OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'hivern de 1952

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1952 celebrats a la ciutat d'Oslo (Noruega) es disputaren quatre proves de patinatge de velocitat sobre gel, totes elles en categoria masculina. Les proves es realitzaren entre els dies 16 i 19 de febrer de 1952 a l'Estadi Olímpic d'Oslo.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 500 m. detalls | Ken Henry | Don McDermott | Gordon Audley |
| 500 m. detalls | Ken Henry | Don McDermott | Arne Johansen |
| 1.500 m. detalls | Hjalmar Andersen | Wim van der Voort | Roald Aas |
| 5.000 m. detalls | Hjalmar Andersen | Kees Broekman | Sverre Haugli |
| 10.000 m. detalls | Hjalmar Andersen | Kees Broekman | Carl-Erik Asplund |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Noruega | 3 | 0 | 3 | 6 |
| 2 | Estats Units | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Països Baixos | 0 | 3 | 0 | 3 |
| 4 | Canadà | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 4 | Suècia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 4 | 4 | 5 | 13 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Speed Skating at the 1952 Winter Olympics». [Consulta: 25 desembre 2024].
# Cucut cendrós

El cucut cendrós (Coccycua cinerea) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que cria en zones de boscos i matolls sud-americans al Paraguai, sud del Brasil, Uruguai i nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
# Carrickmacross

Carrickmacross (en gaèlic irlandès Carraig Mhachaire Rois que vol dir "roca de la planura boscosa") és una vila d'Irlanda, al comtat de Monaghan, a la província de l'Ulster. La ciutat i els seus voltants tenen 4.925 habitants segons el cens de 2011, la segona ciutat del comtat. La ciutat va obtenir la medalla de plata de l'Entente Florale Europea. És una ciutat comercial fet al voltant d'un castell construït pel comte d'Essex en 1630. El convent de monges de St. Louis es troba a l'emplaçament original del castell. El club local de futbol gaèlic i hurling Carrickmacross Emmets.

## Agermanaments

* Carhaix-Plouguer (Karaez-Plougêr)

## Referències

* ↑ http://www.cso.ie/census and www.histpop.org.

## Enllaços externs

* Carrickmacross - Lloc web oficial
# A Mariña Central

A Mariña Central és una comarca de Galícia situada al nord de la província de Lugo, a la zona central d'A Mariña.

## Geografia

Limita amb el mar Cantàbric al nord, amb A Mariña Oriental a l'est, amb A Mariña Occidental a l'oest, i amb la comarca de Meira i la Terra Chá al sud.

## Municipis

En formen part els municipis de:
* Alfoz
* Burela
* Foz
* Lourenzá
* Mondoñedo
* O Valadouro.

## Enllaços externs

* Mondoñedo
* Mondoñedo
* Burela
# Riera de Maçana

La riera de Maçana és una riera als municipis de Rubió (Anoia) i Castellfollit del Boix (Bages), una de les principals afluents de la riera de Rajadell. Al principi, degut al seu escàs cabal, és esmentada com a torrent. La riera neix prop de Cal Palomes, al vessant nord de la Serra de Rubió, i va transcorrent per la vall de l'antic municipi de Maçana (dividit en dos municipis i dues comarques), actualment una entitat de població del municipi de Rubió.

## Vegeu també

* Riera de Rajadell

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Sant Martí de Maçana». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 10 octubre 2015].
* ↑ «Església de Sant Martí de Maçana – Rubió / Anoia». Catalunya Medieval. [Consulta: 10 octubre 2015].
* ↑ «Mapa de la riera». Vissir 3.
# Wilaya Galgayche

Wilaya Galgayche (en ingúix: Вилайят Галгайче) abans coneguda com a Jamaat Ingúix, fou una organització militant islamista vinculada a nombrosos atacs contra les forces de seguretat locals i federals a les regions russes del Caucas del Nord (Ingúixètia i Txetxènia). Des de l'any 2007 forma part de l'Emirat del Caucas i participa en la Insurgència al Caucas del Nord. Es creu que el grup és el responsable de la mort de centenars de persones, la majoria policies, personal militar i funcionaris.

## Vegeu també

* Wilaya Unida de Kabarda, Balkària i Karatxai

## Referències

* ↑ Askerov, Ali. [Wilaya Galgayche, p. 122, a Google Books Historical Dictionary of the Chechen Conflict]. Lanham: Rowman & Littlefield, 22 April 2015, p. 122. ISBN 9781442249257.
# Sant Vicenç de Vallromanes

Sant Vicenç de Vallromanes és una obra del municipi de Vallromanes (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici religiós. La portada d'accés és formada per un arc de mig punt i mínimament esqueixada. Sobre ella hi ha un finestral apuntat d'estil "revival" del gòtic del segle xx. La teulada és de dos aiguavessos. A la dreta de la façana hi ha el campanar d'un sol col del segle xiv.
L'església és d'una sola nau amb un absis semicircular al cap de l'església i petites capelles laterals. La fàbrica interior és tota arrebossada excepte l'antic presbiteri del segle xiv, una columna i el peu de la torre del campanar. La imatge de Sant Vicenç és en una petita fornícula instal·lada a l'absis, que a la vegada és decorat amb la Coronació de la Verge, sense cap mena d'interès ni valor pictòric.
La pica baptismal d'estil modernista va ser donada l'any 1894 pel Mestre d'Obres Domènec Balet i Nadal i es té la sospita que és obra de l'escultor Enric Clarasó i Daudí.
El campanar és d'un sol cos de base rectangular, i els seus murs de carreus bastant ben escairats. A mitjana alçada té quatre finestres quadrades (una a cada cara de la torre), i quatre espais oberts, d'arc de mig punt, destinats a les campanes. La torre és coronada per uns merlets de pedra d'estil català.
L'absis semicircular és adossat lateralment a la torre. Una part d'aquest queda emportat dins d'una capella de la nova església; per tant, des de la part exterior només se'n veuen tres quarts. El material emprat és de les mateixes característiques que el del campanar.
L'estil és romànic rural i auster, sense cap mena d'element decoratiu.

## Història

L'arxiu diocesà dona notícies que l'any 1303 ja existia aquesta parròquia, encara que dedicada a Sant Bartomeu. Des de la primitiva estructura del segle xiv, l'església ha patit diverses transformacions. Coneixem les del segle xvi (1629-1630), les del segle xviii (1765-1802) i les del segle xx (1908 i les posteriors a la Guerra Civil). L'únic que resta de l'original fàbrica del segle xiv és la torre del campanar i l'absis contigu. El recull de notes històriques de l'any 1929 detallen cadascuna de les reformes que constaven a l'arxiu parroquial des dels seus orígens.
Tant el campanar com l'absis, són les restes del que fou construït al segle xiv. L'absis romànic, que actualment coincideix amb la capella lateral dreta, havia estat l'antic presbiteri. Possiblement, la part superior del campanar tampoc pertany a la fàbrica original.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Text importat de: «Església parroquial de Sant Vicenç de Vallromanes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural. Llicència CC-0 [Importat: 27 gener 2016] (Vegeu l'avís legal per a reutilitzacions).
# Dualshock

El DualShock (originalment Dual Shock, marca registrada com a DUALSHOCK o DUAL SHOCK, amb la versió de PlayStation 5 com a DualSense) és una línia de controladors de videojocs desenvolupada per Sony Interactive Entertainment per a la família de consoles de videojocs PlayStation. Té el nom dels controls analògics i de retroalimentació de vibracions. Introduït el novembre de 1997, es va comercialitzar inicialment com a perifèric secundari per a la primera consola PlayStation. El paquet de la consola es va actualitzar per incloure DualShock i eliminar gradualment el controlador de PlayStation original i el controlador analògic dual. El DualShock és el gamepad més venut de tots els temps per unitats venudes, excepte els controladors inclosos.
S'ha fet el DualShock, el DualShock 2, el DualShock 3, el DualShock 4 i el DualSense.

## Referències

* ↑ Citació buida‎ (ajuda)
* ↑ «PS4 DualShock 4 Is the Best-Selling Controller of All Time: Report» (en anglès). NDTV Gadgets 360, 24-05-2018. Arxivat de l'original el 2020-04-10. [Consulta: 7 desembre 2020].
# A Mariña Oriental

A Mariña Oriental és una comarca de Galícia situada al nord-est de la província de Lugo, a la franja oriental d'A Mariña. La seva capital és Ribadeo.

## Geografia

Es tracta d'una comarca costanera, que limita amb el mar Cantàbric al nord, amb A Mariña Central, la comarca de Meira i la Terra Chá a l'oest, amb la comarca d'A Fonsagrada al sud, i amb la comarca d'Eo-Navia (Astúries) a l'est.

## Municipis

En formen part els municipis de:
* Barreiros
* A Pontenova
* Ribadeo
* Trabada
# Dolmen del Castell de Bellpuig

El Dolmen del Castell de Bellpuig és un dolmen de la comuna de Prunet i Bellpuig, de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.
Està situat en el turó on es conserven les restes del Castell de Bellpuig, a la zona central de la comuna i a ponent de la Trinitat.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «El Dolmen del Castell de Bellpuig en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-12. [Consulta: 12 juliol 2016].

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics dels Pirineus Orientals
# Arnulf I de Baviera

Arnulf I de Baviera dit el Dolent també Arnulf II de Baviera o Arnulf II el Dolent si es compta al rei Arnulf de Caríntia com I (~886 - Regensburg 14 de juliol de 937) fou duc de Baviera de 909 a 914, després de 919 a 937 i marcgravi de Nordgau. Arnulf el Dolent de Baviera fou membre de la dinastia de Babenberg i ascendent directe dels ducs a Baviera, dels reis de Baviera, d'Elisabet de Wittelsbach i dels actuals prínceps de Baviera.

## Família

Fill de Liutpold de Baviera i de Cunegunda de Suàbia, Arnulf va succeir al seu pare mort a la batalla de Presburg el 907; fou escollit duc de Baviera a la mort de l'emperador Lluís IV d'Alemanya, i va governar a Baviera com a tal de 912 a 937, portant abans el títol de marcgravi. El 910, Arnulf el Dolent de Baviera es va casar amb Judit de Sulichgau (nascuda vers 888), filla del comte Eberard de Sulichgau, aquest últim el fill d'Unroch III de Friül (cap a 840 - 874) i d'Eva de Tours. Les dates no coincideixen si Judit fos Judit de Friül, ja que aquesta va morir vers 881 el que suposaria que el matrimoni s'havia fet quan Arnulf era jove (fins i tot molt jove) i Judit ja gran. Set fills són procedents d'aquesta unió:
* Eberard de Baviera (912-940), duc de Baviera de 937 a 938 data de la seva destitució; el 935 es va casar amb Luitgarda de Methingau
* Arnulf I mort el 954
* Herman de Baviera (917)
* Enric
* Judit de Baviera (919-978), es va casar amb Enric I de Baviera (920- 955)
* Lluís de Baviera (930-974)
* Leopold I de Babenberg, marcgravi d'Àustria (Ostmark) de 976 a 994, es va casar amb Riquessa (va tenir posterioritat).
El seu segon fill, anomenat també Arnulf, fou comte palatí del Rin, i tronc de la casa de Wittelsbach, que va entrar en possessió del ducat de Baviera el 1180.

## Biografia

Angoixat per les freqüents ràtzies dels magiars i desesperat per reunir fondos per finançar la defensa del territori, Arnulf va enfortir el seu poder mitjançant confiscacions de terres i altres propietats eclesiàstiques que li van valdre el malnom de "el Dolent". Coneixent les estratègies dels hongaresos, va derrotar a dos exèrcit magiars que tornaven a casa després de saquejar territoris germànics: el primer va ser a una batalla lliurada al costat del riu Rott el 909, i el segon a una batalla al costat del riu Inn el 913. Amb el temps va negociar una treva amb els hongaresos als que va permetre creuar Baviera cap a altres territoris germànics.
A la mort de Lluís IV d'Alemanya Arnulf es va oposar al seu padrastre el rei Conrad I d'Alemanya (que era el segon marit de la seva mare Cunegunda), i després al successor d'aquest, el rei Enric I l'Ocellaire. Els Annales Iuvavenses indiquen que el 920, els bavaresos i altres francs orientals van elegir rei a Arnulf; no obstant el seu regnat va durar poc, ja que el rei Enric el va derrotar en dos campanyes el 921, però el va confirmar en el ducat a canvi de la seva renúncia al títol reial.
Arnulf va morir el 937 i fou enterrat a l'abadia de Sant Emmeram. El seu fill gran no va poder conservar la seva herència.

## Notes i referències

* Diccionari Bouillet, article Arnoul le Mauvais
# Bruno Eisner

Bruno Eisner (Viena, 6 de desembre de 1884 - Nova York, 26 d'agost de 1978) fou un pianista austríac. Cursà els estudis musicals al conservatori de la seva ciutat natal, actualment integrat en la Universitat de Música i Art Dramàtic. Hi va obtenir el premi Bösendorfer en acabar els estudis. Des de 1910 fou professor del Stern'schen Konservatorium i del Vogt'sche Konservatorium a Hamburg i de 1930 a 1933 de a l'Escola superior de música de Berlín. Es va casar amb la cantant Olga Mauksch (1887-1982) amb qui va fer un gir a Suècia i molts concerts arreu a Alemany.
El 1933 es fa afiliar a la Reichsmusikkammer, el registre obligatori de l'administració nazi dels músics, però com a jueu, en va ser exclòs el 1935. Així li va ser prohibit d'exercir qualsevol feina remunerada com a artista. El 1936, mitjançant un afidàvit del seu amic Albert Einstein, va poder emigrar cap als Estats Units i Olga Mauksch l'any següent. A Nova York va ensenyar a diverses escoles. El 1944 la parella va rebre la nacionalitat estatunidenca. Va acabar la seva carrer docent a la Universitat de Colorado el 1956.

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). apèndix. Madrid: Espasa-Calpe, 1930-1933. ISBN 84-239-4579-0.
* 1 2 3 Lengowski, Sara Janina. «Bruno Eisner». A: Claudia Maurer Zenck, Peter Petersen (editors). Lexikon verfolgter Musiker und Musikerinnen der NS-Zeit (en alemany). Hamburg: Universität Hamburg, 2010.
# Nadsat

El nadsat és un argot fictici que utilitzen els joves a la novel·la La taronja mecànica d’Anthony Burgess que també es va utilitzar a la versió cinematogràfica de Stanley Kubrick, encara que es va fer una reducció i adaptació dels termes per facilitar-ne la comprensió a l'espectador.
En un principi els joves de la novel·la, inspirats en les bandes violentes de joves d’Anglaterra com els Teddy Boys, anaven a utilitzar l’argot britànic de principis dels anys seixanta, però a Burgess li preocupava que amb la publicació del llibre el llenguatge ja hagués quedat desfasat. És així que, en el seu viatge a Leningrad (actual Sant Petersburg) l’estiu del 1961, a les portes de l’hotel Metropole amb la seva dona, en veure bandes violentes de joves que els recordaven als Teddy Boys, va decidir inventar el nadsat, un nou llenguatge per la seva novel·la basat en el rus, tot i que té influències també d'altres idiomes.
El sufix "-nadsat" s'utlitiza en rus en els números de l'11 al 19 que recorda al sufix "-teen" anglès.
El nadsat no és l'únic llenguatge fictici que va inventar l'escriptor britànic i és que Anthony Burgess estava molt interessat en les llengües, era poliglota, havia fet traduccions del francès, el rus i el grec antic, fins i tot, va estudiar malai fins al nivell de llicenciatura i, tot i no ser lingüista de professió, sí que era entès en l'àmbit.

## Bibliografia general

* Biswell, Andrew. 2012. Introducción. La naranja mecánica, de Anthony Burgess, VII-XXI. [Consulta: 12 novembre 2024].
# Club d'Atletisme Platges de Castelló

El Club d'Atletisme Platges de Castelló és un club esportiu de Castelló de la Plana dedicat a la pràctica de l'atletisme. Ha guanyat dues vegades la Copa d'Europa de clubs i ha estat considerat per la RFEA com el millor club d'atletisme cada any des del 2006.
El Club Atletisme Castelló va ser fundat el 20 de març de 1981, i des de llavors ha canviat diverses vegades de nom depenent dels patrocinis que ha rebut. Amb tot, des del 2006 es diu Club d'Atletisme Platges de Castelló. Ha estat el guanyador de la Copa d'Europa de clubs en les edicions de 2015 i 2019, en ambdós casos en categoria masculina.

## Referències

* ↑ «El Club Atletisme Platges de Castelló és el que més ajuda rep de la Generalitat a la Comunitat», 07-06-2024. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Premios RFEA - Premio a los mejores clubes». RFEA. Arxivat de l'original el 2020-03-06. [Consulta: 2 setembre 2019].
* ↑ https://val.superdeporte.es/polideportivo/2023/03/13/ca-playas-castellon-elegido-mejor-84604673.html
* ↑ «Presentación e historia del club». C. A. Playas de Castellón. [Consulta: 15 juny 2023].
* ↑ «'València, Terra i Mar' revalida título y el 'Playas de Castellón' lo estrena». Marca [Consulta: 2 setembre 2019].
* ↑ «El Playas de Castellón queda campeón de Europa en casa». As.
# A Nazione

A Nazione és una revista corsa d'orientació nacionalista i escrita totalment en cors, fundada el febrer de 2007 per Ghjuvan'Guidu Talamoni. Tracta temes d'actualitat, la commemoració del bicentenari de la mort de Pascal Paoli i l'actualitat esportiva o literària. Compta amb nombrosos col·laboradors, la majoria d'ells de l'àmbit del nacionalisme cors, com Riacquistu, Ghjacumu Thiers, Ghjacumu Fusina, Santu Casta, Lisandru Bassani, Ghjermana de Zerbi, Maria Teresia Poli, Francescu Maria Perfettini. Ha donat a conèixer autors nous com Alanu di Meglio, Antone Filippi i Petru Vachet-Natali.

## Enllaços externs

* Web de la revista Arxivat 2008-12-05 a Wayback Machine.
# Lo Pinetó

Lo Pinetó és una muntanya de 2.647 metres que es troba entre els municipis d'Espot i d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bossa de Bielsa

La batalla de la bossa de Bielsa fou un enfrontament bèl·lic entre abril i juny de 1938 a l'Alt Aragó (província d'Osca) durant la Guerra Civil espanyola. L'ofensiva nacional de març de 1938 va provocar l'enfonsament del front d'Osca, mentre que en els valls pirinencs la 43a Divisió de l'Exèrcit Popular, al capdavant del qual es trobava el major de milícies Antonio Beltrán Casaña, conegut com l'«Esquinazau», mantenia una ferma resistència contra la III Divisió Navarra del general Iruretagoyena.
Al final de març la resistència va tornar-se insostenible i Beltrán va organitzar la retirada de forma sostinguda i ordenada, la qual alentí l'avanç dels navarresos que, per contra, avançaven de forma imparable al sud, cosa que facilità que la divisió 43 quedés copada en la capçalera dels rius Cinca i Cinqueta.
Entre el 28 de març i el 6 d'abril, els republicans es van retirar de la vall de l'Ara destruint tots els ponts i les infraestructures que poguessin ajudar a l'enemic en el seu avanç. El 4 d'abril van caure Torla i Broto mentre que es mantenien forts combats a la rodalia de Fiscal.
Finalment, el 6 d'abril, la Companyia d'Esquiadors Nacional fou literalment aniquilada en una emboscada a Fanlo, fet que provocà l'aturada en sec de l'avanç franquista. Cap al 14 d'abril quedava constituïda la Bossa de Bielsa.
Decidit a resistir, l'Esquinazau amb prou feines comptava amb uns 7.000 homes i 4 canons enfront d'una força enemiga de 14.000 soldats i 30 canons que comptava, a més, amb una superioritat aèria incontestable.
Tot i la diferència de forces, les dificultats del terreny, la tenacitat republicana i les dificultats meteorològiques van permetre una resistència. L'ofensiva nacional fou definitivament aturada en el sud arran d'una derrota soferta per aquests al front Laspuña-Escalona cap a la fi d'abril del 1938.
El front quedà definit pel massís del Mont Perdut i el circ de Gurrundué a l'oest, cobert per la 130a Brigada Mixta, Tella i Escalona, coberta per la 72a Brigada, i la vall de Gistau, coberta per la 102a Brigada. A partir d'allí i tot i els combats, bombardeigs i l'aïllament, la desgastada divisió republicana va aconseguir resistir fins que, cap al final de maig, era evident que no podrien enfrontar-se a la renovada ofensiva nacional. S'evacuaren 4.000 civils i les brigades mixtes republicanes iniciaren una lenta i ordenada retirada que els va portar a creuar definitivament la frontera el 15 de juny de 1938 després de dos mesos de resistència.

## Bibliografia

* Thomas, Hugh (1976). Historia de la Guerra Civil Española. Barcelona: Círculo de Lectores. ISBN 84-226-0873-1.
* Salas Larrazábal, Ramón (2006). Historia del Ejército Popular de la República. Esfera de los Libros.

## Vegeu també

* Ofensiva d'Aragó
# Hipòlit

A la mitologia grega, Hipòlit (en grec antic Ἱππόλυτος / Hippólutos, d'ἵππος / híppos, 'cavall' i de λύειν / lúein, 'desfermar' o 'deslligar', i que significa 'el desfermador de cavalls'), va ser fill de l'heroi tebà Teseu i de la seva muller Hipòlita, reina de les amazones, o, en una altra versió del mite, fill d'Antíope, germana d'Hipòlita.
Hipòlit era molt bon caçador i auriga, devot d'Àrtemis, deessa de la caça. Menyspreava totes les dones i, quan la seva madrastra Fedra se'n va enamorar, rebutjà les seves insinuacions. Desesperada, Fedra es va suïcidar i deixà una nota acusant Hipòlit d'haver volgut violar-la. Teseu, creient que el seu fill era culpable, invocà son pare Posidó, déu del mar, perquè castigués a Hipòlit. Quan el jove conduïa el seu carro prop de la costa, Posidó envià un monstre marí que espantà els seus cavalls, que corregueren desbocats, per la qual cosa el carro s'estavellà i es va fer bocins. Ferit mortalment fou dut a son pare, qui havia sabut per Àrtemis que el seu fill era innocent. Quan Hipòlit morí s'havia reconciliat amb son pare.
També s'explicava que Àrtemis havia pregat a Asclepi que tornés la vida al jove, i així es va fer. La deessa va dur Hipòlit immediatament a Itàlia, al seu santuari d'Arícia, a la vora del llac Nemi, on se la coneixia com a Diana. Hipòlit es va identificar amb el deu Virbi, company de cacera de Diana.

## Vegeu també

* Hipòlit d'Eurípides

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 273. ISBN 9788496061972.