OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Els Tres Molins de Pratdip

Els Tres Molins de Pratdip és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Pratdip (Baix Camp). Es tracta d'un conjunt de molins format pel "Molí de Més Amunt", el "Molí del Mig" i el "Molí de Més Avall". El millor conservat de tots tres és el de Més Amunt.

## Descripció

El Molí de Més Amunt és el millor conservat dels tres. Situat a uns 200m del centre del poble, queden restes de la bassa, d'una torre quadrada protectora, de paredat i carreu, i d'un edifici quadrangular, amb porta d'arc de mig punt adovellada, sense decoració. El camí passa davant de la porta, tallant una mena de pati, que té aspecte d'afegit antic.
El Molí del Mig quasi no és visible, perquè sols resta part del mur de conteniment de la bassa i ha quedat comprès per una granja.
El Molí de Més Avall està envaït per la malesa, però queden bastants elements. No té torre. Aquest molí és vora el penya-segat que configura el riu.

## Història

El Molí de Més Avall era possessió de l'antiga Comuna de Pratdip.

## Referències

* «Els Tres Molins de Pratdip». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Els Tres Molins de Pratdip». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Querol (Reus)

La Casa Querol o cal Querol és un edifici modernista obra de Pere Caselles, monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Reus (Baix Camp).

## Descripció

D'aquesta casa en destaca la combinació d'estils, tant pel que fa a les solucions arquitectòniques com a les ornamentals.
A la planta baixa hi trobem unes cartel·les amb volutes que recorden formes jòniques. L'arc escarser de la finestra de l'entresòl és flanquejat per columnes amb capitell de línies corínties, mentre que la barana és molt treballada amb motius vegetals.
El balcó del primer pis és d'inspiració medievalista. Al segon pis s'hi combinen elements arquitectònics més clàssics amb altres de tendències gòtiques.
Els esgrafiats contenen dos escuts, en un dels quals hi ha representada la rosa de Reus, i en l'altre, l'escut dels Querol-Bofarull. Al coronament apareixen tres pilars octogonals que emmarquen la zona central ocupada per un plafó amb la data de construcció, 1901.
El fons vermellós d'imitació d'obra vista contrasta amb els tons més clars de la pedra sorrenca.

## Història

El 1901, Ferran de Querol i de Bofarull, que va ser escriptor i va ocupar els càrrecs d'alcalde de Tarragona i president de la Diputació, entre d'altres, va fer construir de nova planta, al costat del Palau Bofarull, també de la seva propietat, un estret edifici d'habitatges entre mitgeres. L'estretor de la façana deixa lloc només a una obertura per planta. La decoració de la façana, eclèctica, presenta influències de les decoracions modernistes europees de l'època i barreja formes sorgides de dissenys del passat, cosa que indica que l'arquitecte coneixia el que s'estava fent a l'estranger.

## Referències

* 1 2 March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus" A: Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 72. ISBN 8493315125
* «Casa Querol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Casa Querol». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 28 abril 2012].
# Mas Vil·la Maria

Mas Vil·la Maria o Mas del Cuadrada, és una masia considerada monument i protegida com a bé cultural d'interès local del municipi de Reus (Baix Camp).

## Descripció

Es tracta d'una masia aïllada destinada a ús propi residencial, consta de dues plantes i golfes. L'arquitecte va ser Pere Caselles, que incorporà a l'edifici algunes de les característiques pròpies dels masos reusencs de l'època, com la torre-mirador i la loggia lateral.
L'accés principal és a la façana sud. Hi ha un cos adossat a la façana oest compost de planta baixa i galeria coberta a nivell del primer pis. El conjunt disposa de l'element singular de la torre que t'e una alçáda de cinc plantes, i on es troba la caixa d'escala.
La façana principal disposa d'obertures simètriques respecte al centre. Se situa un balcó damunt la porta d'accés principal. A la façana est trobem una gran porta amb un arc de mig punt i una terrassa protegida per una marquesina. Les finestres de les golfes estan incorporades a una arqueria cega que forma un fris superior i produeix uns elements a la manera de merlets que sobresurten de la coronació de la façana.
Als tractaments de façana trobem l'ús general dels estucats i les cobertes inclinades amb teula àrab. A la façana principal hi ha un cartell vidriat amb el nom del mas, homenatge a la dona del propietari, Maria Gibert.

## Història

El 1902 Nemesi Cuadrada, propietari d'un negoci d'adobatge de pell i d'un molí de farina, provinent de Mataró, es feu construir un mas a la partida del Roquís, prop de la carretera de Falset, seguint el costum de la burgesia reusenca de fer-se construir segones residències generalment molt properes a la ciutat. En la construcció es van fer servir peces ceràmiques dels arrimadors, sobreres del pavelló número 6 de l'Institut Pere Mata, que Cuadrada va comprar el 1908.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 466. ISBN 8486387655.
* ↑ March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus" A: Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 84-85. ISBN 8493315125
* «Mas Vil·la Maria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mas Vil·la Maria». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. [Consulta: 12 de maig de 2021]
# Els Ponts del Portal de Més Amunt

Els Ponts del Portal de Més Amunt és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de la Selva del Camp (Baix Camp).

## Descripció

És un aqüeducte tot de pedra amb dos arcs, un rebaixat i l'altre carpanell, amb dovelles de carreu. El cos de l'obra és de paredat en verd. El Raval de Sant rafel passa per sota seu. Per la part superior passa el canal de l'aigua que proveeix la vila. Té una làpida amb una inscripció en nombres romans amb la data M D L X.

## Història

Aqüeducte situat entre el camí dels molins i el portal de Més Amunt. Fou construït a mitjan segle xvi per a portar aigua al castell i al poble. A la làpida commemorativa de la conducció d'aigües que hi ha encastada a la part central del pilar, alçada pel "Sylvanus Populus" en llatí, hi ha inscrita la data M.D.L.V. Al castell hi ha una altra làpida, més petita, en català ""T / FONCH A / CABADA / LA PRESET / OBRA A XI / DE MARS / MDLVII".

## Referències

* «Els Ponts del Portal de Més Amunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Els Ponts del Portal de Més Amunt». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Vilaseca (Calonge)

Casa Vilaseca és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Calonge (Baix Empordà).

## Descripció

Gran casal de mitjans del segle xix situat a la cantonada del carrer de la Rutlla amb el d'Enric L. Roura. L'edifici és de tres plantes i coberta a dues aigües amb pendent vers la façana i el darrere.
L'equilibrada composició del frontis consta d'un portal d'arc carpanell, un primer pis amb tres balcons de ferro forjat i l'última planta amb finestres. Al costat esquerre hi ha una porxada d'arcs de mig punt sostinguts per columnes i al capdamunt una terrassa.
El jardí es troba al nivell del primer pis. El parament arrebossat i pintat de blanc, deixa veure els carreus ben escairats dels angles i els marcs de les obertures. La llinda de la porta té gravada la data de 1845 i a la barana del balcó central llegim la de 1849.

## Referències

* «Casa Vilaseca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].
# Nostra Senyora de l'Esperança de s'Agaró

Nostra Senyora de l'Esperança de s'Agaró és una església catòlica romana catalogada com a monument protegit amb el rang de bé cultural d'interès local,. Es troba dins del nucli urbà de s'Agaró (municipi de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró, Baix Empordà). És obra de l'arquitecte Francesc Folguera i va ser construïda entre els anys 1941 i 1943.

## Descripció

És una església delicadament neobarroca i d'un acusat pintoresquisme que pretén enllaçar amb la tradició popular de les ermites i santuaris mariners i alhora concordar amb l'estil predominant a s'Agaró. L'autor hi va incorporar una portada barroca, elements gòtics procedents del convent de Sant Francesc de Girona (les arcades de la galeria al costat de migdia) i dos sepulcres gòtics procedents de Foixà a l'interior de la galeria coberta. Exteriorment destaca pel joc de volums, d'entrants i sortints i per la blancor de les parets junt amb el roig de la teulada.
La façana és d'una gran senzillesa. S'hi accedeix per una escalinata flanquejada per xiprers. Està presidida per un conjunt ornamental de pedra on s'inclou la portada emmarcada amb pilars adossats, volutes, petxines i elements florals, una fornícula buida i un rosetó circular amb elements vegetals com a ornamentació. El repertori ornamental és el característic del segle xviii. La part superior de la façana sobre el frontó triangular està acabada amb un campanar de paret.
A la façana, una làpida amb inscripció recorda que va ser promoguda per Josep Ensesa i Gubert (1892-1980) i que va ser consagrada al culte el dia 16 de juliol de 1942.

## Història

La urbanització de s'Agaró fou iniciada el 1924 per l'industrial Josep Ensesa i Gubert en col·laboració amb l'arquitecte Rafael Masó i Valentí. Rebé el nom d'un rierol proper (segueró o Sagaró). La primera casa fou "Senya Blanca" del sr. Ensesa el mateix 1924, però la veritable gran empenta constructiva no es produí fins a 1928 amb obres com la casa de Masó 1928, la casa Cibils 1929, l'hostal de la Gavina 1924-34. A la mort de Masó, en 1935, es feu càrrec de la urbanització Francesc Folguera i Grassi, el qual hi va fer nombroses obres, a més d'aquesta església: camí de ronda, els banys, la disposició definitiva de l'hostal, loggia de Senya Blanca, etc. Quan aquest va morir el 1960 fou Adolf Florensa qui el substituí. A Sagaró es creà un urbanisme de l'alta burgesia de caràcter marcadament autòcton i d'arrel noucentista.

## Referències

* «Nostra Senyora de l'Esperança de s'Agaró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].
# Casa Rectoral (el Papiol)

La casa rectoral del Papiol és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La planta sembla un rectangle bastant irregular i l'edifici està compost per planta baixa i primer pis. Està situat darrere l'església, i presenta a la façana principal, un arc de mig punt adovellat, de pedra picada local i precedit per dos graons d'accés que salven el desnivell. La porta d'accés està coronada per un escut recent. A la planta inferior presenta arcades molt àmplies de diafragma, de mig punt, tot i que la que dona al carrer de volta de canó. Conserva en bon estat el portal adovellat de pedra vermella.

## Història

És un casal gòtic força restaurat després de la Guerra Civil, que el va malmetre, igual que l'església antiga del poble.

## Referències

* «Casa Rectoral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r maig 2012].
# Pont d'Ogern

Pont d'Ogern és un monument del municipi de Bassella (Alt Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El pont d'Ogern constava originàriament de quatre ulls, dels quals només se'n conserven dos a la banda dreta del riu. De la resta només se'n conserven els fonaments.
Es tractava d'un pont d'un sol vessant amb un desnivell que anava creixent de dreta a esquerra, de manera que els ulls es feien més alts i grans per salvar la diferència d'alçada entre les dues ribes.
El pont està esbiaixat sobre les aigües, possiblement per assentar-lo en l'indret on hi ha la roca del riu i per resistir millor l'empenta de l'aigua. Els pilars són de carreus regulars, igual que les dovelles que són força grosses. Els carreus de pedra es barregen amb els còdols del riu.
Es tracta d'una estructura difícil de datar. Podria ser de tradició romànica o gòtica.

## Història

Antigament, el pont d'Ogern servia per travessar la Ribera Salada, enllaçant la part d'Ogern i Oliana amb Madrona. Era l'únic pont de la zona. Francisco de Zamora, en el seu periple de 1789 diu qui l'havia fet construir: "hay -en Ogern- puente de cuatro ojos hecho a expensas de don Antonio Pongem, comerciante de Barcelona".

## Referències

* «Pont d'Ogern». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].
# Santa Coloma de Montan de Tost

Santa Coloma de Montan de Tost és l'església parroquial de Montan de Tost, del municipi de Ribera d'Urgellet (Alt Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església de Santa Coloma de Montan de Tost es troba a l'Espalaguer, el nucli central dels tres que configuren el poble de Montan de Tost, situat al municipi de Ribera d'Urgellet.
Es tracta d'una església d'una sola nau amb capçalera plana i orientada a ponent. És coberta per tres trams de volta de llunetes separats per arcs faixons que es perllonguen en dues de pilastres afrontades als murs laterals del temple. La volta arrenca d'un fris motllurat de guix, propi de les esglésies dels segles XVII- XVIII. L'altar major ocupa el primer tram de l'església i es troba sobreelevat en relació a la resta de la nau. Aquest està presidit per un gran retaule de guix amb una fornícula central flanquejada per dos parells de columnes que acull la talla de fusta de Santa Coloma. Als costats hi ha dues fornícules més petites amb imatges de sants. Al tram d'accés de la nau es troba ocupat en tota la seva amplària per un cor de fusta en alt. Tot l'interior de l'església està arrebossat i policromat.
Originàriament, els paraments externs de l'església estaven arrebossats amb morter de calç que encara és visible en una part important de la superfície. L'aparell és a base de carreuons força irregulars, barrejats amb altres carreus més ben treballats i aprofitats d'alguna construcció anterior. Estan col·locats de forma irregular. Només a les cantonades de l'edifici hi ha carreus més ben treballats. S'accedeix al temple per la porta formada per dos d'arcs de mig punt adovellats situada la façana de llevant. A la part alta de la façana s'obre un ull de bou. La façana és coronada per un campanar d'espadanya de tres ulls distribuïts en dos nivells i rematat per un petit teulat a doble vessant. La cobeta del temple és de teula i a doble vessant.

## Història

La parròquia de Montan de Tost apareix esmentada a l'acta de consagració de la catedral de la Seu d'Urgell amb la grafia de Montedamno en un document de 1046. En el seu testament (1072) Arnau Mir de Tost llega els drets sobre la parròquia de Montan a la seva filla i al seu net.
L'església parroquial de Santa Coloma esdevé en època moderna sufragània de l'església de Sant Martí de Tost. Actualment, l'església de Montan és annexa a la parroquial d'Adraén.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Coloma de Montan de Tost». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 desembre 2015].
# Torre del Senyor Domingo

La Torre del Senyor Domingo, Castell dels Tres Dragons o Villa Victoria, és una casa modernista del barri de la Plana a Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat). Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa aïllada envoltada d'una àmplia zona de jardí. Pren un aire de castell pels merlets que la coronen. Possiblement fou construïda sobre un edifici anterior. Denota la influència de la darrera etapa modernista i recorda la disposició d'un castell medieval. L'edifici presenta planta baixa i pis. Els forjats són formats per bigues de fusta, posteriorment mig ensorrades. Hi ha incorporació de ceràmica en els murs exteriors, alternant-la amb pedra. L'entorn immediat està molt malmès.

## Història

Va ser construït a les darreries del segle xix i reformat entre 1917 i 1923 per iniciativa de Pere Domingo i Mañé. Es troba inscrit a la façana principal l'escut de la Mancomunitat de Catalunya. Originàriament fou una torre d'estiueig i encara s'hi conserva, en els murs de tanca, la inscripció "Villa Victoria". Pere Domingo va urbanitzar, entre 1921 i 1925, part dels seus terrenys en el que avui són el passatge Domingo i el carrer Marinada.
Els propietaris van morir el 1937, víctimes de la Guerra Civil, i posteriorment la casa ha quedat deshabitada.

## Referències

* 1 2 «Castell dels Tres Dragons - Torre del Senyor Domingo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 maig 2012].
* 1 2 «Villa Victoria i Edifici-casa annexa». Inventari del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental d'Esplugues de Llobregat p. 73-75. Diputació de Barcelona. [Consulta: 7 maig 2012].
# Casa de la Vila d'Esplugues de Llobregat

La Casa de la Vila o Ajuntament d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat) és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local. Edificat a manera de masia, era l'antic Hostal Picalquers.

## Descripció

És un edifici de tipus basilical amb un cos central més alçat i amb coberta a dues aigües. La façana, estructurada en tres tramades, consta de planta baixa, pis i golfes. S'accedeix per un portal amb arc de mig punt, adovellat, flanquejat per dues finestres amb marc de pedra i lleixa. L'interior ha estat reformat per adequar-ho a l'actual servei. Al primer pis hi ha l'Alcaldia, amb tres sales que donen a la plaça, la central mitjançant un balcó de marc de pedra coronat per un frontó semicircular, al qual hi ha inscrit un escut. Remata el pis superior, el qual s'obre a l'exterior per tres petits finestrals d'arc de mig punt enllaçats per una lleixa conjunta. Tota la façana està estucada en beix.

## Història

La família Picalquers tingué el privilegi, entre 1387 i 1799, de carnisseria i més tard d'hostal, a Esplugues. El primer hostal s'aixecà l'any 1510 a la carretera reial. Per ordre de Carles III es construí a la carretera de Madrid-França que, inaugurada el 1765, formà entorn seu un petit raval anomenat carrer de l'Hostal de la Carretera. Allà fou erigit l'hostal nou Picalquers, amb la carnisseria i l'estable al costat. Encara que l'edifici va adoptar la solució d'una masia del tipus basilical, mai es va dedicar a l'ús d'explotació agrícola. A principis del segle xx, l'edifici va ser comprat per Antoni Giralt Rovira, destinat només com a ús de magatzem. El 1940, l'Ajuntament comprà l'edifici a Antoni Giralt per tal de destinar-hi la Casa de la Vila. La reconstrucció i transformació de l'interior fou feta per l'arquitecte municipal Climent Mainés i Gaspar l'any 1944.

## Referències

* «Casa de la Vila - antic Hostal Picalquers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 maig 2012].
# Basar de les espècies

El Basar de les espècies (en turc Mısır Çarşısı o literalment basar egipcià) a Istanbul, Turquia és un dels basars més vells de la ciutat. Situat a Eminönü, és el segon complex de compra cobert més gran després de Gran Basar.
Va ser projectat per l'arquitecte principal de la cort Koca Kasm Ağa, però era completat per l'arquitecte Mustafa el 1660.
S'anomena així perquè diversos tipus d'espècies de l'Orient eren oferts aquí en el passat i també actualment.
# Sent Irieg lo Desjalat

Sent Iries lo Desjalat (en francès Saint-Yrieix-le-Déjalat) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 509 | 512 | 461 | 448 | 423 | 392 | 402 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Yves Maison | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# Gateway (novel·la)

Gateway ("Pòrtic") és una de les novel·les més conegudes de Frederik Pohl i el llibre que inicia la Saga dels Heeche, formada pels volums: Beyond the Blue Event Horizon, Heechee Rendezvous, The Annals of the Heechee, The Gateway Trip i The Boy Who Would Live Forever. Publicada en 1977, va guanyar els principals premis del gènere: Premi Hugo, Premi Locus i Premi Nebula, entre altres distincions. L'èxit de la novel·la va propiciar que s'adaptés a un videojoc.

## Argument

La novel·la alterna la narració en passat dels fets que van transcórrer al Pòrtic i les sessions de psicoanàlisi que el protagonista té amb un ordinador especialitzat. El Pòrtic és un port interespacial creat per extraterrestres, els Heeche, que els humans estan començant a comprendre. Els exploradors pugen a una nau i parteixen cap a un destí prefixat per aquests Heeche. Com que no poden llegir l'escriptura d'aquesta raça més avançada, les naus volen a cegues i poden arribar teletransportades a nous planetes (d'on els astronautes extreuen riqueses) o cap a la mort, per exemple si les coordenades marquen el centre d'una estrella. Els incentius dels exploradors són, doncs, econòmics a part de l'aventura i el desig d'escapar d'una Terra excessivament poblada.
El narrador viu en la misèria fins que per un premi aconsegueix finançament per a un únic viatge des de Pòrtic. Puja a una nau amb una dona, amb qui comença una història d'amor. Arriba aterrit a un forat negre, on estan a punts de ser engolits. A la desesperada, trama un escapament que li permet partir la nau en dos i fugir, deixant la noia atrapada per sempre al forat. El sentiment de culpa que persegueix sempre el narrador és l'origen de les seves sessions de teràpia. Per l'alteració del temps per la gravetat, a més a més, resulta que la mort s'està produint sempre en present.

## Temes

El tema principal del llibre és l'èxit econòmic, que es planteja com oposat a la fidelitat personal. La traïció al seu amor no deixa viure el suposa explorador heroic. Aquest èxit, a més a més, depèn de l'atzar: no sols és la loteria el que permet al narrador volar sinó que l'atzar regeix els destins dels exploradors desesperats, no depèn del seu esforç aconseguir descobrir planetes rics. Es critica la misèria que empeny a aquests astronautes a arriscar la seva vida. Les aventures dels vols són l'element per assegurar el suspens del llibre, així com les referències a la misteriosa raça dels extraterrestres, extingida en el moment dels fets. Per acabar apareix una sàtira de la psicoanàlisi, encarnada per la màquina que cerca traumes en el passat de l'heroi en diàlegs que voregen l'absurd.
El marc de distopia de la novel·la apareix en una obra prèvia, The Merchants of Venus, on es presenten els Heeche i el capitalisme extrem que ha portat als habitants de la Terra a una situació de misèria general. En ella ja es tracten temes que es donaran com a supòsits a Pòrtic, com el malthusianisme

## Referències

* ↑ «Pàgina dels premis Hugo». [Consulta: 13 juliol 2015].
Viccionari