OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lacrosse als Jocs Olímpics d'Estiu de 1904

Als Jocs Olímpics de 1904, el lacrosse fou un dels esports que es disputà. Només hi participaren tres equips, dos del Canadà i un dels Estats Units. Un dels equips canadencs va ser compost completament per indis Mohawks.

## Resultats

| Semifinal | Semifinal | Semifinal | Final | Final | Final |
| | | | Canadà Shamrock Lacrosse Team | Canadà Shamrock Lacrosse Team | 8 |
| Estats Units St. Louis Amateur Athletic Association | Estats Units St. Louis Amateur Athletic Association | 2 | USA St. Louis Amateur Athletic Association | USA St. Louis Amateur Athletic Association | 2 |
| Canadà Mohawk Indians | Canadà Mohawk Indians | 0 |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Lacrosse masculí | Shamrock Lacrosse Team Canadà | St. Louis Amateur Athletic Association Estats Units | Mohawk Indians Canadà |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Canadà | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 2 | Estats Units | 0 | 1 | 0 | 1 |

## Participants
### Shamrock Lacrosse Team

* Élie Blanchard
* William Brennaugh
* George Bretz
* William Burns
* George Cattanach
* George Cloutier
* Sandy Cowan
* Jack Flett
* Benjamin Jamieson
* Stuart Laidlaw
* Hilliard Lyle
* Lawrence Pentland

### St. Louis Amateur Athletic Association

* J. W. Dowling
* W. R. Gibson
* Patrick Grogan
* Tom Hunter
* W. A. Murphy
* William Partridge
* George Passmore
* William Passmore
* W. J. Ross
* Jack Sullivan
* Albert Venn
* A. M. Woods

### Mohawk Indians

* Black Hawk
* Black Eagle
* Almighty Voice
* Flat Iron
* Spotted Tail
* Half Moon
* Lightfoot
* Snake Eater
* Red Jacket
* Night Hawk
* Man Afraid Soap
* Rain in Face

## Enllaços externs

* IOC database
# Joc d'estirar la corda als Jocs Olímpics d'estiu de 1904

Als Jocs Olímpics de 1904, es disputà una competició masculina del joc d'estirar la corda. Sis equips de tres nacions hi van competir, amb un total de 30 atletes involucrats.
Els quatre equips dels Estats Units van obtenir les 4 primeres posicions.

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Milwaukee Athletic ClubPatrick Flanagan Sidney Johnson Oscar Olson Conrad Magnusson Henry Seiling | Southwest Turnverein of St. Louis No. 1Max Braun August Rodenberg Charles Rose William Seiling Orrin Upshaw | Southwest Turnverein of St. Louis No. 2Oscar Friede Charles Haberkorn Harry Jacobs Frank Kugler Charles Thias |

## Resultats

La competició es disputà el 30 d'agost i l'1 de setembre.

### Quarts de final

Els perdedors són eliminats.
| Guanyador | Perdedor |
| Milwaukee Athletic Club | Boers |
| Southwest Turnverein of Saint Louis No. 1 | Pan-Hellenic |
| New York Athletic Club | lliura |
| Southwest Turnverein of Saint Louis No. 2 | lliura |

### Semifinals

Els perdedors participen en una repesca per la segona posició.
| Guanyador | Perdedor |
| Milwaukee Athletic Club | Southwest Turnverein of Saint Louis No. 1 |
| New York Athletic Club | Southwest Turnverein of Saint Louis No. 2 |

### Final

El guanyador obté la medalla d'or. El perdedor passa a la repesca per la segona posició.
| Guanyador | Perdedor |
| Milwaukee Athletic Club | New York Athletic Club |

### Semifinal per la plata

El guanyador es classifica per jugar per la medalla d'argent contra el perdedor de la final.
| Guanyador | Perdedor |
| Southwest Turnverein of Saint Louis No. 1 | Southwest Turnverein of Saint Louis No. 2 |

### Partit per la medalla d'argent

L'equip de New York no es presentà i la medalla de plata fou per Saint Louis No. 1.

### Partit per la medalla de bronze

L'equip de New York no es presentà i la medalla de bronze fou per Saint Louis No. 2.

### Classificació final

| Posició | Equip | Nació |
| | Milwaukee Athletic Club | Estats Units |
| | Southwest Turnverein of Saint Louis No. 1 | Estats Units |
| | Southwest Turnverein of Saint Louis No. 2 | Estats Units |
| 4 | New York Athletic Club | Estats Units |
| 5-6 | Pan-Hellenic | Grècia |
| 5-6 | Boers | Sud-àfrica |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 1 | 1 | 1 | 3 |

## Bibliografia

* Lucas, Charles J. P.. The Olympic Games, 1904. Saint Louis, Missouri: Woodward & Tiernan Printing Co., 1905. Arxivat 2011-05-14 a Wayback Machine.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich», 1999. Arxivat de l'original el 2009-02-16. [Consulta: 17 desembre 2008]. (polonès)
# Gimnàstica als Jocs Olímpics d'estiu de 1904

Als Jocs Olímpics de 1904 es disputaren onze proves de gimnàstica masculines.
El programa de competició de gimnàstica del 1904 fou una mica confús. Les proves s'allargaren durant diversos mesos. El Comitè Olímpic Internacional considera dues proves com a oficials.
* International Turners' Championship disputat l'1 i el 2 de juliol i que incloïa el concurs complet, el triatló i les proves per equips.
* Olympic Gymnastics Championships disputat el 29 d'octubre i que va incloure 7 proves individuals per aparells i la prova combinada.
El concurs complet fou una combinació de la competició del triatló gimnàstic i el triatló atlètic. La competició per equips fou una combinació de les puntuacions del concurs individual complet. Els concursos de barres paral·leles, barra horitzontal, salt de cavall, i cavall amb arcs sumaren les puntuacions per establir el marcador de la combinada.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Concurs complet detalls | Julius Lenhart | Wilhelm Weber | Adolf Spinnler |
| Combinada detalls | Anton Heida | George Eyser | William Merz |
| Triatló detalls | Adolf Spinnler | Julius Lenhart | Wilhelm Weber |
| Equips detalls | Estats Units Philadelphia TurngemeindeJohn Grieb Anton Heida Max Hess Philip Kassel Julius Lenhart Ernst Reckeweg | Estats Units New York TurnvereinEmil Beyer John Bissinger Arthur Rosenkampff Julian Schmitz Otto Steffen Max Wolf | Estats Units Central Turnverein, ChicagoJohn Duha Charles Krause George Mayer Robert Maysack Philip Schuster Edward Siegler |
| Barres paral·leles detalls | George Eyser | Anton Heida | John Duha |
| Barra fixa detalls | Anton Heida | Cap atorgada | George Eyser |
| Barra fixa detalls | Edward Hennig | Cap atorgada | George Eyser |
| Salt sobre cavall detalls | George Eyser | Cap atorgada | William Merz |
| Salt sobre cavall detalls | Anton Heida | Cap atorgada | William Merz |
| Cavall amb arcs detalls | Anton Heida | George Eyser | William Merz |
| Anelles detalls | Herman Glass | William Merz | Emil Voigt |
| Escalada de corda detalls | George Eyser | Charles Krause | Emil Voigt |
| Exercicis amb maces detalls | Edward Hennig | Emil Voigt | Ralph Wilson |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 12 | 8 | 9 | 29 |
| 2 | Suïssa | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3 | Alemanya | 0 | 1 | 1 | 2 |

## Enllaços externs

* «Olympic Medal Winners». International Olympic Committee. [Consulta: 9 abril 2007].
* James E. Sullivan (ed.). Spalding's Official Athletic Almanac (PDF). Nova York: American Sports Publishing, 1905, pp. 203, 245-247 [Consulta: 9 abril 2007]. Arxivat 2018-06-12 a Wayback Machine.
# Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1904

Als Jocs Olímpics de 1904, set proves de ciclisme foren disputades, totes en pista i masculines.
Només participaren ciclistes dels Estats Units. Fou l'única edició en què s'usaren distàncies basades en la milla per determinar la longitud de les proves.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 1/4 de milla detalls | Marcus Hurley | Burton Downing | Teddy Billington |
| 1/3 de milla detalls | Marcus Hurley | Burton Downing | Teddy Billington |
| 1/2 de milla detalls | Marcus Hurley | Teddy Billington | Burton Downing |
| 1 milla detalls | Marcus Hurley | Burton Downing | Teddy Billington |
| 2 milles detalls | Burton Downing | Oscar Goerke | Marcus Hurley |
| 5 milles detalls | Charles Schlee | George E. Wiley | Arthur F. Andrews |
| 25 milles detalls | Burton Downing | Arthur F. Andrews | George E. Wiley |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 7 | 7 | 7 | 21 |

## Referències

* ↑ «Cycling Track at the 1904 Summer Olympics». olympedia.org. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ «Cycling at the 1904 St. Louis Summer Games». Sports-Reference.com, 17-04-2020. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ Mallon, Bill; Heijmans, Jeroen. Historical Dictionary of Cycling (en anglès). Scarecrow Press, 2011-09-09, p. 147. ISBN 978-0-8108-7369-8.

## Enllaços externs

* Charles J.P. Lucas. The Olimpic Games 1904 Arxivat 2009-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* J.E. Sullivan. Spalding's Athletic Almanac for 1905 Arxivat 2011-08-29 a Wayback Machine. (anglès)
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich», 1999. Arxivat de l'original el 2008-10-14. [Consulta: 15 novembre]. (polonès)
# Albert Divo

Albert Divo (París, 24 de gener de 1895 - Morsang-sur-Orge, 19 de setembre de 1966), originalment nomenat Albert Eugène Diwo, fou un pilot d'automobilisme nascut a París, França. L'any 1922 Divo va competir el Trofeu Internacional de Resistència de Turismes de l'any 1922 Va assolir la seva primera victòria al CIRCUIT DE VILAFRANCA DEL PENEDÈS el 21 d'octubre de 1923 al III GRAN PREMI PENYA RHIN conduint un Talbot-Darracq. Una setmana després, el 28 d'octubre va sumar un altre victòria al volant d'un Sunbeam al Gran Premi d'Espanya de l'any 1923 disputat a l'Autòdrom de Terramar.
L'any 1924 va passar a conduir per Delage i va acabar segon pel darrere de Giuseppe Campari en el Gran Premi d'Europa disputat a Lió. El següent any va guanyar dues curses, el GP de França a l'Autòdrom de Montlhéry i el Gran Premi d'Espanya al Circuit de Lasarte. L'any 1926 va finalitzar tercer en el Gran Premi de Gran Bretanya disputat a Brooklands.
Albert Divo va ser un dels fundadors del Club International des Anciens Pilotes de Grand Prix F1 l'any 1962 a Villars-sur-Ollon, Suïssa. Va morir l'any 1966 i fou cremat al cementiri de Morsang-sur-Orge prop de París.

## Principals victòries

* 1923 - III Gran Premi Penya Rhin - Circuit de Vilafranca del Penedès - Talbot-Darracq
* 1923 - Gran Premi d'Espanya (Sunbeam)
* 1925 - Gran Premi d'Espanya, Gran Premi de França (Delage)
* 1926 - GP du Salon (Talbot)
* 1927 - ACF Libre (Talbot)
* 1928 - Targa Florio
* 1929 - Targa Florio

## Referències

* ↑ Lluís Hill Plans. CIRCUIT DE VILAFRANCA DEL PENEDÈS.Cent anys d'oblit, 16-10-2021, p. 287. ISBN 978-84-09-33193-2.
* ↑ Boddy, William 'Bill'. Montlhery: The Story of the Paris Autodrome (en anglès). Veloce Publishing Ltd, 2007-02, p. 36. ISBN 978-1-84584-052-5.
* ↑ Newman, Robert. Motor Racing Heroes: The Stories of 100 Greats (en anglès). Veloce Publishing Ltd, 2014-06-15, p. 41. ISBN 978-1-84584-748-7.
* ↑ Dougall, Angus. The Greatest Racing Driver: The Life and Times of Great Drivers, with a Logical Analysis Revealing the Greatest (en anglès). BalboaPress, 2013-11-27, p. 4. ISBN 978-1-4525-1097-2.
* ↑ Dick, Robert. Auto Racing Comes of Age: A Transatlantic View of the Cars, Drivers and Speedways, 1900-1925 (en anglès). McFarland, 2013-05-04, p. 227. ISBN 978-0-7864-8811-7.
* ↑ Peyronette de Torres, R «Une interview d'Albert Divo, l'un des pilotes de la jeune génération». Le Miroir des sports : publication hebdomadaire illustrée, 17-12-1924, pàg. 444.
# Georges Monneret

Georges Monneret (Lilla, 4 d'octubre de 1908 - Saint-Cloud, 5 d'abril de 1983), conegut afectuosament com a Jojo la Moto, fou un pilot de motociclisme francès que va protagonitzar una reeixida carrera, al llarg de la qual aconseguí 499 victòries i 183 rècords mundials. Era el pare dels bessons Jean i Pierre i de Philippe Monneret, els dos darrers també reeixits pilots de motociclisme.
Georges Monneret fou el creador d'una escola d'aprenentatge de conducció de ciclomotors per als adolescents a l'illa de Puteaux, al Sena. Algunes de les seves gestes esportives es relaten al seu llibre Vive la moto. Entre d'altres, formà part de l'equip oficial de Bultaco (juntament amb Paco González, John Grace, Marcel Cama i Ricardo Quintanilla) que va batre diversos rècords mundials de velocitat el 1960 a Montlhéry, a bord de la mítica Bultaco Cazarécords.

## Referències

* ↑ Chapuis, Patrick. Joies de la moto (en francès). París: Hachette Réalités, 1976.
* ↑ Marfil, Josep Maria. «Bultaco cazarecords o el poder de la Ilusión.» (en castellà). dailymotos.com, 01-10-2010. Arxivat de l'original el 18 d’octubre 2014. [Consulta: 27 febrer 2014].

## Bibliografia

* Boyenval, Paul; Monneret, Georges. La Pratique de la moto (en francès). París: Technique et vulgarisation, 1948.
* Boyenval, Paul; Monneret, Georges. Technique et pratique du deux roues motorisé [4a ed. de La Pratique de la moto] (en francès). París: Technique et vulgarisation, 1960.
* Monneret, Georges; de Latour, René; Beltoise, Jean-Pierre. Vive la moto (en francès). París: Calmann-Lévy, 1971.
* Pagnoud, Georges. Georges Monneret, l'homme des exploits (en francès). Vol. 5. Caen: CP éditions, 1985 (Mémoires du sport).

## Enllaços externs

* Lloc web del seu fill Philippe Monneret Arxivat 2009-05-08 a Wayback Machine. (francès)
* Imatge de Georges Monneret cap a 1945
# Tanino Liberatore

Tanino Liberatore (Quadri, 12 d'abril de 1953) anomenat Tanino, és un autor de còmics, il·lustrador i pintor italià. El seu personatge més conegut és RanXerox.

## Biografia

Nascut a Quadri (província de Chieti), Liberatore va anar a l'institut a Pescara on va conèixer l'artista de còmics Andrea Pazienza. Posteriorment, va acabar els seus estudis d'arquitectura a la Universitat de Roma. De 1974 a 1978, va dissenyar portades de discos per a RCA Records. El 1978 va conèixer Stefano Tamburini i va publicar el seu primer treball a la revista de còmics de Tamburini Cannibale. El 1978 va néixer RanXerox, una criatura cyborg-punk i ultra forta creada per Tamburini. Se'n varen publicar diversos àlbums de tapa dura independents, traduïts a diversos idiomes. El 1980 va participar en la fundació de la revista Frigidaire.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.34. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].
* ↑ Federico Pagello «Cannibale, Frigidaire and the multitude: Post-1977 italian comics through radical theory». Studies in Comics, vol. 3, 2, 12-2012, pàg. 231–251. DOI: 10.1386/stic.3.2.231_1.
* ↑ Simone Castaldi. Drawn and Dangerous: Italian Comics of the 1970s and 1980s. Univ. Press of Mississippi, 2010, p. 8. ISBN 978-1-60473-777-6.
# Castell de Caladroer

El Castell de Caladroer és un castell del petit nucli de Caladroer, poble rossellonès antigament dependent de Millars, situat en el terme comunal occità de Bellestar (Fenolleda).
El castell és al bell mig del petit poble de Caladroer.
Molt modernitzat, actualment és la seu d'un dels vinyaters més importants de la zona. Està documentat des del 1020, però del castell medieval només queden una torre romànica i alguns panys de paret. El castell compta amb una capella construïda el 1900, dedicada al Sagrat Cor de Jesús. L'actual sala de vendes i de degustació de la cava és el que queda de l'antiga capella de Sant Miquel del Castell de Caladroer.
El primer esment del Castell de Caladroer data de l'any 1257, però la construcció es deu a la primera meitat del segle xi. L'antiga gran casa d'Adroer, situada als límits del Llenguadoc i del Rosselló fou convertida en castell fortificat per a defensar la frontera entre el Regne de França i el dels reis de Mallorca. Per la seva posició estratègica va patir nombrosos setges, per tropes catalanes, batallant i fent pillatge, més disposades a arruïnar el país que a disputar-se'l. El nom de Batalla, aplicat al coll proper és ben justificat. El 1496 el castell de Caladroer va caure en mans dels catalans, que el van restituir al Regne de França a canvi de la fortalesa de Salses. El castell de Caladroer deixà de ser fortalesa militar a mitjan segle xvii, tot i que encara visqué un setge el 1793, a la Guerra Gran.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «87 - Millars». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.

## Referències

* ↑ «El Castell de Caladroer en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-16. [Consulta: 15 agost 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de les caves Château de Caladroy Arxivat 2017-08-08 a Wayback Machine. (francès)
# Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1908

Rem als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 :
| Scull individual | homes |
| Dos sense timoner | homes |
| Quatre sense timoner | homes |
| Vuit amb timoner | homes |
| < 1904 1912 > ||
Als Jocs Olímpics de 1908 realitzats a la ciutat de Londres (Regne Unit) es disputaren quatre proves de rem, totes elles en categoria masculina. Les curses es van disputar a Henley-on-Thames, població situada a la riber del Tàmesi, entre el 28 i el 31 de juliol.
Respecte al programa olímpic presentat en els Jocs Olímpics de 1904 realitzats a Saint Louis s'eliminà la prova de doble scull.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze | Bronze |
| Scull individual detalls | Harry Blackstaffe | Alexander McCulloch | Bernhard von Gaza | Károly Levitzky |
| Dos sense timoner detalls | Regne UnitJohn Fenning Gordon Thomson | Regne UnitGeorge Fairbairn Philip Verdon | CanadàFrederick Toms Norway Jackes | AlemanyaMartin Stahnke Willy Düskow |
| Quatre sense timoner detalls | Regne UnitCollier Cudmore James Angus Gillan Duncan Mackinnon John Somers-Smith | Regne UnitPhilip Filleul Harold Barker John Fenning Gordon Thomson | CanadàGordon Balfour Becher Gale Charles Riddy Geoffrey Taylor | Països BaixosHermannus Höfte Albertus Wielsma Johan Burk Bernardus Croon |
| Vuit amb timoner detalls | Regne UnitAlbert Gladstone Frederick Kelly Banner Johnstone Guy Nickalls Charles Burnell Ronald Sanderson R. Etherington-Smith Henry Bucknall Gilchrist Maclagan | BèlgicaOscar Taelman Marcel Morimont Rémy Orban Georges Mijs François Vergucht Polydore Veirman Oscar de Somville Rodolphe Poma A. van Landeghem | CanadàIrvine Robertson Joseph Wright Julius Thomson Walter Lewis Gordon Balfour Becher Gale Charles Riddy Geoffrey Taylor Douglas Kertland | Regne UnitFrank Jerwood Eric Powell Oswald Carver Edward Williams Henry Goldsmith Harold Kitching John Burn Douglas Stuart Richard Boyle |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Regne Unit | 4 | 3 | 1 | 8 |
| 2 | Bèlgica | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Canadà | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 4 | Imperi Alemany | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 5 | Hongria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5 | Països Baixos | 0 | 0 | 1 | 1 |
El respresentant d'Itàlia i Noruega no obtingueren medalla.

## Bibliografia

* Cook, Theodore Andrea. The Fourth Olympiad, Being the Official Report. London: British Olympic Association, 1908.

## Enllaços externs

* (anglès) Rem 1908 Arxivat 2007-12-13 a Wayback Machine.
# Vela als Jocs Olímpics d'estiu de 1908

Vela als  Jocs Olímpics d'estiu de 1908 :
| 6 metres | open |
| 7 metres | open |
| 8 metres | open |
| 12 metres | open |
| < 1900 1912 > ||||||
Als Jocs Olímpics de 1908 realitzats a la ciutat de Londres es realitzaren quatre proves de vela. Les tres primeres es realitzaren del 27 al 29 de juliol entre la costa de Solent i Ryde, i la categoria de més de 12 metres es realitzà entre l'11 i el 12 d'agost al riu Clyde.
Hi participaren 69 navegants, entre ells una única dona, de 5 nacions repartits entre 5, 1, 5 i 2 equips en cada categoria respectivament.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 6 metres detalls | Regne UnitDormy Gilbert Laws Thomas McMeekin Charles Crichton | BèlgicaZut Léon Huybrechts Louis Huybrechts Henri Weewauters | FrançaGuyoni Henri Arthus Louis Potheau Pierre Rabot |
| 7 metres detalls | Regne UnitHeroine Charles Rivett-Carnac Richard Dixon Norman Bingley Frances Rivett-Carnac | no concedida | no concedida |
| 8 metres detalls | Regne UnitCobweb Blair Cochrane Arthur Wood Henry Sutton John Rhodes Charles Campbell | SuèciaVinga Carl Hellström Edmund Thormählen Erik Wallerius Eric Sandberg Harald Wallin | Regne UnitSorais Philip Hunloke Alfred Hughes Frederick Hughes George Ratsey William Ward |
| 12 metres detalls | Regne UnitHera Thomas Glen-Coats Arthur Downes John Downes John Buchanan David Dunlop John Mackenzie Gerald Tait James Bunten Albert Martin John Aspin | Regne UnitMouchette Charles MacIver Charles R. MacIver James Baxter William Davidson James Spence Thomas Littledale John Jellico Colin McLeod Robertson John Graham Kenion J. A. Gardiner | no concedida |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Regne Unit | 4 | 1 | 1 | 6 |
| 2 | Bèlgica | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 2 | Suècia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |
L'equip de Noruega, tot hi participar en la competició, no obtinugé cap medalla.

## Enllaços externs

* (anglès) International Olympic Committee
* (anglès) Sailing 1908 Arxivat 2011-06-04 a Wayback Machine.
# Alba Guibert

Alba Guibert (Vic, segle XI - segle XI) va ser una escrivana professional que va viure al segle XI a Vic, la primera dona de Catalunya en escriure un document amb validesa legal, el 1044. També se la coneix com Alba de Vic. Dominava el llatí i tenia una molt bona cal·ligrafia.
De molt jove va aprendre a llegir i escriure del seu pare, Guibert, un gramàtic procedent de Lieja que s'havia establert a Vic. Guibert ensenyava a l'escola diocesana de Vic amb el canonge i cal·lígraf Ermenir Quintilà, càrrec al que va succeir un germà d'Alba, Berill. Alba es va casar amb Jobert, amb qui vivia a la parròquia de Santa Eulàlia de Riuprimer, i van tenir tres filles i tres fills.
El 16 d'abril de 1044, quan ella tenia uns 30 anys, va escriure amb una bella cal·ligrafia un document sobre una compra que feien ella amb el seu marit. Aquest és el primer document amb validesa legal signat per una dona a Catalunya. Al text, escrit en llatí, hi apareixen termes en català com "era" o "casals".
Jobert, el seu marit, va morir el 28 de febrer de 1063. La certificació del testament la va signar el seu germà Berill, perquè Alba estava malalta. Al document apareixen els noms que donaven a les propietats, per exemple un cavall anomenat Giscafred i una euga que es deia Gaçola.

## Referències

* 1 2 3 «Alba de Vic, la primera dona que va escriure en català» (en castellà), 08-03-2023. [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ Molas, Sílvia Marimon. «Riquell, una monja del segle x, va ser la primera dona amb 'carnet de biblioteca'», 20-04-2021. [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ Alturo, Jesús; Alaix, Tània. Lletres que parlen: Viatge als orígens del català. Penguin Random House Grupo Editorial España, 2023-02-23. ISBN 978-84-19334-25-1.