OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torretas (Alps Marítims)

Torretas de Lop (en francès Tourrettes-sur-Loup) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1169 | - | - | - | - | - | - | - | - |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1026 | - | - | - | - | - | - | - | - |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1049 | - | - | - | 933 | - | - | 734 | - |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1115 | 1548 | 2267 | 2727 | 3449 | 3870 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1961-1983 | Maximin Escalier | Divers droite |
| 1983-1995 | Damien Bagaria | Divers droite |
| 1995-2001 | Paul Ceuzin | Divers droite |
| 2001- | José Bertaina | PR |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
# Ovnat

Ovnat (en hebreu: אבנת) és un petit assentament israelià situat a Cisjordània, en la costa occidental de la Mar Morta, a uns 7 kilometres (4 milles) al sud de Kàlia, i 12 kilometres (7 milles) al nord de Mitzpe Shalem. El llogaret pertany a la jurisdicció del Consell Regional de Meguilot. El 2017 el poble tenia una població de 201 habitants. La comunitat internacional considera que els assentaments israelians en la Cisjordània ocupada són il·legals, segons el dret internacional, però el govern israelià no està d'acord amb aquesta afirmació.

## Història

L'assentament es va fundar el 2004, en el indret a on anteriorment existia un assentament de la Brigada Nahal. L'escola secundària Yiftach es troba en la població, alguns residents de la comunitat treballen en l'àmbit de l'ensenyament.

## Referències

* ↑ «The Geneva Convention». BBC News, 10-12-2009. [Consulta: 27 novembre 2010].
# Bernardino Telesio

Bernardino Telesio (Cosenza, 1509 - Cosenza, 1588) va ser un filòsof i naturalista italià. Telesio parteix d'una ruptura amb Aristòtil, acusant-lo de contradictori amb si mateix i amb les Sagrades Escriptures. Sosté que no hi ha cap raó per seguir-lo, abans de seguir a l'experiència. Sosté un panpsiquisme segons el qual la natura es regeix per les seves pròpies lleis, cal descobrir-hi "l'ànima divina" sobreafegida a la natura, en l'home és la llibertat. Telesio construeix una nova física, amb noves lleis que regulen el moviment. Segons Telesio hi ha tres principis, dos actius i un passiu: els actius són la calor i el fred mentre que el passiu serà la matèria, configurada per les dues forces contràries entre si. L'esperit és com una mena de cos, subtil, tènue, mal·leable, que se situa originalment en el cervell, però que des d'aquí es difon a tot el cos, substància mal·leable, que rep les afeccions de l'exterior i queda transformada per ells (per el fred i la calor), el subjecte es transforma en l'afecció, el subjecte no és estable. La funció de l'esperit és la sensació, i es produeix gràcies a l'extensió i contracció dels cossos per la calor i el fred, les coses externes actuen en l'esperit i el modelen. El més important és que l'esperit és conscient d'aquestes contraccions, el sistema extern és el sentit del tacte, funciona com aquest sentit, imatge de la cera, modelable.

## Enllaços externs

* Biografia de Telesio
* Entrada a l'enciclopèdia Stanford de Filosofia
# La vergüenza

La vergüenza és una pel·lícula espanyola dirigida per David Planell i estrenada en 2009. És el primer llargmetratge de David Planell i en el Festival de Cinema de Màlaga de 2009 es va alçar amb la Biznaga d'Or a la Millor Pel·lícula i la Biznaga de Plata al Millor Guió. Va ser nominada al Premi al millor director novell en la XXIV edició dels Premis Goya. La pel·lícula combina gèneres com el drama, l'humor negre, la tendresa i fins i tot el suspens.

## Argument

Fa uns mesos, Pepe i Lucía van acollir a Manu, un nen de vuit anys procedent del Perú. La parella sabia que es tractava d'un noi problemàtic, però confiava que els seus dots de comunicació, el seu afecte i les seues ganes de ser pares anaven a ser suficients per a acomodar-se a la nova situació. Avui tenen una reunió amb l'assistenta social per veure si inicien els tràmits de l'adopció legal, i Pepe i Lucía han pres una decisió difícil: retornar Manu abans que acabe amb la seua relació.

## Protagonistes

La parella protagonista està formada per Alberto San Juan i Natalia Mateo. San Juan va tornar a un paper dramàtic després de guanyar el Premi Goya per Bajo las estrellas, mentre que Natalia Mateo s'havia donat a conèixer davant el gran públic després de la seua intervenció a El patio de mi cárcel.
# Las huellas borradas

Las huellas borradas és una pel·lícula hispano-argentina de l'any 1999 dirigida per Enrique Gabriel, coautor també del guió, en la que va ser la seva tercer pel·lícula.

## Sinopsi

Higueras, un petit poble enclavat en les dures i muntanyenques terres de Lleó, viu dies d'angoixa perquè serà negat per un pantà. Després de molts anys d'exili voluntari a l'Argentina, arriba al seu poble Manuel Perea, un escèptic escriptor que torna per a viure la tragèdia amb els seus paisans, encara que l'autèntic motiu del seu retorn és recuperar l'amor de Virgínia, la seva antiga promesa, i iniciar amb ella una nova vida.

## Repartiment

* Federico Luppi... Manuel Perea
* Mercedes Sampietro... Virginia
* Elena Anaya... Rosa
* Sergi Calleja... Delfín
* Raúl Fraire... Antonio
* Asunción Balaguer... Leoni
* Paco Sagarzazu... Urbano
* Mariví Bilbao... Felisa
* Armando del Río... Mito
* Ramón Barea... Zayas
* Txema Blasco... Eutimio
* Joan Dalmau... Don Paulino
* Marga Escudero... Pili
* Lourdes Bartolomé... Goya
* Lola Casamayor... María
* Pepo Oliva... Ricardo

## Premis

* 44a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia: Premi a la millor actriu espanyola per Asunción Balaguer.
* Festival de Cinema de Màlaga (1999): premis a la millor pel·lícula, al millor director i a la millor actriu (Asunción Balaguer)

## Referències

* ↑ Las huellas borradas a 20 Minutos
* ↑ Enrique Gabriel estrena «Las huellas borradas», el Cultural, 14 de novembre de 1999
* ↑ Las huellas borradas a Fotogramas
* ↑ Los Sant Jordi de cine premian por partida doble a "Solas" y a "Hoy empieza todo", La Vanguardia, 18 d'abril de 2000
* ↑ "Las huellas borradas" se lleva tres premios en el festival de Málaga, El País, 7 de juny de 1999
# Tamàndua

Els tamàndues (Tamandua) són un gènere de vermilingües. Conté dues espècies: el tamàndua meridional (T. tetradactyla) i el tamàndua septentrional (T. mexicana). Viuen en boscos i zones herboses, són semiarborícoles i tenen cues parcialment prènsils. S'alimenten principalment de formigues i tèrmits, però de vegades mengen abelles. En captivitat, també mengen fruita i carn. No tenen dents, sinó que depenen del seu potent pedrer per triturar els aliments.
# Bergier

Bergier (en francès Le Rouret) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 833 | 1.208 | 1.664 | 2.315 | 2.927 | 3.428 | 3.763 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gérald Lombardo | UMP |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
# Ventada de morts

Ventada de morts és una novel·la de Josep Albanell i Tortades, publicada l'any 1978.
Ambientada al poble fictici d’Escornaldiable, la novel·la explica com la població ha viscut durant segles sotmesa a la tirania d’El Gaio i com, després de la seva mort, aconsegueix recuperar la llibertat. La novel·la va ser reconeguda amb el premi premi Crítica Serra d'Or 1979.

## Argument de l'obra

El Gaio, un cacic astut, ha mantingut el seu poder manipulant la història mítica del poble i perpetuant una mentida que esborra els seus orígens i la seva identitat col·lectiva. L’assassinat del tirà, esdeveniment inicial de la novel·la, posa al descobert els mecanismes ocults de la lluita pel poder i dona peu a una reconstrucció de la memòria històrica i llegendària de la comunitat, llargament silenciada sota el seu domini.
La novel·la combina dues trames principals: una de caràcter històric i una altra de llegendària. A mesura que aquestes dues línies narratives s’entrellacen, s’aconsegueix oferir una visió completa del passat i dels mites fundacionals del poble. L’obra, a més de ser una novel·la simbòlica, presenta trets del gènere fantàstic gràcies a la presència d’elements màgics i sobrenaturals, i també adopta recursos propis de la novel·la policíaca en alguns capítols.
Ventada de morts representa una síntesi de les inquietuds estilístiques i temàtiques que ja s’apuntaven en treballs previs de l’autor. La seva escriptura destaca per un domini excepcional del llenguatge, amb un lèxic viu, arrelat a la realitat quotidiana, que aporta una intensitat expressiva notable. La publicació de l’obra va marcar un punt d’inflexió en la literatura catalana de l’època, coincidint amb l’abandonament del realisme històric i l’exploració de nous camins narratius. Aquest canvi va estar influït per l’impacte que va tenir la literatura sud-americana, fins aleshores desconeguda per molts, i que va inspirar autors més joves, com Josep Albanell. La seva admiració per figures com García Márquez, Cortázar o Carpentier el va portar a explorar les fronteres entre realitat i fantasia..

## Referències

* 1 2 «Ventada de morts». Diccionari de la Literatura Catalana. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Sullà, Enric «Ventada de morts (Habitants de la nit)». Els Marges, 14, 1978, pàg. 126, 127.
* ↑ Broch, Àlex. «El deute de Josep Albanell». Núvol, 14-09-2013. [Consulta: 15 abril 2020].
# El cercle màgic

El cercle màgic és una novel·la de Joan Puig i Ferreter publicada el 1929. L'obra és un bon exemple dels trets i les limitacions de la narrativa que en aquell moment practicaven alguns vells modernistes, amb marques autobiogràfiques, afany justificador i utilització de tècniques convencionals. Cal destacar el treball introspectiu profund d'un narrador omniscient de focalització múltiple. Obtingué el premi Joan Crexells el 1929, en la seva primera convocatòria.

## Referències

* ↑ «El 33 emet dilluns "Camins de França", un documental sobre l'escriptor Joan Puig i Ferreter». CCMA, 13-04-2006. [Consulta: 15 abril 2020].
# Bernardo Clesio

Bernat III Clésio (11 de març de 1484 - 30 de juliol de 1539) va ser un cardenal italià, bisbe, príncep, diplomàtic i humanista.
Nascut a Cles, Trentino, es va graduar de la Universitat de Bolonya, i més tard va esdevenir el príncep-bisbe de Trento (de 1514 fins a 1539), bisbe de Brixen (1539) i cardenal canceller de l'emperador Ferran I.
Va ser també assessor de l'emperador Maximilià I i l'ajudà, com a príncep-bisbe i membre del Reichstag Imperial, i participa en l'elecció de Carles V el 1519. També va ocupar el càrrec de Gran Canceller (Cancellarius magnus) cap imperial de la política exterior de l'imperi i fou el president del Consell Secret a Viena. A Bolonya, va ser nomenat cardenal pel papa Climent VII el 1530. Amb la mort del papa Climent VII, va esdevenir el candidat proposat pels bisbes alemanys i l'Emperador per al conclave de 1534, però la seva proximitat a la cort imperial, era considerada excessiva pels Cardenals, que van fer suavitzar les seves ambicions papals. I ser triat en Alessandro Farnese (Pau III).
Fou un col·laborador fonamental en l'organització del Concili de Trento, i va cridar els artistes del Renaixement com Dosso Dossi i Romanino per decorar les noves seccions del castell Buonconsiglio i l'ampliació de la ciutat per rebre el concili, tot i que no hi va poder assistir, ja que va morir sis anys abans de la seva obertura.
El 1538 Pau III el va designar per a l'administració de la diòcesi de Brixen. Va morir a la ciutat del Tirol del Sud, durant un banquet, 30 de juliol de 1539.
# Creu del Mèrit (Àustria-Hongria)

La Creu del Mèrit (alemany: Verdienstkreuz) (hongarès: Érdemkereszt)) va ser una condecoració civil i militar d'Àustria-Hongria establerta el 16 de febrer de 1850. L'emperador Franz Josef va concedir la creu "per recompensar la devoció lleial i demostrada activament a l'emperador i la pàtria, molts anys d'ús beneficiós reconegut en el servei públic o altres mèrits guanyats per al bé general".

## Història

Fou establerta el 16 de febrer de 1850. La decoració va ser en quatre classes. Durant la Primera Guerra Mundial, el guardó es va ampliar per incloure la Creu de Ferro del Mèrit amb i sense corona l'1 d'abril de 1916, durant la durada de la guerra. Aquesta darrera classe estava destinada exclusivament a soldats de rang inferior. Com a senyal de valentia davant l'enemic, l'emperador Carles I va introduir la concessió d'espases a totes les classes de la Creu del Mèrit el 13 de desembre de 1916. Quan es guardonaven amb espases, s'havien de col·locar en una cinta triple o en una barra de cinta. La creu està suspesa d'una cinta tríptica vermella en temps de pau i la cinta de la Medalla a la valentia en temps de guerra.

## Classes

* Creu d'Or al Mèrit amb la Corona
* Creu d'Or al Mèrit
* Creu al Mèrit de Plata amb la Corona
* Creu al Mèrit de Plata
* Creu de Ferro al Mèrit amb la Corona
* Creu de Ferro del Mèrit

## Notes

* ↑ «Kitüntetések szalagsávja». akm.jjsoft.hu. Arxivat de l'original el 28 març 2010. [Consulta: 19 abril 2022].
# Central Elèctrica de Bescanó

La Central Elèctrica de Bescanó és una central elèctrica catalogada com a monument del municipi de Bescanó (Gironès) i protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici format per tres espais de plantes rectangulars i teulades a dues vessants a tres nivells. El primer conté la casa del guarda, els altres dos aixopluguen la maquinària i a la part baixa dos ponts regulen el pas de l'aigua. El parament combina la pedra, el maó l'arrebossat i la rajola vidriada. Pel costat esquerre desguassa l'aigua sobrant una cascada amb una curiosa escultura expressionista que representa un enorme drac. El conjunt està molt ben enjardinat. Estilísticament la construcció es remet a l'arquitectura centro europea amb influència de la Secessió Vienesa.

## Història

A principis de segle Ramon de Berenguer i de Llobet, comte de Berenguer i Marquès de Garcillano, promociona la construcció de dues centrals elèctriques al terme de Bescanó. L'edifici fou dissenyat per l'arquitecte Joan Roca i Pinet i la maquinària per l'enginyer B. Thomas Sala, de Construcciones hidráulicas e Industriales. L'any 1908 entrà en funcionament.

## Referències

* 1 2 «Central Elèctrica de Bescanó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 novembre 2012].
# Bendejun

Bendejun (en francès Bendejun) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 267 | 360 | 396 | 600 | 763 | 843 | 892 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2009 | Claude Cristini | PCF |
| 2009- | Joël Gosse | PCF |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
# Francisco Antonio Pinto Díaz

Francisco Antonio Pinto Díaz (Santiago de Xile, 23 de juliol de 1785 - 18 de juliol de 1858) polític liberal xilè, president de Xile entre 1827 i 1829.
En aquesta última data li va sobrevenir una revolució conservadora, pel que va renunciar a la presidència i la va deixar en mans de Francisco Ramón Vicuña. El seu fill Anibal Pinto Garmendia també seria president de la República entre 1876 i 1881.

## Referències

* ↑ Horizonte 7: Historia y geografía (en castellà). Andres Bello, 1995, p. 119. ISBN 978-956-13-1226-5.
* ↑ Pedro, Perez Herrero. Fiscalidad, integración social y política exterior en el pensamiento liberal atlántico (1830-1930) (en castellà). Marcial Pons, 2015, p. 220. ISBN 978-84-9123-174-5.
* ↑ Harrison, Lawrence E. Jews, Confucians, and Protestants: Cultural Capital and the End of Multiculturalism (en anglès). Rowman & Littlefield, 2013, p. 102. ISBN 978-1-4422-1963-2.
# Subvassall

A l'edat mitjana un subvassall o vassall menor era el vassall d'un senyor, que alhora ho era del rei amb el nom de súbdit. Es un terme emprat feudalisme gràcies al Pacte de vassallatge.
Es distingia del vassall ordinari o serfs per certs drets i exempcions que gaudia. La seva principal obligació era acudir a la guerra aixecant-se en armes quan era cridat pel seu senyor. Mes si el seu senyor, el vassall principal del rei, es rebel·lava contra el sobirà, el subvassall es veia en una qüestió bastant compromesa, ja que era vassall del rei i vassall del senyor de les propietats que gaudia en feu, tenia sobre sí dues obligacions contràries l'una a l'altra.

## Referències

* ↑ «Vassalls». [Consulta: 8 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Diccionari militar, J.D.W.M., 1863
# Aeroport Internacional Francisco Mendes

L'Aeroport Internacional Francisco Mendes va ser un aeroport situat a la illa de Santiago a Cap Verd. Va ser inaugurat el 1961, i rep el seu nom del nacionalista africà Francisco Mendes. Es trobava a uns dos quilòmetres del centre de Praia en la part sud-est de l'illa de Santiago.
A la fi de 2005, l'aeroport va ser clausurat, i reemplaçat pel nou Aeroport Internacional Nelson Mandela.
# Bernart Etxepare

Bernart Etxepare que ell ho escrivia com Bernat Dechepare va ser un escriptor en èuscar autor del primer llibre imprès en aquesta llengua Linguæ Vasconum Primitiæ datat el 1545.
Va néixer entre 1470 i 1480 a la localitat baixnavarresa de Sarrasketa. Va passar la major part de la seva vida a la localitat de Donibane Garazi treballant com a rector i posteriorment coma vicari a l'església de Sant Miquel. Va viure personalment la conquesta castellana de Navarra (1512). En la seva obra confessa haver estat a la presó a Bearn però els motius no queden clars.
La data de la seva mort és desconeguda.
Linguæ Vasconum Primitiæ (publicat a Bordeus) és la seva única obra coneguda és un recull de poemes i l'autor és conscient de ser el seu el primer llibre imprès escrit en basc.

## Enllaços externs

* Online edition of Linguae Vasconum Primitiae.
* Beñat Dardo (2006) versió on-line
# Benoît Faure

Benoît Faure (Saint-Marcellin, Loira, 11 de gener de 1899 - Montbrison, 16 de juny de 1980) fou un ciclista francès, professional entre 1925 i 1951. Henri Desgrange li va donar el sobrenom de Ratolí per la seva petita mida i la seva lleugeresa a les muntanyes. En el seu palmarès destaquen una quarantena de victòries, entre les quals destaca una victòria d'etapa al Tour de França de 1929.

## Palmarès

* 1927
** 1r del Circuit de l'Allier
** 1r del Circuit de Forez
** 1r del Circuit de Roulière
* 1928
** 1r del Circuit de l'Allier
** Vencedor de 4 etapes del Tour del Sud-Est
* 1929
** 1r del Gran Premi de Thizy
** 1r del Gran Premi d'Aix-les-Bains i vencedor d'una etapa
** 1r a Lió
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1930
** 1r a la Vichy-Nevers-Vivhy
** 1r a la Lió-Gènova-Lió
** 1r del Circuit del Mont-Blanc
** 1r del Circuit de Bourbonnais i vencedor de 3 etapes
* 1932
** 1r a la París-Caen
* 1934
** 1r al Tour de Corrèze
** 1r a la Bourg-Ginebra-Bourg
** 1r al Premi de Châteaurenard
* 1935
** Vencedor de dues etapes de la Volta a Suïssa
* 1936
** 1r a la París-Nantes
** 1r al Premi d'Issoire
* 1937
** 1r a la París-Angers
* 1939
** 1r a la Marsella-Toló-Marsella
** 1r de la Saint-Etienne-Lió
* 1941
** 1r del Critèrium nacional
** 1r del Gran Premi de la Indústria de la bicicleta
** 1r de la Copa Marcel Vergeat
* 1943
** 1r del Gran Premi de Niça
** 1r de la Valence-Annecy
* 1950
** 1r del Gran Premi de Gueugnon

## Resultats al Tour de França

* 1926. 23è de la classificació general
* 1929. 15è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1930. 8è de la classificació general
* 1931. 13è de la classificació general
* 1932. 12è de la classificació general
* 1933. Eliminat (2a etapa)
* 1935. 12è de la classificació general

## Referències

* ↑ «La chronique de Jacques Plaine : « Benoît Faure, roi de la montagne »», 13-11-2019. [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «Patrimoine culturel. Benoît Faure, une figure du cyclisme forézien». [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «Actualités - L'histoire de Benoit Faure, roi des cyclistes Marolais - Actualité illiwap de Mairie de Marols | illiwap®», 22-02-2024. [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Benoit FAURE» (en italià). [Consulta: 14 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Benoît Faure
# Tenrec musaranya

Els tenrecs musaranya (Microgale) són un gènere de tenrec. Conté les següents espècies:
* Tenrec musaranya cuacurt (Microgale brevicaudata)
* Tenrec musaranya de Cowan (Microgale cowani)
* Tenrec musaranya de Dobson (Microgale dobsoni)
* Tenrec musaranya de Drouhard (Microgale drouhardi)
* Tenrec musaranya arborícola (Microgale dryas)
* Tenrec musaranya pàl·lid (Microgale fotsifotsy)
* Tenrec musaranya gràcil (Microgale gracilis)
* M. grandidieri
* Tenrec musaranya de nas nu (Microgale gymnorhyncha)
* Tenrec musaranya de Jenkins (Microgale jenkinsae)
* Microgale jobihely
* Tenrec musaranya cuallarg (Microgale longicaudata)
* M. macpheei †
* M. majori
* Tenrec musaranya de muntanya (Microgale monticola)
* Tenrec musaranya de Nasolo (Microgale nasoloi)
* Tenrec musaranya pigmeu (Microgale parvula)
* Tenrec musaranya cuallarg meridional (Microgale principula)
* Tenrec musaranya petit (Microgale pusilla)
* Tenrec musaranya de dents de musaranya (Microgale soricoides)
* Tenrec musaranya de Taiva (Microgale taiva)
* Tenrec musaranya de Talazac (Microgale talazaci)
* Tenrec musaranya de Thomas (Microgale thomasi)

## Espècies extintes

* Microgale macpheei - subfòssil de Madagascar.
Espècies vivents d'afrosorícides :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Afrotheria :
Subordre Tenrecomorpha (tenrecs) :
Subordre Chrysochloridea (talps daurats) :
Categoria :
# Auvara

Auvara (en francès Auvare) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 10 | 13 | 14 | 36 | 37 | 44 | 53 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-2008 | Clément Jourdan | Divers droite |
| 2008- | Bernadette Drogoul | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims