OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Selenojunoïta

La selenojunoïta és un mineral de la classe dels sulfurs.

## Característiques

La selenojunoïta és una sulfosal de fórmula química Cu₂Pb₃Bi₈Se₁₆, l'anàleg de seleni de la junoïta. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d'agost de l'any 2023, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 6011/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Srednyaya Padma, al districte de Medvezhyegorsky (República de Carèlia, Rússia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Selenojunoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 75». European Journal of Mineralogy, 35, 5, 22-10-2023, pàg. 891–895. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-891-2023 [Consulta: 21 octubre 2023].
# Colchesterita

La colchesterita és un mineral de la classe dels òxids.

## Característiques

La colchesterita és un òxid de fórmula química Bi³⁺₂Mo⁶⁺₂O₉. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de setembre de l'any 2023, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Austràlia Meridional, a Adelaida, Austràlia, amb el número de registre: G35359.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les escombreres de les mines de Kingsgate, al comtat de Gough (Nova Gal·les del Sud, Austràlia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Colchesterite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 octubre 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 75». European Journal of Mineralogy, 35, 5, 20-10-2023, pàg. 891–895. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-891-2023 [Consulta: 23 octubre 2023].
# Cluan Place

Cluan Place (de l'irlandès Cluain) és una àrea obrera protestant situada a l'est de Belfast, a Irlanda del Nord.
A causa del conflicte nord-irlandès, s'hi va construir una línia de pau que separa la zona de Short Strand, de majoria catòlica nacionalista irlandesa. En aquesta àrea dividida, els aldarulls entre lleialistes de Cluan Place i republicans de Short Strand han estat una constant en la història recent. L'any 1970 es va veure afectada per l'anomenada batalla de Saint-Matthew, l'any 2002 s'hi van produir aldarulls greus, que es van repetir l'any 2011.

## Referències

* ↑ «Sis policies resulten ferits en disturbis a Belfast entre catòlics i protestants» (pdf). Diari de Girona, 19-08-2002, p. 22 [Consulta: 9 gener 2021]. «Arxiu Municipal de Girona»
* ↑ Aranda, Quim «Belfast viu els incidents més greus en 10 anys». El Punt Avui, 23-06-2011 [Consulta: 9 gener 2021].
# Comtat de Manresa

Comtat de Manresa fou una denominació que es donà a l'extrem occidental del comtat d'Osona, a partir del Moianès i del Bages; gràcies a l'expansió cristiana per terres d'al-Àndalus, l'àrea dita comtat de Manresa s'estengué vers l'Anoia, la Segarra i l'Urgell.

## Orígens i evolució

Durant el darrer quart del segle ix, va donar-se un corrent migratori que dugué gent des de les contrades pirinenques i prepirinenques (Pallars, Alt Urgell i Cerdanya), aleshores superpoblades, cap a l'espai buit central configurat per les actuals contrades del Ripollès, la Vall de Lord, el Berguedà, el Lluçanès, la Plana de Vic, el Moianès, les Guilleries i el Bages, ço és el territori despoblat arran de tot el trasbals de la revolta d'Aissó.
Aquesta àrea de repoblació es trobava envoltada dels comtats regits per Guifré I el Pilós (878-897), el qual va intervenir-hi organitzant-hi l'administració eclesiàstica i civil. En un principi, quan les característiques i situació de la zona ho permetien, Guifré annexionà les àrees repoblades a un comtat ja existent: la Vall de Lord fou inclosa dins del comtat d'Urgell, i el pagus de Berga -l'actual Berguedà- al comtat de Cerdanya; ara bé, la regió central del Ripollès, Plana de Vic, Lluçanès i les Guilleries configurava un territori tradicionalment estructurat al voltant de la ciutat d'Ausa amb una tradició ètnica pròpia -era l'antic país dels ausetans- per això, Guifré va crear-hi un districte propi, el comtat d'Osona, on també hi foren incloses les terres del Moianès i el Bages les quals, tot i tenir un nucli tradicional -la ciutat de Manresa- i també una personalitat històrica derivada d'haver estat el país dels lacetans, per la seva situació de primera línia de frontera amb l'islam i pel seu escàs poblament, no tenien prou entitat per a estructurar-hi una demarcació específica; d'ací el valor merament geogràfic i mai jurídic de l'expressió comtat de Manresa, testimoniada als documents a partir de l'any 906. La prova del caràcter locatiu de l'expressió és que mai no va haver-hi vescomtes de Manresa, mentre que sí que va haver-hi vescomtes de Barcelona, vescomtes de Girona i vescomtes d'Osona.
El centre del comtat era el pagus de Manresa, ben diferenciat del d'Osona pels privilegis que li atorgà el rei Odó el 889 i 890.
Els avenços d'aquest comtat per terres musulmanes es fitaven amb torres de defensa dites manresanes.
La denominació de comtat de Manresa va caure en desús durant el segle xii, quan el territori de l'antic comtat quedà dividit en les vegueries que s'hi constituïren.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia.cat
* ↑ Històries Manresanes
# Un sol interior

Un sol interior, títol original en francès Un beau soleil intérieur, és una pel·lícula francesa dirigida per Claire Denis estrenada el 2017. Ha estat doblada al català i emesa per TV3 al 2018.

## Argument

Isabelle, divorciada i artista divorciada amb un fill, busca l'amor veritable, però només va trobant decepcions... Inspirada en l'assaig de Roland Barthes "Fragments d'un discurs amorós".

## Repartiment

* Juliette Binoche: Isabelle
* Xavier Beauvois: Vincent, el banquer
* Philippe Katerine: Mathieu
* Josiane Balasko: Maxime
* Sandrine Dumas: Ariane
* Nicolas Duvauchelle: l'actor
* Alex Descas: Marc, el galerista
* Laurent Grevill: François
* Bruno Podalydès: Fabrice
* Paul Blain: Sylvain
* Valeria Bruni Tedeschi: La dona del vident
* Gérard Depardieu: El vident
* Clara Tran: Actriu

## Producció
### Preproducció

El film té com a títol de treball Des lunettes noires.

### Rodatge

El rodatge té lloc a la Cruesa a mitjans de gener de 2017 (Sent Legèr de Garait, Arrena - roure de Sazeirat i La Sostrana) a continuació al tren que porta l'equip del film a París, on té lloc la continuació del rodatge.

## Acollida
### Acollida crítica

"La pel·lícula podria funcionar com tantes altres comèdies al voltant de les aventures sentimentals d'una dona de mitjana edat
* "La deliciosa incursió de Claire Denis en alguna cosa semblant a una comèdia romàntica conserva tot el segell de delicadesa sensual de la directora."
* "Pot ser graciosa, fins i tot lleugera, però és increïblement perceptiva amb les vides i les relacions tan complicades que tenim, especialment quan hi ha membres de l'altre sexe pel mig."
Juliette Binoche obté diverses nominacions pel seu paper:
* César a la millor actriu
* Premi Lumières a la millor actriu
* Globus de Cristal a la millor actriu
* Premi del cinema europeu a la millor actriu

### Selecció

* Festival de Canes 2017: Selecció a la Quinzena dels directors

## Referències

* ↑ «Un sol interior». esadir.cat. Televisió de Catalunya. [Consulta: 8 novembre 2024].
* 1 2 «Cinéma - Juliette Binoche et Gérard Depardieu en tournage cette semaine dans la Creuse». www.lamontagne.fr, 20-01-2017 [Consulta: 28 abril 2017].
* ↑ «Juliette Binoche et Gérard Depardieu en tournage en Creuse - France 3 Nouvelle-Aquitaine». France 3 Nouvelle-Aquitaine, 16-12-2016 [Consulta: 28 abril 2017].
* ↑ Iglesias, Eulàlia «[ Jiliette Binoche a la recerca del gran amor ]». diari ARA, 06-04-2018.
* ↑ Lodge, Guy «Film Review: ‘Let the Sunshine In'» (en anglès). Variety, 18-05-2017.
* ↑ Mintzer, Jordan «'Bright Sunshine In' ('Un beau soleil interieur'): Film Review | Cannes 2017» (en anglès). The Hollywood Reporter.
# Duro

El duro és el nom tradicional de l'antiga moneda espanyola de cinc pessetes, o del valor d'aquesta moneda. Originalment era una moneda grossa d'argent, que degut als canvis monetaris dels segles xix i xx, successivament dugué les inscripcions 8 rals (d'argent), 20 rals (de billó), 2 escuts i 5 pessetes.
Procedeix de l'antiga moneda anomenada peso fuerte o peso duro en castellà, de 20 rals. També existia el peso de 10 rals o peso a seques. En molts països d'Hispanoamèrica es va mantenir la paraula peso per a la seva moneda nacional.
En els últims anys de circulació de la pesseta, a causa del seu valor escàs, el duro va ser per a molts la moneda més petita que s'utilitzava a Espanya.
El canvi del duro a l'euro és de 33,2772 duros (166,386 pessetes) per 1 euro. Un duro equival aproximadament a tres cèntims d'euro.

## Duro sevillano

Van ser famosos els duros sevillanos, que estaven fets d'un aliatge d'argent de menor valor que l'aliatge dels de curs legal. Tenien la lletra 'F' d'Alfonso més curta i 22 ratlles en lloc de les 21 oficials, dins l'escut de les flors de llis del revers. Els duros sevillanos van ser tan famosos que fins i tot van arribar a ser sinònim de falsedat. En català existeix l'expressió:
| « | Ets més fals que un duro sevillano | » |

## Vegeu també

* Joc del duro
* Bimetall
* Monedes bimetàl·liques
* Estàndard plata
* Estàndard or

## Ús social

Popularment, alguns múltiples de 5 pessetes eren tant o més coneguts en duros que en pessetes: per exemple, les 100 pessetes eren conegudes com els 20 duros. No tan difós era anomenar les 500 pessetes com els 100 duros i les 5.000 com els 1.000 duros. Molts acords monetaris i moltes travesses, especialment aquells que es feien de paraula, es feien en duros i no en pessetes. Per exemple, durant molts anys les travesses als trinquets de pilota valenciana es feien sovint en duros i no en pessetes.

## Referències

* ↑ Bibiloni, Gabriel. «Monedes i paraules», 25-02-2002. [Consulta: 6 abril 2012].
* 1 2 Josep M. Sugranyes. Garbellada de Refranys: Aires de Sere En La Nostra Parla. Cossetània Edicions, 1 gener 1999, p. 12–. ISBN 978-84-89890-47-3 [Consulta: 19 abril 2012].
* ↑ duros sevillanos. sevillamisterios, 1992 [Consulta: 19 abril 2012].
* ↑ ABC. duros sevillanos. ABC, 1906 [Consulta: 19 abril 2012].
* ↑ Francisco Umbral. Del 98 a don Juan Carlos. Planeta, 1992. ISBN 978-84-320-7550-6 [Consulta: 19 abril 2012].

## Enllaços externs

* duro sevillano
* plata-duro-sevillano
Viccionari
# Felip Monsieur

Felip Monsieur (francès: Philippe de Bourgogne) (10 de novembre de 1323 - Gulhon, 10 d'agost de 1346) Felip de Borgonya fou infant del Ducat de Borgonya i comte d'Alvèrnia i Boulogne (1338-1346).

## Biografia

Felip, nascut el 10 de novembre de 1323, era l'únic fill i hereu del duc Eudes IV de Borgonya i la seva esposa, la comtessa Joana III de Borgonya, filla del rei Felip V de França i de Joana III de Borgonya. Era net per línia paterna del duc Robert II de Borgonya i Agnès de França, i per línia materna del rei Felip V de França i la comtessa Joana II de Borgonya. El 26 de setembre de 1338 es casà amb la comtessa Joana d'Alvèrnia, del qual en fou el primer espòs. D'aquesta unió van néixer: La infanta Joana de Borgonya (1344-1360, la infanta Margarida de Borgonya (1345, morta jove en data imprecisa), l'infant Felip I de Borgonya (1346-1361), comte i duc de Borgonya. El 1346 participant en el setge d'Agulhon, al costat del príncep Joan de França, morí en una caiguda del seu cavall. El seu fill Felip serà el successor dels seus pares als seus dominis comtals i ducals.

## Referències

* ↑ Cox, 1967, p. 60.
* 1 2 Le Bel, 2011, p. 312.
* 1 2 Le Bel, 2011, p. 209.
* ↑ Ormrod, 2011, p. 417.
* ↑ Vaughan, 2005, p. 152.

## Bibliografia

* Cox, Eugene L. The Green Count of Savoy. Princeton, New Jersey: Princeton University Press, 1967.
* Le Bel, Jean. The True Chronicles of Jean Le Bel, 1290-1360. Boydell & Brewer, 2011.
* Ormrod, W. Mark. Edward III. Yale University Press, 2011.
* Vaughan, Richard. Philip the Bold: The Formation of the Burgundian State. 1. The Boydell Press, 2005.
# Fredrik Reinfeldt

John Fredrik Reinfeldt (Österhaninge, Comtat d'Estocolm, Suècia, 4 d'agost de 1965) és un polític suec, fou líder del Partit Moderat Suec (M) i primer ministre de Suècia del 2006 al 2014.

## Polític

Reinfeldt va començar la seva carrera política militant a la Lliga Juvenil Moderada el 1983, i el 1992 va passar a ser-ne el líder, càrrec que va mantenir fins al 1995. Reinfeldt és membre del Parlament Suec des de 1991. El 1994 va formar part del govern de coalició de Carl Bildt. El 25 d'octubre de 2003 va esdevenir líder del Partit Moderat Suec, des que Reinfeldt va ser líder del Partit Moderat, aquest s'ha transformat amb els nous moderats. En les eleccions generals de 2006 (17 de setembre), el Partit Socialdemòcrata Suec va perdre la majoria i això va fer que li donés una oportunitat per governar. Amb l'Aliança per Suècia, una coalició del Partit Moderat amb el Partit del Centre, de centredreta. Així després de les eleccions legislatives del 6 d'octubre de 2006 es va convertir en el 42è Primer ministre de Suècia, succeint Göran Persson, del Partit Socialdemòcrata. El 2010 va tornar a guanyar les eleccions però, el 2014, les va perdre després que el seu partit obtingués un 23,3% (el guanyador va ser Partit Socialdemòcrata amb un 31%).

## Referències

* ↑ «El govern triomfa però perd la majoria absoluta a Suècia». Regió7, 20-09-2010. [Consulta: 4 octubre 2014].
* ↑ «Röster - Val 2014» (en suec). Valmyndigheten, 19-09-2014. [Consulta: 4 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina de F. Reinfeldt Arxivat 2012-02-07 a Wayback Machine. alRiksdag (suec)
* Entrevista a Fredrik Reinfeldt Arxivat 2007-10-01 a Wayback Machine. al diari L'Independent (anglès)
* La seva biografia a la Fundació CIDOB Arxivat 2008-07-24 a Wayback Machine. (castellà)
# Georg Zacharias

Georg Zacharias (Berlín, 14 de juny de 1884 - Berlín, 31 de juliol de 1953) va ser un nedador alemany de primers del segle xx, que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1904.
Especialista en les proves de braça i esquena va guanyar la medalla l'or en les 440 iardes braça i de bronze en la cursa de les 100 iardes esquena.

## Referències

* «Georg Zacharias» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 26 agost 2012].
# TramVallès

El TramVallès o Tramvia del Vallès és un projecte ferroviari, impulsat tant per la societat civil com per la Generalitat de Catalunya, que planteja construir una xarxa de tramvia a la comarca del Vallès Occidental.
Una de les línies proposades ha d'enllaçar Montcada i Reixac amb la Universitat Autònoma de Barcelona passant per Ripollet i Cerdanyola del Vallès. GISA està elaborant un estudi d'impacte ambiental i informatiu.

## Estacions

Estacions en projecte de la primera fase.
| Estació | Municipi |
| Estació de Montcada-Ripollet | Montcada i Reixac |
| Poligon Ripollet | Ripollet |
| Estació de Cerdanyola del Vallès | Cerdanyola del Vallès |
| Sant Ramon | Cerdanyola del Vallès |
| Centre Direccional | Cerdanyola del Vallès |
| Estació de Cerdanyola Universitat | Cerdanyola del Vallès |
| Facultat de Ciències | Cerdanyola del Vallès |
| Universitat Autònoma | Cerdanyola del Vallès |

## Referències

* ↑ «La Generalitat licita a través de GISA l'estudi del TramVallès» (PDF). L'Avui, 05-03-2010.

## Vegeu també

* Tram de Barcelona
* TramCamp
* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Enllaços externs

* «Plataforma integrada per diverses entitats que reivindica una xarxa de tram-tren pel Vallès Occidental». Arxivat de l'Plataforma pel TramVallès original el 2017-09-20. [Consulta: 29 juny 2021].
# Flissa

Flissa o Flyssa és una espasa o sabre tradicional dels cabils, tribu Amazic d'Algèria. Té una gran similitud amb el yatagan otomà, del qual n'és un descendent.
Segons la mesura de la fulla es poden considerar espases o dagues, ja que la longitud varia de 30 a 97 cm. La seva finalitat era travessar les armadures de malla que encara es feien servir encara en aquesta part de món.

## Referències

* ↑ Stone, George Cameron. A Glossary of the Construction, Decoration and Use of Arms and Armor: in All Countries and in All Times. Courier Dover Publications, 1999, p. 234. ISBN 0-486-40726-8.
# Turó de Cantacorbs

El Turó de Cantacorbs és una muntanya de 728 metres que es troba entre els municipis de la Llacuna, a la comarca de l'Anoia i de Mediona, a la comarca de l'Alt Penedès.
# Roc de Caules

El Roc de Caules és una muntanya de 1.292 metres que es troba entre els municipis del Pont de Bar, a la comarca de l'Alt Urgell i de Lles de Cerdanya, a la comarca de la Baixa Cerdanya.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat de la Cavorca

El Serrat de la Cavorca és una muntanya de 810 metres que es troba entre els municipis de Sant Pere de Torelló i de l'Esquirol, a la comarca d'Osona.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Roca Cigalera

La Roca Cigalera és una muntanya de 2.668 metres que es troba entre els municipis d'Alins i de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situada dintre del Parc Natural de l'Alt Pirineu.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cim de la Canal Mala

El Canal Mala és una muntanya de 2.422 metres que es troba entre els municipis de Setcases i de Vilallonga de Ter, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cimalta

La Cimalta és una muntanya de 637 metres que es troba al municipi de Sant Sadurní d'Osormort, a la comarca d'Osona.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de Clarena

La Serra de Clarena és una serra situada entre els municipis d'Aguilar de Segarra i de Castellfollit del Boix, a la comarca del Bages, amb una elevació màxima de 799 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Cogulla (Figuerola del Camp)

La Cogulla és una muntanya de 786 metres que es troba entre els municipis de Figuerola del Camp, a la comarca de l'Alt Camp i de Montblanc, a la comarca de la Conca de Barberà.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 266128001).
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Ressenyes

* Ressenya del web de la FEEC

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Serra de la Cogullada

La Serra de la Cogullada és una serra situada als municipis d'Olèrdola a la comarca de l'Alt Penedès i Canyelles a la del Garraf, amb una elevació màxima de 362 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa Lluís Mestres

La Casa Lluís Mestres és un edifici modernista protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès).

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de tres crugies. Té planta baixa i dos pisos sota terrat amb torratxa, i un jardí posterior. La façana presenta com a elements remarcables la porta d'accés, els balcons i la balconada correguda de baranes amb ornamentació naturalista, les motllures i el coronament amb barana de terrat i capcer ornamentat. La decoració de la façana es completa amb simulació d'encoixinats. La construcció s'inscriu dintre de l'estètica del modernisme.

## Història

La Casa Mestres se situa en un dels eixos de l'eixample vuitcentista de Sant Sadurní, centrat al carrer del Raval. El 1909, en el context de recuperació econòmica després de la crisi de la fil·loxera, s'inicia la reforma que donarà l'aspecte actual a aquesta casa, finalitzant l'any 1912. Lluís Mestres i Domènech la va encarregar a l'arquitecte Santiago Güell que va ser arquitecte municipal de San Sadurní entre 1895 i 1904 i, posteriorment, entre 1910 i 1918.

## Referències

* ↑ «Casa Lluís Mestres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].
* ↑ «Casa Lluís Mestres». Pla d'Ordenació Urbanística Municipal: Catàleg de patrimoni arquitectònic. Ajuntament de Sant Sadurní d'Anoia. [Consulta: 12 maig 2012].
# Torre Sans

La Torre Sans és una casa aïllada modernista de les Borges del Camp (Baix Camp) protegida com a bé cultural d'interès local. El nom de la casa es correspon al cognom de Jaume Sans, el seu promotor i propietari.

## Descripció

És un edifici aïllat envoltat per un jardí. És de planta quadrada, de dos pisos d'altura, amb un soterrani. La coberta amb terrassa a la catalana, està rematada exteriorment per una línia de balustres que estan separades per un ràfec de la resta del cos de l'edifici i constitueixen un punt d'interès. Sota la cornisa, una sanefa de flors esgrafiades. També és destacable la torre conoïdal sobre la terrassa, recoberta de trencadís verd que s'esfuma en grocs i ocres, i formada per quatre arcs semicirculars que formen un mirador. Els buits de les façanes laterals són simètrics; els de la central s'ordenen simètricament sobre el pòrtic d'accés situat a la part central.

## Història

És la finca d'estiueig més coneguda de la vila. Va ser construïda l'any 1911. El reixat data de 1925-26. Jaume Sans Ferran va ser un empresari borgenc que arribà a alcalde de la vila. El seu pare, Mateu Sans, que va construir la casa, era mestre d'obres, i havia reconstruït la cúpula de l'església parroquial del poble. La casa va ser la residència de Jaume Sans fins al 1950 i després es convertí en casa d'estiueig. Actualment s'habita de forma permanent. Va ser construïda l'any 1911 i conserva elements modernistes en el seu interior, com ara pintures i arrambadors ceràmics. El reixat que dona el tomb a la finca data de 1925-26.

## Referències

* 1 2 3 «Torre Sans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ «Alcaldes de Les Borges del Camp». Arxivat de l'original el 2014-09-24. [Consulta: 21-VIII-2014].
* ↑ Arnavat, Albert (dir.). Arquitectura modernista del Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre. Tarragona: La Diputació, 2011, p. 54. ISBN 9788415264040.

## Enllaços externs

* «Torre Sans». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.