OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ilhéu das Cabras

Ilhéu das Cabras és una illa del golf de Guinea. L'illot està situat a la costa nord de l'illa de São Tomé, una de les illes que formen la república de São Tomé i Príncipe, i a 8 km al nord de São Tomé. L'illa és deshabitada (2008 est.).

## Referències

* Grande Atlas Mundial, Selecções do Reader´s Digest, 1ª Edc. setembro, 2006, Pág. 223. ISBN 972-609-471-2
* Grande Dicionário Enciclopédico Ediclube Vol. XVI, Pág. 5574 e 5575. 1996. ISBN 972-719-056-1

## Enllaços externs

* Mapa de l'Arxipèlag de São Tomé i Príncipe. Arxivat 2011-01-25 a Wayback Machine.
* São Tomé i Príncipe.
* Worldatlas São Tomé i Príncipe.
* Pàgina del Govern de la República Democràtica de São Tomé i Príncipe.
* Convite ao Paraíso Africano - São Tomé i Príncipe.
# Ali Evrenosoğulları

Ali Evrenosoğulları (mort després de 1462) fou un noble otomà de la família dels Evrenosoğulları, cap dels akindjis primer (principi del segle XV) i després governador feudal.
Va dirigir als akindji per delegació del seu pare Evrenos Gazi (mort 1417) al que va succeir en el feu que posseïa, amb capital a Yenidje-i Vardar. Es va posar al servei de Mehmet I. Mort aquest va donar suport com els altres beys de Rumèlia va donar suport a Sulayman Düzme. però el va abandonar a Ulubad i es va passar a Murat II; aquest el va confirmar en el feu que havia heretat del seu pare.
El 1430 Murat II va conquerir Tessalònica i Ali hi va participar activament. Al front dels akindji, el 1434/1435 va fer una expedició a Albània i el 1437 una a Hongria, retornant carregat de botí. El 1441 va prendre part al setge de Belgrad, però els seus akindjis foren derrotats pels hongaresos i els otomans es van retirar. Durant la revolta albanesa de Jordi Castriota (Skanderbeg) del 1443 al 1468 va dirigir diverses vegades les forces otomanes que el van combatre. El 1462 va fer una expedició a Valàquia.
# Çò des de Montaya

Çò des de Montaya és un edifici del municipi de Les (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Çò des de Montoya segueix la tipologia dels casals del segle xix, amb un pati clos per un portal lateral que tenia a l'altra banda l'antiga garita de la duana, avui una petita fusteria. La casa de secció rectangular presenta la façana orientada a migdia, paral·lela a la "capièra", amb cinc obertures en les dues plantes, sota arcs de descàrrega, i al capdamunt "lucanes" en "l'humarau". La coberta d'encavallades de fusta suporta un llosat de pissarra, de dos vessants; la balconada prevista en el "penalèr" frontal sembla que no s'ha realitzat mai. Les façanes són ornades amb un sòcol, una motllura entre les plantes i una cornisa graonada, i la principal amb quatre contraforts verticals. La façana del darrere ha perdut "l'horn de pan", però conserva el cos sobresortint de la latrina. La porta de la casa està feta amb peces de noguer i roure gravades amb els divuits escuts del municipi de la Val d'Aran, estrets del llibre "Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya" de Manuel Bassa i Armengol, tallats per Jèp de Montaya i muntats per son pare José Montaya González, sense dubte un bon ebenista. Damunt, compareix una pedra gravada, força gastada, en la primera línia de la qual figura: ANO 1869.

## Història

D'acord amb el traçat del Camin Reiau i de l'antiga carretera, el control de duanes amb la comissaria de Policia estava a la sortida del nucli de Les, per la Lana, actual casa Montoya. Fou també el primer establiment de les Carmelites de Tolosa, que després s'instal·laren en la Baronia. En l'actual garatge Montoya, contigu a la casa, estava la caseta dels Carrabiners del Regne.

## Referències

* 1 2 «Çò des de Montaya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Casa Mitger

La Casa Mitger és un monument del municipi del Pla de Santa Maria protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa, pis i golfes. La planta baixa, modificada, té al mig la porta d'accés, formada per carreus regulars, i una gran obertura rectangular a la dreta, que s'obre a un passatge interior. Al 1r pis hi ha quatre balcons poc sobressortints amb barana de ferro i portes rectangulars de grans dimensions. Les golfes, alineades amb els balcons, presenten petites obertures rectangulars. El ràfec és sobresortint i està format per teules. La façana presenta restes d'esgrafiats. L'obra és de maçoneria arrebossada.

## Història

La casa forma part d'un conjunt armònic d'edificis de característiques similars, emplaçats tots ells al llarg del carrer Major. Totes aquestes construccions es singularitzen de la resta de cases de la vila tant per la seva antiguitat (que ha estat impossible de precisar amb exactitud), com pel seu caràcter noble. En l'actualitat, la casa ha estat internament dividida com a residència independent dels dos germans Milà.

## Referències

* 1 2 «Casa Mitger». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «Casa Mitger». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Font de can llevallol

La font de Can Llevallol és una font de mina de la serra de Collserola, situada en un alzinar a la capçalera del pantà de Vallvidrera, a l'altra banda de la masia de Can Llevallol. Està protegida per una caseta amb volta de totxo vist, i disposa d’una aixeta per regular el gran cabal que ofereix la mina. Aquí mateix hi havia una antiga embotelladora als anys 1950. Just davant la font hi havia un dipòsit rectangular de 5.000 litres, proveït de 4 aixetes. Al costat, l'aigua sobrant anava a un gran dipòsit circular que encara es conserva, connectat a un petit aqüeducte que travessa el torrent per portar l'aigua cap als camps del mas. Un petit telefèric, enginy reciclat d’un antic camp de futbol de Barcelona, transportava amb un cable les garrafes d'aigua des de la font fins la masia.
La font es va restaurar el 2010 per convertir-se en un lloc d'estada ben a prop de la zona urbana de la ciutat i al vessant humit de Collserola.

## Referències

* ↑ «Font de Can Llevallol». Consorci del Parc Natural de la Serra de Collserola.
* ↑ Casanova i Solanes, Eugeni. Vallvidrera a través dels segles, 2018, p. 68. ISBN 978-84-09-03650-9.
* ↑ «La font de Can Llevallol, aigua de qualitat a Collserola». Betevé, 02-04-2014.
# Anna Moore Shaw

Anna Moore Shaw o Chehia (Reserva Gila River, Arizona, 1898-1975) fou una intel·lectual pima que estudià a les escoles missioneres i va passar bona part de la seva vida recollint i intent reviure les antigues tradicions pima. Edità un diari i va crear un Museu de Cultura. Va escriure Pima indian Legends (1968) i A pima past (1974), recull de tradicions i llegendes de la seva ètnia.
# Llista d'aeroports de São Tomé i Príncipe

Aquesta és una llista d'aeroports de São Tomé i Príncipe, classificats per localització.
São Tomé i Príncipe, oficialment República Democràtica de São Tomé i Príncipe, és un estat insular de llengua portuguesa situat al golf de Guinea, davant de la costa occidental d'Àfrica equatorial. Consisteix en dues illes: São Tomé i Príncipe, que es troben a una distància de 140 km l'una de l'altra i a 225 km i 250 km respectivament de la costa nord-occidental de Gabon. São Tomé i Príncipe es troben emplaçades entre les illes d'Annobón i Bioko, que formen part de Guinea Equatorial. La nació es divideix en set districtes, sis a São Tomé i un a Príncie. La seva capitals és la ciutat de São Tomé.

## Aeroports

| Ciutat | Província | ICAO | IATA | Nom de l'aeroport | Coordenades |
| Porto Alegre | São Tomé | FPPA | PGP | Aeroport de Porto Alegre t | 00° 02′ N, 006° 31′ E﻿ / ﻿0.033°N,6.517°E﻿ / 0.033; 6.517﻿ (Aeroport de Porto Alegre) |
| Santo António | illa de Príncipe | FPPR | PCP | Aeroport de Príncipe | 01° 39′ 46″ N, 007° 24′ 42″ E﻿ / ﻿1.66278°N,7.41167°E﻿ / 1.66278; 7.41167﻿ (Aeroport de Príncipe) |
| São Tomé | São Tomé | FPST | TMS | Aeroport Internacional de São Tomé | 00° 22′ 41″ N, 006° 42′ 44″ E﻿ / ﻿0.37806°N,6.71222°E﻿ / 0.37806; 6.71222﻿ (Aeroport internacional de São Tomé) |

## Vegeu també

* Transport a São Tomé i Príncipe

## Referències

* «ICAO Location Indicators by State» (PDF). International Civil Aviation Organization, 12-01-2006. Arxivat de l'original el 2007-09-26. [Consulta: 19 abril 2016].
* «UN Location Codes: São Tomé and Príncipe». UN/LOCODE 2009-2. UNECE, 08-02-2010. - inclou IATA codis
* Great Circle Mapper: Airports in São Tomé and Príncipe - IATA i ICAO codis, coordenades
* World Aero Data: Airports in São Tomé and Príncipe Arxivat 2010-03-30 a Wayback Machine. - ICAO codis i coordenades
# Ali Ezzine

Ali Ezzine (Beni M'Tir Nord, 3 de setembre, 1978) és un ex atleta marroquí especialista en 3000 metres obstacles.
Com a èxits més destacats cal esmentar una medalla de bronze olímpica a Sydney 2000 i dues medalles (plata i bronze) a Campionats del Món.

## Trajectòria

| Any | Competició | Seu | Resultat | Notes |
| 1996 | Campionat del Món Júnior | Sydney, Austràlia | 3r | 3000 m o. |
| 1998 | Campionat del Món de Cros | Marràqueix, Marroc | 12è | Cursa curta |
| 1998 | Campionat del Món de Cros | Marràqueix, Marroc | 2n | Equips |
| 1999 | Campionat del Món d'atletisme | Sevilla, Espanya | 3r | 3000 m o. |
| 2000 | Campionat del Món de Cros | Vilamoura, Portugal | 13è | Cursa curta |
| 2000 | Campionat del Món de Cros | Vilamoura, Portugal | 3r | Equips |
| 2000 | Jocs Olímpics d'Estiu | Sydney, Austràlia | 3r | 3000 m o. |
| 2001 | Campionat del Món d'atletisme | Edmonton, Canadà | 2n | 3000 m o. |
| 2003 | Campionat del Món d'atletisme | París, França | 10è | 3000 m o. |
| 2003 | Final Mundial de la IAAF | Monte Carlo, Mònaco | 7è | 3000 m o. |
| 2004 | Jocs Olímpics d'Estiu | Atenes, Grècia | 8è | 3000 m o. |
| 2004 | Final Mundial de la IAAF | Monte Carlo, Mònaco | 9è | 3000 m o. |

## Millors marques

* 1500 metres - 3:43.8 min (1998)
* 3000 metres - 7:45.9 min (2004)
* 5000 metres - 13:32.56 min (1997)
* 3000 metres obstacles - 8:03.57 min (2000)

## Enllaços externs

* (anglès) IAAF, perfil de Ali Ezzine
# Casa Joan Bares

La Casa Joan Bares és un monument del municipi d'Arres inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un casal que segueix un model força estès a la Val, de secció rectangular, amb dues plantes definides per obertures sota arcs de descàrrega i "humarau" amb dos nivells definits per "lucanes" i "boques de lop", sota una teulada d'encavallades de fusta o "losat" de pissarra, de dos vessants amb tresaigues en les bandes que encabeixen sengles "humenèges". La façana principal, paral·lela a la "capièra" i reorientada a migdia, així com la secundària, és adornada amb quatre franges verticals que imiten columnes i una d'horitzontal que assenyala el canvi de planta, les quals tenen com objecte subratllar la simetria i donar una imatge de major solidesa a l'edifici. La porta principal és de fàbrica, resolta amb carreus de diverses mides, i ornada per una motllura tallada a bisell en l'intradós que acaba en un arquet apuntat. En la llinda la inscripció: PEDRO JOAN BARES AÑO// DE 1816 (dintre de sengles rectangles).
Els marcs de les finestres sobresurten per la decoració, a partir de motius geomètrics. Al capdamunt destaca una notable cornisa motllurada, i a dalt de tot de la teulada, un floró. La façana del darrere, sense decoració, mostra les cantonades ben travades amb blocs de pedra, i tres antigues sortides tipus "polader".

## Referències

* ↑ «Casa Joan Bares». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Ardenya (la Riera de Gaià)

Ardenya és un poble i entitat singular del municipi de la Riera de Gaià a la comarca del Tarragonès, situat a 40 m d’altitud, a la riba esquerra del Gaià, aigües amunt i a l'oest del cap del municipi. Actualment hi viuen 85 habitants (2020). S'hi accedeix per la carretera T-203 entre el Catllar i la Riera de Gaià. Es troba envoltat d’una horta regada amb aigua del riu i per camps d'avellaners als costers més alts.

## Referències

* ↑ «mapa topogràfic, base 1:5.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, ICGC, 2021. [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ «Nomenclàtor estadístic d'entitats de població de Catalunya (a 01-01-2020)». Idescat, 2020. [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ «Urbanitzacions i agregats municipals». Ajuntament de la Riera de Gaià, 2020. [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ «Ardenya». enciclopèdia.cat, GEC, 2021. [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ Coromines, J.. Onomasticon Cataloniae. II. Curial Edicions. Edicions Curial, 1989, p. 225-226, columna: b Línia: 1. ISBN 9788472563315.
* ↑ «Ardenya. La Riera de Gaià». Pobles de Catalunta, 2007. [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ «Església de Sant Jordi d'Ardenya». Pobles de Catalunya, 2007. [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ «Església vella d'Ardenya». Catalunya Medieval, 2015. [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ «Capella d'Ardenya». Diputació de Tarragona, 2021. [Consulta: 20 juliol 2021].

## Vegeu també

* Església vella d'Ardenya
# Jaume Sanchis Soriano

Jaume Sanchis Soriano (Montesa, la Costera, 1994) és un pilotari valencià, que competeix en la modalitat de raspall, tot jugant de mitger.
En l'any 2010 va debutar com a professional al trinquet de Bellreguard. Dos anys després, amb Waldo, va guanyar la seua primera Lliga de Raspall. De nou amb Waldo, va guanyar la Copa President Diputació de València del 2015 al derrotar el trio format per Guille, Alberto i Ricardet, en 2015. L'any posterior torna a guanyar la Lliga, ara de company de Roberto i de Ricard. A finals de la dècada del 2010 arrossega molèsties que ralenteixen el seu rendiment i finalment, s'intervé a finals del 2020.

## Palmarès esportiu

* Campió Copa President Diputació de València 2015
* Subcampió Copa President Diputació de València 2017
* Campió Torneig Mancomunitats 2019
* Campió Trofeu Mancomunitat de Municipis de la Safor 2012
* Subcampió Trofeu Mancomunitat de Municipis de la Safor 2014
* Subcampió Trofeu Mixt Savipecho 2016
* Subcampió Trofeu Mancomunitat de la Costera i la Canal 2014 | 2018
* Subcampió Trofeu Generalitat Valenciana de Raspall 2020

## Referències

* 1 2 Rodríguez Plaza, Moisés «Jaume Sanchis: «La esencia de la pilota es ser de pueblo, eso no hay que cambiarlo»». Las Provincias, 15-05-2017.
* ↑ «'Són un equip molt dur, no obstant això tindrem possibilitats i cal aprofitar-les'». Pilotaviu, 15-04-2016. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ Cano, J; Oliver «Jaume Sanchis: «Cada colp per dalt era com si em clavaren una espasa al muscle»». Superdeporte, 02-12-2020.
* ↑ «Sanchis». Fundació pilota valenciana. [Consulta: 6 març 2021].

## Enllaços externs

* «Jaume Sanchis Soriano». Fundació de la Pilota Valenciana.
# Anna d’Oldenburg-Delmenhorst

Anna d'Oldenburg-Delmenhorst (en alemany Anna von Oldenburg-Delmenhorst) va néixer a Delmenhorst (Alemanya) el 28 de març de 1605 i va morir el 12 de desembre de 1688. Era una noble alemanya, filla del comte Antoni II (1550-1619) i de Sibil·la Elisabet de Brunsvic-Luneburg (1576-1630).

## Matrimoni i fills

El 4 de desembre de 1634 es va casar amb Joan Cristià de Schleswig-Holstein-Sonderburg (1607-1653), fill del duc Alexandre (1573-1627) i de la comtessa Dorotea de Schwarzburg (1579-1639). El matrimoni va tenir quatre fills:
* Dorotea Augusta (1636-1662), casada amb Jordi de Hessen-Lauterbach (1632-1676).
* Cristina Elisabet (1638-1679), casada amb el duc Joan Ernest II de Saxònia-Weimar (1627-1683).
* Joan Frederic (1639-1649).
* Cristià Adolf (1641-1702), casat amb Elionor Carlota de Saxònia-Lauenburg (1646-1709).

## Enllaços externs

* http://awt.ancestrylibrary.com
# Cantó de Bécherel

El cantó de Bécherel és una antiga divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya. Va desaparèixer el 2015.

## Composició

El cantó aplega 10 comunes :
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Bécherel | Begerel | 660 | 0,57 | 35190 | 35022 |
| Cardroc | Kerdreg | 400 | 7,39 | 35190 | 35050 |
| Irodouër | Irodouer | 1.384 | 23,54 | 35850 | 35135 |
| La Chapelle-Chaussée | Chapel-ar-Galc'hed | 763 | 14,76 | 35630 | 35058 |
| Langan | Langan | 772 | 7,80 | 35850 | 35144 |
| Les Iffs | An Ivineg | 232 | 4,52 | 35630 | 35134 |
| Miniac-sous-Bécherel | Minieg-Begerel | 560 | 13,55 | 35190 | 35180 |
| Romillé | Rovelieg | 2.688 | 28,67 | 35850 | 35245 |
| Saint-Brieuc-des-Iffs | Sant-Brieg-an-Ivineg | 296 | 8,29 | 35630 | 35258 |
| Saint-Pern | Sant-Pern | 781 | 12,13 | 35190 | 35307 |
| Cantó | Begerel | 8.536 | 121,22 | - | 3504 |

## Evolució demogràfica

| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 7.349 | 7.030 | 6.732 | 7.333 | 7.862 | 8.536 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1992-2015 | Marie-Hélène Daucé | NC, després AC | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Woldemar Nelsson

Woldemar Nelsson (Kíev, Ucraïna, 4 d'abril de 1938 - Múnic, Alemanya, 9 de novembre de 2006) fou un director d'orquestra.
Després de rebre les primeres lliçons del seu pare a Kíev, va estudiar als conservatoris de Novos, Moscou i Leningrad. El 1972 començà la seva carrera com a assistent a Kiril Kondraixin a la Filarmòmica de Moscou. Va dirigir les principals orquestres russes amb solistes com Mstislav Rostropóvitx, David Oistrakh i Gidon Kremer. Entre els seus alumnes en les classes de música hi havia entre d'altres en Daniel Raiskin.

## Referències

* ↑ Alain Pâris: Klassische Musik im 20. Jahrhundert (= dtv 32501). 2nd edition. dtv, München 1997, ISBN 3-423-32501-1, p. 557.
# Lasiodiscus rozeirae

Lasiodiscus rozeirae és un arbre petit de la família de les ramnàcies. Va ser descrit per primera vegada el 1958 per Arthur Wallis Exell després d'un exemplar recollit pel botànic portuguès Arnaldo Rozeira de l'illa de São Tomé al golf de Guinea. L'espècie no s'ha trobat des que es va recollir l'any 1954. No se sap si encara hi ha una població existent.

## Referències

* ↑ «Lasiodiscus rozeirae: World Conservation Monitoring Centre», 01-01-1998. DOI: 10.2305/iucn.uk.1998.rlts.t32783a9723940.en. [Consulta: 15 gener 2022].
* ↑ «Lasiodiscus rozeirae» (en anglès) p. e.T32783A9723940. World Conservation Monitoring Centre, 1998. DOI: 10.2305/IUCN.UK.1998.RLTS.T32783A9723940.en. [Consulta: 8 març 2020].

## Enllaços externs

* Species report, Conservation Monitoring Centre Arxivat 2012-02-07 a Wayback Machine.
* Status of L. rozeirae, IUCN
# Ali ben Xams al-Din

Ali ben Xams al-Din (segles XV-XVI) fou un historiador persa.
És l'autor d'una història de Gilan titulada Tarikh-i khani, que relata la història del país entre els anys 1475 i el 1514. A la introducció, diu que l'autor era el sultà Ahmad Khan, però tots els erudits estan d'acord que Ali en fou el verdader autor.
# Casa Musolas

Casa Musolas és un edifici d'habitatges del municipi de Tarragona protegit com a bé cultural d'interès local. L'interès de la construcció rau en la decoració de la façana, en la disposició acadèmica dels balcons, en els elements decoratius i la disposició harmònica amb la resta d'alçats de la Rambla Nova.

## Descripció

Edifici de cinc plantes, modernista, que xa xamfrà entre la Rambla Nova i el carrer Cañellas. En una de les cantonades sobresurt una tribuna amb vidres tota ella que té arcs i columnes molt estilitzades i que abraça el segon i tercer pis.
Amb l'ornamentació de la façana i la mida que es dona als buits, es fan paleses les diferents actuacions arquitectòniques.
Destaca l'ús de les columnes de ferro forjat, ja que el propietari tenia una foneria. Els baixos són de pedra escairada.
L'acabament de l'edifici ve també donat per una cornisa sense cap mena de decoració.

## Història

El primer projecte és del 1914, any en què es començà a construir l'edifici.
Els anys 1946-1947 es fa una reforma de la façana i l'ampliació de la casa, propietat de Carme Martí, Vda. De Musolas. Es puja un pis. El projecte de reforma és de Josep Mª Monravà i López.
Va ser conegut durant molt temps com a casa Casanovas, ja que hi vivia el metge del mateix nom.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Romà Mussoles Ràfols». Fitxes zona b (Eixample-Rambla) - Volum II. Catàleg de béns a protegir - patrimoni cultural. pla d'ordenació urbanística municipal de Tarragona pp.235-236. Ajuntament de Tarragona, 01-01-2011. [Consulta: 30 abril 2013].
* 1 2 3 4 «Casa Musolas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 abril 2013].
# Mare de Déu de l'Horta (Ivars d'Urgell)

Mare de Déu de l'Horta és un monument del municipi d'Ivars d'Urgell (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ermita de pedra d'una sola nau, separada de l'entrada per una reixa.
L'entrada té cobertura de volta de canó amb llunetes igual que la de la nau, però aquesta darrera queda més alta. La nau té quatre trams i sis columnes adossades amb decoració moderna. Les dues columnes més pròximes a l'altar tenen dos forjats per a penjar llums. Al sostre de la capçalera hi ha una gran conquilla de gusta barroc.
La façana és de carreu fins a l'alçada de la portada, per damunt és de pedra de maçoneria. A la part central té una portada de forma quadrada amb guarnició esculpida. Damunt d'aquesta, un rosetó i una finestra rodona.
Tret de la façana i el campanar, la resta del paraments exteriors són arrebossats i estucats simulant un acabat de carreus decorats amb un rombe a l'interior.
La torre campanar té forma octogonal, és molt semblant a la de l'església del poble. La coberta del campanar és de tova de diferents colors.
Cada mur lateral té quatre contraforts.
A l'interior es troba una pica d'aigua beneïda molt esculpida.

## Història

La història d'aquesta ermita es coneix a través d'una llegenda: un pastor va trobar una imatge de la Mare de Déu dins un om que es trobava en plena horta. La verge va ser instal·lada a l'església del poble però va desaparèixer, tornant a l'om. La gent va pensar que la Mare de Déu no es volia moure de l'horta i van aixecar l'ermita.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Mare de Déu de l'Horta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu de l'Horta d'Ivars d'Urgell». [Consulta: 2015].
# Anselm Nogués i Garcia

Anselm Nogués i Garcia (Valls, Alt Camp, 1864 - Barcelona, 1937) fou un escultor català. Format a l'Escola de la Llotja, fou deixeble de Rossend Nobas i Agapit Vallmitjana. La diputació provincial de Tarragona li concedí una beca per a estudiar a París (1884). Evolucionà d'un estil monumental i academicista (Nebrija i Antoni Agustí, Biblioteca Nacional de Madrid; Lluís Dalmau, a la façana de l'antic Arsenal de la Ciutadella) a un realisme de temàtica religiosa (Crist en creu, Església de la Bonanova de Barcelona). Autor de La Coronació d'Espines del Tercer Misteri de Dolor, al Rosari Monumental de Montserrat.