OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ba Alawi

Els Ba Alawi són un clan de sàyyids i de sufís molt influent al Iemen, que viuen a la ciutat de Tarim i en general a l'Hadramaut.
El seu ancestre epònim fou Alawi ibn Abd Ubayd Allah ibn Ahmad ibn Isa al-Muhadjir ibn Ali al-Uraydi ibn Djafar al-Sadik ibn Muhammad al-Bakir ibn Ali Zayn al-Abidin ibn Husayn ibn Ali ibn Abi Talib. El seu besnet Ali ibn Alawi ibn Muhammad ibn Alawi fou el primer que es va establir a Tarim el 1127 i va morir allí el 1133. El seu fill Muhammad ben Ali conegut com a Sahib Mirbat es va establir en aquest port; va morir després del 1155; el seu besnet Ahmad ibn Abd al-Rahman ibn Alawi ibn Muhammad al Fakih descendeixen les branques Ba Fakih i al-Haddad.
Muhammad ibn Ali ibn Muhammad conegut com al-Ustadh al-Azam (el gran mestre) i com Fakih al-Mukaddam, net de Muhammad ben Ali, fou el fundador de la tarika alawiyya. Va morir amb 77 anys el 1255. Fou el pare d'Abd Allah, Abd al-Rahman, Ali, Ahmad i Alawi. Descendent de Muhammad foren:
* el poeta Umar ibn Abd al-Rahman ibn Muhammad ibn Ali ibn Muhammad ibn Ahmad ibn Muhammad conegut per Sahib al-Hamra, mort el 1484.
* L'historiador Ahmad ibn Abd Allah ibn Alawi ibn Hasan ibn Ahmad ibn Muhammad ibn Hasan ibn Ali ibn Muhammad conegut com a Shanbal, mort el 1514.
* l'escriptor Umar ibn Muhammad ibn Ahmad ibn Abi Bakr Ba Shayban ibn Muhammad Asad Allah ibn Hasan ibn Ali ibn Muhammad, mort el 1537.
* I Akil ibn Umar ibn Imran ibn Abd Allah ibn Ali ibn Umar ibn Salim ibn Muhammad ibn Umar ibn Ali ibn Ahmad ibn Muhammad, conegut con Abu l-Mawahib, mort el 1652 a Zafar que va deixar nombrosos escrits.
Alawi ibn Muhammad (mort el 1270) i el seu fill Abd Allah ibn Alawi són l'origen de la branca Ba Alawi estricte.
El net d'Alawi, Muhammad ibn Ali ibn Alawi (mort a Tarim el 1364 amb 60 anys) va deixar un fill de nom Abd al-Rahman al-Sakkaf (1338-1416) ancestre de les branques Sakkaf i Aydarus.
Un descendent d'Alawi fou Muhammad ibn Ali ibn Alawi ibn Muhammad ibn Abd al-Rahman ibn Muhammad ibn Abd Allah ibn Alawi anomenat Kharid, mort el 1553 que va escriure diverses obres.
També descendent d'Alawi, pel seu net Muhammad ibn Ali ibn Alawi (mort a Tarim el 1364) fou Salim ibn Ahmad ibn Shaykhan ibn Ali ibn Abi Bakr ibn Abd al-Rahman ibn Abd Allah Abbud ibn Ali ibn Muhammad (ibn Ali ibn Alawi) que va escriure nombroses obres i va morir a la Meca el 1636 amb 49 anys.
Entre els membres de la nissaga que van viure als segles XVIII al XX i que van deixar escrits, cal esmentar:
* Muhammad ibn Zayn ibn Sumat, nascut a Tarim el 1689 i mort el 1758
* Abd Allah ibn Husayn ibn Tahir ibn Muhammad al-Djawi, mort el 1855
* Abd al-Rahman ibn Muhammad ibn Husayn ibn Umar (segle xix)
* Fadl ibn Alawi ibn Muhammad ibn Sahl Mawla l-Dawila, mort 1866
* Abu Bakr ibn Abd al-Rahman ibn Muhammad anomenat Ibn Shihab (1846-1923)
* Muhammad ibn Akil ibn Ali ibn Yakub (1862-1931)
# Caumont (Gers)

Caumont (en francès Caumont) és un municipi francès situat al departament del Gers i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 144 | 128 | 98 | 108 | 102 | 103 | 122 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Claude Franchetto | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2009-12-26. [Consulta: 27 agost 2010].
* ↑ Mapa del Gers amb els municipis en gascó
# Pedro Lira

Pedro Lira (Santiago de Xile, 17 de maig de 1845 - Santiago de Xile, 20 d'abril de 1912) Pedro Francisco Lira Rencoret, va ser un pintor xilè. Va ser un promotor de l'art al seu país, va organitzar algunes de les primeres exposicions d'art a Xile, donant origen a múltiples organitzacions i convencions d'art especialitzat. segle xix i, a causa d'això i altres elements d'importància, és que el pintor és citat per Antonio Romera com un dels quatre «grans mestres de la pintura xilena ». Extens promotor de l'art a Xile i considerat com un dels principals artistes del segle xix al país, va ser un dels fundadors del Museu Nacional de Belles Arts.

## Biografia

Criat en una família acomodada, Pedro Lira estudià durant la seua infància i adolescència en l'Institut Nacional de Xile, abans d'entrar en l'Acadèmia de Pintura dirigida per Alejandro Ciccarelli, en 1862. Allí fou instruït per Antonio Smith mentre cursava paral·lelament la carrera de Dret en la Universitat de Xile, on es titularia en 1867.
La seua afició per la pintura, no obstant això, el faria abandonar la seua professió i dedicar-se completament a l'art. Després d'obtenir la tercera medalla en un concurs realitzat amb motiu de la inauguració del Mercat Central de Santiago en 1872, Lira decidí emigrar a Europa per a aprofundir els seus coneixements. Entre 1873 i 1884, Pedro Lira visqué a París fins que tornà a Santiago, on fundà juntament amb l'escultor José Miguel Blanco la "Unió Artística", organització dedicada a la promoció d'obres artístiques, que participaria activament en la creació del Museu de Belles Arts.
Pedro Lira esdevingué ràpidament una autoritat de l'art a Xile, on participà en diverses activitats de reflexió i crítica a través de diaris i revistes. En 1889, Lira assolí renom mundial quan el seu llenç monumental «La fundació de Santiago» guanyà la segona medalla en l'Exposició Universal, realitzada a París. En 1892 va ser nomenat com a director de l'Escola de Belles Arts, càrrec que va ocupar durant vint anys fins que morí el 1912.

## Referències

* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 25 de diciembre de 2008. [Consulta: 11 abril 2011].
* 1 2 3 4 «Lira, Pedro». [Consulta: 15 desembre 2024].
* 1 2 Brief biography by Patience Schell @ Relics and Selves.
* ↑ Brief biography @ MCN Biografías.
* ↑ Brief Biography @ Profesor en Línea.

## Vegeu també

* Agustín Abarca

## Enllaços externs

* Lloc web del Museu Nacional de Belles Arts de Santiago de Xile, Artistes plàstics xilens: Pedro Lira (castellà)
* Pontifícia Universitat Catòlica, Facultat de Arquitectura i Belles Arts: Pedro Lira Arxivat 2007-04-05 a Wayback Machine. (castellà)
# Congesta

Una congesta és una zona en la muntanya, per exemple en una clotada, on s'acumulen grans masses de neu · . Etimològicament prové del verb llatí congero que significa «acumular. Aquestes zones queden protegides, de manera que el vent hi forma remolins que atrauen la neu. En les congestes, durant les tempestes de neu s'hi acumula neu amb gruixos molt grans.
Poden arribar a recobrir certs obstacles i esdevenir perillosos pel seu pes o per les traves a la circulació i altres activitats humanes.

## Formació

La formació de congestes depèn no solament de la neu al sòl, d'aquella que cau i la portada pel vent, sinó també de la temperatura i dels tipus dels flocs de neu. En efecte, una neu molt densa o molt compactada serà molt difícil de separar i aixecar. Amb temperatures molt fredes, el vent aixeca la capa superficial per formar congestes durant un cert temps, però la compactació pot donar una crosta superficial encara més difícil d'erosionar. Quan la temperatura és a prop del punt de fusió els flocs de neu absorbeixen més vapor d'aigua de l'aire circumdant cosa que augmenta la seva massa i la seva resistència al vent. Quan la temperatura arriba o supera 0 °C la neu es fon parcialment cosa que fa augmentar la seva densitat i augmenta la seva cohesió fent impossible el seu aixecament.

## Referències

* ↑ «Le grand dictionnaire». Office québécois de la langue française. [Consulta: 17 abril 2007].
* ↑ «Congère». Dictionnaire. Linternaute.com. [Consulta: 17 abril 2009].
* ↑ Dictionnaire latin-français de Félix Gaffiot (1934)
* ↑ Ivan Dubé (Service météorologique du Canada - Région du Québec). «De mm à cm... Étude des rapports neige/eau liquide au Québec». Note technique. UCAR, 01-03-2003. [Consulta: 7 març 2009].
# Mihály Tóth

Mihály Tóth (Budapest i Bezdan, 14 de setembre de 1926 - Budapest, 7 de març de 1990), nascut Mihalj Tot (Михаљ Тот) a la vila de Bezdan, Regne de Serbis, Croats i Eslovens, fou un futbolista hongarès de la dècada de 1950.
Jugava en la demarcació d'extrem esquerre, defensant els colors del club Újpesti Dózsa amb el qual guanyà la lliga hongaresa de 1959-60. Amb la selecció hongaresa disputà el Mundial de 1954.

## Referències

* ↑ «1954 FIFA World Cup Switzerland» (en anglès). fifa.com. [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ «Tóth Mihály (1926-1991)» (en anglès). Hungarian "Sportmuzeum". [Consulta: 16 novembre 2024].
# Puig dels Penjats

El Puig dels Penjats és una muntanya de 676 metres que es troba al municipi de Vallfogona de Riucorb, a la comarca de la Conca de Barberà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Picossa (Vistabella del Maestrat)

La lloma de la Picossa és una muntanya de 1.030 metres d'altura, situada al terme municipal de Vistabella del Maestrat, a l'Alt Maestrat. S'ubica al nord-est del nucli urbà, delimitada entre la Vallusera i el barranc de les Climentes.
A l'extrem nord, i separat de la lloma, hi ha una roca calcàrea aïllada, també coneguda com la Picossa, de 989 metres d'alçada.
La lloma de la Picossa compta amb un espai de microrreserva de flora protegit per la Generalitat valenciana, especialment a causa dels teixos i les Jasione mansanetiana.

## Referències

* ↑ Fitxa de la Microrreserva a Argos.gva

## Enllaços externs

* La Vallusera - Lloma de la Picossa
# La Ràpita (Serra d'Espadà)

El Pic de la Ràpita és una muntanya de 1.106 metres d'altura, situada entre els termes municipals d'Algímia d'Almonesir i Alcúdia de Veo. És el cim més alt de la Serra d'Espadà.
# Gaudí a la millor pel·lícula d'animació

La següent llista és la de les pel·lícules nominades i guanyadores del Premi Gaudí a la Millor pel·lícula d'animació, des de l'any 2009, quan es van crear.

## Palmarès

| Any | Pel·lícula | Director |
| 2009 | Rovelló, un Nadal sense Noel | Antoni d'Ocon |
| 2009 | Donkey Xote | José Pozo |
| 2010 | Cher ami | Miquel Pujol |
| 2010 | La carta del Rajà | Ángel Blasco |
| 2011 | Els cap de drap al país on sempre brilla el sol | Àlex Colls |
| 2011 | Rovelló. El carnaval de la Ventafocs | Antoni d'Ocon |
| 2012 | Chico i Rita | Fernando Trueba Javier Mariscal Tono Errando |
| 2012 | Arrugues | Ignacio Ferreras |
| 2012 | Floquet de neu | Andrés G. Schaer |
| 2012 | Rovelló i la llegenda de Sant Jordi | Antoni d'Ocon |
| 2013 | Les aventures de Tadeu Jones | Enrique Gato |
| 2013 | Els Cadells i el codi de Marco Polo | Sergio Manfio |
| 2013 | Papa, sóc una zombi | Joan Espinach Ricardo Ramón |
| 2014 | Desert | Desert |
| 2015 | Mortadel·lo i Filemó contra en Jimmy el Catxondo | Javier Fesser |
| 2015 | Els cap de drap a la selva de l'arc de Sant Martí | Àlex Colls |
| 2016 | Atrapa la bandera | Enrique Gato |
| 2017 | Ozzy | Alberto Rodríguez i Nacho La Casa |
| 2018 | Tadeu Jones 2: El secret del rei Mides | Enrique Gato i David Alonso |
| 2018 | Deep | Julio Soto Gúrpide |
| 2019 | Memòries d'un home en pijama | Carlos Fernández de Vigo |
| 2019 | Black is Beltza | Fermin Muguruza |
| 2020 | Desert | Desert |
| 2021 | Desert | Desert |
| 2022 | Mironins | Mikel Mas i Txesco Montalt |
| 2023 | Tadeu Jones 3: La taula maragda | Enrique Gato |
| 2024 | Robot Dreams | Pablo Berger |
| 2024 | Dispararon al pianista | Fernando Trueba i Javier Mariscal |
| 2024 | Hanna i els monstres | Lorena Ares |
| 2024 | Heavies tendres | Joan Tomas Monfort |
| 2025 |
| 2025 | Buffalo Kids | Juan Jesús García i Pedro Solís |
| 2025 | Dalia y el libro rojo | David Bisbano |
| 2025 | Mariposas negras | David Baute |
| 2025 | Rock Bottom | María Trénor |

## Enllaços externs

* Acadèmia del Cinema Català
# El meu arbre familiar de Nadal

El meu arbre familiar de Nadal (títol original en anglès, My Christmas Family Tree) és una pel·lícula de 2021 dirigida per Jason Bourque. S'ha doblat al català per a TV3.
En la trama, la Vanessa, que treballa buscant famílies d'acollida per a nens, no té cap pla per a les festes més enllà de mirar pel·lícules de Nadal amb el seu gosset, el Mickey. No té família, perquè la seva mare va morir quan ella era petita. No obstant això, tot canvia quan li arriben els resultats d'una prova d'ADN que s'ha fet fa poc, i resulta que el seu pare biològic viu a pocs quilòmetres de Nova York. L'home, encantat, convida la Vanessa a passar les vacances amb la seva gran família.
La pel·lícula va ser distribuïda als Estats Units per Hallmark Channel el 2021. També s'ha distribuït a altres països, per exemple, a Itàlia el desembre de 2022 a través de Rai 2.

## Referències

* ↑ Sophia, Gissane. «'My Christmas Family Tree' Review: Clear Eyes, Full Hearts» (en anglès americà), 14-11-2021. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «‘MY CHRISTMAS FAMILY TREE’: FOUND FAMILY AND NEW ROMANCE» (en anglès), 08-01-2022. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «My Christmas Family Tree (2021 Hallmark) - Lifetime Uncorked» (en anglès americà), 13-11-2021. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Papadatos, Markos. «Review: 'My Christmas Family Tree' is a heartwarming Hallmark holiday film» (en anglès americà), 12-11-2021. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «Una famiglia sotto l'albero, in prima TV su Rai 2: trama e cast» (en italià), 26-12-2022. [Consulta: 15 desembre 2024].
# Teodat

Teodat (Taurèsium, 482 - Ravenna, 536) fou rei dels ostrogots i rei d'Itàlia del 534 al 536.
Nat a Tauresium, al costat de l'actual Skopje (Macedònia), Teodat (Thiudahad en gòtic) fou Duc de Túscia i nebot de Teodoric el Gran, pel fet que era fill de la seva germana Amalafrida, i va accedir al tron en casar-se amb la seva cosina Amalasunta, filla de Teodoric i mare de l'anterior rei, el jove Atalaric, que acabava de morir. Va fer exiliar la seva esposa al llac de Bolsena i la va fer matar l'any 535. L'emperador romà d'Orient, Justinià I, va aprofitar l'assassinat de la reina per no reconèixer la legitimitat de Teodat i envair Itàlia.
La reconquesta es va iniciar pel sud i, quan el general romà d'Orient Belisari va ocupar Nàpols el 536, Teodat fou deposat pels seus propis seguidors, que van nomenar Vitigès com a successor.
Va fugir precipitadament cap a Ravenna amb intenció d'embarcar-se cap a Constantinoble, però va ésser capturat i degollat per ordre del nou rei.

## Referències

* ↑ Kuhoff, Wolfgang. «Theodahadus, Flavius, König der Ostgoten 534-536». A: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (en alemany). 11. Herzberg 1996: Bautz, p. col. 824–832. ISBN 3-88309-064-6.
# 1161

El 1161 (MCLXI) fou un any comú començat en diumenge del calendari julià.

## Esdeveniments

* Acord de pau entre l'Imperi Romà d'Orient i el Soldanat de Rum pel qual els turcs conserven les seves terres al centre d'Anatòlia a canvi d'acceptar la sobirania nominal de Constantinoble.
* Setge d'Ani (1161), que és conservada per Jordi III de Geòrgia.

## Referències

* ↑ Dean, 2013, p. 39.
* ↑ Richards, Donald Sidney. The Chronicle of Ibn Al-Athir for the Crusading Period from Al-Kamil i 'l-Ta'rikh (en anglès). vol.2. Ashgate, 2010, p. 135. ISBN 9780754669517.

## Bibliografia

* Dean, S. «Byzantium's final offensive: The Battle of Myriokephalon» (en anglès). Medieval Warfare, 3, 3, 2013, pàg. 39-43.
# 144

El 144 (CXLIV) fou un any de traspàs començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* Roma inicia una campanya militar a Mauritània.
* Construcció del mur d'Antoní, part dels limites romani.
* Luci Hedius Rufus Lollianus Avitus i Titus Estalius Maximus esdevenen cònsols romans.

## Necrològiques

* Polemó Antoni

## Referències

* ↑ Chrystal, Paul. A Historical Guide to Roman York (en anglès). Pen and Sword History, 2021-12-30, p. 136. ISBN 978-1-5267-8129-1.
* ↑ Syme, Ronald «The Proconsuls of Asia under Antoninus Pius». Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik, 51, 1983, pàg. 271–290. ISSN: 0084-5388.
# Mocenigo

La família Mocenigo era una família veneciana d'origen llombard dàlmata. Molts dels seus membres eren duxs, estadistes i soldats. Entre els mocenigos destacables destacar:
* Tomàs Mocenigo (1343-1423), dux 1414-1423
* Pietro Mocenigo, dux del 1474 al 1476
* Giovanni Mocenigo, dux del 1478 al 1485
* Giovanni Zuane Mocenigo, (va viure a principis del segle xvi) va acusar Giordano Bruno de blasfèmia i heretgia.
* Luigi Mocenigo (Alvise I Mocenigo), dux del 1570 al 1577
* Andrea Mocenigo (va viure els segles XV-XVI), senadora de la república i historiadora
* Luigi Mocenigo (Alvise II Mocenigo), dux del 1700 al 1709
* Sebastiano Mocenigo, dux de 1722 a 1732.
* Consulteu Giovanni Mocenigo, dux de 1763 a 1778
* Giovanni Mocenigo, ambaixador del papa Climent XII al segle xviii

## Història

La tradició vol que la família Mocenigo sigui originària de Milà, pàtria del fundador de la família, Benedetto, que es va traslladar al Vèneto, on va edificar el castell de Musestre, a prop del Riu Sile. Es va instal·lar a Venècia, va ser admès com patrici i anomenat comandant de la defensa d'Ístria.
El fet és que els Mocenigo eren inicialment anomenats Marzolino o Moyosolino i la dicció moderna va quedar fixada l'any 1122. Van quedar-se al Gran Consell fins i tot després del “tancament ” del Maggior Consiglio (Serrata) de 1297.
Hi havia dues principals branques de la família, les Mocenigo Casa Vecchia i les Mocenigo Casa Nuova. Aquestes denominacions tenen com a origen la subdivisió de la propietat dels edificis familiars: la branca gran Casa Vecchia va adquirir el més antic dels palaus Mocenigo al Gran Canal (Palazzo Mocenigo Casa Vecchia a San Samuele).
La branca Casa Vecchia que viu a San Samuele, descendia de Pietro Mocenigo, un soldat que es distingí a finals del segle xiii, l'altra branca, provinent de Nicolò, germà del Dux Aia va viure en aquest palau fins als anys 70 quan, després de la mort de Constance Faà di Bruno, esposa d'Alvise Nicolò Mocenigo (darrer descendent directe de la branca de San Stae sense descendència), va se donat, segons la seva voluntat, al comú de Venècia, que ara acull una galeria d'art i les oficines del Centro Studi di Storia del Tessuto e del Costume (centre d'història del tèxtil i de vestit).

## Referències

* 1 2 Tassini, Giuseppe. Curiosità Veneziane. Filippi Editore, 2009 (1a edició 1863).
* ↑ Palau Mocenigo de San Stae, a Museu - Santa Croce Arxivat 2014-12-29 a Wayback Machine.
* ↑ (italià) «Fondazione Musei Civici Veneziani - Centro Studi di Storia del Tessuto e del Costume».
# Eduard Uspenski

Eduard Nikolàievitx Uspenski (rus: Эдуа́рд Никола́евич Успе́нский; 22 de desembre de 1937 - 14 d'agost de 2018) conegut com el "Walt Disney rus", fou un escriptor i poeta soviètic i rus per a nens, autor de més de 70 llibres, així com un dramaturg, guionista i presentador de televisió. Les seves obres s'han traduït a 25 idiomes i han generat al voltant de 60 adaptacions de dibuixos animats.

## Biografia

Eduard Uspenski va néixer el 1937 a Iegórievsk, óblast de Moscou. El seu pare treballava a l'Orgburó de la Unió Soviètica, mentre que la seva mare era enginyera mecànica.
Format com a enginyer aeronàutic a l'Institut d'Aviació de Moscou, va estar treballant fins als 27 anys en una planta militar. A partir del 1964 es va dedicar a temps complet a l'escriptura, i es va especialitzar en literatura infantil i en la creació de personatges.
El seu primer èxit fou Txeburaixka (1966), sobre la qual es conformaria una vasta obra amb abast en l'àmbit soviètic. El 1969 es va associar amb el dibuixant Roman Katxànov per crear dues pel·lícules en stop-motion: El cocodril Guena, rus: Крокодил Гена (1969) i Txeburaixka, rus: Чебурашка (1972), ambdues considerades obres cabdals de l'animació soviètica i en el catàleg de l'estudi Soiuzmultfilm. El 1973 va publicar la novel·la infantil L'oncle Fiódor, el seu gos i el seu gat
Arran dels seus treballs, Uspenski es va convertir en un dels guionistes infantils de referència a la ràdio i televisió soviètica, tant en la creació de programes com Spokóinoi notxi, malixí!, rus: Споко́йной но́чи, малыши́! (en català, «Bona nit, petitons!»), sobre el qual s'han generat cançons populars, com en idear més de 60 sèries i pel·lícules de dibuixos animats. Després de la dissolució de l'URSS va mantenir els drets d'autor sobre tota la seva obra. El 1997 va ser condecorat amb l'Orde al Mèrit per la Pàtria.
Va morir a la seva residència de Moscou el 14 d'agost de 2018, als 80 anys, víctima d'un càncer.

## Referències

* ↑ «Mor Eduard Uspenski, el Walt Disney rus». El Periódico de Catalunya, 20-08-2018. [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ «Uspenskiĭ, Ė (Ėduard)». WorldCat Identities. Arxivat de l'original el 2014-07-28. [Consulta: 16 abril 2010].
* ↑ (anglès) Biografia Arxivat 2019-03-16 a Wayback Machine. al web personal
* 1 2 «Renowned Writer Eduard Uspensky Died of Cancer» (en anglès). Russia-InfoCentre. [Consulta: 18 agost 2018].
* 1 2 3 «Muere el escritor ruso Eduard Uspenski, creador de 'Cheburashka'». RT en español. [Consulta: 18 agost 2018].
* ↑ «Eduard Uspensky dies: biography of children's book author» (en anglès). 112.international. [Consulta: 18 agost 2018].
* 1 2 «El aviador ruso que «aterrizó» en la literatura» (en castellà). www.juventudrebelde.cu. [Consulta: 15 agost 2018].
* 1 2 Krasnov, Oleg. «Cheburashka, el dibujo animado más famoso de Rusia, cumple 50 años» (en castellà). Russia Beyond, 01-02-2016. [Consulta: 18 agost 2018].
* ↑ «Как заработать на Чебурашке>» (en rus). Arxivat de l'original el 22 de març de 2007. [Consulta: 2009].
* ↑ «Биография Эдуарда Успенского» (en rus). RIA Novosti, 22-12-2012. [Consulta: 18 agost 2018].
# Beatriu de Bar

Beatriu de Bar (morta el 1076) va ser, pels seus matrimonis successius, marquesa de Toscana i després duquessa de Baixa Lotaríngia. Era la filla petita de Frederic II de Lorena, duc d'Alta Lotaríngia i comte de Bar i de Matilde de Suàbia.
A la mort del seu germà Frederic III de Lorena, la seva tia Gisela de Suàbia, casada amb l'emperador germànic Conrad II, la va recollir, així com a la seva germana gran Sofia.
El 1037, va ser casada amb un fidel de l'emperador, Bonifaci III de Toscana (vers 985 † 1052), marquès de Toscana. Van tenir a:
* Beatriu († 1053)
* Bonifaci IV († 1055), marquès de Toscana
* Matilde de Canossa († 1115), marquesa de Toscana, casada el 1071 amb Godofreu el Barbut, duc de Baixa Lotaríngia, i després, el 1089, amb Welf IV, duc de Baviera.
Bonifaci III de Toscana fou assassinat el 1052, i Beatriu fou regent dels estats del seu espòs en nom del seu fill Bonifaci IV, però, després de la mort d'aquest (1055) que va seguir a la de la seva filla gran Beatriu (1053), es va retirar a la Baixa Lotaríngia. El 1054, entremig, es va casar amb el seu cosí Godofreu II de Baixa Lotaríngia († 1069), duc de Baixa Lotaríngia, sense el consentiment de l'emperador Enric III (Godofreu II s'havia revoltat diverses vegades en el passat).
Enric III va agafar a Beatriu i a la seva filla Matilde i els va assignar residència. Després de la mort de Godofreu, Beatriu va tornar a Toscana, on va sostenir al papa Gregori VII i el va ajudar a lluitar contra els sarraïns i els normands.

## Referències

* ↑ Jones-Bley, Karlene. Women and Warfare in the Ancient World: Virgins, Viragos and Amazons (en anglès). Pen and Sword History, 2024-06-30. ISBN 978-1-3990-6893-2.
* ↑ Nash, Penelope. Empress Adelheid and Countess Matilda: Medieval Female Rulership and the Foundations of European Society (en anglès). Springer, 2017-02-15, p. 4. ISBN 978-1-137-58514-1.
* ↑ Nash, Penelope. «Land: Building and Maintaining a Property Portfolio». A: Empress Adelheid and Countess Matilda: Medieval Female Rulership and the Foundations of European Society (en anglès). New York: Palgrave Macmillan US, 2017, p. 95–128. DOI 10.1057/978-1-137-58514-1_3. ISBN 978-1-137-58514-1.
* ↑ Gillis, Florance M. «Matilda, Countess of Tuscany». The Catholic Historical Review, 10, 2, 1924, pàg. 234–245. ISSN: 0008-8080.