OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# René-Joseph de Tournemine

René-Joseph Tournemine (Rennes (Bretanya), 26 d'abril, 1661 - París, 16 de maig, 1739), va ser un jesuïta i crític literari francès.

## Biografia

Les memòries de Trévoux. Un cop acabats els seus estudis, als dinou anys va abraçar la regla de Sant Ignasi i va professar successivament les humanitats, la filosofia i la teologia. En l'exercici de les diverses funcions de les quals era responsable, va adquirir una gran varietat de coneixements en història antiga i moderna, cronologia, geografia, numismàtica, moral, literatura, etc.
Va ser cridat, a finals de 1701, a París, per fer-se càrrec de les Mémoires de Trévoux i el va enriquir amb una multitud d'anàlisis i dissertacions que aviat el van donar a conèixer arreu d'Europa. Crític d'una imparcialitat rara, no va amagar els errors ni els errors, ni tan sols als seus col·legues, de la mateixa manera que va fer justícia total als escriptors els principis o opinions dels quals no compartia cap dels dos. Així, va combatre les idees sistemàtiques dels pares Jean Hardouin i Panel, però va declarar que la Merope de Voltaire li semblava igualar totes les obres mestres de l'antiguitat.
Malgrat les seves ja nombroses ocupacions, el pare Tournemine va mantenir una activa correspondència amb els estudiosos més distingits; era el protector de tots aquells que mostraven predisposició per les lletres, i feia el seu deure de donar consells als joves escriptors.
Segons Voltaire, era conegut entre els jesuïtes, per aquests dos versos: “És el nostre pare Tournemine Qui es creu tot el que imagina." Montesquieu, en el primer viatge que va fer a París, va freqüentar l'Hôtel de Soubise, però, constatant que el pare Tournemine hi volia dominar, i obligar tothom a sotmetre's a les seves opinions, es va retirar a poc a poc, sense amagar la raó. Des de llavors, Tournemine va començar a assetjar-lo en la ment del cardenal de Fleury, sobre el tema de les cartes perses. Per venjar-se, Montesquieu no va fer mai més que preguntar als qui li van parlar: "Qui és el pare Tournemine?" No n'he sentit mai a parlar", cosa que va despertar molt més la fama d'aquest jesuïta.

## Font

* Joseph-François Michaud i Louis-Gabriel Michaud, Biografia universal, antiga i moderna, t. 46, París, Michaud Frères, 1826, pàg. 369-70.

## Referències

* ↑ van ser una controvertida i influent publicació periòdica fundada pels jesuïtes el 1701, a Trévoux, al principat de Dombes.
# Art de la Gramàtica (Dionisi de Tràcia)

L'Art de la Gramàtica (en grec antic: Τέχνη Γραμματική, Tekhne Grammatiké) és un tractat sobre gramàtica grega atribuït a Dionisi de Tràcia escrit al segle ii aC. És la primera obra de gramàtica en grec, i tractava d'ajudar principalment els parlants de grec koiné a poder entendre la llengua d'Homer i altres grans poetes del passat.
Fou traduït a l'armeni i al siríac als primers segles de la nostra era.

## Referències

* ↑ «The Art of Grammar». A: Encyclopædia Britannica, 2010.

## Enllaços externs

* L'Art de la Gramàtica en grec a la Bibliotheca Augustana
# Antoni Nogués i Torras

Antoni Nogués i Torras (Vilafranca del Penedès, Alt Penedès, ca. 1819 - Barcelona, 1 d'agost del 1882) fou un professor de música, pianista, fabricant de pianos i compositor català del segle xix.

## Biografia

Antoni Nogués fou fill del rellotger Josep Nogués i de Josefa Torras, ambdós de Vilafranca del Penedès.
Començà els seus estudis musicals a l'Escolania de Montserrat i al convent dels Trinitaris de Vilafranca, i als divuit anys els amplià a Barcelona amb Francesc Rodríguez (Francesc Rodríguez compongué Lo Rey tranquil: en quatre actes y un prólech (1879), sainet amb llibret de Joaquim Marinello i Bosch i música de F. Rodríguez i Anton Pujol). Va ser contractat com a pianista del "Cafè Nou" de Barcelona, un dels més luxosos i populars de l'època, i romangué en aquesta tasca fins a la mort.
Es dedicà fonamentalment a la música de saló. Compongué moltes obres per a piano, i algunes d'elles —com el Capricho español, amb nombroses reimpressions— assoliren gran reconeixement tant al país com a l'estranger (sobretot a París, on el van admirar fonamentalment per "La Hebrea"). Algunes de les seves composicions són de caràcter nacionalista. Excel·lí en l'ensenyament, i formà diversos pianistes d'anomenada.
Jaume Biscarri li dedicà el seu Gran Galop de Concert per a piano l'any 1858.
Antoni Nogués es va casar a Barcelona el 22 de maig de 1844 amb Carme Polo i Ruiz, natural de Barcelona. Nogués va morir el dia 1 d'agost de 1882, viudo ja de Carme Polo, a conseqüència d'unes febres tifoides.

## Obres

* Gozos a San Félix Mártir (1843), a quatre veus, dedicats al patró de Vilafranca

### Obres per a piano

* La camelia, masurca
* Capricho andaluz
* Capricho español
* Célebre capricho español
* Célebre jota aragonesa
* Capricho de género español
* Célebre jota aragonesa
* La chinchilita, danza
* Conchita, danza
* Ecos del placer, schottisch
* Fantasía sobre motivos de la "Hebrea" [de Halévy]
* La simpática, danza

## Referències

* 1 2 3 Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1882, número de registre 5329.
* 1 2 Registre de Matrimonis de l'Ajuntament de Barcelona, any 1844, número de registre 505. La inscripció confirma que l'any de naixement d'Antoni Nogués fou 1819 o 1820.

## Enllaços externs

* Resum biogràfic
# Roques de l'Ignasi i Cau de la Guineu

Les Roques de l'Ignasi i el Cau de la Guineu es troben al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Premià de Dalt (el Maresme). Es troben a Premià de Dalt. Coordenades: x=444498 y=4595884 z=283.
Són anomenades així en homenatge a l'Ignasi, un escalador de Premià de Mar que va ésser el primer a utilitzar-les. En el conjunt de la part baixa de la pista hi ha diverses cavitats: una d'elles puja fins a la part superior de la roca i s'anomena el Cau de la Guineu, ja que sembla que en aquest forat hi criaven.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 170.
# Camarasa

Camarasa és una vila i municipi de Catalunya situat a la comarca de la Noguera. Inclou l'entitat municipal descentralitzada de Fontllonga i Ametlla. Fontllonga fou municipi independent fins al 1970. Ha estat i és el marquesat de Camarasa, creat pel rei Carles I el 1543 per a Diego Sarmiento de los Cobos, fill del seu secretari Francisco de los Cobos, el qual passà als Fernández de Henestrosa, als Fernández de Córdoba i actualment pertany als Hohenlohe-Langenburg.

## Història

El 1050, Camarasa i Cubells foren cedides per Yússuf ibn Sulayman al-Mudhàffar de l'emirat de Larida al comtat de Barcelona.
La construcció de la presa i central hidroelèctrica de Camarasa entre el 1917 i el 1920 fou el fet més important en la vida camarasina a començament del segle XX.

## Geografia

* Llista de topònims de Camarasa (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Demografia

| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Camarasa | 544 |
| Sant Llorenç de Montgai | 183 |
| l'Ametlla del Montsec | 37 |
| Fontllonga | 14 |
| Figuerola de Meià | 4 |
| la Maçana | 4 |
| la Baronia de Sant Oïsme | 4 |
(Font: Idescat)
| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 83 | 85 | 106 | 465 | 1.135 | 3.521 | 3.206 | 2.908 | 2.648 | 2.439 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 2.273 | 2.773 | 2.021 | 2.087 | 1.769 | 1.233 | 987 | 988 | 939 | 939 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 897 | 893 | 885 | 882 | 903 | 931 | 948 | 979 | 945 | 911 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 879 | 842 | 810 | 786 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :
El 1857 incorpora Sant Llorenç de Montgai, i el 1970, Fontllonga junt amb la Baronia de Sant Oïsme i Figuerola de Meià.

## Referències

* ↑ Domingo Rúbies, Dolors. Camarasa i la indústria hidroelèctrica 1920-2020. Camarasa: Ajuntament de Camarasa, juliol 2020, p. 13-19. ISBN 9788409214341.
* ↑ Bolòs, Jordi; Busqueta, Joan J. Territori i societat a l'Edat Mitjana: Història, arqueologia, documentació. Universitat de Lleida, 1997, p. 54. ISBN 8484097005.
* ↑ Domingo i Rúbies, Dolors. Camarasa. Valls: Cossetània, 2003, p. 75-76. ISBN 849603562X.

## Vegeu també

* Pedrera de Rúbies.
* Puig de Sant Jordi.
* Tossal de la Secalla.
* Castell de Sant Oïsme.
* Pont de Terradets.
* Dinosaures de Coll de Nargó
* Ruta dels Orígens
* Sant Miquel de Camarasa

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Lu Rois

Lu Rois (Sabadell, 22 de juliol de 1990) és una cantant, pianista i compositora catalana. És graduada en piano clàssic pel Conservatori de Barcelona, Llicenciada en Història de l'Art, graduada en Musicologia i especialitzada en New Media Art i Curadoria. El seu projecte musical neix l'any 2014 amb la publicació del seu primer disc, Camí del far (autoeditat). El 2016, avança el seu segon disc amb l'EP Cau de Lluna i el 2017 publica l'LP Clarobscur sota el paraigües de Hidden Track Records. El 2020 ha publicat Microcosmos (Bankrobber, 2020). Ha col·laborat amb diferents músics de referència com Isabelle Laudenbach, Carles Belda, Sara Fontán, Joana Gomila, Espaldamaceta, Edi Pou o Núria Galvañ. A més, ha musicat i acompanyat al piano diferents recitals poètics amb Roc Casagran, David Caño i David Fernàndez.

## Discografia

* Camí del far (2014/2015, autoeditat)
* Cau de lluna (2016, EP, autoeditat)
* Clarobscur (2017, Hidden Track Records)
* Microcosmos (2020, Bankrobber)

## Referències

* ↑ Bassas, Antoni. «Lu Rois, la música d'una dona tres voltes rebel», 09-11-2017. [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ «LU ROIS» (en castellà). [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ Bassas, Antoni. «L'ARA estrena 'Microcosmos', el nou disc de Lu Rois», 24-03-2020. [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ Mas, Jaume «Lu Rois i Roc Casagran, la simbiosi entre música i poesia de Sabadell». Diari de Sabadell, 07-06-2018.
* ↑ Serra, Oriol «Lu Rois. La música com a refugi, el piano com a confident». Vallesos, 22, Hivern-primavera 2021/2022, pàg. 44-45.
# Mercè Roldós i Freixes

Mercè Roldós Freixes (Barcelona, 25 de setembre de 1910 – 2 de febrer de 1989) fou una pianista barcelonina. Després d'uns primers anys com a concertista, dedicà la seva vida professional a la tasca pedagògica.

## Biografia

Va rebre de la seva mare la primera formació com a pianista, essent molt jove. Després seguí l'educació musical amb María Colbetó, deixebla d'Enric Granados, i finalment amb Frank Marshall, que la presentà com a concertista i amb qui obtingué el títol de professora de piano.
Pel que fa a la seva presentació com a solista, va fer el primer concert públic amb l'orquestra Jofre, quan tenia vuit anys, a la sala del Foment Nacional, i dos anys després, el maig de 1923 el mestre Marshall presentava la seva deixebla en un concert que obtingué comentaris elogiosos de la premsa, que lloà «Ia seva dicció neta i clara i el seu estil elegant i depurat»; successivament tocà a la Sala Granados, a l'Ateneu Barcelonès i a l'Acadèmia Marshall. En tots els casos la crítica sempre va destacar la seva tècnica i el domini impecable de la pulsació, i també la seva serena musicalitat.
A partir de 1927 va ser professora de l'Acadèmia Marshall, on es dedicà a la fomació musical i pianística dels estudiants. Quan el 1959 en va assumir la direcció Alicia de Larrocha, nomenà subdirectora Mercè Roldós, i ho fou fins a la seva mort. Es compten entre els seus alumnes Ángeles Pressutto, Carmen Bermejo, Rosa María Kucharski, Àngel Soler, Berta Serra, Miquel Oliu, Joan Bofill i Soliguer…
Roldós va compondre una Berceuse per a violí i piano i un Nocturn per a piano.

## Referències

* 1 2 3 «Mercedes Roldós Freixes». Real acadèmia de la història DB~e. Arxivat de l'original el 2019-04-26. [Consulta: juny 2019].
* ↑ Ll., J. «Acadèmia Marshall- Sala Aeolian. Mercè Roldòs». La Veu de Catalunya, 23-05-1923, pàg. 6 [Consulta: 4 juny 2019].
* ↑ W. «Sala Granados. Mercedes Roldós». La Vanguardia (Hemeroteca), 13-05-1924, pàg. 17 [Consulta: 4 juny 2019].
* ↑ «Ateneo Barcelonés. Mercedes Roldós». La Vanguardia (Hemeroteca), 24-04-1927, pàg. 29 [Consulta: 4 juny 2019].
* ↑ «En la Academia Marshall». El Diluvio, 01-03-1929, pàg. 16 [Consulta: 4 juny 2019].
* ↑ «Fallece la pedagoga musical Mercè Roldós». La Vanguardia (Hemeroteca, 05-02-1989, pàg. 62 [Consulta: 4 juny 2019].
* ↑ «Musicales. Audición infantil». El Diluvio, 09-06-1932, pàg. 3 [Consulta: 4 juny 2019].
* ↑ Rodríguez de la Torre, Fernando. «Rosa María Kucharski González». Reial Acadèmia de la Història DB~e. Arxivat de l'original el 2019-04-20. [Consulta: 4 juny 2019].
* ↑ «Berta Serra». Escola Luthier de Música. [Consulta: 4 juny 2019].
* ↑ Pons Alzina, Joan. «Recordant Joan Bofill». Menorca.info, 03-07-2015. Arxivat de l'original el 2019-06-04. [Consulta: juny 2019].

## Bibliografia complementària

Pahissa, Jaume; Torrellas, Albert. Diccionario de la música ilustrado: terminología, historia, biografía, bibliografía, organografía, coreografía, iconografía, retratos, autógrafos I y II. (en 2 tomos). Editorial: Central Catalana de Publicaciones.
# Esteve Tusquets i Maignon

Esteve Tusquets i Maignon (Barcelona, 1831 - Barcelona, 7 de novembre de 1876) fou un compositor i músic català.

## Biografia

Fou fill d'Antoni Tusquets i Comaduran i de Joana Maignon i Duran, ambdós de Barcelona. Fou germà del pintor impressionista Ramon Tusquets i Maignon.
En la seva joventut es dedicà al comerç de Banca, en l'establiment que posseïa el seu pare a Barcelona. La seva passió i aptitud pels estudis musicals el portaren fer-se deixeble Andreví, amb el que aprengué les primeres lliçons vers la tècnica de composició musical. Aprengué el piano sense mestre, arribant a ser un notable concertista.
Va compondre diverses serenates, romances, balls, cors, dues sarsueles, un Stabat Mater i una missa de Rèquiem. Algunes d'aquestes obres es publicaren i altres romanen inèdites. La seva modèstia exemplar feu que el seu nom no es divulgués fora de la seva ciutat natal, on fou sempre considerat com un verdader mestre compositor d'inspiració extraordinària.

## Referències

* ↑ «Defuncions 1876, número de registre 6927». AMCB.
* ↑ Fiter, Josep. Enciclopedia moderna catalana, Vol. IV (Q-T). Josep Gallach, 1912, p. 536.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 65, p. 566. ISBN 84-239-4565-0.
# Veciana

Veciana és un municipi de la comarca de l'Anoia pertanyent a l'Alta Segarra. L'església de Sant Pere del Vim, al municipi de Veciana, conserva l'únic exemplar de pintures romàniques a la zona de l'Alta Anoia, restaurades l'any 2010.

## Geografia

* Llista de topònims de Veciana (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Sant Pere del Vim | 49 |
| Veciana | 39 |
| Segur | 35 |
| Santa Maria del Camí | 30 |
| Montfalcó el Gros | 26 |
(Font: Idescat)

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 32 | 35 | 35 | 276 | 369 | 625 | 603 | 367 | 284 | 303 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 479 | 518 | 477 | 501 | 500 | 306 | 210 | 183 | 169 | 169 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 173 | 154 | 154 | 156 | 169 | 167 | 170 | 173 | 169 | 176 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 173 | 170 | 175 | 182 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Llocs d'interès

* Mas Garreta, un mas situat en aquest municipi. 41° 39′ 21.27″ N, 1° 27′ 49.97″ E﻿ / ﻿41.6559083°N,1.4638806°E﻿ / 41.6559083; 1.4638806

## Vegeu també

* Montgrès.
* Tossal de les Àligues (Veciana).
* Tossal de Mas Llat
* Marededéu de Veciana

## Referències

* ↑ «Sant Pere del Vim viu una lluïda inauguració de les pintures romàniques restaurades». anoiadiari.cat. [Consulta: 12 setembre 2012].
* ↑ «Veciana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
* Informació de la Diputació de Barcelona
# Rafel Vich i Bennàssar

Rafel Vich i Bennàssar (Felanitx, 24 de març del 1893 – Palma, 29 de gener del 1945) va ser un músic mallorquí.
Rebé la seva formació musical de Josep Massot, Vicenç Maria de Gibert i Felip Pedrell. Posteriorment estudià (1914-1921) al Seminari conciliar de Sant Pere, a Ciutat de Mallorca, on va fer d'organista. Ordenat el 1921, va ser catedràtic de música al Seminari de Sant Pelagi de Còrdova (1921-1931), càrrec que compaginà amb els d'organista i mestre de capella de la catedral de Còrdova. De tornada a Mallorca, va ser organista de la de la Seu palmesana (1931-1945) i professor del Conservatori Professional de Música i Dansa de les Illes Balears en el període 1931-1945. Entre els seus alumnes tingué a Bernat Julià, Antoni Riera Estarelles i el futur pedagog, músic i compositor Antoni Martorell. Era cosí de l'escriptor i polític Joan Estelrich.
Com a compositor fou autor del Petit oratori de Lluc i d'altres peces de música sacra. També fou responsable del llibre Melodies populars de Felanitx i Llucmajor (1944).

## Obres

* Ante diem Paschae, per a 4 veus mixtes
* Ave Maria Stella (1942)
* L'encontrada (1944)
* Himno a Nuestra Señora de Lluch
* Petit oratori de Lluc (1943), amb lletra d'Antoni Caimari
* Salve Lucana (1944)
* Salve Regina (1940)

## Referències

* Informació extreta parcialment del Diccionari del teatre a les Illes Balears, de Joan Mas i Vives i Francesc Perelló Felani
# Cabra del Camp

Cabra del Camp és un municipi de la comarca de l'Alt Camp.

## Geografia

* Llista de topònims de Cabra del Camp (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Història

El castell de Cabra, del qual no en queden restes, està documentat l'any 980.
Va formar part de la Vegueria de Montblanc fins al 1716. Després va passar a formar part del Corregiment de Tarragona des del 1716 fins al 1833.

## Dades econòmiques

El 1970 la seva renda anual mitjana per capita era de 17.699 pessetes (106,37 euros). El 1983 el terme municipal de Cabra del Camp comptava amb unes 29 explotacions agràries d'entre 0 i 5 hectàrees, unes 106 d'entre 5 i 50 hectàrees i 2 explotacions d'entre 50 i 200 hectàrees.

## Demografia

| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Mas del Plata | 777 |
| Cabra del Camp | 442 |
| Miralcamp Residencial | 40 |
| Can Rui | 23 |
(Font: Idescat)
| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 58 | 51 | 64 | 369 | 729 | 1.088 | 1.122 | 1.204 | 981 | 987 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 897 | 839 | 809 | 763 | 583 | 457 | 409 | 423 | 440 | 440 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 483 | 508 | 601 | 668 | 768 | 944 | 1.078 | 1.146 | 1.165 | 1.115 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 1.113 | 1.141 | 1.175 | 1.254 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Llocs d'interès

* Celler del Sindicat Agrícola de Cabra del Camp
* Santa Maria de Cabra del Camp
* Barraques de Cabra del Camp. Són un conjunt de barraques de pedra seca del municipi. Cadascuna forma part de manera individualitzada en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya

## Nascuts a Cabra del Camp

* Jaume Gener, monjo de Santes Creus, gran lul·lista (s.XV-XVI)
* Joan Oliva i Moncusí, (1855-1879), anarquista que atemptà contra Alfons XII

## Curiositats

* A la urbanització Mas del Plata, situada dins del terme municipal, hi ha una estàtua de Mazinger Z d'uns 10 metres d'alçada.
* Cabra del Camp és un dels municipis que forma part de la Ruta del Cister.
* Dins del terme municipal de Cabra del Camp, es troba Fontscaldetes, un poble fantasma on fa més de 70 anys que no hi viu ningú.

## Referències

* 1 2 3 M. Calbet, Josep; Teresa M. Jové. Alt Camp: marc físic marc humà. Valls: Generalitat de Catalunya, maig de 1983. ISBN 84-300-8291-3.
* ↑ Quin país! (TV3). Mazinger Z
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». [Consulta: 28 abril 2024].

## Vegeu també

* Fontscaldetes
* Font del Vives
* Cova del Vives

## Enllaços externs

* Cabra del Camp - Lloc web oficial
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Les Avellanes i Santa Linya

Les Avellanes i Santa Linya és un municipi de Catalunya situat a la comarca de la Noguera, amb quatre nuclis urbans, les Avellanes, Santa Linya, Vilanova de la Sal i Tartareu, amb capital a les Avellanes.
A dos quilòmetres de Santa Linya hi ha la Cova Gran de Santa Linya, un important jaciment arqueològic descobert l'any 2002. I una gran zona per l'escalada esportiva i de lleure.
Dins del municipi trobem molts llocs d'interès històric i de turisme. Es poden fer moltes activitats, com caminades, passejades amb BTT, etc. totes relacionades amb la natura. També es poden trobar indrets i edificis d'interès cultural com la Torreta, les salines, Sant Urbà, Sant Miquel....ect.
Des del 2019, la seva alcaldessa és Lidia Ber Salmons que pren el relleu de Maria Carme Garrofé Amorós.

## Geografia

* Llista de topònims de les Avellanes i Santa Linya (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Demografia

| Entitat de població | Habitants (2023) |
| les Avellanes | 208 |
| Vilanova de la Sal | 105 |
| Tartareu | 101 |
| Santa Linya | 57 |
(Font: Idescat)
| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 106 | 72 | 96 | 363 | 606 | 2.556 | 2.163 | 2.106 | 1.706 | 1.435 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 1.393 | 1.249 | 1.170 | 1.071 | 818 | 616 | 570 | 512 | 475 | 475 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 460 | 483 | 483 | 482 | 476 | 469 | 470 | 463 | 458 | 479 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 465 | 455 | 433 | 459 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :
El primer cens és del 1970, després de la fusió de les Avellanes (que el 1857 havia incorporat Tartareu i Vilanova de la Sal) i de Santa Linya. Els anys anteriors són la suma dels antics municipis.

## Fills i filles il·lustres

* Domènec Agustí i Salmons (1849-1916): metge i delegat a l'Assemblea de Manresa (1892).

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya

## Referències

* ↑ «El mapa de les alcaldesses a Catalunya: només un de cada cinc ajuntaments catalans està encapçalat per una dona». Begoña Grigelmo, 07-03-2019. [Consulta: 16 març 2019].