OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# MM5

El model MM5 (acrònim per a la 5a Generació del Model Meteorològic Mesoescalar conjunt de la Universitat Estatal de Pennsilvània i l'NCAR) és un model meteorològic de mesoescala emprat per a realitzar prediccions meteorològiques i projeccions climàtiques. És un model comunitari mantingut per la Universitat Estatal de Pennsilvània i el National Center for Atmospheric Research dels EUA.
L'última versió del model MM5 (versió 3.7) es va fer pública el mes de desembre de 2004, i les últimes correccions i millores d'aquesta versió es van fer el mes d'octubre de 2006. Tot i ser un model que ja no es troba en fase de desenvolupament, és encara utilitzat a molts centres meteorològics de forma operativa, entre ells el Servei Meteorològic de Catalunya.
El model WRF (Weather Research and Forecasting Model) va ser designat com el successor del model MM5, incloent-hi moltes de les capacitats disponibles dins del model MM5.

## Prestacions

* Capacitat de niamanet múltiple amb interacció en ambdues direccions o bidireccional entre els dominis, la qual cosa facilita l'estudi de fenòmens atmosfèrics per a diferents escales espacials i el disseny de prediccions a molt alta resolució.
* Formulació d'una dinàmica no hidroestàtica, la qual permet que el model pugui ser emprat eficaçment per a representar moviments verticals amb dimensions de molt pocs quilòmetres.
* Adaptació informàtica per a múltiples plataformes i per a la seva execució en manera multitasca sobre ordinadors de memòria compartida o distribuïda, la qual cosa permet reduir considerablement el temps de càlcul.
* Inicialització automàtica amb diferents fonts d'anàlisis meteorològiques i observacions, incloent-hi capacitat d'assimilació 4-dimensional de dades (4D-var).
* Assimilació variacional de dades convencionals i de satèl·lit durant la predicció.
* Incorporació d'esquemes realistes de parametrització dels processos físics relacionats amb la radiació atmosfèrica, microfísica de núvols i precipitació, convecció per cúmuls, turbulència, i fluxos d'energia i moment (o quantitat de moviment) a la superfície terrestre.

## Usos

El model MM5 ha estat emprat per a molt diversos tipus de simulacions atmosfèriques:
* Prediccions meteorològiques en temps real o operatives
* Predicció de ciclons tropicals
* Simulacions i projeccions de canvi climàtic

## Referències

* 1 2 «Consultation for the MM5 Modeling System». Arxivat de l'original el 2013-12-07. [Consulta: 3 desembre 2013].
* ↑ Servei Meteorològic de Catalunya. «Models numèrics SMC». Web. CC-BY-SA-3.0
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2000-03-06. [Consulta: 3 desembre 2013].
* ↑ http://www.atmos.umd.edu/~mm5 Arxivat 2013-12-11 a Wayback Machine.
* ↑ http://helios.aos.wisc.edu Arxivat 2012-07-24 at Archive.is
* ↑ http://moe.met.fsu.edu/mm5 Arxivat 2008-06-13 a Wayback Machine.
* ↑ http://met.psu.edu/tropical/charm Arxivat 2008-06-13 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.atmos.washington.edu/~salathe/reg_climate_mod/ECHAM-MM5
* ↑ http://polarmet.mps.ohio-state.edu/PolarMet/pmm5.html Arxivat 2008-06-07 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Red Ibérica del Modelo MM5
* Pàgina web del model MM5 (anglès)
# Sant Rafael i Santa Anna de Figaró-Montmany

Sant Rafael i Santa Anna de Figaró-Montmany és una església del municipi de Figaró-Montmany (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta rectangular, d'una sola nau coberta amb volta apuntada. L'absis és semicircular i té coberta d'ametlla. Hi ha quatre arcades a la nau on se situen retaules i imatges modernes posteriors a la guerra civil. Hi ha una cornisa seguida que dona la volta a tot l'interior. La façana té una portada d'arc rebaixat i al seu damunt una finestra de mig punt, una d'el·líptica i una d'ull de bou. Exteriorment, el capcer és de perfil esglaonat, i hi compta amb un campanar d'espadanya amb dos buits.

## Història

L'antiga capella es troba documentada des de l'any 1413 quan Guillem Figueró va fundar un benefici eclesiàstic. Tota la seva documentació està relacionada a la família Figueró, que van implantar el primer hostal en el camí ral, fins al segle xvii que es traslladaren a Barcelona. La capella es va reedificar al segle xviii i de nou en el període 1838-1841. A partir d'aquest moment es converteix en centre parroquial. Durant la guerra del 1936 foren utilitzats pels refugiats.

## Referències

* 1 2 «Sant Rafael i Santa Anna de Figaró-Montmany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «Sant Rafael i Santa Anna de Figaró-Montmany». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Aminoalcohol

Els aminoalcohols són uns compostos orgànics que són tant una amina primària com un alcohol primari, a causa del grup funcional amino i al grup funcional hidroxil. Entre els més comuns es poden trobar:

## Etanolamina

L'etanolamina, també anomenada 2-aminoetanol o monoetanolamina (abreujat com ETA o MEA) és un compost químic orgànic que com en el cas d'altres amines, actua com una base feble. L'etanolamina és un líquid tòxic, inflamable, corrosiu, incolor i viscós, amb una olor semblant a l'amoníac.
Se la sol anomenar monoetanolamina per distingir-la de la dietanolamina (DEA) i de la trietanolamina (TEA). És el segon grup més abundant al cap polar dels fosfolípids, substàncies que es troben a les membranes biològiques.
S'obté de l'òxid d'etilè i amoníac en el procés: C₂H₄O + NH₃ → C₂H₇NO
L'etanolamina té una àmplia ocupació en la indústria química. Es fa servir com a plastificant en producció de plàstic i serveix a la producció de sabons, emulsions i detergents.

## Heptaminol

L'heptaminol, utilitzat a la farmàcia amb el nom de clorhidrat de heptaminol, és una substància vasodilatadora, és a dir, capaç d'estimular el sistema cardiovascular. És utilitzat en el tractament de la baixa pressió arterial.
L'heptaminol és classificat com una substància de dopatge i va ser usat pel ciclista Dmitri Fofónov al Tour de França 2008.

## Esfingosina

L'esfingosina (2-amino-4-octadeceno-1,3-diol) és un aminoalcohol format per 18 carbonis, que formen una cadena hidrocarbonada insaturat. En unir-se a un àcid gras mitjançant el grup amino, forma les ceramides, base estructural dels diferents tipus d'esfingolípids un tipus de lípids de membrana entre els quals destaca l'esfingomielina. El tipus d'Esfingolípid derivat depèn del substituent de l'alcohol primari de l'esfingosina.

## Isoetarina

La isoetarina pertany a un grup de fàrmacs utilitzats per tractar les astmes.

## Propanamina

Les propanamines són un grup de substàncies químiques derivades de l'1-amino-2-propanol. Molts d'ells serveixen de fàrmacs. Al seu grup pertanyen:
* Acebutolol
* Atenolol
* Betaxolol
* Bisoprolol
* Fenilpropanolamina
* Metoprolol
* Nadolol
* Penbutolol
* Pindolol
* Practolol
* Propranolol
* Ritodrine
* Timolol

## Noradrenalina

La noradrenalina (o norepinefrina) és un neurotransmissor de les catecolamines de la mateixa família que la dopamina i la fórmula estructural és C₈H$_{11}$NO₃. Hormona adrenèrgica que actua augmentant la pressió arterial per vasoconstricció però no afecta a la despesa cardíac. Es sintetitza en la medul·la renal.

## Enllaços extrens

* Noradrenalina.com - Información sobre la noradrenalina
# Monestir de Sant Martí de les Escaules

Monestir de Sant Martí de les Escaules és un monestir del municipi de Boadella i les Escaules (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al bell mig del carrer d'Amunt del nucli urbà del veïnat de les Escaules, integrat al municipi de Boadella al qual pertany.
Es tracta de les restes conservades del que alguns historiadors han considerat que era l'antic monestir de la població, actualment integrades en un dels edificis que conformen el carrer. Aquest edifici, mig enrunat, presenta un portal d'accés d'arc rebaixat adovellat i, al costat, una obertura a manera d'espitllera, a la façana orientada al carrer. Del monestir únicament s'han conservat fragments de murs bastits amb pedres irregulars sense treballar, disposades amb la tècnica de l'opus spicatum, que estan localitzades tant a l'interior del recinte com a l'exterior de la façana. A l'interior encara es manté un arc rebaixat adovellat recolzat als murs laterals de l'edifici.

## Història

El monestir de Sant Martí de les Escaules, dins el comtat de Besalú, ja existia en temps de Lluís el Pietós, emperador dels fracs entre els anys 814 i 840, tot i que el primer document que trobem és del 844, en temps de l'emperador Carles el Calb.
Els monjos d'aquest monestir ajudaren a organitzar la vida dels pagesos que colonitzaren les valls després de les invasions sarraïnes. S'explica que aquest monestir estava regit per l'abat Adulf. Aquest va aconseguir un precepte de defensa i immunitat per al seu cenobi. Consta que els monjos havien artigat els erms i aplicat el sistema de l'aprisió.
És possible que aquest cenobi va fer renéixer un antic lloc de culte. Tampoc es pot desestimar la supervivència d'un antic monestir visigòtic. L'obra de l'abat va perdurar poc temps, ja que el rei Carles el Senzill, l'any 899 va proclamar que el monestir era possessió de la seu de Girona, perdent, d'aquesta manera la seva independència. Tot i això l'any 922 encara apareix mencionat com a abadia. L'any 1002, el monestir de les Escaules s'havia convertit en església rural depenent de la seu de Girona.
La datació de les restes dels murs, on destaca l'aparell d'opus spicatum, cal situar-la cronològicament vers el segle x.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Monestir de Sant Martí de les Escaules». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Antonio Navarro Velasco

Antonio Navarro Velasco (Madrid, 1 de setembre de 1936) és un polític espanyol. Llicenciat en enginyeria agrònoma, fou funcionari del Ministeri d'Agricultura, formant part del Consell Superior Agrari i exercint com a director d'exportació de l'Empresa Nacional MERCORSA. Membre d'Alianza Popular, fou elegit diputat per la província de Màlaga a les eleccions generals espanyoles de 1982. De 1982 a 1983 fou vicepresident segon de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca del Congrés dels Diputats. Posteriorment fou elegit diputat pel mateix partit a les eleccions al Parlament Europeu de 1987 i 1989. De 1987 a 1992 fou membre de la comissió d'Agricultura, Pesca i Desenvolupament Rural del Parlament Europeu.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Parlament Europeu
# Cantó de Colombes-Nord-Est

El cantó de Colombes-Nord-Est és un antic cantó francès del departament dels Alts del Sena, que estava situat al districte de Nanterre. Comptava amb part del municipi de Colombes.

## Municipis

* Colombes (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1985- | Michèle Fritsch | PCF | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 26.433 | 24.425 | 25.753 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Badia de Monterrey

La badia de Monterrey està situada a Califòrnia, entre les ciutats de San Francisco, San José, Santa Cruz i Monterey, població a la qual dona nom.

## Nom

La badia va ser descoberta per l'explorador espanyol Juan Rodríguez Cabrillo en 1542, qui li donà el nom de "Badia dels pins" per l'abundància de coníferes que es veien des del vaixell que comandava. Sebastián Rodríguez Cermeño la va rebatejar com a "Badia de Sant Pere" en 1595 i no fou fins a 1602 que adoptà la seva denominació actual. Ho va oficialitzar Sebastián Vizcaíno, encarregat de la corona castellana d'explorar la costa californiana. El nom ve de la pàtria natal del pare de l'aleshores virrei espanyol (Monterrei, un poble gallec), Gaspar de Zúñiga y Acevedo, a qui Vizcaíno volia honorar.

## Característiques

A la badia van a parar dos rius, el Salinas i el San Benito, que forma un aiguamoll a la seva desembocadura. Les costes de la badia baixen suaument fins als 30 m, però al centre, a la zona del Monterey Canyon, la fondària baixa abruptament fins als 3600m. El litoral ocupa uns 444 km i forma una península boscanera al sud que s'endinsa dins l'oceà.

## Flora i fauna

La badia destaca per contenir l'inici del Monterey Canyon, una serralada submarina que s'estén durant 153 km sota el mar. Aquesta serralada és de les més extenses del món i hostatja una gran biodiversitat entre els seus plecs rocallosos. A la badia s'hi poden trobar diversos mamífers marins de fins a 26 espècies diferents, com ara iubartes, balenes grises, elefants marins, dofins i foques. Igualment hi viuen tortugues marines i meduses daurades.
La varietat de peixos és enorme, amb més de 300 espècies presents, fet que ha portat a crear diversos parcs naturals o àrees de conservació: Soquel Canyon State Marine Conservation Area, Portuguese Ledge State Marine Conservation Area, Pacific Grove Marine Gardens State Marine Conservation Area, Lovers Point State Marine Reserve, Edward F. Ricketts State Marine Conservation Area i Asilomar State Marine Reserve. En totes elles es duen a terme treballs científics d'estudi i conservació de la fauna local. Un observatori submarí col·labora en aquesta tasca i recull dades sobre el canvi climàtic.
La badia és igualment un important lloc de pas per als animals migratoris, tant dins de l'aigua com les aus que la sobrevolen (s'han observat més de 90 tipus diferents). Pel que fa a la flora, s'hi han desenvolupat boscos de kelp d'alçades considerables i els botànics han catalogat més de 450 espècies d'algues.

## Ciutats

Envoltant la badia es troben diverses poblacions:
* Santa Cruz
* Capitola
** Soquel
* Aptos
* Río del Mar
* La Selva Beach
** Freedom
** Watsonville
** Pájaro
** Las Lomas
** Elkhorn
* Moss Landing
* Castroville
* Marina
* Seaside
* Sand City
** Del Rey Oaks
* Monterrey
* Pacific Grove

## Referències

* ↑ Michèle Aulagnon-Ponsonnet, Nicolas Ancellin, « 5 océans pour une planète », a Géo, n°367, setembre 2009
# Sant Julià del Montseny

Sant Julià del Montseny és una església del municipi de Montseny (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

De l'església primitiva d'una sola nau, consagrada el segle xii, encara se'n conserven restes abundants (campanar, etc.). Està feta de paredat, arrebossada i emblanquinada. La portada té un arc rebaixat amb motllura senzilla entre els muntants i l'arc fet en carreu. Té una fornícula amb la imatge de l'Assumpció de Maria de l'any 1954. Porta la inscripció de la data de la construcció de la façana i de l'ampliació del temple, el 28 de març de 1767. Damunt del portal hi ha un ull de bou amb motllura senzilla, coronat per un floró i una bola al cim. Si bé havia estat arrebossada i emblanquinada, en l'actualitat el paredat es presenta nu de tot revestiment. Absis i quatre cossos amb voltes i llunetes.
El campanar del segle xii és de torre quadrada, de carreu i paredat. És l'element més clar de l'antiga església, ja que en ell trobem, sota el cos de les campanes, una arcuació cega a cada costat, composta per una sèrie de quatre petits arcs de mig punt; les dovelles i la clau són de petites dimensions. En els angles del sostre hi ha unes columnetes romàniques que podrien ser de l'antic campanar.

## Història

Sant Julià de Montseny està fet sobre una església primitiva, segle xii, de la que es conserven algunes coses. El testimoni més antic de la parròquia de Montseny el donà l'antiga ara romànica de l'altar de la capella de Sant Martí, que es pot datar a la fi del segle x o a l'inici del segle xi. L'actual església fou transformada i ampliada l'any 1767.

## Referències

* 1 2 3 «Església de Sant Julià del Montseny». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2013].
# Amlan

Amlan és un municipi de la província de Negros Oriental, a la regió filipina de les Visayas Centrals. Segons les dades del cens de l'any 2007 té una població de 22.173 habitants distribuïts en una superfície de 111,85 km².

## Divisió administrativa

Amlan està políticament subdividit en 8 barangays.
| Bio-os Jantianon Jugno | Mag-abo Poblacion Silab | Tambojangin Tandayag |

## Enllaços externs

* Amlan - Lloc web oficial
# Jalqamus

Jalqamus (àrab: جلقموس, Jalqamūs) és una vila palestina de la governació de Jenin, a Cisjordània, al nord de la vall del Jordà, 10 kilòmetres al sud-est de Jenin. Segons el cens de l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques (PCBS), Jalqamus tenia 1.867 habitants en 2007.

## Història

En 1882 el Survey of Western Palestine del Fons per a l'Exploració de Palestina va descriure Jelkamus com «un petit poble al cim d'un turó, envoltat de terra arada, amb unes oliveres, construït de pedra i fang, amb cisternes d'aigua de pluja.» Al cens de Palestina de 1922, realitzat per les autoritats del Mandat Britànic, Jalqamus tenia 124 musulmans, incrementats en el cens de 1931 a 150 musulmans en un total de 31 llars.
En 1944/5 la població de Jalqamus era de 220 musulmans, amb 4,437 dúnams de terra, segons un cens oficial de terra i població. D'aquests, 180 dúnams eren usats per plantacions i terra de rec, 2,422 per cereals, mentre 6 dúnams eren sòl edificable.
Com a conseqüència de la guerra araboisraeliana de 1948, i després dels acords d'armistici araboisraelians de 1949, Jalqamus van passar a pertànyer a Jordània i després de la Guerra dels Sis Dies de 1967, ha estat sota domini israelià.

## Referències

* ↑ «Table 26 (Cont.): Localities in the West Bank by Selected Indicators, 2007» (en arabic) p. 106. Palestinian Central Bureau of Statistics, 2007. Arxivat de l'original el 2019-04-09. [Consulta: 9 maig 2017].
* ↑ Conder and Kitchener, 1882, SWP II, p. 85
* ↑ Barron, 1923, Table IX, Sub-district of Jenin, p. 29
* ↑ Mills, 1932, p. 68
* ↑ Department of Statistics, 1945, p. 16
* ↑ Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 54
* ↑ Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 98
* ↑ Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 148

## Bibliografia

* Barron, J.B.. Palestine: Report and General Abstracts of the Census of 1922. Government of Palestine, 1923.
* Conder, Claude Reignier; Kitchener, H.H.. The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. 2. Londres: Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1882.
* Hadawi, S.. Village Statistics of 1945: A Classification of Land and Area ownership in Palestine. Palestine Liberation Organization Research Center, 1970.
* Mills, E.. Census of Palestine 1931. Population of Villages, Towns and Administrative Areas. Jerusalem: Government of Palestine, 1932.
* Palmer, E.H.. The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer. Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1881.

## Enllaços externs

* Welcome To Jalqamus
* Jalqamus, Welcome to Palestine
* Survey of Western Palestine, Map 9: IAA, Wikimedia commons
# La Casa Nova del Castell

La Casa Nova del Castell és un mas del municipi de Cabanelles (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a ponent del petit nucli de Queixàs i al sud del municipi de Cabanelles al qual pertany, a poca distància del castell de Biure.
Masia formada per dos cossos adossats que li proporcionen una planta més o menys rectangular. Presenten les cobertes de teula de dues vessants i estan distribuïts en planta baixa i pis. L'edifici principal, de planta allargada, presenta dos portals d'accés a l'interior d'arc rebaixat bastits en maons, un de mida gran situat a la façana de llevant i l'altre més petit a la façana de migdia. La resta d'obertures són finestres rectangulars amb els emmarcaments arrebossats. Adossat a la façana de tramuntana hi ha un cos allargat amb la coberta d'un sol vessant, actualment en restauració i ampliació. L'altre cos estructural de la construcció, reformat, està adossat a l'extrem de tramuntana de la façana de migdia. Presenta obertures rectangulars, les de la façana principal amb les llindes de fusta.
La construcció és bastida en pedra desbastada de mida mitjana, disposada irregularment i lligada amb morter. Alguns paraments han estat arrebossats i pintats.

## Història

Segons el Pla Especial d'identificació i regulació de masies i cases rurals de l'ajuntament de Cabanelles, La casa Nova del Castell és una edificació construïda vers el 1800. Actualment està sent rehabilitada i ampliada.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Casa Nova del Castell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Antonio Pucci

Antonio Pucci (Florència, 8 d'octubre de 1485 - Bagnoregio, 12 d'octubre de 1544) va ser un cardenal de l'Església Catòlica.
Va participar en el V Concili de Laterà (1512-1517), va exercir de Nunci a Suïssa des de 1517 fins a 1521.
El 1518 fou proclamat bisbe de Pistoia. I de Vannes durant onze anys (1529-1541). Des de l'1 d'octubre de 1529 va ser penitenciari major. Pucci va ser nomenat cardenal pel papa Climent VII el 22 de setembre de 1531. La seva església titular va ser la dels Quatre Sants Coronats. Va participar en el Conclave de 1534 que va triar el Papa Pau III. Pucci més tard va esdevenir bisbe de la diòcesi suburbicaria d'Albano (1542-1543) i de Sabina (1543-1544).
Antonio Pucci provenia de la noble família florentina Pucci. I era nebot dels cardenals Roberto Pucci i Lorenzo Pucci.
# Cantó de Donnemarie-Dontilly

El cantó de Donnemarie-Dontilly és un antic cantó francès del departament del Sena i Marne, que estava situat al districte de Provins. Comptava amb 19 municipis i el cap era Donnemarie-Dontilly.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del cantó de Provins.

## Municipis

* Cessoy-en-Montois
* Châtenay-sur-Seine
* Coutençon
* Donnemarie-Dontilly
* Égligny
* Gurcy-le-Châtel
* Jutigny
* Lizines
* Luisetaines
* Meigneux
* Mons-en-Montois
* Montigny-Lencoup
* Paroy
* Savins
* Sigy
* Sognolles-en-Montois
* Thénisy
* Villeneuve-les-Bordes
* Vimpelles

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Cochin | radical |
| 1951-19.. | André Fromentin | radical |
| 19..-1976 | Étienne Pinte | UDR |
| 1976-1979 | Charles Presgurvic | PS |
| 1979-1982 | Marc Fromion | PS |
| 1982- | Jacques Ballot | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Colombes-Nord-Oest

El cantó de Colombes-Nord-Oest és un antic cantó francès del departament dels Alts del Sena, que estava situat al districte de Nanterre. Comptava amb part del municipi de Colombes.

## Municipis

* Colombes (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | Dominique Frelaut | PCF |
| 1973-2004 | Pierre Sotura | PCF |
| 2004-2009 | Philippe Sarre | PS |
| 2009- | Bernard Lucas | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 24.353 | 24.606 | 25.753 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||