OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Blanka Vlašić

Blanka Vlašić (pronunciat: ˈblaːnka ˈʋlaʃitɕ) (Split, 8 de novembre de 1983) és una atleta croata especialista en salt d'alçada.
És campiona del món a Osaka 2007 i a Berlín 2009 així com, en pista coberta, a València 2008 i a Doha 2010. En categoria júnior, va ser campiona del món en dues ocasions: Santiago 2000 i Kingston 2002.
També és campiona d'Europa a Barcelona 2010.
Ha participat en tres Jocs Olímpics, però només hi ha aconseguit una medalla (argent a Pequín 2008) i arribar a la final d'Atenes 2004.
El 31 d'agost del 2009 va saltar 2,08 m (millor marca personal) a Zagreb, establint així la millor marca mundial de l'any, el rècord nacional de Croàcia i el segon millor resultat mundial de tots els temps.
El 2007 va ser nomenada atleta europea de l'any i el 2010 va recollir dos guardons: el segon atleta europea de l'any i el primer atleta femenina de l'any (per la IAAF).

## Resultats

| Any | Competició | Lloc | Resultat | Marca |
| 2000 | Jocs Olímpics | Sydney | Elim. | 1,92 m |
| 2000 | Campionat del Món júnior | Santiago | 1a | 1,91 m |
| 2001 | Jocs del Mediterrani | Tunis | 1a | 1,90 m |
| 2001 | Campionat del Món | Edmonton | 6a | 1,94 m |
| 2002 | Campionat d'Europa en p. coberta | Viena | Elim. | 1,92 m |
| 2002 | Campionat del Món júnior | Kingston | 1a | 1,96 m |
| 2002 | Campionat d'Europa | Múnic | 5a | 1,89 m |
| 2003 | Campionat del Món en p. coberta | Birmingham | 4a | 1,96 m |
| 2003 | Campionat del Món | París | 7a | 1,95 m |
| 2003 | Final Mundial | Monte Carlo | 4a | |
| 2004 | Campionat del Món en p. coberta | Budapest | 3a | 1,97 m |
| 2004 | Jocs Olímpics | Atenes | 11a | 1,89 m |
| 2005 | Campionat del Món | Hèlsinki | Elim. | 1,88 m |
| 2006 | Campionat del Món en p. coberta | Moscou | 2a | 2,00 m |
| 2006 | Campionat d'Europa | Göteborg | 4a | 2,01 m |
| 2006 | Final Mundial | Stuttgart | 6a | |
| 2007 | Campionat d'Europa en p. coberta | Birmingham | 5a | |
| 2007 | Campionat del Món | Osaka | 1a | 2,05 m |
| 2007 | Final Mundial | Stuttgart | 1a | 2,00 m |
| 2008 | Campionat del Món en p. coberta | València | 1a | 2,03 m |
| 2008 | Jocs Olímpics | Pequín | 2a | 2,05 m |
| 2008 | Final Mundial | Stuttgart | 1a | 2,01 m |
| 2009 | Campionat del Món | Berlín | 1a | 2,04 m |
| 2009 | Final Mundial | Tessalònica | 1a | 2,04 m |
| 2010 | Campionat del Món en p. coberta | Doha | 1a | 2,00 m |
| 2010 | Campionat d'Europa | Barcelona | 1a | 2,03 m |
| 2010 | Copa Continental | Split | 1a | 2,05 m |
| 2011 | Campionat del Món | Daegu | 2a | 2,03 m |

## Curiositats

El nom de Blanka va ser escollit pel pare, Joško Vlašić, després de participar en els Jocs del Mediterrani de 1983 a Casablanca. Li va agradar tant la ciutat que va voler homenatjar-la anomenant Blanka la seva filla.

## Enllaços externs

* Web oficial de Blanka Vlašić (anglès) (croat)
* Fotografies de Blanka Vlašić (anglès)
* IAAF, perfil de Blanka Vlašić
# Lucija Zaninović

Lucija Zaninović (Split, 26 de juny de 1987) és una esportista croata que competeix en taekwondo. La seva germana bessona Ana també és una reeixida esportista de taekwondo.
Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, obtenint una medalla de bronze en la categoria de –49 kg. Als Jocs Europeus de Bakú 2015 va aconseguir una medalla de bronze.
Va guanyar una medalla de bronze al Campionat Mundial de Taekwondo de 2013 i quatre medalles al Campionat Europeu de Taekwondo entre els anys 2010 i 2016.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2012 | Londres ( Regne Unit) | 3 | –49 kg |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2013 | Pobla ( Mèxic) | 3 | –49 kg |
| Jocs Europeus ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2015 | Bakú ( Azerbaidjan) | 3 | –49 kg |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2010 | Sant Petersburg ( Rússia) | 1 | –49 kg |
| 2012 | Manchester ( Regne Unit) | 1 | –49 kg |
| 2014 | Bakú ( Azerbaidjan) | 1 | –49 kg |
| 2016 | Montreux ( Suïssa) | 3 | –49 kg |

## Referències

* ↑ «Lucija Zaninović» Arxivat 2012-11-16 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Lucija Zaninović» en Taekwondodata.com (anglès)

## Enllaços externs

* Lucija Zaninović at TaekwondoData
# Tomislav Erceg

Tomislav Erceg (Split, Croàcia, 22 d'octubre de 1971) és un futbolista croat retirat que disputà quatre partits amb la selecció de Croàcia.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# .cz

.cz és el domini territorial de primer nivell (ccTld) per a la República Txeca. És administrat per CZ. NIC. Els registres s'han de demanar mitjançant registradors de domini acreditats.
Abans de la divisió el 1993, Txecoslovàquia utilitzava el domini .cs.
Dominis de primer nivell territorial :
Dominis de primer nivell internacionalitzats :
Alfabet ciríl·lic:
.бел (.bel, Belarús)
.қаз (.qaz, Kazakhstan)
.мкд (.mkd, Macedònia)
.мон (.mon, Mongòlia)
.рус (.rf, gent de parla russa)
.рф (.rus, Rússia)
.срб (.srb, Sèrbia)
.укр (.ukr, Ucraïna)
Alfabet àrab:
الجزائر. (al-Jazā'ir, Algèria)
مصر. (masr, Egipte)
بھارت. (bharat, Índia)
ایران. (Iran)
الاردن. (al-urdun, Jordània)
فلسطين. (filastin, Territoris Palestins)
پاکستان. (pakstan, Pakistan)
قطر. (qatar, Qatar)
السعودية. (al-saudiah, Aràbia Saudí)
سوريا. (sūryā, Síria)
تونس. (tunis, Tunísia)
امارات. (emarat, UAE)
عمان. (Oman)
مليسيا. (maleesya, Malàisia
المغرب. (almahgrib, Marroc)
سودان. (Sudan)
اليمن. (alyemen, Iemen)
Alfabets indis:
.বাংলা (bangla, Bangladesh)
.ভারত (bharôt, Índia)
.भारत (bharat, Índia)
.భారత్ (bharat, Índia)
.ભારત (bharat, Índia)
.ਭਾਰਤ (bharat, Índia)
.இந்தியா (inthiyaa, Índia)
.ලංකා (lanka, Sri Lanka)
.இலங்கை (ilangai, Sri Lanka)
.ไทย (thai, Tailàndia)
.சிங்கப்பூர் (cinkappūr, Singapur)
Caràcters xinesos:
.中国 (Zhōngguó, Xina)
.中國 (Zhōngguó, Xina)
.香港 (Hong Kong)
.台灣 (Taiwan)
.台湾 (Taiwan)
.新加坡 (Xīnjiāpō/Sin-ka-po, Singapur)
Altres alfabets i escriptures del món:
.გე (ge, Geòrgia)
.한국 (Hanguk, Corea del Sud) :
ccTLDs internacionalitzats proposats :
.бг (bg, Bulgària, rebutjat) .κπ (kp, Xipre) .ελ (el, Grècia, rebutjat) ישראל. (yisrael, Israel) .日本 (nippon, Japó) .ລາວ (lao, Laos) :
Altres dominis :
Reservats / sense assignarAssignats / sense úsEn fase de desaparició / Entrada a ISO 3166-1 esborradaRetirats / esborratsProposats
.bl .bq .eh .mf
.bv .gb .sj
.su
.bu .cs .dd .um .yu .zr .an .tp
.ct :
Vegeu també Dominis de primer nivell genèrics :
Viccionari
# Chastèunòu de la Vau

Chastèunòu Vau Sant Donat (en francès Châteauneuf-Val-Saint-Donat) és un municipi francès situat al departament dels Alps de l'Alta Provença i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 420 | 426 | 442 | 368 | 399 | 407 | 441 | 432 | 435 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 432 | 399 | 402 | 400 | 413 | 406 | 365 | 359 | 342 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 296 | 297 | 251 | 206 | 191 | 169 | 150 | 131 | 125 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 144 | 139 | 141 | 191 | 296 | 348 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Flamen-d'Assigny | UMP |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps de l'Alta Provença
# Sent Nasari de Gàrdia

Sent Nasari de Gàrdia (en francès Saint-Nazaire-des-Gardies) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Antilopins

Els antilopins (Antilopinae) són una subfamília de bòvids que inclou diversos gèneres d'antílops i gaseles, majoritàriament presents al continent africà.

## Gèneres

* Ammodorcas Thomas, 1891
* Antidorcas Sundevall, 1847
* Antilope Pallas, 1766
* Dorcatragus Noack, 1894
* Gazella Blainville, 1816
* Litocranius Kohl, 1886
* Madoqua Ogilby, 1837
* Neotragus Hamilton Smith, 1827
* Oreotragus A. Smith, 1834
* Ourebia Laurillard, 1842
* Procapra Hodgson, 1846
* Raphicerus Hamilton Smith, 1827
* Saiga Gray, 1843
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Les Valls (Aramunt)

Les Valls és un paratge de muntanya del terme municipal de Conca de Dalt, dins del territori de l'antic terme d'Aramunt, al Pallars Jussà.
És a llevant d'Aramunt Vell, a la vall del riu de Carreu, on aflueix el barranc dels Rius, en una zona molt accidentada.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Serra Plana (les Valls de Valira)

La Serra Plana és una serra situada entre el municipi de les Valls de Valira a la comarca de l'Alt Urgell i Andorra, amb una elevació màxima de 2.279 metres.
# Pauluci Anafest

Pauluci Anafest (vènet: Paulùsio Anafesto; llatí: Paulucius Anafestus) va ser el primer dux de Venècia. Era un noble d'Heraclea, llavors la ciutat més important de la regió, que va ser escollit el 697 com a governant de les maresmes que envoltaven Venècia, per posar fi als conflictes entre els diversos tribuns que fins al moment havien governat les diverses parts, i per coordinar la defensa contra els llombards i els eslaus que estaven a prop dels assentaments.
| Precedit per: — | Dux de Venècia | succeït per: Marcel Tegal·lià |
# Punta del Pollo

La Punta del Pollo és una muntanya de 694 metres que es troba entre els municipis de Perelló i Tivenys, al Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Edmund White

Edmund Valentine White III (Cincinnati, Ohio, 13 de gener de 1940) és un novel·lista, memorialista i assagista estatunidenc. Gran part de la seva obra està centrada en l'amor homosexual. Probablement els seus llibres més coneguts són The Joy of Gay Sex (1977), escrit amb Charles Silverstein; les seves tres novel·les autobiogràfiques, A Boy's Own Story (1982), The Beautiful Room Is Empty (1988) i The Farewell Symphony (1997), i la seva biografia de Jean Genet.

## Obres
### Ficció

* Forgetting Elena (1973)
* Nocturnes for the King of Naples (1978)
* A Boy's Own Story (1982) ISBN 0-525-24128-0
* Caracole (1985)
* The Beautiful Room Is Empty (1988)
* Skinned Alive: Stories (1995)
* The Farewell Symphony (1997)
* The Married Man (2000)
* Fanny: A Fiction (2003)
* Chaos: A Novella and Stories (2007)
* Hotel de Dream (2007)
* Jack Holmes and His Friend (2012)
* Our Young Man (2016)

### Obres de teatre

* Terre Haute (2006)

### No ficció

* The Joy of Gay Sex, amb Charles Silverstein (1977)
* States of Desire (1980)
* The Burning Library: Writings on Art, Politics and Sexuality 1969-1993 (1994)
* The Flâneur: A Stroll Through the Paradoxes of Paris] (2000)
* Arts and Letters (2004)
* Sacred Monsters (2011)

#### Biografia

* Genet: A Biography (1993)
* Marcel Proust (1998)
* Rimbaud: The Double Life of a Rebel (2008)

#### Memòries

* Our Paris: Sketches from Memory (1995)
* My Lives (2005)
* City Boy (2009)
* Inside a Pearl: My Years in Paris (2014)

#### Antologies

* The Darker Proof: Stories from a Crisis, amb Adam Mars-Jones (1987)
* In Another Part of the Forest: : An Anthology of Gay Short Fiction (1994)
* The Art of the Story (2000)
* A Fine Excess: Contemporary Literature at Play] (2001)

#### Articles

* White, Edmund. "My Women. Learning how to love them", The New Yorker, June 13, 2005. Autobiographical article excerpted from My Lives.

## Bibliografia

* Doten, Mark. "Interview with Edmund White" Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine., Bookslut, February 2007.
* Fleming, Keith. "Uncle Ed". Granta 68 (Winter 1999). (A memoir by Edmund White's nephew who lived with White in the 1970s.)
* Morton, Paul. (April 6, 2006) "Interview: Edmund White" Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine., EconoCulture. Retrieved April 29, 2006.
* Teeman, Tim. (July 29, 2006) "Inside a mind set to explode", The Times (London). Retrieved January 9, 2007.

## Enllaços externs

* Jordan Elgrably «Edmund White, The Art of Fiction No. 105». The Paris Review, tardor 1988. (anglès)
* Entrevista amb Edmund White, Untitled Books (anglès)
* Transcripció d'una entrevista de Ramona Koval a The Book Show, ABC Radio National, 7 de novembre de 2007 (anglès)
* Arxiu d'articles i biografia de White a The New York Review of Books (anglès)
* Fragment de les memòries de White City Boy Arxivat 2013-01-04 at Archive.is (anglès)
# Edmé Bouchardon

Edmé Bouchardon (Chaumont, 29 de maig de 1698 - París, 27 de juliol de 1762) va ser un escultor francès.

## Biografia

Edmé Bouchardon era fill de l'escultor i arquitecte, Jean-Baptiste Bouchardon. Va ser deixeble de l'escultor Guillaume Coustou i va rebre el Prix de Rome de 1722. Mentre que els seus contemporanis practicaven l'estil rococó ell era partidari de l'estil de l'escultura clàssica. Durant la seva estada a Roma, Bouchardon va fer el bust del Papa Benet XIII.
L'any 1746, Bouchardon produí la seva primer obra mestra, "Cupid fent un arc del bastó d'Hercules," actualment al museu del Louvre,. La seva altra obra mestra es considera que és la Fontaine des Quatre-Saisons de París, acabada el 1745.
El germà de Bouchardon, Jacques-Philippe Bouchardon, va ser l'escultor del rei de Suècia.

## Galeria

* Amor fent un arc del bastó d'Hercules, 1750, Museu del Louvre
* Geni d'Abundància, 1731; Museu Bode
* Estudi per a l'estàtua eqüestre de Louis XV, c. 1750; Louvre
* Dibuix per a la Font a Niche, c. 1735; Cooper–Hewitt, National Design Museum

## Referències

* ↑ Per l'antiquari Comte de Caylus Bouchardon era el modern Fidies, com va escriure a la Vie d'Edmé Bouchardon, Paris, 1763.
* ↑ http://www.louvre.fr/en/oeuvre-notices/cupid-cutting-his-bow-club-hercules Arxivat 2013-09-28 a Wayback Machine.
Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
# Domènec Michiel

Domènec Michiel va ser el 35è dux de Venècia. Va regnar del 1117 al 1130.

## Biografia

L'agost de 1122 Domènec Michiel va dirigir una flota veneciana de 100 vaixells i uns 15.000 homes per a la campanya a Terra Santa. La flota navegava sota la bandera de Sant Pere, que el Papa havia enviat a Michiel. Durant l'hivern, la flota va assetjar l'illa romana d'Orient de Corfú. El setge es va cancel·lar a la primavera quan va arribar la notícia que el rei Balduí II de Jerusalem havia estat capturat pels artúquides i que el Regne de Jerusalem havia estat posteriorment envaït pels fatimites d'Egipte. La flota veneciana es va dirigir a la defensa de Jerusalem i va derrotar la flota egípcia davant de la costa de Síria. Els venecians van desembarcar llavors a Acre; d'allà Michiel va anar a Jerusalem, on es va signar el Pactum Warmundi que atorgava a Venècia concessions comercials privilegiades, llibertats fiscals i fins i tot la propietat parcial d'algunes ciutats del Regne de Jerusalem.
En el viatge de tornada a Venècia, la flota va saquejar Rodes, va atacar les illes Samos i Lesbos i va destruir la ciutat de Modon al Peloponès. Domènec Michiel va tornar triomfant a Venècia el juny de 1125. Havia ajudat els cristians de Terra Santa i debilitat els grecs hostils. La inscripció a la tomba de Michiel no el descriu com un croat religiós, sinó com un terror Graecorum... et laus Venetorum ("Un horror per als grecs... i elogis dels venecians"). La seva dogaressa era Alícia.
# Alícia Michiel

Alícia o Adelasa (m. després de 1156) va ser la Dogaressa de Venècia per matrimoni amb el dux Domènec Michiel (r. 1117–1130) i la mare del Dux Vitale II Michele. Va ser políticament activa durant el regnat del seu cònjuge, va continuar formant part de la vida política després de la seva abdicació el 1130, i va treballar amb èxit per a l'elecció de Vital II Michele com a Dux.
Donna Alícia és descrita com una dogaressa políticament activa i es diu que va ser la parella del dux Domènec en els seus projectes i ambicions. Com a dogaressa, va encoratjar els gremis, l'artesania i l'art, va protegir organitzacions benèfiques i va rebre ambaixadors. Quan el seu cònjuge va abdicar i va entrar en un monestir l'any 1130, va provocar un escàndol en negar-se a fer-se monja. Va continuar activa en la vida política i hom diu que va actuar com a assessora política de diversos poders a la ciutat. Va fer servir les seves connexions per tal que Vital II Michele fos elegit Dux, un objectiu amb el qual va tenir èxit el 1156.

## Notes

* ↑ Staley, Edgcumbe: The dogaressas of Venice : The wives of the doges, London : T. W. Laurie

## Referències

* Staley, Edgcumbe: Les dogaressas de Venècia : Les esposes dels doges, Londres : TW Laurie
* http://www.veneziamuseo.it/REPUBBLICA/repdoge10.htm
# Regió Metropolitana de Santiago

La Regió Metropolitana de Santiago és una de les 16 regions de Xile, formada al voltant de la capital, Santiago. Limita al nord amb la regió de Valparaíso, al sud amb la regió d'O'Higgins i a l'est amb l'Argentina.
Ubicada al centre del país, limita al nord ia l'oest amb la regió de Valparaíso, a l'est amb la província de Mendoza a Argentina i al sud amb la regió d'O'Higgins.

## Descripció

Amb una superfície de 15 403,2 km², és la segona més petita de totes les regions i també la més habitada, amb una població de 8 420 729 hab segons el cens de l'any 2024. És la 59a major àrea metropolitana del món. La regió està formada per les províncies de Chacabuco, Serralada, Maipo, Melipilla, Santiago i Talagante, amb un total de 52 comunes, la gran majoria d'elles enterament urbanes i d'altres amb una part rural. La Regió Metropolitana de Santiago es divideix en les següents províncies, cadascuna de les quals consta de diverses comunes:
* Chacabuco: Colina (la capital), Lampa i Tiltil
* Cordillera: Pirque, Puente Alto (la capital) i San José de Maipo
* Maipo: San Bernardo (la capital), Buin, Calera de Tango, Paine i San Bernardo
* Melipilla: Alhué, Curacaví, María Pinto, Melipilla (la capital) i San Pedro
* Santiago: Cerrillos, Cerro Navia, Conchalí, El Bosque, Estación Central, Huechuraba, Independencia, La Cisterna, La Granja, La Florida, La Pintana, La Reina, Las Condes, Lo Barnechea, Lo Espejo, Lo Prado, Macul, Maipú, Ñuñoa, Pedro Aguirre Cerda, Peñalolén, Providencia, Pudahuel, Quilicura, Quinta Normal, Recoleta, Renca, San Miguel, San Joaquín, San Ramón, Santiago (la capital) i Vitacura
* Talagante: El Monte, Isla de Maipo, Padre Hurtado, Peñaflor i Talagante (la capital).

## Referències

* ↑ «Metropolitana de Santiago». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ «Decreto con fuerza de ley 1: Determina los límites específicos de las regiones del país» (en castellà). Biblioteca del Congreso Nacional de Chile, 1989. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «Región Metropolitana de Santiago» (en castellà). Biblioteca del Congreso Nacional (BCN). [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «Quinta Normal: Reporte Comunal | 2024». Reportes Estadísticos 2024 de Quinta Normal Biblioteca del Congreso Nacional de Chile, 01-03-2023. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Quezada, Francia. «Esta es la nueva área metropolitana de Santiago: conoce cuáles comunas la conforman» (en castellà). biobiochile.cl, 28-08-2024. [Consulta: 15 desembre 2024].

## Vegeu també

* Ciclorecreovía
# Sèrie limitada

En el camp dels còmics, una sèrie limitada és una sèrie de còmics amb un nombre predeterminat de números. Una sèrie limitada difereix d'una sèrie continuada en la mesura que el número de còmics de que consta és finit i determinat abans de la producció i es diferencia del One-Shot en què està format per diversos números. El terme s'utilitza sovint de forma intercanviable amb minisèries i maxisèries, normalment depenent de la longitud i el nombre de còmics. A la definició d'una sèrie limitada de "Dark Horse Comics", aquest terme s'aplica principalment a una sèrie connectada de còmics individuals. Una sèrie limitada fa referència a una sèrie de còmics amb un clar inici, nus i final." Dark Horse Comics i DC Comics es refereixen a sèries limitades de dos a onze números com a minisèries i sèries de dotze números o més com a maxiseries, però altres editors alternen termes.

## Característiques

La sèrie limitada té una història per explicar. Segueix la configuració estàndard de principi, nus i final. Normalment, tots els punts de la trama queden coberts pel final de la sèrie. S'han fet sèries limitades en format antològic, però només se n'han produït algunes.
Les sèries limitades solen ser realitzades per un únic equip creatiu, però en els casos en què hi ha canvis, sol ser l'escriptor qui es mantingui constant al llarg del recorregut, mentre que l'artista pot canviar. El nombre de números sol estar determinat per alguna combinació entre l'argument de l'autor i el mandat editorial.

## Història

El 1979, en procés de recuperació de l'anomeda DC Implosion que va suposar la cancel·lació de més de dues dotzenes de sèries en curs i planejades, l'editor DC Comics va experimentar amb un nou format a la "minisèrie" World of Krypton, com DC va anomenar aquestes obres de curta durada. El nou format va permetre a la companyia explicar històries que potser no entraven en una sèrie en curs i mostrar personatges d'una història curta sense el risc i les obligacions d'una sèrie regular.
Amb l'èxit del format de minisèrie, DC va seguir experimentant amb històries i conceptes més llargs fora del seu univers de superherois. Es va estrenar el 1982, Camelot 3000 va ser la primera sèrie limitada de 12 números. DC va encunyar el terme "maxiseries" com a descripció promocional.
No van trigar gaire temps a que altres editors comencin a utilitzar el format de sèries limitades. Marvel Comics la va utilitzar per presentar personatges populars dels títols d'equip i posar-los en aventures en solitari. La primera aventura llarga en solitari de Wolverine, que ja havia protagonitzat una història aïllada a The X-Men, es va explicar en una sèrie limitada. Contest of Champions va donar lloc a la idea d'un esdeveniment important que afectés l'Univers Marvel. Això seria aprofundit amb la saga Secret Wars de 12 números del 1984 i per la saga DC's Crisis on Infinite Earths del 1985-1986.

## Referències

* ↑ McAvennie, Michael. «1970s». A: DC Comics Year By Year A Visual Chronicle. Dorling Kindersley, 2010, p. 181. ISBN 978-0-7566-6742-9.
* ↑ Barr, Mike W. «Camelot 3000» (en castellà). ECC Comics. [Consulta: 22 desembre 2019].
* ↑ «Wolverine: Alone!». The X-Men, 133.