OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alfred Wahl

Alfred Wahl (Colmar, 1938) és un historiador alsacià, especialitzat en història d'Alemanya contemporània. Començà treballant en un liceu de Haguenau i el 1980 fou professor de la Universitat de Metz, també s'ha especialitzat en l'esport en general i el futbol en particular, esport que va practicar en la seva joventut.
Autor de nombrosos estudis sobre història del futbol, Joseph Blatter, president de la FIFA, li va encarregar una compilació sobre el centenari de l'organització el 2004.
Políticament, també és membre del Moviment Republicà i Ciutadà, partit amb el qual fou candidat a la presidència del Consell Regional d'Alsàcia a les eleccions regionals de 2004 en una llista conjunta amb el PCF i el Partit Radical d'Esquerra, que va obtenir el 3,74%.

## Obres

* Archives du football. Sport et société en France (1880-1980), Collection Archives, Gallimard-Jeunesse, 1989
* La balle au pied. Histoire du football, coll. «Découvertes Gallimard» (nº 83), Gallimard-Jeunesse, 1990
* Les Forces politiques en Allemagne (XIXe – XXe siècles), Armand Colin (collection U), Paris, 1999
* Cultures et mentalités en Allemagne (1918-1960), Regards sur l'histoire, SEDES
* Les français et la France (1859-1889) Tome I, Regards sur l'histoire, SEDES
* Les français et la France (1859-1889) Tome II, Regards sur l'histoire, SEDES
* L'Allemagne de 1918 à 1945, Armand Colin, coll. Cursus Histoire, 2001
* La seconde histoire du nazisme, dans l'Allemagne fédérale depuis 1945, Armand Colin, 2006
# Alfredo Somoza Gutiérrez

Alfredo Somoza Gutiérrez (la Corunya, 1892 - Montevideo, Uruguai, 1951) fou un polític gallec, fill de Manuel Somoza, cosí germà d'Alfonso Rodríguez Castelao. Comerciant de professió, el 1929 va formar part de l'ORGA, del que el 1935 passà a Izquierda Republicana, partit amb el qual fou elegit diputat per la província de la Corunya a les eleccions generals espanyoles de 1936. A les Corts fou un dels qui defensà l'avantprojecte d'Estatut d'Autonomia de Galícia de 1936. L'esclat de la guerra civil espanyola el va sorprendre a Madrid, cosa que el salvà d'una mort segura, i en acabar la guerra hagué de marxar a Montevideo, on ingressà en la maçoneria, va dirigir la fàbrica tèxtil Bozolo i fou un dels membres del Consello de Galiza amb Castelao, Antón Alonso Ríos, Elpidio Villaverde i Ramón Suárez Picallo. També va dirigir el programa de ràdio Sempre en Galicia.

## Enllaços externs

* Biografia
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Ali Lankoandé

Ali Lankoandé és un polític burkinabès i membre del Partit per la Democràcia i el Progrés / Partit Socialista (PDP/PS).
Corrent com a candidat presidencial del PDP/PS a les eleccions del 13 de novembre del 2005, Lankoandé va quedar 6sè dels 13 candidats, rebent l'1,74% dels vots.
# Aljezur

Aljezur és un municipi portuguès, situat al districte de Faro, a la regió d'Algarve i a la subregió de l'Algarve. L'any 2006 tenia 5.349 habitants. Limita al nord amb Odemira, a l'est amb Monchique, al sud-est amb Lagos, al sud-oest amb Vila do Bispo i a l'oest amb l'oceà Atlàntic. Dionís I de Portugal li concedí el fur el 1280.

## Població

Població del concelho d'Aljezur (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 | 2011 |
| 1790 | 2780 | 5053 | 6977 | 8139 | 5059 | 5006 | 5288 | 5322 | 5959 |

## Freguesies

* Aljezur
* Bordeira
* Odeceixe
* Rogil

## Imatges

* Església de Nossa Senhora da Alva o Igreja Nova
* Platja de la urbanització de Vale da Telha, Aljezur.
* Praia da Arrifana
* Vall de la Ribeira de Seixe, a la freguesia d'Odeceixe
* Praia da Amoreira
# Diagrama de Gantt

El diagrama de Gantt és una de les tècniques usades tant per l'administració pública com per l'empresa privada com a eina de gestió de la qualitat. Concretament, és una eina de planificació del treball, ja que presenta totes les activitats que s'han de realitzar i quan s'han de realitzar, i permet tenir una idea de com avança el projecte i si és necessari reprogramar les actuacions planificades per tal d'adequar el projecte al nou entorn o necessitats. S'ha adaptat al treball per projectes en educació, repartint les feines del grup.

## Desenvolupament històric

El primer ús documentat d'una tècnica d'aquest tipus és de l'any 1896 amb el nom de harmograma ideat pel polonès Karol Adamiecki. Tot i això no va publicar-ho fins al 1931 però només en polonès la qual cosa en va limitar la difusió i el seu reconeixement com a inventor de la tècnica. Aquesta tècnica doncs és anomenada en honor de Henry Gantt (1861–1919) que va dissenyar-la entre els anys 1910 i 1915.
Una de les primeres aplicacions importants dels diagrames de Gantt fou durant la Primera Guerra Mundial en aplicacions de logística militar. Així el general dels Estats Units d'Amèrica William Crozier, cap del subministrament de munició, va ordenar utilitzar aquest instrument per planificar els enviaments de munició a Europa.
A la dècada del 1980 l'aparició de l'ordinador personal va difondre la possibilitat de crear diagrames de Gantt complexos i elaborats. Inicialment se'n va fer ús en entorns executius i de gestors de projectes als quals s'adreçava el primer programari especialitzat. Amb l'arribada d'Internet i l'augment del treball en xarxa, cap a finals dels anys 90 del s.XX, els diagrames de Gantt s'han difós encara més i existeixen diverses aplicacions web que permeten elaborar-ne.

## Referències

* ↑ Diversos Autors (2010) Cossos Especials A i B. Barcelona:Adams
* ↑ H.L. Gantt, Work, Wages and Profit, published by The Engineering Magazine, New York, 1910; republished as Work, Wages and Profits, Easton, Pennsylvania, Hive Publishing Company, 1974, ISBN 0879600489.
* ↑ Peter W. G. Morris, The Management of Projects, Thomas Telford, 1994, ISBN 0727725939, Google Print, p.18
* ↑ Wallace Clark and Henry Gantt (1922) The Gantt chart, a working tool of management. New York, Ronald Press.

## Enllaços externs

* Gantt.com (anglès)
* Eines en línia per crear diagrames de Gantt: Tom's Planner i Gantter
Viccionari
# Almafuerte (Còrdova)

Almafuerte és una ciutat al centre sud de la província argentina de Còrdova, en la part occidental del departament Tercero Arriba caracteritzada per les activitats agropecuàries i la indústria metal·lúrgica.
Està comunicada per la Ruta Nacional RN 36, que la vincula amb capital, situada a 106 km cap al nord, i amb Riu Quarto, 2ª ciutat de la província, uns 110 km cap al sud. A més es troba a només 18 km de la ciutat industrial de Riu Tercero i a 20 km de la Ciutat d'Embalse, que la connecta al corredor turístic del Valle de Calamuchita.
Sorgeix al setembre de 1912, en què es comencen a vendre els primers terrenys, al convertir-se en lots part de la Estancia La Ventura, de propietat del fundador Dr. Pedro C. Molina, després de la demorada arribada del ferrocarril.
El traçat urbà es caracteritza per comptar amb una plaça central de quatre quarters, travessada per quatre avingudes en diagonal de 20 m d'ample.
Les dues fites que signaron el progrés de la població van ser: la fundació de la Cooperativa de Servicios Públicos Almafuerte Ltda, en 1931; i la declaració de Municipi, aconseguida el 1953.
En els voltants de la població (3 km al nord) s'ha construït en la dècada de 1970, la Presa Piedras Moras, sobre el riu Calamuchita (pels indígenes Ctalamochita) o Tercero, que forma un important llac, utilitzat per a producció d'energia hidroelèctrica i activitats turístiques (pesca i esports nàutics sense motor).

## Població

Té 11.422 habitants (INDEC, 2010), la qual cosa representa un increment del 8% enfront dels 10.534 habitants (INDEC, 2001) del cens anterior.

## Barris

La ciutat compta amb 11 Barris:
* Barrio Las Heras
* Barrio Arenales
* Barrio Manuel Belgrano
* Barrio Mariano Moreno
* Barrio El Salto
* Barrio Parque
* Barrio Belgrano
* Barrio Sol de mayo
* Barrio Eva Peron
* Barrio Tierras del Fundador
* Barrio Pinares
# Almendrales

Almendrales és un barri del districte d'Usera, a Madrid. Té una superfície de 77,23 hectàrees i una població de 22.562 habitants (2009). Limita al nord-oest amb Moscardó, al nord-est amb Legazpi (Arganzuela), al sud amb Orcasur i a l'oest amb Pradolongo.

## Enllaços externs

* Ortofoto del districte amb els límits de cada barri
* Districtes de Madrid
# William Jessop

William Jessop (23 de gener del 1745 – 18 de novembre del 1814) fou un enginyer civil anglès, conegut sobretot pel seu treball en canals, ports i primers ferrocarrils a finals del segle xviii i principis del XIX.

## Projectes d'enginyeria

* El Aire and Calder Navigation
* El Calder and Hebble Navigation (1758–1770)
* El Caledonian Canal
* El Ripon Canal (1767)
* El Chester Canal (maig 1778) com a contractista amb James Pinkerton
* El Barnsley Canal (1792–1802)
* El Grand Canal of Ireland entre el riu Shannon i Dublín (1773–1805)
* El Grand Junction Canal (1793–1805), més tard part del Grand Union Canal
* El Cromford Canal, Derbyshire/Nottinghamshire
* El Nottingham Canal (1792–1796)
* El River Trent Navigation
* El Grantham Canal (1793–1797), el primer canal anglès totalment dependent d'embassaments pel seu subministrament d'aigua
* Enginyer de l'Ellesmere Canal (1793–1805); disseny detallat emprès per Thomas Telford
* El Rochdale Canal (1794–1798)
* El Sleaford Navigation (1794)
* Els molls de West India i el canal d'Isle of Dogs, Londres (1800–1802); John Rennie fou assessor en el projecte dels molls
* El Surrey Iron Railway, enllaçant Wandsworth i Croydon (1801–1802), es pot dir que va ser el primer ferrocarril públic del món —tot i que era de tracció de cavalls
* El 'Port Flotant' a Bristol (1804–1809)
* El Kilmarnock and Troon Ferrocarril (1807–1812; el primer ferrocarril a Escòcia autoritzat per un Act of Parliament)
* Ports a Shoreham-by-Sea i Littlehampton, West Sussex

## Referències

* 1 2 William Jessop Engineer a Spartacus Educational
* ↑ Home Of William Jessop a Engineering Timelines
* ↑ Rolt, L.T.C., "Great Engineers", 1962, G. Bell and Sons Ltd, ISBN
* 1 2 William Jessop a Grace's Guide to British Industrial History
* ↑ Hadfield, C. and Skempton, A. W. William Jessop, Engineer (Newton Abbot 1979)

## Enllaços externs

* Codnor & District Local History & Heritage website – Monument a William Jessop
# Can Bonells

Can Bonells és un jaciment arqueològic iber situat a Santa Maria de Merlès, al Berguedà. El jaciment fou posat al descobert en fer-se una extracció de graves a la partida de Can Bonells, propietat d'Antoni d'Oriola, que està situada al terme municipal de Santa Maria de Merlès i a uns 150 m de la riba esquerra de la riera de Merlès. La localització i valoració del lloc com d'interès arqueològic tan sols fou possible gràcies a les tasques de prospecció superficial que espontàniament realitzà Martí Vilarrasa, veí de Puig-reig, en aquesta zona, el qual avisà al Servei d'Arqueologia de la troballa de tres sitges seccionades verticalment.

## Enllaços externs

* Eduard Sánchez i Campoy, Memòria de les prospeccions arqueològiques a Can Bonells, Direcció General del Patrimoni Cultural, Generalitat de Catalunya PDF
* Eduard Sánchez i Campoy, L'assentament ibèric rural de Can Bonells PDF
# Cantó de Courrières

El cantó de Courrières és un cantó francès del departament del Pas de Calais, situat al districte de Lens. Té 2 municipis i el cap és Courrières.

## Municipis

* Courrières
* Oignies

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-2001 | Albert Facon | PS |
| 2001- | Jean-Pierre Corbisez | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 19.078 | 21.859 | 24.438 | 23.158 | 22.036 | 21.119 | 20.375 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Otto Lilienthal

Karl Wilhelm Otto Lilienthal (Anklam (Pomerània), 23 de maig de 1848 - Berlín, 10 d'agost de 1896) fou un pioner de l'aviació alemany, conegut com "El Rei Planador". És la primera persona que va fer vols sense motor amb èxit, repetidament i, sobretot, ben documentats.
Seguia un mètode experimental que havia ideat prèviament el britànic Sir George Cayley. Els diaris i revistes publicaven fotografies del planador de Lilienthal, creant una opinió pública favorable, també entre la comunitat científica, sobre la possibilitat que les màquines de volar acabessin sent útils. Per les seves contribucions en el camp de l'aviació en una època tan crucial, sovint se l'ha anomenat "El Pare de l'Aviació".
En una de les seves proves, el seu planador va entrar en pèrdua pèrdua en ple vol i no va ser capaç de redreçar-lo, caient a terra des d'una alçada d'uns 15 metres, de manera que es va trencar el coll i va morir.

## Referències

* ↑ Aéro-Club de France; Union aérophile de France. L'Aʹerophile; revue technique et pratique de la locomotion aʹerienne (en francès). Blondel la Rougery, 1893, p. 166.
* ↑ Cahisa, R.; Morane, R. L'aviation d'Ader et des temps héroïques (en francès). FeniXX réédition numérique, 1950, p. 140. ISBN 978-2-307-14616-2.
* ↑ Vermeulen, B.; Paier, M. Innovation Networks for Regional Development: Concepts, Case Studies, and Agent-Based Models. Springer International Publishing, 2016, p. 110. ISBN 978-3-319-43940-2.
* ↑ Goddard, S.B.. Race to the Sky: The Wright Brothers Versus the United States Government. McFarland, Incorporated, Publishers, 2009, p. 5. ISBN 978-0-7864-4332-1.

## Enllaços externs

* Otto Lilienthal al búnquer de Catalunya Ràdio.
# Corbèras e Avera

Corbèras e Avera (en francès Corbère-Abères) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 93 | 104 | - | 191 | 388 | 390 | 392 | 366 | 361 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 321 | 277 | 254 | 250 | 251 | 254 | 244 | 220 | 241 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 234 | 237 | 181 | 190 | 183 | 159 | 145 | 136 | 129 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 120 | 99 | 91 | 80 | 85 | 75 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1947-1977 | André Pédaillé |
| 1977-1995 | Marcel Loste-Berdot |
| 1995- | Raymond Sansot |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# San Martino in Strada

San Martino in Strada (en llombard lodigiano: San Martin) és una comune (municipi) de la província de Lodi a la regió italiana de la Llombardia, situat a uns 40 quilòmetres al sud-est de Milà i a uns 7 quilòmetres al sud-est de Lodi.
San Martino in Strada limita amb els municipis següents: Lodi, Corte Palasio, Cavenago d'Adda, Cornegliano Laudense, Massalengo i Ossago Lodigiano.

## Enllaços externs

* San Martino in Strada - Lloc web oficial
# Socialisme utòpic i socialisme científic

Socialisme utòpic i socialisme científic és un llibre breu publicat per primera vegada el 1880 pel socialista d'origen alemany Friedrich Engels. El treball es va extreure principalment d'una obra més llarga publicada el 1878, Anti-Dühring. Va aparèixer per primera vegada en llengua francesa.
Pensat com una divulgació de les idees marxistes per als lectors de la classe obrera, el llibre va ser una de les publicacions fonamentals del moviment socialista internacional a finals del segle XIX i principis del XX, venent desenes de milers d'exemplars.
El llibre va ser publicat en català per Edicions 62 el 1968, dins la col·lecció L'Escorpí.

## Enllaços externs

* Text complet en línia a Marxists Internet Archive
# Símbols de León

Els símbols de la ciutat de León són l'emblema representatiu d'aquest municipi de l'estat de Guanajuato.

## Bandera

La Bandera de León representa oficialment al municipi mexicà de Lleón des del 18 de septiembre de 2008. Consisteix en un rectangle de mesures idèntiques de color verd. Entre el medi del camp verd, té l'escut municipal al centre, amb un diàmetre de tres quartes parts de l'ample d'aquest camp.

## Referències

* ↑ «León, symbols» (en anglès). Flags Of The World. [Consulta: 9 maig 2024].

## Vegeu també

* Banderes municipals de Mèxic
# Tatres occidentals

Els Tatres occidentals (eslovacː Západné Tatry, polonèsː Tatry Zachodnie) són una serralada que constitueix junt amb els Tatres orientals, la serralada Tatra que s'estén al nord del massís dels Carpats. El cim més alt és el mont Bystrá que arriba als 2.248 m d'alçada.

## Geomorfologia

Els Tatres occidentals tenen sis sectors:
* Osobitá (nord-oest);
* Sivý vrch (oest);
* Liptovské Tatry (part central i sud);
* Roháče (part central);
* Červené vrchy (nord-est);
* Liptovské kopy (est).

## Protecció ambiental

Tots els Tatres occidentals estan protegits, formant part del Parc Nacional dels Tatra Eslovacs i el Parc Nacional dels Tatra Polonesos.

## Enllaços externs

* (sk + en) Tatranský národný park
# Xiulet de nostramo

Un xiulet de nostramo, xiulet de contramestre o simplement xiulet mariner, és un xiulet utilitzat en els vaixells de de les marines de guerra.
És un instrument de metall que es compon d'un tub estret que dirigeix l'aire sobre una esfera de metall amb forat a la part superior que serveix per canviar el to. La resta de la canonada es compon d'una quilla, una peça plana de metall i un ganxo on a través d'una corda es penja a l'uniforme de gala.
L'utilitzen els nostramos per poder transmetre ordres a bord de vaixells, tenint l'avantatge que, gràcies al seu so fort, pot ser oït per tota la tripulació, fins i tot en condicions de mal temps.

## Referències

* ↑ «Shipboard Calls and Commands». Hnsa.org, 11-05-1950. [Consulta: 10 maig 2012].
* ↑ Blue Jackets Manual. US Navy, 1940. via «Use of the Boatswain's Call». International Yachting Fellowship of Rotarians. Arxivat de l'original el 2024-02-24. [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Armada Argentina:Silbato Marinero». Arxivat de l'original el 6 de diciembre de 2010. [Consulta: 25 setembre 2010].

## Enllaços externs

* The Boatswain's Call – Photos and Diagrams ReadyAyeReady.com
* Bosun's Call MP3s by the US Navy Band
* A guide to the Robert S. Benner photographs of boatswains' whistles, 1976–1995
# Narbéfontaine

Narbéfontaine (fràncic lorenès Memerschbronn) és un municipi francès situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 134 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Narbéfontaine era de 134 persones. Hi havia 52 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 24 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 56 habitatges, 50 eren l'habitatge principal de la família i 6 estaven desocupats. 55 eren cases i 1 era un apartament. Dels 50 habitatges principals, 44 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia tres cambres, 10 en tenien quatre i 39 en tenien cinc o més. 49 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 31 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Narbéfontaine el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 12 | 40 a 44 | 12 |
| 12 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 16 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 12 |
| 12 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 89 persones, 67 eren actives i 22 eren inactives. De les 67 persones actives 63 estaven ocupades (35 homes i 28 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 22 persones inactives 9 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Narbéfontaine hi havia 50 unitats fiscals que integraven 133 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.491 €.

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Narbéfontaine hi havia 6 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 594 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Narbéfontaine a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Narbéfontaine a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Can Genover

Can Genover és un edifici noucentista del municipi de Palafrugell (Baix Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Es tracta d'un edifici aïllat, envoltat per jardí, i estructurat sobre la base de volums cúbics simples amb el contrapunt de la rotonda que sobresurt de la part baixa a l'angle sud-oest. Té planta principal elevada, pis i golfes. Les quatre façanes presenten característiques similars, totes amb coberta a dos vessants, de teula; en general les obertures són allindanades i d'arc de mig punt, amb una voluntat manifesta d'equilibri i d'austeritat en la decoració. La rotonda té finestres allindanades i terrassa superior. Els accessos són a la façana principal, la del Camí Fondo, i a la part posterior de l'edifici, que comunica amb el jardí. La casa data de l'any 1925 i va ser construïda per l'arquitecte Josep Rodríguez i Lloveras, segons consta al rètol de la façana d'accés. Segurament fou un dels primers encàrrecs de Rodríguez i Lloveras, ja que va obtenir el títol en aquell mateix any. L'habitatge fou bastit en estil noucentista.

## Enllaços externs

* «Can Genover». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2012].
# Canal Satélite

Canal Satélite va ser una plataforma de televisió analògica per satèl·lit gestionada per l'empresa Sogecable (responsable de Canal +), pionera de la televisió temàtica i de satèl·lit a Espanya.

## Història

Va ser creada el 1994 i constava originàriament de quatre canals: Cinemanía i Documanía, que ja emetien independentment des del 1993 sent els dos primers canals temàtics espanyols de pagament, més Minimax i Cinema Classics, que van començar la seva existència amb Canal Satélite. En els últims mesos d'existència de la plataforma s'afegiria el canal esportiu Sportmanía.
Al gener del 1997 desapareix per donar pas al nou projecte Canal Satélite Digital. En l'actualitat, només perdura Sportmanía a Digital+.
# Canal de l'Esparra

La Canal de l'Esparra és una canal del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antiga caseria dels Masos de la Coma.
Està situat al nord-est dels Masos de la Coma, al nord del Solà de la Coma d'Orient i al nord-oest de la Canal del Clotet.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Canal de la Llenasca

La Canal de la Llenasca és una canal del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antiga caseria dels Masos de la Coma.
Està situada a llevant dels Masos de la Coma, al sud-est del Solà de la Coma d'Orient, a la dreta del barranc de la Coma d'Orient. És a ponent de la Canal de la Torreta.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació