OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alberto Belsué Arias

Alberto Belsué Arias és un exfutbolista aragonès, nascut el 2 de març de 1968 a Saragossa, i que va jugar a la demarcació de defensa lateral dret, tant al Reial Saragossa com a la selecció espanyola.

## Trajectòria

Va començar la seva carrera esportiva professional a l'Stadium de Casablanca de 1983 a 1986 d'aquí va passar a l'Endesa Andorra, on jugaria fins a 1988 any que va passar a jugar al Reial Saragossa, equip en el qual va jugar deu anys. Va coincidir amb jugadors importants en la defensa entre els quals destacaven els veterans exmadridistes Rafael García Cortés i Fraile. A més va haver de competir pel lloc de lateral amb jugadors de la qualitat de Chucho Solana, d'Esteban Gutiérrez, i del mític lateral alemany Andreas Brehme.
A principi dels noranta i després de superar la promoció, va arribar temps d'èxits esportius per al Reial Saragossa, ja que de la mà de l'entrenador Víctor Fernández es va a conquistar una Copa del Rei i una Recopa d'Europa. Els èxits de l'equip li van a dur a jugar amb la selecció espanyola des de 1994 a 1996, en els quals va ser 17 vegades internacional, tot jugant l'Eurocopa d'Anglaterra de 1996.
El 1998 les seves actuacions amb el seu equip comencen a disminuir, raó per la qual és cedit a l'Alavés primer i al Numancia després, on hi jugaria dues temporades. Posaria fi a la seva carrera al futbol grec, concretament a l'Iraklis de Salónica on va disputar les seves dues darreres temporades. Es va retirar en el 2003.
Actualment exerceix d'agent comercial en la multinacional Mondo, líder mundial en paviments i equipaments esportius.

## Clubs

| Club | Lliga | Any |
| Stadium Casablanca | Espanyola | 1983-1986 |
| Endesa Andorra | Espanyola | 1986-1988 |
| Reial Saragossa | Espanyola | 1988-1998 |
| Alavés | Espanyola | 1998-1999 |
| Numancia | Espanyola | 1999-2001 |
| Iraklis FC | Grega | 2001-2003 |

## Enllaços externs

* Estadístiques a Primera Divisió - LFP.es (castellà)
# El Riber

El Riber és una masia catalogada com a monument del municipi de Vilanova de Sau (Osona) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

Masia, primitivament de planta quadrada, coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Està construïda sobre el desnivell del terreny; a la part sud consta de planta baixa i dos pisos, mentre que a la part nord s'accedeix directament al primer pis a través d'un portal rectangular. L'antiga estructura presenta un portal dovellat de gres blanquinós, molt ben picat, segurament importat de la Plana, així com les finestres i els ampits. Adossats a la part sud i allargant l'estructura hi ha un cos de porxos molt amplis, a llevant s'hi afegeix un altre cos cobert per la mateixa vessant que abriga l'edificació.
És construïda en gran part amb granit vermell unit amb fang.

## Història

Antic mas registrat al fogatge de la parròquia de Sant Pere de Castanyadell de l'any 1553, dins el terme civil de Sau. Aleshores habitava el mas un tal Francesch Riber.
En un nomenclàtor del municipi fet l'any 1892 consta que el mas tenia 10 habitants de fet i 8 de dret.
Segons les dades constructives el mas fou reformat i ampliat durant els segles XVII, XVIII i XIX. Actualment continua funcionant com a masia malgrat que els camins que hi menen són bastant dolents.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Riber». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «El Riber». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Andie MacDowell

Andie MacDowell (21 d'abril de 1958) és una actriu estatunidenca nominada tres cops com a millor actriu als premis Globus d'Or.

## Biografia

Va anar a escola fins al 1978, quan se'n va anar a Nova York. Comença la seva carrera com a model. Va ser model de la marca L'Oréal, que va difondre àmpliament la seva imatge. El seu començament al cinema va ser el 1984 a la pel·lícula Greystoke, la llegenda de Tarzan, interpretada per Christopher Lambert)
El 1989 va fer de protagonista a Sexe, mentides i cintes de vídeo, i l'any següent a Matrimoni de conveniència. Troba l'èxit amb Quatre bodes i un funeral, l'èxit de la qual rellança la comèdia britànica de mitjans dels anys 1990.
MacDowell va estar casada entre 1986 i 1999, any en què es va divorciar. El 2001 es va tornar a casar. Té tres fills: Justin, nascut el 1986, Rainey, nascuda el 1989, i Sarah Margaret, nascuda el 1994.

## Filmografia

| 1983: Greystoke, la llegenda de Tarzan (Greystoke: The Legend of Tarzan, Lord of the Apes) de Hugh Hudson. 1985: St. Elmo's, punt de trobada (St. Elmor's Fire) de Joel Schumacher 1989: Sexe, mentides i cintes de vídeo (Sex, Lies and Videotape) de Steven Soderbergh. 1990: Matrimoni de conveniència (Green Card) de Peter Weir. 1991: El gran falcó (Hudson Hawk) de Michael Lehmann 1991: Objecte de seducció (The Object of Beauty) de Michael Lindsay-Hogg 1992: El joc de Hollywood (The Player) de Robert Altman 1993: Robí Caire (Ruby Cairo) de Graeme Clifford 1993: Atrapat en el temps (Groundhog Day) de Harold Ramis 1993: Vides encreuades (Short Cuts) de Robert Altman 1994: Quatre bodes i un funeral (Four Weddings and a Funeral) de Mike Newell. 1994: Bad Girls de Jonathan Kaplan 1995: Unstrung Heroes de Diane Keaton 1996: Els meus dobles, la meva dona i jo (Multiplicity) de Harold Ramis 1996: Michael (Michael) de Nora Ephron 1997: El final de la violència (The End of Violence) de Wim Wenders 1998: Gary & Linda de Richard Wenk 1998: Caigut del cel (Just the Ticket) 1999: Reaching Normal de Anne Heche 1999: Muppets from Space de Tim Hill 1999: Shadrach (Shadrach) de Susanna Styron 1999: La musa (The Muse) d'Albert Brooks 2000: Les flors d'en Harrison (Harrison's Flowers) de Elie Chouraqui | 2001: Mentre hi hagi homes (Crush) de John Mac Kay 2002: El misteri de Ginostra (Ginostra) de Manuel Pradal 2004: Beauty Shop de Bille Woodruff 2005: L'últim senyal de Douglas Law 2005: Tara Road 2006: Barnyard de Steve Oedekerk 2007: Intervention 2008: Inconceivable 2009: The Six Wives of Henry Lefay 2010: As Good as Dead 2010: The 5th Quarter 2010: Happiness Runs 2010: Daydream Nation 2011: Mighty Fine 2011: Monte Carlo 2015: Magic Mike XXL 2017: Only the Brave 2019: Ready or Not 2021: No Man's Land 2022: Along for the Ride |

## Enllaços externs

* Biografia
# Camí de les Malloles (Guàrdia de Noguera)

El Camí de les Malloles és un camí del terme de Castell de Mur, Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Guàrdia de Tremp.
Arrenca del Camí de la Via, just quan aquest ha travessat el barranc d'Arguinsola, passat el qual, i després d'un tancat revolt, torna a agafar la direcció sud-oest per tal de travessar la meitat meridional de la partida de les Malloles. Després, arriba als Escolls, partida que queda a ponent del camí, i continua, encara cap al sud-oest, fins que troba el Camí d'Arguinsola, on acaba el seu recorregut.

## Etimologia

Pren el nom de la partida de les Malloles, per la qual passa.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Camí de l'Obac (Erinyà)

El Camí de l'Obac és una pista rural en part transitable amb vehicle del terme municipal de Conca de Dalt, en territori del poble d'Erinyà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà.
Arrenca del mateix poble d'Erinyà, d'on surt cap al sud-oest fregant les partides de la Cua i les Plantades, passa pel costat de migdia dels Horts de la Font, on el camí per a vehicles està pràcticament perdut, travessa el riu de Serradell i s'enfila per l'altra riba, cap al sud-oest, per anar a trobar la Pista de l'Obac a molt poca distància de l'ermita de Santa Maria de l'Obac.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Franco Fanti

Franco Fanti (Colorina, Llombardia, 31 de març de 1924 - Cantú, 20 de setembre de 2007) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1949 i 1952. En el seu palmarès destaca la Coppa Agostoni de 1947. Quan era amateur va participar en els Jocs Olímpics de 1948.

## Palmarès

* 1947
** 1r a la Coppa Agostoni
* 1950
** 1r a la Volta a Iugoslàvia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1949. Abandona
* 1950. 56è de la classificació general
* 1951. Abandona

## Referències

* ↑ «Addio all'ex azzurro Franco Fanti: aveva 83 anni» (en italià). [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «FANTI Franco». [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Franco Fanti». [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Franco FANTI» (en italià). [Consulta: 16 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Alberto Héber Usher

Alberto Héber Usher (Montevideo, 1 de maig de 1918 - ibídem, 19 de gener de 1981) fou un polític uruguaià pertanyent al Partit Nacional, i president del Consell Nacional de Govern (Cap d'Estat) entre l'1 de març de 1966 i el 28 de febrer de 1967. Va ser germà del també polític nacionalista Mario Héber Usher.

## Biografia

En la seva joventut va estudiar arquitectura i es va desentrampar com a corredor de Borsa. En les eleccions de 1950 va ser elegit diputat pel sector encapçalat per Daniel Fernández Crespo, però va renunciar a assumir la banca. El 1958, any en què el Partit Nacional va guanyar les eleccions per primera vegada en gairebé cent anys, va ser elegit novament diputat, banca que ara sí que va exercir, entre 1959 i 1963.
En els comicis de 1962 va ser elegit per integrar el Consell Nacional de Govern, al quart lloc de la llista majoritària del Partit Nacional. Com a resultat de la seva ubicació en la llista guanyadora, li va correspondre presidir el cos i ser, per tant, Cap d'Estat, l'últim any del període 1963-1967.
En les eleccions de 1966 va ser candidat a la presidència de la República, en fórmula completada per Nicolás Storace Arrosa. Per aquest motiu va haver de sol·licitar un descans en la presidència del Consell Nacional de Govern, sent substituït per Carlos María Penadés entre setembre de 1966 i gener de 1967. La seva candidatura presidencial va ser derrotada, i fins i tot va perdre internament davant de la que encapçalava Martín Recaredo Echegoyen. Cinc anys després, va acompanyar com a candidat a la vicepresidència de la República al candidat presidencial Mario Aguerrondo. Tampoc en aquesta ocasió la fórmula que integrava no va obtenir la majoria, ni encara dins del Partit Nacional, la que va correspondre a Wilson Ferreira Aldunate.
Héber, que havia ocupat la presidència del Directori del Partit Nacional entre 1970 i 1971, va ser assenyalat per la dictadura militar, com gairebé tots els dirigents polítics, el setembre de 1976, per l'Acte Institucional Núm. 4. En conseqüència, va passar els seus últims anys, durant el règim militar, allunyat de l'activitat política.

## Vegeu també

* Eleccions generals de l'Uruguai de 1971.

## Enllaços externs

* Presidència de l'Uruguai Arxivat 2011-02-24 a Wayback Machine. (castellà)
# Casa Castellví

Casa Castellví és una casa del municipi del Morell protegida com a bé cultural d'interès local. També coneguda com la «Casa de les Olles», està situada a la carretera de Reus, a la cruïlla amb la carretera de Vilallonga. Antigament estava integrada dins el nucli antic però ara la veiem quasi fora del nucli de la vila.

## Descripció

És un habitatge que sorprèn per les seves dimensions. També crida l'atenció la façana quadrada que és on es conserven les restes dels esgrafiats primitius que ornamentaven l'exterior. L'estat d'aquests esgrafiats és força deficient.
La façana té la planta baixa amb porta quadrada i coberta arquitravada. Damunt la porta es pot veure la inscripció que ens parla sobre la data de la seva construcció.
El primer pis presenta una balconada correguda amb dues portes de caràcter senzill i dos balcons a banda i banda.
La part de les golfes està constituïda per finestres quadres situades harmònicament respecte a la façana.
A la part de l'oest, l'edifici presenta una galeria que sobresurt, els arcs de la qual són quadrats. Tota la part posterior de la casa, concretament més enllà on està la galeria, està tota coberta d'una gran quantitat d'heura enramada.
Darrere també es conserven encara restes del primitiu jardí de la casa, el qual va ser expropiat quan es va construir la carretera general.
Enmig de la teulada s'aixeca una torratxa quadrada, de senzilles característiques estructurals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Casa Castellví». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].
# Andoni Aiarza Zallo

Andoni Aiarza Zallo (Derio, 12 de setembre de 1965) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Format al planter de l'Athletic Club, puja a l'equip B el 1984 i tres anys després debuta amb el primer equip, en partit contra el RCD Mallorca. A l'Athletic no arribarà a fer-se un lloc titular, tot i ser aparèixer amb certa freqüència.
A la 89/90 marxa al Reial Valladolid, on roman dues campanyes, jugant al voltant d'una vintena de partits cadascuna. També juga cinc partits a la Recopa, on marca un gol. L'estiu de 1991 retorna a l'Athletic, on qualla una bona temporada, amb 20 partits i 2 gols. Però, no té continuïtat i el 1992 fitxa pel Rayo Vallecano.
Al conjunt madrileny passa dues temporades prou irregulars. L'estiu de 1994 s'incorpora a l'Atlético Marbella de Segona Divisió, on trobarà un lloc titular en les dues campanyes que hi milita a l'equip andalús, tot i que en la segona, el Marbella perd la categoria.
Finalment, Aiarza es retira al final de la temporada 96/97, després de jugar eixe any amb el Barakaldo.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Aiarza
# Camí del Bosc d'Abella

El Camí del Bosc d'Abella és un camí del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Arrenca del Camí de Planers a l'oest del Xalet del Sobirana i en marxa cap al nord-est, travessa el barranc de Fonguera, on canvia de direcció i emprèn cap al nord-oest. Passa a ponent i per sota de Cal Serret, pel capdamunt de la Costa del Molí, i va a passar per sota -migdia- de l'emplaçament de les restes de Santa Cauberola, i continua cap al nord-oest fins a fer el tomb a l'extrem occidental de la Serra de Carrànima, per damunt del Forat d'Abella. En fer aquest tomb trenca cap a l'est i després cap al nord-est, i entra a la vall alta del riu d'Abella.
Discorre pel Bosc d'Abella, una mica enlairat damunt de la riba esquerra del riu d'Abella, i en 3 quilòmetres arriba a la Carretera del Bosc d'Abella, on acaba el seu recorregut.

## Etimologia

Pren el nom del bosc on mena aquest camí, el bosc comunal principal del terme municipal, que té prou presència paisatgística i econòmica en la vida quotidiana del terme,

## Enllaços externs

* El Camí del Bosc d'Abella en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Camí de la Collada

El Camí de la Collada és un dels antics camins de bast que unien Abella de la Conca amb Carreu a través del Portell o Collada de Gassó. Discorre pel terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
En l'actualitat és una pista rural i de muntanya, apta, amb precaució, per a tota mena de vehicles tot terreny.
Arrenca del Camí de Carreu al nord-oest de Cal Borrell, i, fent revolts, es va adreçant cap al nord-oest, fins que enllaça amb la Pista del Portell al nord-est de la Collada Pelosa de baix. Pertany a la partida de les Vielles.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: pren el nom de la Collada Pelosa, a la qual s'adreça des de Cal Borrell.

## Enllaços externs

* El Camí de la Collada en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Alberto III Pio

Alberto III Pio —va portar el numeral "III" per motius desconeguts, ja que li corresponia el II— (Carpi, 23 de juliol de 1475 - París, 8 de gener de 1531) fou senyor de Carpi junt amb el seu germà Lionello II Pio el 1480 quan a la mort del pare van recuperar la senyoria, i fins al 1490, i des del 1480 també en condomini amb el seu parent Marco II Pio i des del 1493 amb el fill d'aquest Giberto III Pio.
Alberto era fill de Lionello I Pio i es va casar el 1494 amb Camil·la Gonzaga i després el 1518 amb Cecília Orsini. Va deixar tres filles: Caterina. Margherita i Isabella. El 1495 Giberto III va vendre els seus drets a la casa d'Este. El 1512 Alberto III va recuperar els drets. Fou creat comte de Sarsina i Meldola (incloent Perticara) l'1 de novembre de 1519.
El 1521 la senyoria de Carpi fou ocupada pels espanyols i el gener del 1523 fou expulsat pels imperials però va poder tornar el setembre de 1523. El 24 de febrer de 1525 fou deposat definitivament i la senyoria annexada a Ferrara.
# Mas d'en Crusat

El Mas d'en Crusat és una construcció del municipi de Marçà (Priorat) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt d'edificis agrupats en dos blocs, un d'ells netament posterior. El més antic presenta una planta complexa, en forma d'U de braços desiguals. La façana principal, orientada al Nord, amb façana en angle, presenta tres tipus d'edificacions i el cos central fou refet darrerament, amb dues plantes i cobert per teulada a dos vessants. Les dues ales són de planta baixa i una galeria de 17 arquets, amb una llargada de 16 m i 4 m d'ample, cobertes per teulada a una vessant. Una d'elles té la meitat de llargada que l'altra. L'altre edifici, de tendències modernistes, presenta un sol bloc amb planta irregular, i és mancat d'interès formal.
El mas disposa d'abundant aigua canalitzada i emmagatzemada en dues àmplies basses i una caseta de repartiment. Hi ha també alguns edificis auxiliars.

## Història

El mas Crusat havia estat una important finca. El segle passat sofrí nombroses vicissituds, ja que, abandonat temporalment quan la Guerra del Francès, fou ocupat i convertit en caserna i presó. Patí també durant les guerres Carlines. Durant aquell temps la propietat fou repartida en tres parts entre els descendents i ha arribat a avui considerablement fragmentada. El mas continua habitat pels masovers d'un dels actuals propietaris, i les altres parts són d'estiueig.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas d'en Crusat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Mas d'en Crusat». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sant Joan de la Pobla de Mafumet

Sant Joan de la Pobla de Mafumet és un monument del municipi de la Pobla de Mafumet protegit com a bé cultural d'interès local. L'església parroquial de Sant Joan Baptista és un edifici d'estil barroc classicista molt tardà. Al seu interior es conserva una talla romànica de la Verge de Lledó.
Té planta de creu llatina, realitzada en dues etapes. La volta és de canó amb llunetes a la nau central i als braços del transsepte. A l'interior es conserven dos plafons amb les inscripcions 1793 (sagristia) i 1802 (capella de la Verge del Lledó).
L'exterior és força auster. La porta principal, d'arc de mig punt adovellat, és emmarcada per dues pilastres molt planes que sostenen un frontó triangular motllurat, el qual conté una fornícula buida i és coronat per un òcul circular. La teulada és a doble vessant. En un dels costats s'alça el campanar, de torre quadrada en el cos inferior i octogonal en el cos superior. Aquest consta de quatre finestres d'arc de mig punt que contenen les campanes. És coronat per una balustrada i un tercer cos, a manera de gran llanterna, amb finestres d'arc de mig punt i òculs circulars en cadascuna de les cares i coronat per una cúpula semiesfèrica.

## Història

A l'Edat Mitjana l'església de la Pobla fou vicaria sufragània de la parròquia del Codony i per aquest motiu havia de contribuir a les obres de l'església, la rectoria i el fossar del Codony.
Des de l'any 1801, en què fou enderrocada l'antiga ermita de Sant Joan del terme del Vilar del Baró, l'església de la Pobla conserva la imatge romànica de la Mare de Déu del Lledó (segle xiii), patrona de la població.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Joan de la Pobla de Mafumet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Sant Joan de la Pobla de Mafumet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Andoni Monforte Arregui

Andoni Monforte Arregui (Mallabia, 12 de juny de 1946) és un advocat i polític basc, diputat al Congrés dels Diputats en la Constituent, I i II Legislatures i al Parlament Europeu.
Es llicencià en Dret a la Universitat de València i s'inicià com a advocat de les cooperatives d'Arrasate de 1972 a 1977.
Militant del Partit Nacionalista Basc (PNB), fou elegit diputat per Guipúscoa a les eleccions generals espanyoles de 1977, 1979 i 1982. El 1978 fou nomenat també conseller de Sanitat i Seguretat Social del Govern Basc. També fou membre de les comissions parlamentàries d'Administracions públiques i Afers exteriors. El 1986 fou escollit representant espanyol al Parlament Europeu a Estrasburg.

## Enllaços externs

* Entrada a l'Enciclopèdia Auñamendi.
* Fitxa del Parlament Europeu.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà).
# Camí del Prat (Castellcir)

El Camí del Prat és una pista rural del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Arrenca del Camí de Santa Coloma Sasserra uns 200 metres al nord de la urbanització del Prat, a llevant del Quintà Nou i a ponent de les Saleres, i en uns 300 metres arriba a la masia del Prat. Passa entre les Saleres, al nord, i el Camp del Feu, que queda a migdia.

## Etimologia

Com la major part dels camins, el seu nom és de caràcter descriptiu: és el camí que mena al Prat des del Camí de Santa Coloma Sasserra.

## Enllaços externs

* El Camí del Prat en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Camí de la Riera

El camí de la Riera és un indret del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
Està situat en el sector central del terme, al nord de la masia de la Riera i dels Plans de la Riera, a llevant del Barri del Castell, a migdia del Prat de Bigues i al nord-oest de l'Hort del Pi. És a l'esquerra del torrent de la Riera i a la dreta del torrent del Prat.

## Enllaços externs

* El camí de la Riera en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya