OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Allianz Suisse Open Gstaad 2010

El Torneig de Gstaad 2010, oficialment conegut com a Allianz Suisse Open Gstaad 2010, és una competició tennística jugada sobre terra batuda que està inclosa dins de les sèries 250 de l'ATP. La 43a edició del torneig es va celebrar entre el 27 de juliol i l'1 d'agost de 2010 al Roy Emerson Arena de Gstaad, Suïssa.

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | M. Iujni | 7 | 6 | |
| WC | A. Sadecky | 5 | 4 | | 1 | M. Iujni | 4 | 6 | 5 |
| Q | Y. Schukin | 6 | 6 | | Q | Y. Schukin | 6 | 2 | 7 |
| | F. Gil | 3 | 3 | | | | | | | Q | Y. Schukin | 3 | 4 | |
| 4 | A. Montañés | 3 | 6 | 6 | | | | | | 7 | R. Gasquet | 6 | 6 | |
| | A. Haider-Maurer | 6 | 1 | 0 | 4 | A. Montañés | 6⁵ | 4 | | | | | | |
| | D. Brands | 7 | 3 | 0 | 7 | R. Gasquet | 7 | 6 | | | | | | |
| 7 | R. Gasquet | 6⁵ | 6 | 6 | | | | | | | | | | | 7 | R. Gasquet | 5 | 1 |
| | D. Gimeno-Traver | 7 | 6 | | | | | | | | | | | | 2 | N. Almagro | 7 | 6 |
| | A. Beck | 5 | 4 | | | D. Gimeno-Traver | 6 | 6 | | | | | | |
| | Í. Andréiev | 6 | 6⁶ | 7 | | Í. Andréiev | 2 | 4 | | | | | | |
| | M. Chiudinelli | 3 | 7 | 6⁶ | | | | | | | D. Gimeno-Traver | 6$^7$ | 6 | 3 |
| | J. Chardy | 7 | 6 | | | | | | | 2 | N. Almagro | 7 | 3 | 6 |
| | J. Nieminen | 5 | 2 | | | J. Chardy | 2 | 6⁵ | | | | | | |
| WC | M. Lammer | 6 | 3 | 2 | 2 | N. Almagro | 6 | 7 | |
| 2 | N. Almagro | 3 | 6 | 6 | | | | | |

## Quadre doble masculí

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Wesley Moodie Dick Norman | 6 | 6 | |
| | Frederico Gil Florent Serra | 4 | 3 | | 1 | Wesley Moodie Dick Norman | 5 | 6 | [8] |
| | Yves Allegro Christopher Kas | 4 | 2 | | | Johan Brunström Jarkko Nieminen | 7 | 4 | [10] |
| | Johan Brunström Jarkko Nieminen | 6 | 6 | | | | | | | | Johan Brunström Jarkko Nieminen | 6 | 6$^4$ | [11] |
| | Jérémy Chardy Paul-Henri Mathieu | 1 | 6⁵ | | | | | | | 4 | Marcelo Melo Bruno Soares | 3 | 7 | [9] |
| 4 | Marcelo Melo Bruno Soares | 6 | 7 | | 4 | Marcelo Melo Bruno Soares | 4 | 6 | [10] |
| WC | George Bastl Dustin Brown | 6 | 1 | [10] | WC | George Bastl Dustin Brown | 6 | 3 | [6] |
| 2 | Marcel Granollers Marc López | 3 | 6 | [8] | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-02-07 a Wayback Machine. (francès) (alemany) (anglès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre doble masculí PDF
Gstaad :
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
ATP World Tour 2010
< 2009
2011 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Santa Maria del Freixe

Santa Maria del Freixe és una església del municipi de Mieres (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Santa Maria Freixe està situada a l'extrem meridional del terme de Mieres, al vessant septentrional del Collet de Bastarra, a 630 metres d'altitud. Era l'antiga església parroquial rural, la primera notícia data de l'any 977. El seu origen és romànic, malgrat que es troba molt modificada i ampliada, presentant una porta d'ingrés al temple sota la finestra de l'absis semicircular, que avui dia està tapiada.
L'accés actual és per la façana de ponent, on a sobre la porta hi ha una finestra en forma de creu grega i una petita fornícula, feta en pedra calcària. Al costat nord hi ha adossada la sagristia i el campanar de torra de secció rectangular amb teular a dues aigües aixecats com a cos separat del temple, per bé que s'hi troba adossat per mitjà d'altres addiccions. Després d’uns anys d’abandó, a l’any 2003, va ser restaurada gràcies a la Diputació de Girona, de l’Ajuntament de Mieres i del Bisbat de Girona. En aquesta restauració, es va eliminar l'entrada de l'absis, que havia estat afegida cap al segle xviii.
És una edificació medieval de planta rectangular, amb un absis semicircular a llevant. Cap al segle xviii, s'afegeixen a la cara nord una capella lateral i una sacristia, sobre la qual s'edifica el campanar. L'interior mostra l'absis lleugerament ultrapassat, que podria ser datat del segle xi. L'absis és introduït per un arc triomfal i conserva alguns vestigis, molt escassos, de pintura mural, sembla que tant d'època romànica com posteriors. La volta que cobreix la nau és de canó, i la de la capella lateral, de mitja lluna.
Dins el temple es va conservar un interessant encenser romànic el qual es guarda actualment en el Museu Diocesà de Girona. La peça es compon per dues peces semiesfèriques de bronze, la superior calada, decorada amb tres medallons amb animals quadrúpedes a l'interior, motius vegetals, molt simples, a costat i costat.
El nom del lloc ve esmentat en el pretèrit com "Fraxino", però les referències documentals de l'església fins ara conegudes no són anteriors al segle xiv. L'any 1362 se l'anomena "Sancte Marie de Fraxino" i Sancta Maria de Freixe" quan, l'any 1392, el rei Joan I de Catalunya-Aragó va vendre la jurisdicció de la parròquia a Hug de Santa Pau.

## Referències

* ↑ «Santa Maria del Freixe (Mieres)». Catalunya Romànica. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Església de Santa Maria del Freixe». Consell Comarcal de la Garrotxa. [Consulta: 22 gener 2022].
* 1 2 3 «Vista general de Santa Maria de Freixe» (en castellà). Románico digital. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Santa Maria del Freixe». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# Antoni Colomé

Antoni Colomé (principi segle XX) fou un sindicalista català. Com a representant de la Societat de Fusters de Barcelona, el 3 d'agost de 1907 va formar part del primer Consell Directiu de la Federació Local de Societats Obreres de Barcelona Solidaridad Obrera com a Secretari General.
# Cantó de La Grand-Croix

El cantó de La Grand-Croix era una divisió administrativa francesa del departament del Loira, situat al districte de Saint-Étienne. Comptava 10 municipis i el cap era La Grand-Croix. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Cellieu
* Chagnon
* Doizieux
* Farnay
* La Grand-Croix
* L'Horme
* Lorette
* Saint-Paul-en-Jarez
* La Terrasse-sur-Dorlay
* Valfleury

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1976 | André Chazalon | CD, després UDF-CDS |
| 1976-1989 | Félix Franc | PS |
| 1989-2001 | Claude Escot | Divers droite |
| 2001-2015 | Solange Berlier | UDF, després NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 19.382 | 20.586 | 20.925 | 22.635 | 23.081 | 23.403 | 23.807 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó d'Annonay-Nord

El cantó d'Annonay-Nord és una antiga divisió administrativa francesa del departament de l'Ardecha. Comptava amb 5 municipis i part del d'Annonay. Va existir de 1973 a 2015.

## Municipis

* Annonay
* Boulieu-lès-Annonay
* Davézieux
* Sant-Clair
* Saint-Cyr
* Saint-Marcel-lès-Annonay

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1979 | Paul Ribeyre | CNIP |
| 1979-1985 | Louis Levrault | RPR |
| 1985-1998 | Dominique Chambon | UDF |
| 1998-2015 | Denis Lacombe | PS |
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | - | - | - | - | 18.752 | 18.899 |
# Caulerpa cylindracea

Caulerpa cylindracea és una espècie d'alga verda marina de la família Caulerpaceae, oriünda d'Austràlia. Ocupa tota mena de substrats i fondàries entre 0 i 70 metres. Es pot reproduir a partir de petits fragments que arrelen al fons de roca, a pedres i pot ser transportada d'un lloc a un altre pels corrents marins i pel fondeig de les embarcacions. Per això bussejadors o pescadors poden contribuir involuntàriament a la seva propagació. Creix molt ràpidament.
És considerada una espècie invasora a la conca del Mediterrani i també al sud d'Austràlia. Al Mediterrani és nociva per als ecosistemes perquè creix sobre roques, desbanca posidònia o gorgònies i en formar una mena de tapis gruixut aniquila les espècies que hi viuen.
Des de fa uns anys, se'n descobreixen regularment brots a les costes catalanes, incloent-hi la Catalunya del Nord. L'escalfament progressiu de l'aigua marina pel canvi climàtic en facilita la proliferació.

## Referències

* ↑ Sonder, O.G. «Nova algarum genera et species, quas in itinere ad oras occidentales Novae Hollandiae, collegit L. Priess» (en llatí). Botanische Zeitung, 3, 1845, pàg. 50.
* ↑ Weitzmann, Boris; Garcia, Maria; Cebrian, Emma; Ballesteros, Enric «Les invasions biològiques en el medi marí: exemples i impactes a la Mediterrània Occidental». L'Atzavara, 2009, pàg. 42.
* ↑ «Localitzada una alga invasora Cap de Creus». Generalitat de Catalunya, 03-10-2019. Arxivat de l'original el 2020-07-08. [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ Alomar, Carme; Deudero, Salud; Andaloro, Franco; Castriota, Luca; Consoli, Pierpaolo «Caulerpa cylindracea Sonder invasion modifies trophic niche in infralittoral rocky benthic community» (en anglès). Marine Environmental Research, 120, 9-2016, pàg. 86–92. DOI: 10.1016/j.marenvres.2016.07.010.
* ↑ «Caulerpa cylindracea» (en anglès). Department of Primary Industries and Regions, 30-05-2017. [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ Terradas-Fernández, Marc; Valverde-Urrea, Miguel; Casado-Coy, Nuria; Sanz-Lazaro, Carlos «The ecological condition of vermetid platforms affects the cover of the alien seaweed Caulerpa cylindracea». Scientia Marina, 84, 2, 28-05-2020. Arxivat de l'original el 2020-07-08. DOI: 10.3989/scimar.04984.06A. ISSN: 1886-8134 [Consulta: 7 juliol 2020]. Arxivat 2020-07-08 a Wayback Machine.
* ↑ van den Berg, Eva. «Mediterrani: la indiscutible gravetat dels fets | Sostenible». Sostenible. Diputació de Barcelona, 11-06-2019. [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ M.S. «Detecten al cap de Creus una alga invasora d'origen australià». El Punt Avui, 07-07-2020, pàg. 22.
* ↑ «L'alga trobada a ses Negres és invasora, ho confirma l'ICM». El Punt Avui (ed. Girona), 06-10-2016, pàg. 16.
* ↑ Mas, Oriol «La UdG estudia els efectes de les algues invasores al mar Mediterrani». El Punt Avui (ed. Girona), 23-10-2011, pàg. 13.
# El Molinet (Alcover)

El Molinet és un monument del municipi d'Alcover protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'antic molí està situat en un lloc pròxim al pont dels Moros, al costat del riu Glorieta. Popularment se'l coneix com el molinet. És un conjunt d'edificacions de les quals el cos principal dona al riu, d'on es proveïa d'aigua. És de grans dimensions i format per dos cossos de diferent alçada, que aprofiten el desnivell del terreny. Les obertures són en general d'arc rebaixat i allindanades, i la coberta és de teula, a una vessant.

## Història

El molí va ser construït durant el segle xviii. Madurell fa esment de diversos documents que semblen correspondre a aquest edifici. una escriptura de poder, datada el 1777, que parla de la concessió del dret d'utilització de l'aigua per a l'ús d'un molí paperer a la partida anomenada "El Molinet", una àpoca de pagament del mestres d'obres amb data 1.2.1781, on consta la data d'inici i acabament de l'obra (1778-1780), un contracte de societat de l'hisendat Pere Güell amb Jaume Pons, paperaire de La Riba, per a l'explotació industrial del molí, i finalment la referència documental del 16 de maig de 1789, en un contracte de venda. A Alcover, la indústria paperera va ser de gran importància econòmica durant els segles XVIII i xix. Al llarg del riu Glorieta hi havia diversos molins que produïen paper. En aquest edifici va viure l'escriptor Joan Puig i Ferrater.

## Referències

* 1 2 «El Molinet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «El Molinet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# La Bessa

La Bessa és una masia del municipi de Montseny (al Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El barri està format per una dependència i el cos principal formant un angle mort a la part del camí. La part davantera del cos principal constitueix una torre de tossa respectable, aparentment amb finalitats defensives. La façana té una porta amb nou dovelles i dues finestres centrades, una a cada pis. La inferior és d'arc de mig punt trencat i amb una llinda de pedra, la superior té una motllura trilobada irregular. La part posterior del cos central és a una sola vessant, allargada, amb dues finestres, una com la jussana de la façana i una altra de més rudimentària, amb ampit, donada la curvatura de la paret.

## Història

La Bessa ja és documentat el 1470, i el 1515 era el poblament més elevat de Montseny, als 850 m. d'altitud. El mateix any hi ha documentat en Bernat Vesa.

## Referències

* 1 2 «La Bessa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2013].
# Antoni Malaret i Amigó

Antoni Malaret i Amigó (Sant Just Desvern, 1917 - 2001) fou un polític català.

## Biografia

Estudià a l'escola catalana de l'Ateneu Santjustenc i de ben jove ingressà com a funcionari a l'Ajuntament, on era alcalde Daniel Cardona i Civit. El 1937 lluità en la guerra civil espanyola a les files de l'exèrcit republicà i ascendit a sergent per mèrits de guerra per la seva participació en les operacions militars que culminaren amb l'ocupació de la ciutat de Terol. El 1939 fou detingut, empresonat i sotmès a consell sumaríssim de guerra del qual en surt exculpat, però va perdre l'ocupació municipal. Mobilitzada la quinta de 1938, fa el servei militar a Ourense i en ser llicenciat reingressa a l'Ajuntament de Sant Just Desvern, on exerceix durant dos anys com a secretari habilitat. El 1952 inicia, amb el seu germà Rafael Malaret i Amigó, un negoci de construcció i promoció immobiliària fins que cessà per dificultats econòmiques el 1982.
Fou militant del Front Nacional de Catalunya des del 1940, i en formà part de la direcció fins a la seva dissolució el 1990. Fou present en la constitució de l'Assemblea de Catalunya, el 1971, forma part del Comitè local del Congrés de Cultura Catalana i de la Comissió de Forces Polítiques de Sant Just Desvern. El 20 d'abril de 1979 fou elegit alcalde de l'Ajuntament de Sant Just Desvern en les primeres eleccions municipals de la transició com a cap de llista de la coalició del Front Nacional de Catalunya (FNC) amb Esquerra Republicana de Catalunya (ERC). Dimití el 1982 i posteriorment ha estat regidor independent de la candidatura de Convergència i Unió (CiU) fins a l'any 1991. El 1991 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Enllaços externs

* Informació sobre Antoni Malaret
# Cantó de La Pacaudière

El cantó de La Pacaudière era una divisió administrativa francesa del departament del Loira, situat al districte de Roanne. Comptava 9 municipis i el cap era La Pacaudière. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Changy
* Le Crozet
* La Pacaudière
* Sail-les-Bains
* Saint-Bonnet-des-Quarts
* Saint-Forgeux-Lespinasse
* Saint-Martin-d'Estréaux
* Urbise
* Vivans

## Vegeu també

* Cantons del Loira
# Cantó de Capobianco

El cantó de Capobianco és una antiga divisió administrativa francesa situat al departament de l'Alta Còrsega i a la Col·lectivitat Territorial de Còrsega. Va existir de 1973 a 2015.

## Administració

Llista de consellers generals :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004-2015 | François Orlandi | Socialistes i aliats | alcalde de Tomino |

## Composició

Llista de municipis :
| Nom | Població | Codi Postal | Codi Insee |
| Barrettali | 131 | 20228 | 2B030 |
| Cagnano | 179 | 20228 | 2B046 |
| Centuri | 229 | 20238 | 2B086 |
| Ersa | 132 | 20275 | 2B107 |
| Luri | 750 | 20228 | 2B152 |
| Meria | 85 | 20287 | 2B159 |
| Morsiglia | 123 | 20238 | 2B170 |
| Pino | 150 | 20228 | 2B233 |
| Rogliano | 458 | 20247 | 2B261 |
| Tomino | 186 | 20248 | 2B327 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2012 |
| 2.659 | 2.769 | 2.434 | 2.221 | 2.293 | 2.423 | 2.575 |
# Josep Aymerich i Aymerich

Josep Aymerich i Aymerich, també conegut com a coronel Elias (mort el 1993) fou un resistent català, cap militar de l'Agrupació Guerrillera de Catalunya impulsada pel PSUC.
Després de la guerra civil espanyola es va exiliar a França. Quan el país fou ocupat pel Tercer Reich es va incorporar a la resistència francesa. L'octubre de 1944 havia assolit el grau de tinent coronel de l'Estat Major de l'Agrupació de Guerrillers Espanyols (AGRE) i el 1945 fou nomenat comandant d'un batalló de les Forces Franceses de l'Interior (FFI). Allí va rebre el nom de coronel Elias.
Les direccions del PCE i del PSUC establides a Tolosa de Llenguadoc decidiren l'abril de 1945 enviar-lo a Barcelona juntament amb Josep Bru i Sans per reagrupar els guerrillers dispersats després de la fallida invasió de la Vall d'Aran (1944) i constituir la 1a Brigada de l'Agrupació Guerrillera de Catalunya. Aymerich en serà el cap militar, Bru el cap d'Estat Major i Miguel Núñez González comissari polític.
A causa de diverses infiltracions la policia franquista els va descobrir un dipòsit d'armes l'abril de 1945. Poc després, arran de la detenció de Joan Antoni Cuadrado i Diago, foren detinguts els membres del seu grup, Antonio Hidalgo Yañez, Pedro Romeral, Tomasa Cuevas Gutiérrez, Josep Bru i Sans, el mateix Aymerich i José Tamborero, i els guerrillers Eduard Segrià, Joan Arévalo i Francesc Serrat, que foren condemnats a mort i afusellats el 25 de febrer de 1946.
José Aymerich Aymerich va morir en 1993.

## Referències

* ↑ Antoni Lardín Oliver. Obrers comunistes: el PSUC a les empreses catalanes durant el primer franquisme (1939-1959). Cossetània edicions, 2007.
* ↑ Josep Aymerich a losdelasierra.info
# Almenno San Bartolomeo

Almenno San Bartolomeo és un municipi italià, situat a la regió de Llombardia i a la província de Bèrgam. L'any 2007 tenia 5.565 habitants.
# Sant Salvador de Golmés

Sant Salvador de Golmés és un monument del municipi de Golmés (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de tres naus amb la central i la part corresponent als creuers més alta i ampla. Al centre es troba la cúpula, que a l'exterior pren forma de cimbori, refeta en totxo. L'església és de dimensions importants i els únics components decoratius es troben a la façana.
El frontis de l'església: La porta principal presenta forma de templet, amb columnes d'estil dòric emmarcades per volutes a l'exterior i sostenint un timpà triangular amb el fris llis que sobrusurt als extrems en correspondència amb els elements sustentants. Aquests recolzen sobre una complexa basa formada per un toro i una prominent escòcia, la qual es conjuga amb corbes còncaves i convexes. La basa descansa sobre un plint alt, utilitzat per a salvar el desnivell; l'interior de la basa està decorat amb una incisió ampla que segueix les línies que defineixen la seva forma. A un nivell de menys profunduditat respecte al volum de la basa, s'hi estableix la meitat de la forma d'aquesta, produint un efecte òptic de perspectiva o de relleu. Damunt d'aquesta reproducció s'hi disposa una línia corba que, començant amb una forma de voluta acaba dins el capitell.
La porta, enmig, és d'arc de mig punt. Està situada en un desnivell de terreny, amb tres graons.

## Història

L'església de sant Salvador s'ubica en el mateix emplaçament que la primitiva església romànica dedicada també al mateix sant. A finals del segle xvi aquesta estava ja molt malmesa i calgué fer-hi restauracions.- El 1633 es projectà la construcció d'un nou campanar. El constructor fou Joan Samboray, de Bellpuig.
El 1748 s'enderrocà el temple romànic, però la manca de diners i desavinences amb el senyor de la Baronia de Bellpuig (a la qual pertanyia la família Golmés) per qüestions de patronatge farà que transcorrin 16 anys sense poder construir-hi de nou. El 1764 els veïns del poble contribuïren amb un "vint-i-vuitè" dels fruits que ja pagaven delme i primícia per tal d'acabar les obres, cosa que succeirà el 1770 aproximadament. Hi ha notícies dels ornaments que ompliren l'església en aquell moment. Lluís Bonifaç de Valls realitzarà el retaule Major dedicat a sant Salvador, que fou cremat a la Guerra Civil. El nou temple es beneí el 1772.
Durant la Guerra Civil les bombes destruïren el cimbori i el campanar, refets posteriorment.
Els mestres d'obra de l'església no són coneguts, tot i que en un rebut de 1770 hi figura el nom de Magí Borràs, mestre de cases de Lleida, com a rebedor de la suma de 62 lliures "les quals són a compte de l'obra de l'Església".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Salvador de Golmés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Sant Martí del Montseny

Sant Martí del Montseny és una ermita del municipi de Montseny (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici religiós de planta rectangular, possiblement romànic encara que hi ha qui pensa que és més antic.
No té cap característica especial. És de dos cossos: el presbiteri i la nau. Està arrebossada i emblanquinada. Té un entaulament de fusta, damunt l'antic enllosat. Presenta una espadanya petita i rústica, poc arreglada. La portada és de mig punt de maó amb una petita motllura en tota l'extensió de la portada. La mesa de l'altar és antiga.
És una ermita amb la casa de l'ermità al costat, actualment derruïda. La primera referència que apareix en els llibres de visites pastorals data de l'any 1601, però sense cap dubte, l'església és molt més antiga. En la visita del 9 de setembre de 1886 es diu que s'ignora quan es va construir.

## Referències

* ↑ Anglada i Bayés, Manuel; Pladevall i Font, Antoni; Camps i Sòria, Jordi. «Sant Martí del Montseny». A: Catalunya Romànica. Barcelona: Grup Enciclopedia.
* 1 2 «Sant Martí del Montseny». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2013].
# Antoni Obrador Vidal

Antoni Obrador Vidal (Palma, 1956) és un interiorista mallorquí. Pioner en la creació, el 1980, d'un equip multidisciplinari de treball, al qual denominà Denario. El seu despatx està integrat per professionals de l'arquitectura, el disseny, el paisatgisme, la decoració i l'interiorisme.
Aconsegueix crear una perfecta simbiosi entre la casa dissenyada i el client que li encarrega el projecte. Gran creador d'ambients, esteta i perfeccionista, la voluntat de crear una imatge global el condueix a dissenyar fins al darrer detall: des de l'estructura de l'edifici fins al disseny del logotip, la imatge corporrativa i el vestuari d'un hotel de cinc estrelles. Ha sabut conciliar el respecte a l'arquitectura tradicional illenca i la creació d'ambients confortables que exigeix la vida actual.
Ha aparegut a les millors revistes d'interiorisme del món i ha estat objecte de nombrosos reportatges a diaris i setmanaris, i entre els seus clients hom hi troba Adolfo Suárez, Sebastià i Gabriel Escarrer, Miquel i Llorenç Fluxà, Matias Khün, Claudia Schiffer, Ben Jakober, Pep Pinya, famílies March i Fierro, Cristina Macaya, Hotel Son Net, rehabilitació de La Residencia de Deià, rehabilitació de l'Hotel Son Vida, Centre Cultural Contemporani Pelaires i molts més.
El 2005 va rebre el Premi Ramon Llull.