OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Another World

Another World és el segon àlbum d'estudi de Brian May, conegut guitarrista de Queen. Va ser enregistrat al seu estudi de casa després de la conclusió del darrer àlbum de Queen: Made In Heaven. Another World va ser publicat al Regne Unit l'1 de juny de 1998 i el 15 de setembre d'aquell any als EUA. Inicialment Brian va començar el disc pensant en fer un disc de versions. El concepte d'Herois era per enregistrar les seves cançons preferides dels seus artistes favorits, però la idea aviat va canviar per la de fer un disc amb cançons pròpies.
El bateria Cozy Powellva va morir en un accident de cotxe poc abans que es finalitzés tot el disc.

## Llista de cançons

Totes les cançons escrites i compostes per Brian May, exceptuant les anotades.
* "Space" - 0:47
* "Business" - 5:07
* "China Belle" - 4:01
* "Why Don't We Try Again" - 5:24
* "On My Way Up" - 2:57
* "Cyborg" - 3:54
* "The Guv'nor" - 4:13
* "Wilderness" - 4:52
* "Slow Down" (Larry Williams) - 4:18
* "One Rainy Wish" (Jimi Hendrix) - 4:05
* "All The Way From Memphis" (Ian Hunter) - 5:16
* "Another World" - 7:30
** La cançó "Another World" finalitza al 4:05, després d'un minut de silenci al 5:05, apareix una cançó amagada consistent en el piano de "Business". Aquesta no està inclosa a l'edició japonesa de l'àlbum.
* "F.B.I" (Hank Marvin) (Bonus track exclusiu al Japó)
* "Hot Patootie" (Richard O'Brien) (Bonus track exclusiu al Japó)

## Personal

* Brian May - totes les veus, instruments i programació exceptuant:
* Cozy Powell - bateries a "Business", "China Belle", "The Guv'nor", "Slow Down", "One Rainy Wish", i "All The Way From Memphis", bateria i percussió a "Why Don't We Try Again?"
* Steve Ferrone - bateries a "Another World"
* Neil Murray - baix a "China Belle", "Slow Down", "One Rainy Wish", i "All The Way From Memphis"
* Ken Taylor - baix a "Another World"
* Jamie Moses - guitarra a "Slow Down"
* Spike Edney - teclats a "Slow Down"
* London Metropolitan Orchestra - Instruments de corda a "One Rainy Wish", dirigit per Michael Kamen
* Cathy Porter - cors a "On My Way Up"
* Shelley Preston - cors a "On My Way Up" and "All The Way From Memphis"
* Nikki Love - cors a "All The Way From Memphis"
* Becci Glover - cors a "All The Way From Memphis"
* Taylor Hawkins - bateries a "Cyborg"
* Jeff Beck - guitarra a "The Guv'nor"
* Ian Hunter - narrador especial a "All The Way From Memphis"

### Producció

* Arranjament i Producció per Brian May
* Enginyeria i Co-Producció per Justin Shirley-Smith
* Enregistrat a Allerton Hill Studio
* Masteritzat per Kevin Metcalfe a Townhouse Studios
* Administració executiva - Jim Beach
* Administració, teràpia, cura de dia - Julie Glover
* Disseny i fotografia - Richard Gris
* Supervisió d'equip, manteniment, material - Pete Malandrone

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Brian May
* Brian May fansite - brianmayworld.com
# Antoine Loubière

Antoine Loubière (26 de febrer de 1988, Bordeus) és un jugador de rugbi a XV francès que ocupa la posició de tercera línia centre i segona Línia a l'equip de l'USAP (1,99 m i 107 kg). Milità a l'USOS Colomiers fins a 2007 i des de 2007 a la USAP (juvenil). Participa en la Copa del Món sub-19 a Belfast, l'abril de 2007. Fou campió de França 2006-2007 de la categoria Crabos, amb el club de Colomiers; i campió de França UFOLEP de la categoria mínims, amb el club de Colomiers.

## Enllaços externs

* Estadístiques a itsrugby.fr
# Anton Francescu Filippini

Anton Francescu Filippini (Santu Niculaiu di Moriani, 1908 - Roma, 1985) fou un poeta i escriptor cors. El seu pare va morir a la Primera Guerra Mundial. Va fer els primers estudis a Bastia i finalment es va instal·lar a Roma. Es llicencià en ciències polítiques amb una tesi doctoral sobre Napoleó I i Pozzo di Borgo. Col·laborà a les revistes A Muvra, L'Altagna, Mediterranea (Calaris), Politica, Corsica Antica e Moderna, La idea Corsa, U Muntese, Paese Corsu i Convivio Letterario (Milà), i traduí Prosper Mérimée a l'italià.

## Obres

* Puesce (1928)
* Ballate corse (1940)
* E miò lune (1956)
* U prunalbellu (1958)
* Lochi e stagioni (1968)
* Aqua d'aprile (1969)
* A silente riva (1970)
* A Bisaccia (1980)
* Belle Calende (1982)
* Curacuti (1991)
* Flumen Dei (1993)
* Vucabulariu Corsu-Italianu-Francese, Anima Corsa (1999)

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2009-03-26 a Wayback Machine. a U Ribombu (cors)
# Antone Leonardu Massiani

Antone Leonardu Massiani (Novella, Alta Còrsega, 1816 - 1888) fou un escriptor i metge cors. Va estudiar medicina a Pisa i després es va tornar a establir com a metge a Novella, on hi va viure fins a la seva mort. És conegut per haver compost una poesia còmica de 114 tercets, Viaghju in Ascu, publicada amb el subtítol A cuccagna di Bazzicone. Fou publicat per primer cop al diari de Bastia Il Pescator di Chiaravalle. El 1926 tornà a ser publicada a la revista U Fuconez, i finalment apareguñe a la revista A Muvra el 1936. El poema està ambientat a les regions de Niolo, Balagna i Ghisonaccia.
# Antoni Chic i Ollés

Antoni Chic i Ollés (Barcelona, 6 d'agost de 1932 - L'Hospitalet de Llobregat, 20 d'octubre de 2016) era un director de teatre i realitzador de televisió català.

## trajectòria professional
### Teatre

* 1957. Los blancos dientes del perro d'Eduard Criado. Estrena al teatre Alexis de Barcelona. La direcció fou en col·laboració de Francisco de A. Toboso.
* 1959, febrer. La desconcertante señora Savage de John Patrick. Estrenada al teatre Candilejas de Barcelona.
* 1959. Gulliver en la luna de Josep Castillo Escalona i Xavier Fàbregas. Estrenada al teatre Candilejas de Barcelona.
* 1960, gener. El senyor Perramon de Josep Maria de Sagarra, adaptació de L'avar de Molière. Estrenada al teatre Candilejas de Barcelona.
* 1960, maig. La torre i el galliner de Vittorio Calvino amb Joan Capri de protagonista. Estrenada al teatre Candilejas de Barcelona.
* 1960, juliol. La herida del tiempo de Priestley. Representada al teatre Candilejas de Barcelona.
* 1960, novembre. La cabeza del dragón. Gran Teatre del Liceu de Barcelona.
* 1961, 20 de maig. El fiscal Requesens de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Candilejas de Barcelona.
* 1962, març. Joc de taula d'Enric Ortenbach. Estrenada al teatre Candilejas de Barcelona.
* 1962, Culpables, de Jaime Salom. Representada al Teatre Barcelona de Barcelona
* 1963. George & Margaret, de Gerald Savory, versió catalana de Xavier Regàs. Estrenada al teatre Candilejas de Barcelona.
* 1965. El zoo de cristal de Tennessee Williams. Teatre Candilejas de Barcelona.
* 1969. Una noia de bosc, de Joaquim Muntañola. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1969, març. El món per un forat de Joan Mas. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1970. Pigmalió de Bernard Shaw, adaptació de Joan Oliver. Teatre Romea.
* 1971. Exiliados de James Joyce. Teatre Poliorama de Barcelona.

### Televisió

* 1987. Amor...salut i feina, amb Joan Pera i Mary Santpere de protagonistes. Produïda per Televisió Espanyola.
# Antoni Peña Picó

Antoni Peña Picó és un atleta mallorquí de marató nascut el 26 d'agost de 1970 a Felanitx. Fou olímpic en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004. Actualment és entrenador personal.

## Palmarès

* Ha corregut sis maratons per sota de les dues hores i deu minuts.
* Ha estat cinc vegades campió d'Espanya (una vegada en gran fons, tres en mitja marató i una en marató) i manté la plusmarca espanyola sub'23 des de 1992, en què guanyà la marató de Sant Sebastià amb una marca de 2 hores 11 minuts 35 segons.
* Ha corregut 18 maratons
| Data | Lloc | Posició | Marca |
| 17-04-2005 | Londres | 12 | 2h14.31 |
| 29-08-2004 | Atenes | 18 | 2h16.38 |
| 27-03-2004 | Xiamen | 6 | 2h13.16 |
| 07-12-2003 | Fukuoka | 4 | 2h08.10 |
| 02-03-2003 | Otsu | 2 | 2h07.59 |
| 20-10-2002 | Amsterdam | 4 | 2h08.08 |
| 03-03-2002 | Otsu | 14 | 2h13.01 |
| 03-08-2001 | Edmonton | 24 | 2h23.29 |
| 04-03-2001 | Otsu | 1 | 2h07.34 |
| 10-09-2000 | Berlín | 2 | 2h07.47 |
| 16-04-2000 | Rotterdam | 5 | 2h08.59 |
| 05-12-1999 | Calvià | 1 | 2h15.19 |
| 22-08-1998 | Budapest | 6 | 2h13.53 |
| 26-10-1997 | Sama Langreo | 1 | 2h10.49 |
| 12-11-1995 | Nova York | 12 | 2h13.39 |
| 14-08-1994 | Hèlsinki | 32 | 2h17.19 |
| 31-10-1993 | Sant Sebastià | 19 | 2h13.06 |
| 11-10-1992 | Sant Sebastià | 1 | 2h11.35 |

## Curiositats

* Un poliesportiu de Portocolom duu el seu nom.
* Fou regidor de l'Ajuntament de Felanitx, elegit com a cap de llista d'Unió Mallorquina el 27 de maig de 2007. Entre els anys 2007 i 2010 fou Director de l'Escola Balear de l'Esport.

## Enllaços externs

* http://noticias.info/Archivo/2003/200312/20031203/20031203_14959.shtm Arxivat 2006-06-26 a Wayback Machine.
* http://www.rfea.es/prensa/nota2005128.pdf Arxivat 2006-06-28 a Wayback Machine. PDF
# Antonieta de Bèucaire

Maria Antonieta Rivièra, més coneguda com a Antonieta de Bèucaire o Antounieto de Bèu-Caire (en francés: Marie-Antoinette Rivière; Nimes, 21 de gener de 1840-Bèucaire, 27 de gener de 1865) va ser una escriptora francesa en occità del país del Roine.

## Biografia

Maria Antonieta va nàixer a Nimes el 1840, però els seus pares es van traslladar a Bèucaire quan no tenia tres mesos. Durant la seua vida va escriure 25 poemes. Alguns d'ells van ser publicats en l'Armana prouvençau (1865), amb les dates de la redacció dels manuscrits: Perqué? (15 de setembre de 1864); Lis ieu de l'enfant Jésu (20 de setembre 1864); Moun Iroundello (maig de 1864). Va estar promesa amb Gustave Germain, però quan ell li va comunicar que volia ser sacerdot i que se n'anava al seminari de Nimes va quedar desconsolada.
| « | No, no, va dir ella, no es quedarà, ell sap el que em va prometre, ell sap quant l'estime, i jo sé quant m'estima! | » |
Es va veure afectada per la mort de la seua amiga íntima Zoé el 1860, quan tenia 20 anys. Anava al cementiri cada dia per honorar la memòria de Zoé i un dia de mal temps va tornar malalta i des d'aquell dia va romandre gairebé sempre a casa. A partir d'aquella època, Antonieta no va tenir una voluntat forta de viure i malgrat les seues cures en establiments termals, la seua salut va empitjorar.
A partir del 13 de novembre ja no va poder eixir més de casa per la precarietat de la seua salut. Va morir el 27 de gener de 1865 per una fluxió de pit, i el seu amic Loís Romieu li va fer companyia fins a l'últim moment. Romieu va recopilar els poemes d'Antonieta i es va encarregar d'editar-los. Pòstumament, en març de 1865, es va publicar Lei belugas d'Antonieta, que va ser acompanyat d'una trenada de versos d'escriptors amics de l'escriptora.

## Obres

* Lei belugas, obra publicada pòstumament (1865).

## Enllaços externs

* Lei belugas en Google books.
# Antonio Ejarque Pina

Antonio Ejarque Pina (Aragó, ? - 1983) fou un anarcosindicalista aragonès. Milità en la CNT des dels anys 1920 i l'agost de 1930 fou president de la comissió del sindicat de la CNT a Saragossa. El 1931 fou delegat del Sindicat del Metall de Saragossa al Congrés de Madrid de la CNT i membre del Comitè Regional d'Aragó. També s'encarregà de l'administració de la revista llibertària Cultura y Acción.
Formà part del Comitè Nacional Revolucionari de la CNT durant la revolució de gener de 1933 amb Isaac Puente Amestoy, Buenaventura Durruti i Cipriano Mera. Després fou empresonat a Burgos fins a abril de 1934.
El cop d'estat del 18 de juliol de 1936 el va sorprendre a Saragossa, on s'oposà a les intencions de Miguel Chueca Cuartero de reclamar armes al governador civil i atacar immediatament als militars colpistes a les casernes. Aconseguí fugir i passar a la zona republicana. El març de 1937 va signar amb Miguel Vallejo i Manuel López un pacte d'unió revolucionària entre els Comitès Regionals d'Aragó de la CNT i la UGT. Alhora, marxà cap al front com a comissari general de la 25a Divisió dirigida per Miguel García Vivancos. L'octubre de 1938 fou nomenat inspector del XVI Cos de l'Exèrcit Popular de la República i redactà un informe després de la batalla de Terol denunciant les maniobres comunistes d'evitar a la seva divisió abastir-se d'armament.
En acabar la guerra civil espanyola fou fet presoner i internat al camp d'Albatera. Alliberat més tard, participà en els activitats clandestines de la CNT, de tal manera que el maig de 1946 fou nomenat delegat a l'exterior de l'Aliança Nacional de Forces Democràtiques. Durant uns mesos va viure a París com a representant de l'ANFD. El 1947 fou nomenat secretari de defensa del Comitè de la CNT. El 22 de maig de 1947 fou nomenat Secretari General de la CNT quan fou arrestat Enric Marco Nadal. Tanmateix, ell mateix fou arrestat a Madrid el 17 d'agost de 1947 i fou substituït per Manuel Villar Mingo, qui havia estat alliberat unes setmanes abans.
El 8 de maig de 1948 formà part del grup de 12 militants cenetistes fugats del penal d'Ocaña (entre ells Eusebio Azañedo Grande, Francisco Romero Gamis, German Horcajada Manzanares, Juan José Caba Pedraza, José Yañez i Francisco García Nieto). Tots foren capturats novament, però Antonio Ejarque i Francisco Romero Gamis aconseguiren arribar a França el 18 de maig. El 1950 fou nomenat delegat del Comitè Nacional de la CNT a l'exterior i subsecretari del Subcomitè Nacional del grup de tendència col·laboracionista (partidaris de col·laborar en els governs de la Segona República Espanyola en l'exili.

## Enllaços externs

* Antonio Ejarque Pina a losdelasierra.info
# Antonio José González Santos

Antonio José González Santos (Sevilla, 28 de desembre de 1972) és un futbolista andalús, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Format al planter del Sevilla FC, hi romandria entre 1994 i 1997 a l'equip B, però no arriba a debutar en lliga amb el primer planter. En busca d'oportunitats, la temporada 97/98 marxa al Granada CF, i a l'any següent, al Xerez CD, amb qui debuta a Segona Divisió.
El defensa seria titular al conjunt xeresista en els cinc anys que hi va militar, tres d'ells a la categoria d'argent. El 2003 fitxa pel CD Numancia, amb qui manté la titularitat. La temporada 04/05 debuta amb els sorians a primera divisió, tot jugant 19 partits. L'equip és penúltim i perd la categoria.
El sevillà continua en el Numancia fins a la campanya 06/07, en la qual marxa al Córdoba CF i amb qui aconsegueix l'ascens a Segona. De nou a la categoria d'argent, tan sols hi disputa 12 partits amb els andalusos. La campanya 08/09 la passa al modest Lucena.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Antonio Masip Hidalgo

Antonio Alejandro Masip Hidalgo (1946) és un polític asturià que milita en el Partit Socialista Obrer Espanyol. Fill de Valentín Masip, alcalde d'Oviedo durant el franquisme, i de Carmen Hidalgo.

## Biografia

Va néixer a Oviedo en 1946, va estudiar Dret i tres anys de Ciències Econòmiques a la Universitat de Deusto. Està casat amb Eloína Fernández i té dos fills, Aida i Marco.
Va exercir d'advocat des de 1972. Lluitador contra el franquisme en diversos moviments polítics, començant en el FELIPE, va formar part, com a nombre 2, de la candidatura d'Unitat Regionalista Asturiana al Congrés dels Diputats a les Eleccions generals espanyoles de 1977, les primeres lliures després de la mort de Franco.
En 1982 va ser nomenat Conseller d'Educació, Cultura i Esports en el primer Govern del Principat d'Astúries. En 1983 va ser escollit alcalde d'Oviedo, el primer socialista des de la II República. Va ser reelegit en les següents eleccions de 1987. En el període entre 1983 i 1987 va compaginar el càrrec d'alcalde amb el de diputat en la Junta General del Principat d'Astúries.
En 1983 va ser nomenat president del Real Instituto de Estudios Asturianos (RIDEA).
Entre 1997 i 2003 va ser Secretari General de l'Agrupació Municipal Socialista d'Oviedo (AMSO-PSOE) i membre del Comitè Federal del PSOE (2000-2004). Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament Europeu de 2004 i 2009. Actualment és membre de la Comissió d'Afers Jurídics i de la Delegació del Parlament Europeu per a les Relacions amb Belarús.

## Obres

* Oviedo al fondo (1989)
* Desde mi ventana... (2001)
* Desde Oviedo a Salinas por el Eo (2002)
* Apunte para un estudio de la Guerra Civil en Asturias (dirigit per Manuel Tuñón de Lara)
* La sirenita y otros coletazos
* Indalecio Prieto y Oviedo
* La última reunión del consejo soberano de Asturias y León
* La autodeterminación del Sahara Occidental
* Alegaciones al Estatuto de Autonomía de Asturias
* Asturias en las ediciones de Voyage au bout de la nuit de Céline
* El pintor Luis Fernández

## Enllaços externs

* Antonio Masip Hidalgo a l'Enciclopèdia d'Oviedo.
* Fitxa del Parlament Europeu
* Notícies d'Antonio Masip Hidalgo a El País
* Antonio Masip Hidalgo a vivirasturias.com
# Antonio Mur Ortega

Antonio Mur Ortega, més conegut com a Toño Mur, és un exfutbolista riojà. Va nàixer a Logronyo el 26 d'agost de 1972. Ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Sorgeix de les categories inferiors del CD Logroñés. A la campanya 94/95 puja al primer equip, amb qui disputa tres partits a la màxima categoria. Eixe any l'equip riojà seria el cuer de la classificació.
Sense continuïtat en el Logroñés, el defensa prosseguirà la seua carrera en equips més modestos, com el Recreación de la Rioja.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Antonio Muñoz (tennista)

Antonio Muñoz (Barcelona, 1 de març de 1951) va ser un tennista professional de Barcelona, Catalunya. Durant la seva carrera, Antonio Muñoz va arribar a deu finals de l'ATP en categoria de dobles, i va guanyar en cinc ocasions. Va arribar al seu top del rànquing mundial quan va ser a la posició número 74. De jove, va guanyar el Roland Garros l'any 1969 en categoria júnior, però en el circuit mai va aconseguir un títol individual.

## Palmarès: 5
### Dobles: 10 (5−5)

| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Parella | Oponents en la final | Marcador |
| Finalista | 1. | 23 de juliol de 1973 | Hilversum, Països Baixos | Terra batuda | Andrés Gimeno | Iván Molina Allan Stone | 6−4, 6−7, 4−6 |
| Finalista | 2. | 8 d'octubre de 1973 | Barcelona, Espanya | Terra batuda | Manuel Orantes | Ilie Năstase Tom Okker | 6−4, 3−6, 2−6 |
| Guanyador | 1. | 13 de maig de 1974 | Múnic, Alemanya Occidental | Terra batuda | Manuel Orantes | Jürgen Fassbender Hans-Jürgen Pohmann | 2−6, 6−4, 7−6, 6−2 |
| Guanyador | 2. | 7 d'octubre de 1974 | Madrid, Espanya | Terra batuda | Patrice Dominguez | Brian Gottfried Raúl Ramírez | 6−1, 6−3 |
| Guanyador | 3. | 3 de març de 1975 | El Caire, Egipte | Terra batuda | Manuel Orantes | Jaime Pinto-Bravo Belus Prajoux | 3−6, 6−3, 6−4, 7−5 |
| Guanyador | 4. | 20 de juny de 1976 | Berlín, Alemanya Occidental | Dura | Patricio Cornejo | Jürgen Fassbender Hans-Jürgen Pohmann | 7−5, 6−1 |
| Guanyador | 5. | 11 de juliol de 1977 | Hilversum | Terra batuda | José Higueras | Jean-Louis Haillet François Jauffret | 6−1, 6−4, 2−6, 6−1 |
| Finalista | 3. | 10 d'octubre de 1977 | Madrid | Terra batuda | Manuel Orantes | Bob Hewitt Frew McMillan | 7−6, 6−7, 3−6, 1−6 |
| Finalista | 4. | 21 de novembre de 1977 | Buenos Aires, Argentina | Terra batuda | Ricardo Cano | Ion Țiriac Guillermo Vilas | 4−6, 0−6 |
| Finalista | 5. | 15 de maig de 1978 | Hamburg, Alemanya Occidental | Terra batuda | Víctor Pecci | Wojtek Fibak Tom Okker | 2−6, 4−6 |

## Enllaços externs

* Antonio Muñoz a l'ATP (anglès)
* Antonio Muñoz a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
# Antonio Rodríguez Pérez

Antonio Rodríguez Pérez fou un advocat i polític gallec. Fou diputat a Corts Espanyoles pel districte de Padrón com a independent dins del Partit Liberal a les eleccions de 1918, 1919, 1920 i 1923. Posteriorment es va passar a la Federació Republicana Gallega (futura ORGA, partit amb el qual fou elegit diputat per la província de la Corunya a les eleccions generals espanyoles de 1931 i 1933.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Kula Shaker

Kula Shaker és una banda britànica de rock psicodèlic l'apogeu del qual va ser durant l'era Britpop. La banda es va fer coneguda pel seu interès en la cultura índia; nombroses cançons com Tattva i Govinda han estat escrites en sánscrito i tocades amb instruments tradicionals de l'Índia com el sitar i la tambura, tot això fusionat amb guitarres rock. També són coneguts per la seva versió de la cançó Hush de Joe South, que va ser popularitzada en els anys 1960 pel grup Deep Purple. Va ser el seu líder Crispian Mills qui va portar les influències després de visitar l'Índia.
Després d'haver publicat dos àlbums, es van separar al setembre de 1999, però es van tornar a unir oficialment en 2004 per a les sessions que anaven encaminades a fer directes i a tornar a publicar àlbums.

## Referències

* ↑ «Kula Shaker Biography». Allmusic. [Consulta: 5 maig 2010].
* ↑ Brown, Tony.. The Complete Book of the British Charts. Omnibus Press, 2000, p. 484. ISBN 0-7119-7670-8.
# Antonio Segni

Antonio Segni (Sàsser, Sardenya, 1891 - Roma, 1972) fou un polític democristià italià, que fou Primer Ministre d'Itàlia en dues ocasions a finals de la dècada del 1950 i President d'Itàlia entre el 1962 i 1964.

## Biografia

Va néixer el 2 de febrer de 1891 a la ciutat de Sàsser, situada a la regió italiana de Sardenya. Llicenciat en jurisprudència l'any 1913, a partir del 1920 es dedicà a la docència en les universitats de Perusa i Sàsser, de la qual fou rector entre els anys 1946 i 1951.

## Activitat política

el 1919 s'afilià a les files del Partit Popular italià de Luigi Sturzo, però en observar el seu vessant feixista l'any 1942 decidí fundar un nou partit, la Democràcia Cristiana. El 1946 fou escollit membre de l'Assemblea constituent italiana, i ocupà diversos càrrecs administratius sota els governs d'Ivanoe Bonomi i Ferruccio Parri, fins que sota el govern d'Alcide De Gasperi fou nomenat l'any 1951 ministre d'Instrucció Pública.
A la caiguda del govern de Giovanni Gronchi fou nomenat President del Consell de Ministres el 6 de juliol de 1955 sota la presidència de Giovanni Gronchi. Ocupà el càrrec fins al 1957. Sota el govern d'Amintore Fanfani fou nomenat Ministre de Defensa.
Posteriorment tornà a ser escollit Primer Ministre el febrer de l'any 1959, càrrec que ocupà breument fins al març de 1960, i sota el govern de Fernando Tambroni fou nomenat Ministre d'Afers Estrangers.

## President de la República

L'any 1962 fou escollit President d'Itàlia amb un escrutini de 443 vots sobre 842, amb els vots decisius del Moviment Social Italià i dels monàrquics. El 7 d'agost de 1964 patí una trombosi cerebral i fou substituït del seu càrrec el dia 10 d'agost pel president del Senat Cesare Merzagora. El 6 de desembre del mateix any Segni anuncià la seva renúncia al càrrec. Merzagora anuncià la dimissió el 29 de desembre del mateix any.
Nomenat senador vitalici com a expresident de la República, Segni morí l'1 de desembre de 1972 a la seva residència de Roma.

## Enllaços externs

* (anglès) Premi Internacional Carlemany