomba de mà, però no explotà. Va ser brutalment torturat, sent penjat el 6 de novembre de 1941. el seu cos va ser deixat penjant de la forca durant 20 dies, sent baixat només després que la zona hagués estat reconquerida per l'Exèrcit Roig.
El 4 de febrer de 1942 va ser nomenat Heroi de la Unió Soviètica a títol pòstum. A més, el 1944 es batejà en honor seu la ciutat de Txekalin.

## Enllaços externs

* L'Heroi de Guerra Aleksandr Txekalin (rus)
# Can Vilanou

Can Vilanou és una masia del poble de Bigues, en el terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental.
Està situada a llevant del Rieral de Bigues, a l'esquerra del Tenes. Queda a llevant de Can Coix, a ponent de Can Flixer i al nord-oest de Can Valls.
# Serra de Prada

La Serra de Prada és una serra situada al municipi de Cabó a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.791 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Serra de Prada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Casa Homs

La Casa Homs del municipi de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) és un edifici noucentista inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, separada del carrer per una tanca historiada de rajol vist amb majòliques. La façana té emmarcats de dovelles i llindes de RV, igual que els angles, frisos i cornisa, i la totalitat de pilars i balustres de la façana posterior. Té quatre plantes, dues sota el nivell de carrer. A la façana hi ha una majòlica amb la imatge de la Verge de la Mercè.
El constructor, un tal Pujol, se n'anà a París a construir cases i posà el nom de rue du Baron de Corbera a un carrer d'un barri parisenc.

## Història

Edificada cap a 1920, va pertànyer a la família Homs. Quedà com a propietat dels germans Homs, tots ells sacerdots, que ho deixaren al Bisbat de Barcelona. Actualment és un centre de joventut annex de la Parròquia de Corbera.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa Homs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Casa Homs». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Camí de l'Obago

El Camí de l'Obago és un itinerari botànic situat al poble de Vilaller, a la comarca de l'Alta Ribargorça (Lleida). El sender transcorre pel tram inicial de l'antic camí de Castanesa, entre les pistes de Riupedrós i Seu de Baix. Traginers, pastors i vianants van utilitzar durant segles aquesta ruta com a via de comunicació i intercanvi entre els pobles de Vilaller i Castanesa.
Es tracta d'un dels camins típics de muntanya millor conservats de la Vall de Barravés. La qualitat dels empedrats, la bellesa dels murs coberts de molsa i l'ombra que presideix bona part del trajecte, fan d'aquesta breu excursió una agradable experiència.
En un recorregut d'un quilómetre es localitzen un conjunt de panells amb informació sobre les espècies més representatives de la flora de la Vall. Les espècies objecte d'estudi són les següents: om (Ulmus minor), til·ler (Tilia cordata), heura (Hedera helix), boix (Buxus sempervirens), grèvol (Ilex aquifolium), pi roig (Pinus sylvestris), avellaner (Corylus avellana), auró blanc (Acer campestre), roure martinenc (Quercus humilis), moixera (Sorbus ària), freixe (Fraxinus excelsior), arç blanc (Crataegus monogyna), olivereta (Ligustrum vulgare) i sanguinyol (Cornus sanguinea).
La instal·lació d'aquesta ruta es va dur a terme gràcies a un projecte de col·laboració entre l'Ajuntament de Vilaller i el Col·legi Episcopal de Lleida. Va ser inaugurat el dia 1 d'abril de 2021 i constitueix un dels atractius turístics de la zona.
* Panell informatiu
* Buxus Sempervirens

## Referències

* ↑ Vila, M.A. La comarca de l'Alta Ribagorça (en catalán). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1990. ISBN 84-393-1259-8.
* ↑ Pascual, R. Guia dels arbres dels Països Catalans (en catalán). Pòrtic, 1985. ISBN 84-7306-542-5.
* ↑ «Vilaller inaugura l'itinerari botànic Camí de l'Obago». . Diari Ara https://www.ara.cat/pirineus/vilaller-inaugura-l-itinerari-botanic-cami-l-obago_1_3934501.html. 2 d'abril de 2021.
# Aleksandrs Čaks

Aleksandrs Čaks (27 d'octubre de 1901, Riga - 8 de febrer de 1950), de nom real Aleksandrs Čadarainis, fou un escriptor i poeta letó.

## Biografia

Fill d'un sastre, va viure a Riga tota la vida, ciutat que descriu als seus poemes. Čaks fou el primer escriptor letó l'obra del qual té un marcat caràcter urbà i que s'allunya de les habituals descripcions de la vida dels pobles més rurals, propis de la literatura letona anterior. Publicà el 1928 el seu primer llibre de poemes, dedicat a Riga i a la seva animació. Els seus poemes inclouen temes i personatges que no havien estat mostrats anteriorment en la literatura letona, la vida nocturna, rodamons, prostitutes, els pobres dels afores i fins i tot les canalitzacions dels blocs d'habitatges. En els seus poemes, Čaks mostra el seu profund amor envers Riga, reconeixible sobretot en el seu llibre El cor a la vorera. Tot i això, Riga no és l'únic tema de la seva poesia, Čaks també té poemes romàntics i dedicats a la resistència letona durant la Primera Guerra Mundial. També escrigué contes curts, però són menys coneguts.
El 1949, després de l'ocupació soviètica, Čaks fou acusat de desviar-se dels valors marxistes i produir obres políticament falses. Aquelles acusacions van fer-li emmalaltir i morí el 8 de febrer el 1950 d'una malaltia del cor.
El 2008, un dels carrers principals de Riga va rebre el seu nom en honor seu, i hi van obrir un museu en aquest mateix carrer

## Obres

* Es un šis laiks (Jo i aquest temps), 1928
* Sirds uz trotuāra (El cor a la vorera), 1928
* Pasaules krogs (El bar del món), 1929
* Poēma par ormani (Poema del cotxer), 1930
* Mana paradīze (El meu paradís), 1932
* Umurkumurs, 1932
* Mūžības skartie (Tocats per l'eternitat), 1-2, 1937-1939
* Kopoti raksti : 6 sējumos, Aleksandrs Čaks, Rīga : Zinātne, 1991-2007
* Minu armastus, Aleksandrs Caks, Tallinn, 1976
* Mūžības skartie : dzejas par latviešu strēlniekiem, Aleksandrs Čaks, Rīga : Zinātne, 1988.
# Cal Caelles (Cardona)

Cal Caelles és una masia situada al municipi de Cardona a la comarca catalana del Bages. Es troba a uns centenars de metres de l'església de Sant Julià del Guix.
# Montoriol (Sales de Llierca)

El Montoriol és una muntanya de 797 metres que es troba entre els municipis de Sales de Llierca i de Tortellà, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de Taús

La Serra de Taús és una serra situada al municipi de les Valls d'Aguilar a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.924 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya