OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baile Ghib

Baile Ghib (en anglès Gibbstown) és una vila d'Irlanda, a la Gaeltacht del comtat de Meath, a la província de Leinster. Juntament amb la vila de Ráth Cairn formen la Gaeltacht de Meath. Aquesta Gaeltacht té 44 kilòmetres quadrats i una població de 1.591 habitants, representant el 2% de la població total de la Gaeltacht d'Irlanda i l'1% de la seva extensió.

## Història

La Gaeltacht de Baile Ghib Gaeltacht fou fundada el 1937, quan famílies de parla irlandesa foren traslladades d'altres Gaeltachts de la costa occidental d'Irlanda sota supervisió de la Land Commission. Al mateix temps que Baile Ghib es va fundar Baile Ailin (abans Allenstown), però no va reeixir i la majoria dels habitants marxaren. Cada família va rebre una casa, 22 acres, animals de granja i estris a canvi de les terres que tenien al seu lloc d'origen. Baile Ghib va rebre l'estatut oficial de Gaeltacht el 1967, al mateix temps que Ráth Cairn.
Avui, a Baile Ghib hi ha un club de la GAA (Bhulf Tón CLG), un consistori, una tenda, una església i una gaelscoil.
# Cantó de Droué

El cantó de Droué és un cantó francès del departament de Loir i Cher, situat al districte de Vendôme. Té 12 municipis i el cap és Droué.

## Municipis

* Bouffry
* Boursay
* La Chapelle-Vicomtesse
* Chauvigny-du-Perche
* Droué
* Fontaine-Raoul
* La Fontenelle
* Le Gault-Perche
* Le Poislay
* Romilly
* Ruan-sur-Egvonne
* Villebout

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | Adrien Coursimault | radical |
| 1964-198. | Paul Bourdier | RI, després UDF |
| 198.-1994 | Jacky Mercier | Divers droite, després UDF |
| 1994- | Maurice Leroy | UDF, després NC, després FED |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 4.977 | 4.553 | 4.166 | 3.758 | 3.455 | 3.224 | 3.132 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Casa Molines

La Casa Molines és una família andorrana i el nom que rep popularment l'empresa familiar Molines Patrimonis. Actualment un dels projectes més ambiciosos que duu a terme és el desenvolupament urbanístic sostenible de la Margineda a la parròquia d'Andorra la Vella.
Les germanes Molines, Carmen Maestre i Maria Maestre es van encarregar del patrimoni familiar després de la mort del seu pare a la dècada de 1950. L'any 2001, Carmen Maestre va constituir Molines Patrimonis, empresa dedicada a la gestió del patrimoni de la família Cardelús-Maestre.

## Història

Els orígens més antics documentats de la família es remunten al cavaller portugués Martín de Moles que es va establir al segle xiv al Principat d'Andorra i al Comtat d'Urgell. Els Moles van adquirir entre el segle xvi i el xix molt patrimoni, sobretot a Andorra la Vella, les Escaldes i Canillo. Incloent la finca de la Margineda, "que constitueix el domini territorial privat més antic del Principat".
Al segle xix és quan es va produir l'enllaç entre Maria Núria Moles i Antoni Maestre, aquest últim dit ja Molines.
* Martín de Moles, cavaller del segle xiv.
* Joan Moles o Joan Margarit, cardenal del segle xv.
* Antoni Moles (segle xviii), va encarregar l'anomenat Quadre de les Ànimes al pintor barroc Joan Casanovas.
* Pere Mateu Moles, Veguer Episcopal al segle xviii.
* Bonaventura Maestre Moles, síndic general al segle xix.

## Referències

* ↑ «Mor Maria Maestre, autora de grans actes de beneficència» (PDF). Viure als Pirineus, 2010. [Consulta: 21 novembre 2010].
* 1 2 «Història». Patrimoni Molines. Arxivat de l'original el 25 de gener 2011. [Consulta: 21 novembre 2010].

## Enllaços externs

* Molines Patrimonis
# Turó d'en Buc de les Nogueres

El Turó d'en Buc de les Nogueres és una muntanya de 276 metres que es troba al municipi de Tordera, a la comarca del Maresme.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó de la Moneda

El Turó de la Moneda és una muntanya de 685 metres que es troba al municipi de Sant Hilari Sacalm, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Era Serreta

Era Serreta és una serra situada al municipi de Canejan a la comarca de la Vall d'Aran, amb una elevació màxima de 1.902 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Baixa Alsàcia

Baixa Alsàcia (alsacià Underelsàss) és la part septentrional de l'Alsàcia, corresponent aproximadament al departament actual del Baix Rin. Juntament amb l'Alta Alsàcia és una de les subdivisions històriques d'Alsàcia.
Aquest nom, o el seu equivalent alemany (Unterelsass) fou utilitzat durant el Sacre Imperi Romanogermànic i sota l'Antic Règim entre 1648 i 1789. Sota l'Imperi alemany, en el que es va integrar Alsàcia-Lorena de 1870 a 1918, formà un bezirke (districte), al cap del qual s'hi trobava un bezirkspräsident, equivalent al prefecte francès. La seva capital és Estrasburg.
Viles principals :
* Haguenau
* Saverne
* Sélestat
* Estrasburg
* Wissembourg
La bandera de la Baixa Alsàcia és vermella barrada de blanc i guarnida de part a part dentades de lis blanques. De la seva unió amb la bandera de l'Alta Alsàcia sorgí la bandera d'Alsàcia.

## Història

9 d'agost de 1680 : Els senyors d'Alsàcia són obligats a reconèixer la sobirania del rei de França (política de reunions).
# Cantó de Baugy

El cantó de Baugy és un cantó francès del departament del Cher, situat al districte de Bourges. Té 17 municipis i el cap és Baugy.

## Municipis

* Avord
* Baugy
* Bengy-sur-Craon
* Chassy
* Crosses
* Farges-en-Septaine
* Gron
* Jussy-Champagne
* Laverdines
* Moulins-sur-Yèvre
* Nohant-en-Goût
* Osmoy
* Saligny-le-Vif
* Savigny-en-Septaine
* Villabon
* Villequiers
* Vornay

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Poirier | RGR |
| 1949-1973 | Maurice Cherrier | RPF, després RS, després UNR, després UDR |
| 1973-2004 | Michel Renoux | Divers droite |
| 2004- | Pascal Méreau | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.298 | 8.956 | 8.672 | 8.757 | 8.809 | 9.410 | 10.296 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Joseph Shallet

Joseph Shallet (Londres 1661 (?) - Anglaterra segle xviii) va ser un comerciant i diplomàtic anglès instal·lat a Barcelona i a Reus
El 1685, quan tenia uns vint-i-cinc anys, va iniciar gestions per instal·lar a Reus una fàbrica d'aiguardent. Shallet era cònsol d'Anglaterra a Barcelona, i agent de la companyia formada per Arthur Shallet i Gilbert Heathecat de Londres. Reus en aquell moment era el primer productor d'aiguardent del país, i va buscar un lloc per situar la seva destil·leria. Provà al Mas de Montagut, que no va aconseguir comprar, a Vila-seca, a Mas Calbó, i per fi va negociar amb l'ajuntament un espai a la vora de l'Aigua Nova, una mina abundant fora muralla de Reus, amb dret d'ús d'aquella aigua. Allà va construir la fàbrica d'aiguardent que durant els anys següents va ser la més activa de la vila, i també una fàbrica de sabó. Els primers anys, l'encarregat de la destil·leria era anglès, però a partir de 1692 Shallet confia els seus afers a dos comerciants de Reus, un canvi que porta que els empresaris reusencs participin de manera més activa en les exportacions. A mitjans de 1690 les exportacions pugen considerablement. Shallet combina les seves estades a Reus amb la direcció de la companyia a Barcelona. Fa societat amb Mitford Crowe i embarca des del port de Salou, a més de l'aiguardent, sabó, fusta, sal, suro, roba, sabates, etc. i importa pells per a les adoberies reusenques, congre, bacallà i tabac de Portugal. Aquesta societat manté relacions freqüents amb Lisboa, Gènova i Marsella. Però el 1697, amb l'acord de pau, decauen les exportacions per la represa d'activitats de les companyies franceses. Va vendre la fàbrica i va marxar a Barcelona. El seu soci Crowe va tornar a Anglaterra on va ser membre del Parlament i durant la guerra de Successió va fer d'enllaç entre els aliats i el govern català. El 1714, poc abans del final de la guerra, trobem Shallet i Crowe com a socis d'algunes operacions realitzades per la Companyia Nova de Gibraltar.
A Reus, la seva fàbrica era coneguda com les Olles del Cònsol o del Cònsol Anglès i hi va haver fins a finals del segle xix el carrer de les Olles del Cònsol, on hi havia hagut la seva fàbrica, a tocar del camí de l'Aigua Nova.

## Referències

* ↑ Andreu, Jordi. "El segle XVIII": A: Història general de Reus. Reus: l'Ajuntament, 2003. Vol. II, pàg. 239-241. ISBN 8489688133
* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 41. ISBN 8486387655.
# Turó d'en Gall

El Turó d'en Gall és una muntanya de 307 metres que es troba al municipi de Tordera, a la comarca del Maresme.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 303110001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó d'en Patllari

El Turó d'en Patllari és una muntanya de 191 metres que es troba al municipi de Riudarenes, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Monte de Garòs

El Monte de Garòs és una serra situada entre els municipis de Naut Aran i de Vielha e Mijaran a la comarca de la Vall d'Aran, amb una elevació màxima de 2.258 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cantó de Bourges-3

El cantó de Bourges-3 és un cantó francès del departament del Cher, situat al districte de Bourges. Compta amb part del municipi de Bourges.

## Municipis

* Bourges

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1982 | Marguerite Renaudat | PCF |
| 1982-1983 | François Deschamps | UDF |
| 1983-2001 | Marguerite Renaudat | PCF |
| 2001-2008 | Roland Chamiot | RPR |
| 2008- | Yann Galut | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Museu Guimet

El Museu Guimet, originalment i en francès Musée national des arts asiatiques - Guimet és un museu situat a París, la capital de França. És un dels més importants del món en el seu gènere.

## Història

L'origen d'aquest museu es deu a un lionès, empresari d'èxit, Émile Guimet (1836-1918). Guimet era un prohom preocupat pel benestar dels obrers i un burgès amb moltes inquietuds: l'educació, les llengües i les religions orientals, la música, el teatre, art... Va tenir l'oportunitat i els mitjans per viatjar a l'estranger.
Arribà a un acord amb l'Estat Francès per construir un museu a París (després d'un primer intent no reeixit a Lió) comprometent-se a una donació de les seves col·leccions. Fou inaugurat el 20 de novembre de 1889. Émile Guimet va dedicar el seu temps i els seus diners a aquest museu, organitzant exposicions i reclamant dipòsits pertanyents a l'estat. D'aquesta manera va aconseguir obres coreanes del fons Charles Varat i pintures tibetanes de Jacques Bacot i participà en excavacionss arqueològiques a Egipte (com les d'Albert Gayet). Guimet entenia el museu com un centre d'estudis. El 1927, el museu Guimet es va incorporar a la Direcció dels museus de França.
Guimet també va crear un museu a Lió, la seva ciutat. Els fons d'aquest museu lionès, tancat el 2007, s'han incorporat al nou Museu de les Confluències.

## Col·leccions

Consta d'importants col·leccions relacionades amb les grans expedicions a Àsia central i Xina, com les col·leccions de Paul Pelliot o d'Édouard Chavannes. A partir de 1927 rep les obres originals del museu Indoxinès del Trocadéro. I durant els anys 20 i 30 del segle XX li arriben importants dipòsits de la Delegació Arqueològica Francesa a l'Afganistan.
La secció xinesa del Museu Guimet té al voltant de 20.000 objectes que corresponen a set mil·lennis d'art xinès (dels seus orígens fins al segle xviii).

## Galeria

Obres destacades del museu:
* Gladiador. Art romà del segle i, regió de Kâpîssâ.
* Bodhisattva
* Buddha
* Bhairava
* copa de vi
* Harihara (Shiva i Vishnou)
* Bodhisattva Lokeśvara
* Suposat cap de Jayavarman VII
* Buddha provinent de Kucha
* Màscara
* Plat de la dinastia Tang
* Figura Dogū
* Retrat
* Màscara de teatre Nô

## Referències

* ↑ Veille Info Tourisme

## Enllaços externs

* web oficial
# Turó Gros de Miralles

El Turó Gros de Miralles és una muntanya de 343 metres que es troba entre els municipis de Santa Susanna i de Tordera, a la comarca del Maresme.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó d'en Planes

El Turó d'en Planes és una muntanya de 568 metres que es troba al municipi de Santa Coloma de Farners, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ԡ

L'el amb ganxo al mig (Ԡ ԡ; cursiva: Ԡ ԡ) és una lletra de l'alfabet ciríl·lic. La seva forma es deriva de la letra ciríl·lica El (л Л) mitjançant l'addició d'un ganxo a la meitat de la cama dreta.
El ganxo al mig s'ha utilitzat només en llengües txuvaix.

## Codis de computació

U+0520 = El amb ganxo al mig majúscula U+0521 = El amb ganxo al mig minúscula
# Bakhtigan

Bakhtigan és un dels cinc llacs salats de la província de Fars a l'Iran, al districte d'Istakhr, a uns 50 km a l'est de Xiraz i a 1550 metres d'altura. La superfície varia segons el clima estacional però no supera els 100 km de llarg i 30 d'ample (est-oest). És fondo i amb aigua molt salada.
Els altres llacs salats de la província són:
* Dasht Arzan, al districte de Sabur, modern Dasht-i Ardjan
* Tawwaz, prop de Kazarun al districte de Sabur, modernament Famur o Shirin o Kazarun
* Djankan, prop de Shiraz, modernament llac Shiraz o Maharlu
* Basfahuya, al districte d'Istakhr, correspondria al modern Badjfuz
Modernament s'anomena alternativament Niriz, pel nom de la ciutat que abans estava a la seva vora però actualment està al sud-est per la baixada de nivell.
# Cantó de Lignières

El cantó de Lignières és un cantó francès del departament del Cher, situat al districte de Saint-Amand-Montrond. Té 9 municipis i el cap és Lignières.

## Municipis

* La Celle-Condé
* Chezal-Benoît
* Ineuil
* Lignières
* Montlouis
* Saint-Baudel
* Saint-Hilaire-en-Lignières
* Touchay
* Villecelin

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | M. Lautissier | radical |
| 1955-1973 | M. Aubailly | radical |
| 1973-1985 | M. Nardet | PS |
| 1985-1998 | Pierre Roumet | Divers droite |
| 1998-2004 | Agnès Chevauché | PS |
| 2004-2008 | Henri Bernadet | PS, després divers gauche |
| 2008- | Janine Bernadet | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 5.538 | 5.871 | 5.408 | 5.051 | 4.579 | 4.287 | 4.130 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Mas de Manent

El Mas de Manent és una masia de la Secuita (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Mas format de diversos cossos adossats l'un a l'altre seguint l'eix horitzontal del cos central. Aquest, de porta adovellada, és de planta, pis i golfes; a la dreta hi ha un cos allargat, només amb planta i golfes; ambdós tenen coberta a dos vessants, paral·lela a la façana.
Hi ha altres construccions afegides com a dependències agrícoles. Hi ha una a la dreta, amb teulada a dos vessants, perpendicular a la façana, que és de construcció recent.
L'obra és feta de paredat i en alguns sectors està arrebossada. Els cossos de la dreta són de totxo arrebossats i els de l'esquerra de pedra. Les llindes de les finestres del pis i de les golfes són de fusta, tret d'una, de pedra, a l'obertura esquerra de les golfes. A la porta s'hi pot veure la data 1749 i a la part superior dreta de l'arrebossat de la façana central, s'hi endevina la data 1779. Sembla que en una reforma posterior la teulada fou aixecada, de manera que al ràfec de maons i teules amb decoració geomètrica blanca i vermella (del segle xviii), hom hi superposà una tortugada.

## Notes

* 1 2 3 «Mas Manent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].

## Enllaços externs

* «Mas de Manent». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Salvador Marquès i Casademont

Salvador Marquès i Casademont (Mataró, 1704-1768) fou un lutier català.
Juntament amb Tomàs i Josep Marquès és fill de Josep Marquès, casat l'any 1697 amb Maria Teresa Casademunt, i pare de Salvador Marquès, a qui va anomenar al seu testament "menor jove guitarrer", ja que va continuar l'ofici del seu pare al carrer de Barcelona (Mataró) a on va morir el 1781.
Al "Llibre dels Mestres Fusters de la Cofraria de Sant Joan", corresponent als anys 1764-1828, apareix que va cotitzar a la cofraria des de l'any 1732 fins al 1768 i consta que fou un dels administradors de la cofraria de Sant Joan entre els anys 1746 i 1747.
Per fragments conservats se sap que Marquès treballà a la segona meitat del segle xviii a Mataró. Al Museu de la Música de Barcelona es conserva un violí que porta l'etiqueta "Salvador Marquès", la construcció d'aquest instrument ens suggereix una escola pròxima a la catalana desenvolupada entre els lutiers de Barcelona del segle xviii. El treball interior és excel·lent, mostra que no fou un simple afeccionat, i la qualitat del vernís és similar a la de peces construïdes per Joan Guillamí.

## Bibliografia

* Els nostres luthiers : escultors del so. Exposició del 8 de maig al 7 de juliol de 1996, Capella de Santa Àgata, Museu de la Música.. Barcelona: Museu de la Música de Barcelona, 1996. ISBN 8476097883 [Consulta: 22 maig 2013].
* Soler i Fontrodona, Rafael «Els Marquès, luthiers mataronins (segle xviii).». Fulls/57 del Museu Arxiu de Santa Maria, 1-1997, p. 46-50.
# Turó Roig (Sant Iscle de Vallalta)

El Turó Roig és una muntanya de 291 metres que es troba al municipi de Sant Iscle de Vallalta, a la comarca del Maresme.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cap d'Artigalonga

El Cap d'Artigalonga és una muntanya de 1.818 metres que es troba entre els municipis de Bossòst, a la comarca de la Vall d'Aran i França.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sèrra Longa

La Sèrra Longa és una serra situada al municipis de Les a la comarca de la Vall d'Aran i França, amb una elevació màxima de 1.979 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Baku Crystal Hall

Baku Crystal Hall és un edifici multifuncional a Bakú, Azerbaidjan. L'arena està dissenyada per celebrar concerts a gran escala i esdeveniments esportius individuals o per equips.
Baku Crystal Hall es va construir específicament per acollir el Festival de la Cançó d'Eurovisió de 2012. Les obres de construcció es varen dur a terme sota la supervisió del Comitè Estatal d'acord amb el decret del president Ilham Alíev.
El dissenyador principal del complex és l'empresa alemanya "GMP" i el dissenyador de l'arena és l'empresa suïssa Nussli Internationa AG. La construcció de tres components principals de l'edifici (l'arena, la façana i el sostre) es varen iniciar paral·lelament al mateix temps.
La construcció es va finalitzar el 16 d'abril de 2012 i l'arena es va obrir oficialment el 7 de maig. Els dies 22 i 26 de maig va tenir lloc el seu primer gran esdeveniment, la semifinal i final respectivament del Festival d'Eurovisió de 2012.
La façana de Crystal Hall està equipada amb les nombroses i modernes llums LED dinàmiques que permeten crear diversos efectes d'il·luminació únics. Durant el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012, els llums LED es va emprar per a mostrar colors de bandera del país, el participant del qual era anunciat i pujava a l'escenari.
L'àrea total del complex és de 30.958 m². L'arena té una superfície de 10964 m² i la capacitat de la sala és de 27.000 espectadors (15.000 llocs de peu, 12.000 seients a l'arena). L'alçada de la sala al mig és de 24 m. L'arena està il·luminada per 12.000 punts de llum LED.
La zona entre bastidors té una superfície de 2440 m² i està equipada amb sales per a atletes i actors es troba a la part posterior de l'arena.

## Fonts

Pàgina oficial del Baku Crystal Hall
# Cantó de Briare

El cantó de Briare és un cantó francès del departament de Loiret, situat al districte de Montargis. Té 14 municipis i el cap és Briare.

## Municipis

* Adon
* Batilly-en-Puisaye
* Bonny-sur-Loire
* Breteau
* Briare
* La Bussière
* Champoulet
* Dammarie-en-Puisaye
* Escrignelles
* Faverelles
* Feins-en-Gâtinais
* Ousson-sur-Loire
* Ouzouer-sur-Trézée
* Thou

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Marcel Gaime | Unió Republicana i Resistència |
| 1949-19.. | M. Raimbault | RPF |
| 19..-19.. | M. Godard | Divers droite |
| 19..-196. | Pierre-Armand Thiébaut | Centrista |
| 196.-1967 | Léon Védrines | FGDS, després divers droite |
| 1967-1979 | M. de Chasseval | Divers droite, després UDF-PR |
| 1979-2011 | Jean Poulain | PS, després divers gauche, després divers droite |
| 2011- | Michel Lechauve | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 9.718 | 10.674 | 11.042 | 11.766 | 11.694 | 11.752 | 11.723 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Sant Pere de Juià

Sant Pere de Juià és una església de Juià (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici d'una sola nau, amb volta de canó de llunetes i quatre capelles laterals d'arcs de creueria. Capçalera poligonal i cúpula al creuer. El parament està tot pintat de blau turquesa i decorat amb estels, representant l'univers. La façana barroca té una portalada rectangular, amb pilastres d'ordre corinti que sostenen un entaulament amb fornícula emmarcada per dos florons, un rosetó i un ull de bou. A l'esquerra s'alça el campanar de planta quadrada amb les arcades inacabades i sense coberta.

## Història

Les notícies documentals més antigues daten de l'any 1159 quan Arnal de Llers fa evacuar l'església, que es trobava en mans de Guillem, capellà del comte Ramon Berenguer, a favor de la Seu gironina. Del 1314 tenim l'acta de la visita del bisbe Guillem de Vilamarí. Amb el nom de "Sancti Petri de Juyano" és citada als Sinodals de la diòcesi gironina (169-). El temple actual data del segle xvi i la façana és barroca (segle xviii).

## Referències

* 1 2 «Sant Pere de Juià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2016].
# Els Picons (Capafonts)

Els Picons és una muntanya de 820 metres que es troba al municipi de Capafonts, a la comarca catalana del Baix Camp.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cap des Cròdos

El Cap des Cròdos és una muntanya de 2.328 metres que es troba al municipi de Vielha e Mijaran, a la comarca de la Vall d'Aran.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Taula de Parros

La Taula de Parros és una serra situada al municipi de Naut Aran a la comarca de la Vall d'Aran, amb una elevació màxima de 2.731 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya