# Ànec del Labrador

L'ànec del Labrador (Camptorhynchus labradorius) era un ocell de l'Amèrica del Nord; té la distinció de ser la primera espècie d'ocells de l'Amèrica del Nord endèmics que es va extingir després del Intercanvi colombí, amb l'última observació coneguda que es va produir el 1878 a Elmira, Nova York. Ja era un ànec rar abans que arribessin els colons europeus i, com a conseqüència de la seva raresa, la informació sobre l'ànec del Labrador no és abundant, tot i que algunes, com el seu hàbitat, les seves característiques, els seus hàbits alimentaris i els motius de la seva extinció, són conegut. Hi ha 55 exemplars de l'ànec del Labrador conservats a les col·leccions dels museus de tot el món.

## Descripció

El plomatge de la femella era gris. Tot i que amb un patró dèbil, el patró era semblant als ànecs del gènere Melanitta. El plomatge del mascle era blanc i negre amb un patró semblant als ànecs del gènere Somateria, però les ales eren completament blanques, excepte les primàries. La tràquea del mascle era semblant als ànecs del gènere Melanitta. Es va produir una expansió del tub traqueal a l'extrem anterior, i dues ampliacions (a diferència d'una ampliació com es veu amb els ànecs del gèner Melanitta) es trobaven a prop del centre del tub. La bulla era òssia i rodona, que sortia pel costat esquerre. Aquesta bulla asimètrica i òssia era diferent de la dels ànecs del gèner Melanitta; aquesta bulla era semblant als ànecs del gènere Somateria i les bulles d'ànec arlequí. L'ànec del Labrador ha estat considerat el més enigmàtic de tots els ocells de Nord-amèrica.
L'ànec del Labrador tenia un cap allargat amb ulls petits i rodons. El seu bec era gairebé tan llarg com el cap. El cos era baix i deprimit amb els peus curts i forts que estaven molt per darrere del cos. Les plomes eren petites i la cua era curta i arrodonida. L'ànec del Labrador pertany a un gènere monotípic.

## Hàbitat

L'ànec del Labrador migrava anualment i hivernava a les costes de Nova Jersey i Nova Anglaterra a l'est dels Estats Units, on afavoria les costes arenoses del sud, badies protegides, ports i entrants, i es reproduïa al Labrador i al nord del Quebec a l'estiu. El fill de John James Audubon va informar de veure un niu que pertanyia a l'espècie, al Labrador. Alguns creuen que pot haver posat els ous a les illes del golf de Sant Llorenç. La biologia reproductora de l'ànec Labrador és en gran part desconeguda.

## Dieta

L'ànec del Labrador s'alimentava de petits mol·luscs, i alguns pescadors van informar d'haver-lo capturat a les línies de pesca esquitades amb musclos. L'estructura del bec va ser molt modificada de la de la majoria dels ànecs, tenint una punta ampla i aplanada amb nombroses lamel·les al seu interior. D'aquesta manera, es considera una contrapart ecològica de l'èider de Steller del Pacífic Nord/Àsia septentrional. El bec també era particularment tou i es podria haver utilitzat per sondejar sediments en cerca d'aliment.
Un altre ànec, sense cap parentiu, amb una morfologia de bec similar (però encara més especialitzada) és l'australià ànec cullerot zebrat, que s'alimenta en gran part de plàncton, però també de mol·luscs; la condició de l'ànec del Labrador probablement s'assemblés a la de l'ànec blau amb aspecte extern. El seu peculiar bec suggereix que menjava mariscs i crustacis de llims i aigües poc profundes. És possible que l'ànec del Labrador hagi sobreviscut menjant caragols.

## Extinció

Es creu que l'ànec del Labrador sempre va ser rar, però entre 1850 i 1870 les poblacions van disminuir encara més. La seva extinció (després del 1878) encara no està completament explicat. Tot i que es caçava per menjar, es considerava que aquest ànec tenia un mal sabor, es podria ràpidament i tenia un preu baix. En conseqüència, els caçadors no van buscar molt. No obstant això, els ous poden haver estat sobreexplotats i també poden haver estat depredats pel comerç de plomes a la seva àrea de reproducció. Un altre possible factor en l'extinció de l'au va ser el descens de musclos i altres mariscs dels quals es creu que es van alimentar als seus llocs d'hivern, a causa del creixement de la població i la indústria a la Costa Est dels Estats Units. Tot i que tots els ànecs marins s’alimenten fàcilment de mol·luscs d'aigües poc profundes, cap espècie d'ocells de l'Atlàntic occidental sembla haver estat tan dependent d'aliments com l'ànec del Labrador.
Una altra teoria que es va dir que va conduir a la seva extinció va ser un augment enorme de la influència humana sobre els ecosistemes costaners d'Amèrica del Nord, provocant que les aus fugissin dels seus nínxols i trobessin un altre hàbitat. Aquests ànecs van ser els únics ocells que es van limitar a la costa americana de l'Atlàntic Nord, de manera que canviar de nínxol va ser una tasca difícil. L'ànec del Labrador es va extingir a finals del segle xix.

## Taxonomia

L'ànec del Labrador és considerat un ànec marí. Una diferència bàsica en la forma del procés del metacarpi i es divideix els ànecs marins en dos grups:
* Bucephala i Mergus
* Somateria, Melanitta, Histrionicus, Clangula i Camptorhynchus
La posició del foramen nutritiu del tarsometatars també separa els dos grups d'ànecs marins. En el primer grup, el foramen és lateral a l'eix llarg de la ranura lateral de l'hipotars; en el segon, el foramen està sobre o medial a l'eix d'aquest solc.
L'ànec del Labrador també era conegut com l’ànec piquet i l’ànec mofet, el primer era un nom vernacle que compartia amb l'ànec negre frontblanc i el morell d'ulls grocs (i fins i tot la garsa de mar americana), fet que ha provocat dificultats en la interpretació de registres antics d’aquestes espècies. Tots dos noms fan referència a la cridanera coloració blanca/negre del mascle. Un altre nom comú era ànec de banc de sorra, referit al seu hàbit d’alimentar-se en aigües poc profundes. Els parents evolutius més propers de l’ànec del Labrador són aparentment són del gènere Melanitta.
Un estudi mitogenòmic sobre la col·locació de l’ànec del Labrador va trobar que l'espècie estava estretament relacionada amb l'èider de Steller, tal com es mostra a continuació.
| Mergini | Clangula hyemalis Histrionicus histrionicus Polysticta stelleri †Camptorhynchus labradorius Somateria fischeri Somateria mollissima Somateria spectabilis Melanitta nigra Melanitta deglandi Melanitta perspicillata Bucephala albeola Bucephala clangula Bucephala islandica Mergellus albellus Mergus serrator Lophodytes cucullatus Mergus merganser Mergus octosetaceus Mergus squamatus |

## Referències

* ↑ Renko, Amanda. «EXTINCT: Seeking a bird last seen in 1878» (en anglès). Star Gazette. Star Gazette. [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ Chilton, Glen. The Curse of the Labrador Duck: My Obsessive Quest to the Edge of Extinction (en anglès). Nova York: Simon & Schuster, 1 de setembre de 2009. DOI 10.1111/j.1931-0846.2010.00030.x [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ Johnsgard, Paul. «Handbook of Waterfowl Behavior: Tribe Mergini (Sea Ducks)» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-11-08. [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ "Recently Extinct Animals - Species Info - Labrador Duck." Recently Extinct Animals - Species Info - Labrador Duck. N.p., 4 June 2008. Web. 22 Oct. 2014. «Archived copy». Arxivat de l'original el 2015-02-15. [Consulta: 24 octubre 2014].
* 1 2 3 4 Flannery, Tim. Atlantic Monthly Press. A Gap in Nature (en anglès), 2001, p. 60–61. ISBN 0871137976.
* ↑ Chilton, Glen (en anglès) "Genetic Identification Of Eggs Purportedly From The Extinct Labrador Duck (Camptorhynchus Labradorius)". The Auk (American Ornithologists Union), núm.3, 01-07-2007, pàg. 962–968. DOI: 10.1093/auk/124.3.962124.3 [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ Sibley, Charles G. Yale University Press. Distribution and Taxonomy of Birds of the World (en anglès), febrer de 1991, p. 40. ISBN 9780300049695 [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ Phillips, John C. Houghton-Mifflin. A Natural History of Ducks (en anglès). 4, del 1922 al 1926, p. 57–63 [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ Amadon, Dean (en anglès) "Migratory Birds of Relict Distribution: Some Inferences". The Auk, 70, núm.4, 01-10-1953, pàg. 461–469. DOI: 10.2307/408135770.4 [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ Reaka-Kudla, Marjorie L.; Wilson, Edward O. «10. Human-Caused Extinction of Birds». A: John Henry Press. Biodiversity II: Understanding and Protecting Our Biological Resources (en anglès), 1996 [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ (en anglès) "All About Birds". Labrador Duck. Cornell University, 2007 [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ Zusi, Richard (en anglès) The Appendicular Myology of the Labrador Duck (Camptorhynchus labradorius), 80, núm.4, 1978, pàg. 407–418. DOI: 10.2307/1367191. JSTOR: 1367191.
* ↑ Livezey, Bradley C. (en anglès) Phylogeny and Evolutionary Ecology of Modern Seaducks (Anatidae: Mergini), 97, núm.1, 1995, pàg. 233–255. DOI: 10.2307/1368999. JSTOR: 1368999 [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ Buckner, Janet C.; Gold, David A.; Jones, Terry L.; Jacobs, David K. (en anglès) Mitogenomics supports an unexpected taxonomic relationship for the extinct diving duck Chendytes lawi and definitively places the extinct Labrador Duck, 122, 2018, pàg. 102–109. DOI: 10.1016/j.ympev.2017.12.008. PMID: 29247849 [Consulta: 8 juny 2021].

## Bibliografia addicional

* Chilton, Glen. The Curse of the Labrador Duck: My Obsessive Quest to the Edge of Extinction (en anglès). Nova York: Simon & Schuster, 1 de setembre de 2009. DOI 10.1111/j.1931-0846.2010.00030.x. .
* Cokinos, Christopher (2000): Hope is the Thing with Feathers. New York: Putnam, pp. 281–304. ISBN 1-58542-006-9
* Ducher, William (en anglès) The Labrador Duck – another specimen, with additional data respecting extant specimens, 11, núm.1, 1894, pàg. 4–12. DOI: 10.2307/4067622. JSTOR: 4067622.
* Forbush, Edward Howe. Massachusetts State Board of Agriculture. A History of the Game Birds, Wild-Fowl and Shore Birds of Massachusetts and Adjacent States. (en anglès), 1912, p. 411–416.
* Fuller, Errol. Extinct Birds (en anglès). Boston: Comstock Publishing, 2001, p. 85–87. ISBN 0-8014-3954-X.
* Madge, Steve. Waterfowl. An identification guide to the ducks, geese and swans of the world. (en anglès). Boston: Houghton Mifflin, 1988, p. 265–266. ISBN 0-395-46727-6.

## Enllaços externs

* Full informatiu sobre les espècies de la BirdLife Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
* L'ànec del Labrador de Birds of America de John James Audubon
* Medi Ambient del Canadà
* Cignes, oques i ànecs del Canadà
* Base de dades d’extincions marines Arxivat 2006-04-23 a Wayback Machine. Universitat d'East Anglia, Regne Unit