OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernardí Tamames Alonso

Bernardí Tamames Alonso, més conegut per Berni Tamames (Lleida, 15 d'agost de 1973) és un jugador de bàsquet català.
Començà la seva etapa com a jugador a l'escola Maristes de Lleida. Més endavant fitxà pel F.C. Barcelona on jugà entre el primer equip i els filials fins a la temporada 1995-1996, any que va ser traspassat al Festina Andorra. Més endavant jugà a equips com el Gran Canaria i el Caja San Fernando, fins que va decidir tornar a Lleida per a jugar amb el Caprabo Lleida on finalitzà la seva carrera esportiva després de la temporada 2006-2007.
El Berni es caracteritza per ser un pívot molt dur. S'adapta a qualsevol sistema i compleix a la perfecció el paper que se li assigna en moments puntuals del partit. Sap moure's bé sota l'anella, a més de tancar el rebot defensiu, intimidar al contrari i resoldre amb contundència alguns atacs. L'entrega és la seva principal virtud. Aquestes coses han fet que es convertís en un dels jugadors més estimats per l'afició lleidatana.
En el seu palmarès esportiu destaquen diferents títols, com dos lligues catalanes guanyades amb el Caprabo Lleida i una lliga ACB guanyada amb el F.C. Barcelona
Finalment el 22 d'agost del 2007 a València rep un homenatge per part del Federació Espanyola de Bàsquet juntament amb altres sis històrics de la selecció espanyola abans del partit que enfrontava a les seleccions d'Espanya i Alemanya

## Trajectòria Esportiva

* Maristes Montserrat
* 1991-92 : F.C. Barcelona Junior
* 1992-93 : CB Cornellà F.C. Barcelona Banca Catalana
* 1993-94 : Llobregat Cornellà, F.C. Barcelona Banca Catalana
* 1994-95 : Llobregat Cornellà (EBA), F.C. Barcelona Banca Catalana
* 1995-96 : Festina Andorra
* 1996-97 : C.B. Gran Canaria (ACB)
* 1997-98 : C.B. Gran Canaria (ACB)
* 1998-99 : C.B. Gran canaria (ACB)
* 99-2000 : Canarias Telecom (ACB)
* 2000-01 : Caja san Fernando (ACB)
* 2001-02 : Caja san Fernando (ACB), Caprabo Lleida (ACB)
* 2002-03 : Caprabo Lleida (ACB)
* 2003-04 : Caprabo Lleida (ACB)
* 2004-05 : Plus Pujol Lleida (ACB)
* 2005-06 : Plus Pujol Lleida (LEB)
* 2006-07 : Plus Pujol Lleida (LEB)

## Palmarès

* Campió Lliga Catalana 2003 amb el Caprabo Lleida
* Campió Lliga Catalana 2002 amb el Caprabo Lleida
* Internacional amb la Selecció Nacional Universitària
* Campió de Lliga amb el F.C. Barcelona a la temporada 1994-95
* Medalla de Bronze amb la Selecció Nacional Universitària a la Universiada de Palma-99
* Campió d'Espanya Junior amb el F.C. Barcelona a la temporada 1991-92
# Cantó d'Ais de Provença Centre

El cantó d'Ais de Provença Centre és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte d'Ais de Provença. Compta amb part del municipi d'Ais de Provença.

## Municipis

Comprèn els barris d'Ais de Provença:
* Centre-ville: quartier Mazarin, Villeneuve, Tanneurs, Ville comtale et Bourg Saint-Sauveur, Ville des Tours
* Sextius-Mirabeau
* Montperrin
* Encagnane
* Val de l'Arc
* Pont de Béraud
* Tour d'Aygosi
* Val Saint-André
* Corsy
* Beisson
* Saint-Eutrope
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1988 | Charles de Peretti | RPR |
| 1988-1994 | Marc Egloff | MRG, després radical |
| 1994- | Bruno Genzana | UDF, DL, UMP i després NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Fort-de-France-10

El cantó de Fort-de-France-10 és una divisió administrativa francesa situat al departament de Martinica a la regió de Martinica.

## Composició

El cantó comprèn una fracció de la comuna de Fort-de-France.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1985-2014 | Claude Lise | PPM, després RDM | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Boleslovas Baranauskas

Boleslovas Baranauskas (5 d'octubre del 1902 – 2 de desembre del 1975) fou un activista del Partit Comunista de Lituània (PCL) i del règim soviètic.

## Biografia

Estudià a Mintauja i Riga. El 1921 comença a participar en les activitats il·legals del PCL i el 1936 es convertí en revolucionari a temps complet. Fou empresonat per «activitats contra l'estat» entre el 1923 i el 1925, entre el 1927 i el 1935 i entre el 1939 i el 1940. Com a conseqüència de l'ocupació soviètica de Lituània el 1940, Baranauskas es convertí en president del Soviet Suprem de l'RSS de Lituània, càrrec que ocuparia fins al 1951. Estigué exiliat a l'RSFSR entre el 1941 i el 1944 a causa de la Segona Guerra Mundial.
Morí a Vílnius el 1975.
# Bernat Hug de Rocabertí i Ortafà

Bernat Hug de Rocabertí i Ortafà (?-?) fou baró de Sant Mori, Maella, Vilaür i Verges, senyor de la Tallada d'Empordà i Bellcaire.

## Antecedents familiars

Era el segon fill mascle de Pere de Rocabertí i d'Erill i de Caterina d'Ortafà, però va heretar la baronia, ja que el seu germà gran, Pere, va morir durant la guerra per recuperar el Rosselló després de la Guerra Civil Catalana. Tenia una germana anomenada Rafaela de Rocabertí i d'Ortafà. Portava el mateix nom del seu oncle i segurament padrí Bernat Hug de Rocabertí i d'Erill.

## Núpcies i descendència

Es va casar amb Cecília d'Hostalric i van tenir una única filla, Caterina de Rocabertí, casada amb Jaume de Cardona.
# Cantó de Castelnòu-Còsta Blu

El cantó de Castelnòu-Còsta Blu és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte d'Istre. Té sis municipis i el cap es Castèunòu dau Martegue.

## Municipis

* Carri lo Roet
* Castèunòu dau Martegue
* Ensué e la Redona
* Ginhac de la Nerta
* Lo Ròuve
* Sausset dei Pins

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1992-2004 | Henri d'Attilio | PS |
| 2004- | Vicent Burroni | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Fort-de-France-5

El cantó de Fort-de-France-5 és una divisió administrativa francesa situat al departament de Martinica a la regió de Martinica.

## Composició

El cantó comprèn una fracció de la comuna de Fort-de-France.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008-2014 | Patrick Fleriag | PPM | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Vicenç Buron i Llorens

Vicenç Buron i Llorens (desembre del 1912 - Barcelona, 16 de juny de 2001) fou un historiador català especialitzat en l'arquitectura romànica.
Soci del Club Muntanyenc Barcelonès des del 1936, del qual en va ser president durant set anys i mig. Va ser l'ànima de l'Exposició del Llibre de Muntanya, acte central de les Festes del Cinquantenari del Club, celebrat el 1953. Encara avui, el seu catàleg és un recull únic de totes les publicacions muntanyenques fins aquells dies.
A principis dels anys seixanta va començar un projecte pioner d’estudi de les esglésies romàniques catalanes. Sense cap suport econòmic ni vincle amb les càtedres universitàries. Esglésies romàniques catalanes. Guia es va publicar l'any 1977 amb una presentació de Salvador Espriu i un pròleg de mossèn Eduard Junyent, consolidant-se com una aportació cabdal al coneixement del patrimoni romànic català. Tres anys després es va publicar una segona edició ampliada. El 1989 va publicar Castells romànics catalans. Guia, obra escrita després de set anys més de treballs semblants.
També va publicar Esglésies i castells romànics del Pirineu català i andorrà.

## Referències

* ↑ «esquela». La Vanguardia, 17-06-2001, pàg. 48.
* ↑ «Vicenç Buron i Llorens». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ J.V.. «Ressenya». La Vanguardia. [Consulta: 18 desembre 2024].
# Bolungarvík

Bolungarvík és un poble de pescadors al nord-oest d'Islàndia, situat a la península Vestfirðir, aproximadament a 14 quilòmetres de la vila d'Ísafjörður i a 473 quilòmetres de la ciutat de Reykjavík. L'any 2008 Bolungarvík tenia 962 habitants.
La zona, molt tranquil·la, atrau alguns turistes, sobretot a l'estiu. Hi ha un càmping, una piscina coberta amb un tobogan aquàtic, un museu d'història nacional i un museu de la pesca a l'aire lliure. La zona de Bolungarvík és una destinació molt popular per practicar senderisme, muntar a cavall i observar aus. La gent del poble tenen uns apartaments de lloguer i tots els serveis bàsics, com ara un banc, una oficina de correus, un bar, una botiga de llaminadures, un centre de salut, una guarderia, una escola secundària i un centre comunitari.
Bolungarvík va ser el lloc escollit per fer una pel·lícula anomenada Nói Albinói o Noi the Albino, feta per un director de cinema islandès que es diu Dágur Kári. La pel·lícula tracta sobre un adolescent que viu en un poblet remot d'Islàndia.

## Història i folklore

Segons el Landnámabók, Þuríður Sundafyllir es va establir a Bolungarvík l'any 940, juntament amb el seu germà Þjóðólfur. La tradició diu que es van barallar i l'un va llençar un malefici a l'altre, i aquest al primer, ja que eren dos hàbils bruixots. Þuríður va voler que el seu germà passés l'eternitat com un monòlit en el qual totes les aus voldrien defecar. Þjóðólfur va embruixar al seu torn la seva germana perquè ella es quedés per sempre dreta on el vent bufa més. El pilar que es diu que era Þuríður es va partir pel mig el 1936. La llegenda diu que aquella mateixa nit Þjóðólfur es va enfonsar al mar. També, aquella mateixa nit l'encanteri es va desfer al mar.
* El far de Bolungarvík Óshólaviti
* El museu de la pesca Ósvör
* Pescador tradicional de Bolungarvík
# Brittney Reese

Brittney Reese (9 de setembre de 1986, Gulfport, Mississipi, Estats Units) és una atleta estatunidenca de salt de longitud, ja retirada. En la seva carrera atlètica va guanyar 3 medalles als Jocs Olímpics, entre les quals 1 medalla d'or als Jocs Olímpics de Londres 2012. A més, va guanyar 4 medalles d'or als Campionats del Món. Reese continua tenint el rècord nord-americà de salt de llargada en pista coberta, amb una marca de 7.23m aconseguir al Campionat del Món d'Istanbul 2012.

## Biografia

El 23 d'agost del 2009 es va proclamar campiona del món en aquesta disciplina en el Campionat del món celebrat en Berlín, Alemanya, i va revalidar el títol en Daegu 2011. L'11 d'agost de 2013 va guanyar el seu tercer títol mundial consecutiu en Moscou 2013, que sumat als mundials en pista coberta de Doha 2010 i Istanbul 2012, i a l'or olímpic que va aconseguir en Londres 2012, suma sis ors consecutius en grans campionats, sent la primera atleta en la història que ho aconsegueix.
La seva ratxa a l'aire lliure es va truncar al mundial de Pequín 2015 on va quedar eliminada en la qualificació i no va disputar la final. Posteriorment va aconseguir un nou or al Mundial en pista coberta de 2016 a Portland.

## Marques personals

| Prova | Prova | Marca | Lloc | Data |
| Salt de longitud | a l'aire lliure | 7,31 m (+1,7 m/s) | Eugene | 2 de juliol de 2016 |
| Salt de longitud | en pista coberta | 7,23 m NR | Istanbul | 11 de març de 2012 |

## Referències

* ↑ «Even with a silver medal, Brittney Reese's long jumping career has a storybook ending» (en anglès). Washington Post, 03-08-2021.
* ↑ «Brittney Reese wins Olympic long jump gold for U.S.» (en anglès). CBS News, 08-08-2012.
* ↑ «Christine Ohuruogu helps win 4x400m gold as Britain claim record haul» (en anglès). The Guardian, 12-03-2012.
* ↑ Reese – ‘I knew I had it in me’, berlin.iaaf.org
* ↑ Brittney Reese es penja l'or en el salt de longitud
* ↑ Reese aconsegueix el seu sisè or consecutiu en grans campionats Marca

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Reese Brittney
* USA Track & Field Profile
* NBC Olympics Bio
* Ole Miss Sports Profile
# Daphne Arden

Daphne Arden (Regne Unit, 29 de desembre de 1941) és una atleta britànica, especialista en la prova de 4×100 metres relleus en la qual va arribar a ser medallista de bronze olímpica l'any 1964.

## Carrera esportiva

En els jocs olímpics de Tòquio de 1964 va guanyar la medalla de bronze en els relleus 4x100 metres, amb un temps de 44.0 segons, arribant a la meta després de Polònia (rècord mundial amb els seus 43.6 segons) i Estats Units (plata amb 43.9), sent les seves companyes d'equip: Mary Rand, Janet Simpson i Dorothy Hyman.

## Referències

* ↑ «Nellie Halstead». [Consulta: 16 desembre 2017].
# Berry Gordy

Berry Gordy, Jr. (Detroit, Michigan, 28 de novembre de 1929) és un productor de música estatunidenc, fundador del segell discogràfic Motown Records i les seves diverses subsidiàries. Va descobrir l'estrella del soul Mary Wells (1943-1992)
# Cantó de Lo Martegue Est

El cantó de Lo Martegue Est és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte d'Istre. Compta amb part del municipi de Lo Martegue.

## Municipis

* Lo Martegue, barris de Carro, Lavéra, Saint-Julien-les-Martigues, Saint-Pierre-les-Martigues, La Couronne, Jonquières, Ponteau i L'Ile.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1994-2008 | Marc Frisicano | PCF |
| 2008- | Gaby Charroux | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Fort-de-France-8

El cantó de Fort-de-France-8 és una divisió administrativa francesa situat al departament de Martinica a la regió de Martinica.

## Composició

El cantó comprèn una fracció de la comuna de Fort-de-France.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008-2014 | Geneviève Chanteur | RDM | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# NASDAQ

NASDAQ és l'acrònim de National Association of Securities Dealer Automated Quotation. NASDAQ és la borsa de valors electrònica més gran dels Estats Units. La borsa va ser fundada per la National Association of Securities Dealers (NASD) en 1971. Amb les vendes dels anys 2000 i 2001 va ser privatitzada.
La borsa és gestionada per la companyia propietària, la Nasdaq Stock Market Inc. que va ser llistada en el seu propi sistema d'intercanvi d'accions empresarials el 2002.
Amb aproximadament 3.300 companyies i més de 7.000 accions de petita i mitjana capitalització, el NASDAQ representa una borsa de valors electrònica i automatitzada, que intercanvia de mitjana més accions per dia que qualsevol altre mercat del món. Es caracteritza per incloure les empreses d'alta tecnologia: electrònica, informàtica, telecomunicacions, biotecnologia, etc.
Una altra de les seves característiques és l'ús del sistema SOES (Small Order Execution System), un sistema de gestió de petits volums accionarials creat arran de la crisi de 1987, aquell any es va veure la necessitat de crear sistemes per automatitzar la gestió de gran nombre de transaccions de petit volum.
Els seus índexs més representatius són el Nasdaq 100 (introduït en 1985), el Nasdaq Composite i el NASDAQ Biotechnology Index.
El NASDAQ funciona com la resta de mercats dels Estats Units, des de les 9:30h fins a les 16:00h, hora local (des de les 15:30h fins a les 22:00h, hora catalana). Actualment el seu cap executiu és Robert Greifeld de Nova York.

## Empreses dels Països Catalans que cotitzen al Nasdaq

* Flywire (València, inici de cotització el 26 de maig de 2021), empresa d'origen valencià dedicada a serveis electrònics de pagament. La seu de Boston és la que figura oficialment a efectes de cotització al Nasdaq. [FLYW]
* Grifols (Barcelona, inici de cotització l'1 de juny de 2011), empresa farmacèutica especialitzada en productes de plasma sanguini, que és una de les quatres formalment figura com a empresa espanyola cotitzant a l'índex (junt amb els bancs BBVA i Santader i la tecnològica Telefónica), i amb elles cotitzen alhora a l'índex més restringit del Nasdaq-100. [GRFS]

## Vegeu també

* NASDAQ MarketSite

## Referències

* ↑ «Flywire, una 'start-up' d'origen valencià, cotitza amb èxit en el mercat tecnològic Nasdaq dels Estats Units». À Punt, 03-06-2021. [Consulta: 25 setembre 2021].

## Enllaços externs

* http://www.nasdaq.com (anglès)
# Boncompagni-Ludovisi

Els Boncompagni foren una família patrícia de Bolonya que des del segle xiv va exercir nombrosos càrrecs a la ciutat. Pel seu enllaç amb els Ludovisi foren prínceps sobirans del Piombino, i el primer príncep va canviar el seu cognom a Boncompagni-Ludovisi.
El principat havia recaigut el 1700 en Hipòlita I Ludovisi (1663-1724), de la família Ludovisi, la qual s'havia casat el 1681 amb Gregori I Boncompagni (1642-1707). Gregori I va morir abans que la seva dona, i la successió corresponia als fills de la seva dona (dels 8 fills de Gregori 7 els havia tingut amb Hipòlita) però tots els mascles havien mort i l'única hereva era una filla (la filla gran) amb el que el principat i altres títols haurien sortit de la família i Gregori volia conservar la successió en la branca Boncompagni, de manera que el 1702 va casar a son germà Antoni I Boncompagni (1658-1731), el seu hereu mascle més proper, amb la seva filla Maria Eleonora I Boncompagni (1686-1745). El matrimoni va succeir conjuntament a Hipòlita a la seva mort el 1624, disset després de morir Gregori i Antoni I va agafar el cognom de Boncompagni-Ludovisi. Primer va morir Antoni I (1731) i després Maria Eleonora I (1745); el fill comú fou proclamat príncep indivís (amb la mare) el 1731 però era menor d'edat i no va arribar a la majoria fins al 1741. Des d'aquest any, amb la mare encara viva, de fet el fill, Gaietà I Boncompagni-Ludovisi (1706-1777), va assolir les regnes del poder, que fou complet el 1745. Va morir el 1777 i el va succeir el seu fill Antoni II Boncompagni-Ludovisi (1735-1805), que degut a les guerres napoleòniques, pel Tractat d'Amiens del 1801 fou deposat i desposseït del seu principat (21 de març de 1801) que ja havia estat ocupat pels francesos temps abans (1799). Va morir el 1805 i els drets van passar al fill Lluís Maria Boncompagni-Ludovisi (1767-1841) al qual el Congrés de Viena (1815) va confirmar la pèrdua del principat sobirà de Piombino deixant-li només els béns alodials i el títol. A la seva mort el títol va passar al seu fill Antoni III Boncompgani-Ludovisi i va seguir en els seus descendents.

## Llista de prínceps de Piombino de la família Boncompagni-Ludovisi

* Maria Eleonora I Boncompagni 1724-1745
* Antoni I Boncompagni-Ludovisi 1724-1731
* Gaietà I Boncompagni-Ludovisi 1731-1777 (majoria 1741, plena successió 1745)
* Antoni II Boncompagni-Ludovisi 1777-1805
* Lluís Maria Boncompagni-Ludovisi 1805-1841
* Antoni III Boncompagni-Ludovisi 1841-1883 (fill)
* Rodolf Boncompagni-Ludovisi 1883-1911 (fill)
* Hug Boncompagni-Ludovisi 1911-1935 (fill)
* Antoni Francesc Boncompagni-Ludovisi 1935-1955 (fill)
* Gregori II Boncompagni-Ludovisi 1955-1988 (fill)
* Nicolau Francesc Boncompagni-Ludovisi 1988-
* Francesc Boncompagni-Ludovisi (hereu)
* Gregori III Boncompagni-Ludovisi (hereu de l'hereu)
# Bert Vogelstein

Bert Vogelstein (Baltimore, EUA 1949) és un oncòleg i professor d'universitat estatunidenc.

## Biografia

Nascut el 1949 a la ciutat de Baltimore, ciutat de l'estat nord-americà de Maryland.
Llicenciat en medicina és una de les principals referències en investigació oncològica pels seus treballs en la identificació i caracterització dels gens l'alteració dels quals causen el càncer de còlon. Descobridor del gen APC, que controla el mecanisme de creixement de cèl·lules al còlon, ha realitzat significatives contribucions en el coneixement del paper del gen p53 en el procés tumoral.
Actualment és professor de la Facultat de Medicina de la Universitat Johns Hopkins i investigador de l'Institut Mèdic Howard Hughes.
L'any 2004 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica, juntament amb Judah Folkman, Tony Hunter, Joan Massagué Solé i Robert Weinberg, pels seus estudis fonamentals per entendre la base molecular del càncer de còlon, gràcies als seus descobriments sobre mutacions seqüencials acumulatives en els gens responsables d'aquesta malaltia.

## Enllaços externs

* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica 2004 Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine.
# Cantó de Lo Martegue Oest

El cantó de Lo Martegue Oest és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte d'Istre. Compta amb un municipi i part del de Lo Martegue.

## Municipis

* Lo Martegue, comprèn els barris de Croix-Sainte, Ferrières, Paradis, Canto-Perdrix, Saint-Roch i Mas de Pouane.
* Lo Pòrt de Boc
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1970 | M. Audibert | SFIO |
| 1970-1988 | Paul Lombard | PCF |
| 1988-1997 | Michel Vaxès | PCF |
| 1997- | Evelyne Santoru | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Le Vauclin

El cantó de Le Vauclin és una divisió administrativa francesa situat al departament de Martinica a la regió de Martinica.

## Composició

El cantó comprèn la comuna de Le Vauclin.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004-2014 | Georges Cléon | Federació Socialista Martiniquesa | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Binibona

Binibona és un llogaret del terme de Selva, situat al peu de la Serra de Tramuntana. Està situat a dos quilòmetres de Caimari, sortint pel carrer de Binibona.

## Situació

És el pas natural per anar a les possessions del nord-est del terme: la Coma, les Figueroles, Alcanella i Alcanelleta. Cap a llevant, té el Castell Gran i el Castell Petit, antigues possessions can del vell camí públic que anava a Pollença i passava per Santiani, Monnàber, l'ermita de Sant Miquel, Gabellí, Fangar i la Vall d'Eixartell. Aquest topònim té diferents pronúncies, Berabona, Mirabona, Virabona i Biravona (el nom oficial del carrer de Caimari que enllaça amb el camí del llogaret).

## Etimologia

El nom de Binibona deriva probablement d'una forma anterior Binimala, que, segons els informants de l'Onomasticon Cataloniae, va ser canviat per una qüestió eufemística, ja que el terme original es considerava insultant o despectiu. El prefix Bini- és d'origen àrab i fa referència a "fill de", una característica comuna en molts topònims de les Balears. En altres documents antics es fa referència a la localitat com Rahal de Binimala.

## Història

En el Llibre del Repartiment apareix com a rahal de Benimala i va tocar a Berenguer de Montcada. Comprenia vuit jovades de terra i tenia dues capelles particulars, una a la casa de Guillem Amer Cortei a Can Beneït i l'altra a la de Joan Mestre, Can Furiós. L'antic nom de Binimala, amb moltes vacil·lacions en la seva pronunciació, fou registrat com a Mirabona en el mapa del cardenal Despuig (1784), i com a tal es popularitzà fins a èpoques recents. Existeix un talaiot, anomenat Claper de Binibona, situat a ponent del redol de cases.

## Festes i tradicions

A Binibona se celebra el Pancaritat el Dilluns de Pasqua.

## Referències

* ↑ «Binibona». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 134 i 135. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Coromines, Joan. «Mirabona». A: Onomasticon Cataloniae. vol. I. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1997, p. 206. ISBN 84-7256-331-6 [Consulta: 18 desembre 2024].
* ↑ Coromines, Joan. «Binibona». A: Onomasticon Cataloniae. vol. III. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1997, p. 18. ISBN 84-7256-331-6 [Consulta: 18 desembre 2024].
# Bono (Sardenya)

Bono (en sard, Bono) és un municipi italià, dins de la Província de Sàsser. L'any 2007 tenia 3.800 habitants. Es troba a la regió de Goceano. Limita amb els municipis d'Anela, Benetutti, Bonorva, Bottidda, Bultei, Nughedu San Nicolò, Oniferi (NU) i Orotelli (NU).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Pietrino Giuseppe Molotzu | Llista cívica |

## Personatges il·lustres

* Giovanni Maria Angioy
Viccionari