OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A Colour Symphony

A Colour Symphony, op. 24, F. 106, va ser escrit per Arthur Bliss el 1921–1922. Va ser la seva primera obra important per a orquestra, i és avui una de les seves composicions més conegudes.

## Orquestració

La simfonia està escrita per a 3 flautes (una doblant amb flautí), 2 oboès, corn anglès, 2 clarinets, clarinet baix, 2 fagots, contrafagot, 4 trompes, 3 trompetes, 3 trombons, tuba, 2 timbalistes, plats, 2 arpes i cordes.

## Història

A Color Symphony va ser escrita per ser interpretada al Three Choirs Festival, celebrat el 1922 a Gloucester, per invitació de Sir Edward Elgar, qui també va convidar Herbert Howells i Eugene Goossens a escriure una peça cadascun. Howells va escriure Sine Nomine per a cor sense paraules, que no va rebre la seva segona actuació fins al seu centenari 70 anys més tard, el 1992. Goossens va escriure una peça anomenada Silenci per a cor i orquestra. La pròpia contribució d'Elgar va ser la seva orquestració de Fantasia i fuga en do menor de Johann Sebastian Bach.
Bliss va decidir escriure una simfonia, però al principi no estava decidit quin seria el tema o el caràcter de l'obra. No va poder començar durant unes setmanes. Un dia, per casualitat, es va trobar amb un llibre d'⁣heràldica en el qual llegia els significats simbòlics adherits a determinats colors; això li va donar la idea d'escriure una obra sobre els colors. Va intentar donar a cada moviment un caràcter corresponent a aquests significats, però sense intentar representar els mateixos colors. Bliss va dedicar la simfonia al director Adrian Boult.
La primera actuació, amb la London Symphony Orchestra, a la catedral de Gloucester el 7 de setembre de 1922, va ser dirigida pel compositor. Al principi no va tenir bona acollida, per una mala preparació. L'obra utilitza una gran orquestra, però la plataforma estava tan ocupada amb el cor requerit per a altres obres que també es representaven, que es van haver d'ometre diversos instruments. Elgar hi va assistir, però el va trobar "desconcertantment modern". No obstant això, va entrar al repertori i s'ha gravat diverses vegades, tot i que ara és un visitant poc freqüent a les plataformes de concerts.

## Referències

* ↑ Randel, Don Michael. The Harvard dictionary of music. Harvard University Press, 2003, p. 191. ISBN 978-0-674-01163-2.
* ↑ Classical Archives
* ↑ Bourne, Joyce. The concise Oxford dictionary of music. Oxford University Press US, 2004, p. 153. ISBN 978-0-19-860884-4.
* ↑ «Bliss: Colour Symphony». Arxivat de l'original el 26 October 2016. [Consulta: 31 març 2009].
* 1 2 Culot, Hubert. «Review: British Choral Music». MusicWeb International.
* ↑ Romanticism in Retrospect
* ↑ The eMusic Dozen: British Composers
* ↑ Classical Archives
* ↑ Greene's Biographical Encyclopedia of Composers
* ↑ Classical Archives
# Joan Puig i Ball

Joan Puig i Ball (Mollerussa, 1879 - 1938) estudià medecina a Saragossa i Barcelona. El 1905 s'instal·là a Manresa. Va treballar a l'Hospital i en fou el director l'any 1932. S'especialitzà en l'aparell digestiu i radiologia. Va ser el primer metge que va instal·lar un aparell de raigs X a Manresa.

## Referències

* ↑ Joaquim Aloy, Jordi Basiana i Pere Gasol La República a Manresa en un clic (1931-1936)

## Enllaços externs

* Joan Puig i Ball | Galeria de Metges Catalans
# Bisbat de Namibe

El 'Bisbat de Namibe (portuguès: Diocese de Namibe; llatí: Dioecesis Namibensis) és una seu de l'Església Catòlica a Angola, sufragània de l'arquebisbat de Lubango. El 2013 tenia 375.000 batejats al voltant de 1.228.000 habitants. Actualment és dirigida pel bisbe Dionisio Hisiilenapo.

## Territori

La diòcesi comprèn la província de Namibe a Angola. La seu episcopal és la ciutat de Namibe, on s'hi troba la catedral de São Pedro. Està subdividida en 6 parròquies.

## Història

La diòcesi fou erigida el 21 de març de 2009 amb la bolla Apostoli ipsi del papa Benet XVI, aplegant el seu territori de l'arquebisbat de Lubango.

## Cronologia de bisbes

* Mateus Feliciano Tomás † (21 març 2009 - 30 octobre 2010 mort)
* Dionisio Hisiilenapo, des del 8 de juliol de 2011

## Estadístiques

A finals del 2013, la diòcesi tenia 375.000 batejats sobre una població de 1.228.000 persones, equivalent al 30,5% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parròquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 2009 | 270.294 | 1.195.779 | 22,6 | 12 | 9 | 3 | 22.524 | | | 27 | 4 |
| 2012 | 365.000 | 1.196.029 | 30,5 | 12 | 11 | 1 | 30.416 | | 3 | 17 | 5 |
| 2013 | 375.000 | 1.228.000 | 30,5 | 16 | 12 | 4 | 23.437 | | 4 | 18 | 6 |

## Fonts

* Annuario Pontificio del 2014 i precedents, a http://www.catholic-hierarchy.org/diocese/dnami.html
* Butlla Apostoli ipsi
* Erezione della diocesi di Namibe Arxivat 2013-04-21 at Archive.is
* (anglès) Fitxa de la diòcesi a www.gcatholic.org
* (portuguès) Fitxa de la diòcesi Arxivat 2014-04-19 a Wayback Machine. al web de la Conferència episcopal angolesa
# Batalla del Fort d'Eben-Emael

La batalla del Fort d'Eben-Emael fou un enfrontament entre les tropes nazis i belgues que tingué lloc entre el 10 i l'11 de maig del 1940 en el marc de la Campanya de Bèlgica.
Els nazis desplegaren un contingent de paracaigudistes militars (Fallschirmjäger) per a conquerir el Fort d'Eben-Emael, que protegia diversos ponts sobre el Canal Albert amb la seva forta dotació d'artilleria. Controlar aquests ponts era una peça clau dels plans nazis per a envair Bèlgica. La batalla s'acabà amb una victòria decisiva dels alemanys. Una part dels paracaigudistes nazis aterraren per sorpresa al fort amb planadors i feren servir llançaflames i explosius per a destruir les posicions defensives i artilleria dels belgues. Els nazis conqueriren el fort i causaren moltes baixes entre els defensors. Mentrestant, la resta de la força d'assalt aterrà prop d'un dels ponts, on destruí un alt nombre de búnquers i posicions defensives, a més de prendre el control de dos dels tres ponts de la zona.
# Cantó de Castres-Nord

El cantó de Castres-Nord és un cantó francès del departament del Tarn, a la regió d'Occitània. Està enquadrat al districte de Castres i només compta amb dos municipis.

## Municipis

* Castres
* La Bolbena

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1970-1989 | Jacques Limouzy | UDR, després RPR |
| 1989- | Michel Monsarrat | Divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Fijac-Oest

El cantó de Fijac-Oest és un cantó francès del departament de l'Òlt, situat al districte de Fijac. Té 10 municipis i el cap és Fijac.

## Municipis

* Beduèr
* Cambolit
* Camburat
* Capdenac
* Faicelas
* Fonts
* Formanhac
* Lissac e Moret
* Planhòlas
* Fijac

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1979-1992 | Marcel Costes | PS |
| 1992-1998 | Serge Juskiewenski | Divers droite |
| 1998- | André Mellinger | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Coll d'Ardit

El Coll d'Ardit és una muntanya de 254 metres que es troba al municipi del Perelló, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Gustavo Deco

Gustavo Deco és professor d'Investigació de la Institució Catalana per a la Recerca i Estudis Avançats (ICREA) i catedràtic de la Universitat Pompeu Fabra (UPF), institució on dirigeix el grup de recerca en Neurociència Computacional (CNS) i el Center for Brain and Cognition (CBC). Ha obtingut del Consell Europeu de Recerca (ERC) l'ajut Advanced Grant i participa en el projecte insígnia de la Comissió Europea, Human Brain Project (HBP). De reconegut prestigi internacional, l'objectiu principal de la seva recerca és dilucidar amb precisió els principis computacionals subjacents a les funcions cerebrals en la salut i també quan es dona malaltia cerebral.

## Referències

* ↑ «Gustavo Deco». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Battipaglia

Battipaglia és un municipi italià, situat a la regió de Campània i a la província de Salern. L'any 2004 tenia 50.958 habitants.
# Cantó de Los Sarrasins-2

El cantó de Los Sarrasins-2 és un cantó francès del departament de Tarn i Garona, situat al districte de Los Sarrasins. Té 5 municipis i part del de Los Sarrasins, que és el cap.

## Municipis

* Albafuèlha e la Garda
* Lo Barri d'Ilamada
* Las Bartas
* La Bastida del Temple
* Meusac

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1988 | Jean Carla | PS |
| 1988- | Bernard Dagen | Divers droite, després MoDem |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Bisbat de Ndalatando

El Bisbat de Ndalatando (portuguès: Diocese de Ndalatando; llatí: Dioecesis Ndalatandensis) és una seu de l'Església Catòlica a Angola, sufragània de l'arquebisbat de Malanje. El 2013 tenia 225.617 batejats al voltant de 443.000 habitants. Actualment és dirigida pel bisbe Almeida Kanda.

## Territori

La diòcesi comprèn la província de Kwanza-Nord a Angola. La seu episcopal és la ciutat de N'dalatando, on s'hi troba la catedral de São João Baptista. Està subdividida en 9 parròquies.

## Història

La diòcesi fou erigida el 26 de març de 1990 amb la butlla Peculiari quidem del papa Joan Pau II, aplegant ell territori de l'arquebisbat de Luanda, del que originàriament n'era sufragani.
El 12 d'abril de 2011 va entrar a formar part de la província eclesiàstica de l'arquebisbat de Malanje.

## Cronologia dels bisbes

* Pedro Luís Guido Scarpa, O.F.M.Cap. (26 març 1990 - 23 juliol 2005 retirat)
* Almeida Kanda (Canda), del 23 de juliol 2005

## Estadístiques

A finals del 2013, la diòcesi tenia 225.617 batejats sobre una població de 443.000 persones, equivalent al 50,9% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parròquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 1990 | 90.000 | 230.000 | 39,1 | 15 | | 15 | 6.000 | | 18 | 23 | 6 |
| 1999 | 193.950 | 408.600 | 47,5 | 20 | 1 | 19 | 9.697 | | 26 | 53 | 8 |
| 2000 | 193.950 | 408.600 | 47,5 | 17 | 1 | 16 | 11.408 | | 24 | 48 | 8 |
| 2001 | 193.500 | 400.000 | 48,4 | 17 | 2 | 15 | 11.382 | | 21 | 46 | 8 |
| 2002 | 163.000 | 359.000 | 45,4 | 16 | 2 | 14 | 10.187 | | 19 | 44 | 8 |
| 2003 | 163.000 | 359.000 | 45,4 | 19 | 4 | 15 | 8.578 | | 22 | 47 | 8 |
| 2004 | 189.100 | 359.000 | 52,7 | 21 | 5 | 16 | 9.004 | | 22 | 49 | 8 |
| 2013 | 225.617 | 443.000 | 50,9 | 24 | 7 | 17 | 9.400 | | 24 | 67 | 9 |

## Fonts

* Annuario Pontificio del 2014 i precedents, a http://www.catholic-hierarchy.org/diocese/dndlt.html
* (anglès) Fitxa de la diòcesi a www.gcatholic.org
* (portuguès) Fitxa de la diòcesi Arxivat 2014-04-19 a Wayback Machine. al web de la Conferència episcopal angolesa
* Butlla Peculiari quidem
# Illes Bounty

Les Illes Bounty estan formades per un petit grup de 13 petites illes al sud de l'oceà Pacífic que pertanyen a Nova Zelanda.

## Descripció

Es troben a uns 670 km a l'est-sud-est de l'illa del sud de Nova Zelanda, 530 km al sud-oest de les illes Chatham i 215 km al nord de la Illes Antípodes. El grup és considerat com a Patrimoni de la Humanitat.
Es troben a 650 km al sud de l'Illa del Sud de Nova Zelanda i s'inclouen en l'agrupament administratiu de les illes subantàrtiques de Nova Zelanda.
No estan habitades pels humans però tenen nombrosa fauna de pingüins i albatros. Al segle xix s'hi caçaven foques. La superfície total del grup és només d'1,3 km² amb una alçada màxima de 90 metres.
Van ser descobertes pel capità William Bligh, el 1788, qui va les va batejar amb el nom del seu navili just alguns mesos abans del cèlebre motí del Bounty.

## Referències

* ↑ «New Zealand Sub-Antarctic Islands». UNESCO World Heritage Convention.
* ↑ Claudino-Sales, Vanda. «New Zealand Subantarctic Islands, New Zealand». A: Coastal World Heritage Sites (en anglès). Dordrecht: Springer Netherlands, 2019, p. 443–448. DOI 10.1007/978-94-024-1528-5_65. ISBN 978-94-024-1528-5.
* ↑ Hince, Bernadette. The Antarctic Dictionary: A Complete Guide to Antarctic English (en anglès). Csiro Publishing, 2000, p. 67. ISBN 978-0-9577471-1-1.
* ↑ Riddell, Shona. Trial of Strength: Adventures and Misadventures on the Wild and Remote Subantarctic Islands (en anglès). Exisle Publishing, 2018-10-01, p. 32. ISBN 978-1-77559-393-5.
# Cantó de Legé

El cantó de Legé (bretó Kanton Levieg) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 3 comunes:
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Corcoué-sur-Logne | Kerc'haoueg | 1.990 | 50,39 | 44650 | 44156 |
| Legé | Levieg | 3.586 | 63,32 | 44650 | 44081 |
| Touvois | Tolvez | 1.301 | 39,21 | 44650 | 44206 |
| Cantó | Levieg | 6.877 | 152,92 | - | 4415 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1994- | Claude Naud | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Castres-Oest

El cantó de Castres-Oest és un cantó francès del departament del Tarn, a la regió d'Occitània. Està enquadrat al districte de Castres i compta amb tres municipis. El cap cantonal és Castres.

## Municipis

* Castres
* Navés
* Sais

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1998-2001 | Philippe Guérineau | PS |
| 2001-2008 | Jean-Pierre Antoni | RPR |
| 2008- | Louis Cazals | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Caves Miró

Les Caves Miró o Casa Miró és una obra noucentista de Cèsar Martinell a Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) i protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici industrial de planta baixa i un pis. Fa xamfrà en un solar on també es troba una casa-torre de la mateixa propietat. La façana és senzilla, amb utilització d'elements clàssics, maó vista i revestiments ceràmics que fan referència a la marca i propietaris de les caves. L'obra, tant per l'època en què va ser construïda com per les seves característiques, s'inscriu dintre del corrent noucentista.

## Història

El projecte de les Caves Miró, conservat a l'arxiu de l'Ajuntament, data del març de 1929, i fou aprovat el 31 de març del mateix any. La realització de l'obra fou encarregada a l'arquitecte Cèsar Martinell per Joan Miró i Bages, procedent de Vila-rodona. La construcció d'aquest edifici es relaciona amb el procés general d'expansió, tant econòmica com urbanística, de Sant Sadurní a partir del darrer terç del segle xix. Aquesta expansió fou deguda a la implantació a la vila de la indústria de vins escumosos, que ha convertit Sant Sadurní en el primer centre productor de l'estat espanyol.

## Referències

* «Caves Miró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].

## Enllaços externs

* Casa Miró Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del Catàleg del patrimoni arquitectònic del Pla d'ordenació urbanística municipal.
# Un cos al bosc

És la segona pel·lícula de ficció dirigida per Joaquim Jordà l'any 1996 classificada pel mateix Jordà amb el gènere de "Thiller rural". Protagonitzada per Rossy de Palma és comparada per la crítica amb la sèrie de televisió Twin Peaks.
El film amaga una dissecció de la Catalunya profunda, amb ironia i humor negre, plena de corrupció i prejudicis. Un joc de poder que enfronta amb els derrotats d'una societat que tot ho sap, però tot s'ho calla per això les autèntiques víctimes son, com sempre, els més dèbils.

## Fitxa tècnica

Producció: Sodegasa, Els Quatre gats, Films de l'Orient.
Productor: Julio Fernández
Productors executius: Josep Antoni Pérez i Giner, Josep Maria Forn, José Luis Garcia Arrojo.
Cap de producció: Aureli de Luna
Direcció: Joaquim Jordà
Guió: Joaquim Jordà
Director de fotografia: Carles Gusi
Director Artístic: Antonio Belart
Música: Sergi Jordá
Muntatge: Iván Aledo
Ajudant de direcció: Oriol Ferrer
Script: Núria Villazán
Operador de càmera: Carles Gusi
Foto Fixa: Cristina Casanovas
Ajudant de muntage: Cristina Velasco
Ajudant de producció: Teresa Grafell
Tècnic de so: Dani Fontrodona
Intèrprets: Rossy de Palma, Núria Prims, Ricard Borràs, Joan Masdeu, Lamin Cham, Pep Molina, Jaume Valls, Mingo Ràfols, Julieta Serrano, Pep Tosar, Antoni de Planell, Carles Puig.
Durada: 90 min
Argument: Un grup de caçadors descobreix al bosc el cadàver d'una jove dels voltants amb signes evidents d'haver estat assassinada. La tinenta Cifuentes, de la Guardia Civil, s'encarregarà de la investigació, així com anirà aquesta avançant descobrirà diversos secrets.

## Referències

* ↑ Manresa, Laia. Joaquín Jordá. Barcelona: Filmoteca de Catalunya - Pòrtic, juny 2006, p. 206. ISBN 84-9809-014-8.
* ↑ Angulo, Jesús «La mirada poliédrica de Joaquín Jordá». NOSFERATU, 4-2006, pàg. 23-24.
* ↑ Manresa, Laia «Filmografia». NOSFERATU, 4-2006, pàg. 82.
# El bon patró

El bon patró (títol original, El buen patrón) és una pel·lícula espanyola de 2021 dirigida per Fernando León de Aranoa i protagonitzada per Javier Bardem. El repartiment principal del film es completa amb Manolo Solo, Almudena Amor, Óscar de la Fuente, Sonia Almarcha, Fernando Albizu, Tarik Rmili, Rafa Castejón i Celso Bugallo. S'ha doblat i subtitulat al català per TV3.
El rodatge de la pel·lícula va començar a Madrid l'octubre de 2020. El juliol de 2021 es va anunciar que seria presentada oficialment al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià, mentre que l'estrena en sales va ser el 15 d'octubre. El 5 d'octubre de 2021, va ser seleccionada per l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya per a la 94a edició dels Premis Oscar, en la categoria de Millor Pel·lícula Internacional.
A més, Zeltia Montes ha rebut el Premi Goya de millor BSO amb la seua banda sonora:

## Argument

Blanco (Javier Bardem), el carismàtic propietari d'una empresa que fabrica balances industrials, espera la imminent visita d'una comissió que decidirà el seu destí i l'obtenció d'un premi local a l'Excel·lència Empresarial i, per tant, tot ha d'estar immaculat. Això no obstant, tot sembla conspirar contra ell. Treballant a contrarellotge, Blanco intenta resoldre els problemes dels seus empleats creuant, però, totes les línies imaginables i donant lloc a una inesperada i explosiva successió d'esdeveniments de conseqüències poc previsibles.

## Referències

* 1 2 «"El bon patró", amb la participació de TV3, a "La gran pel·lícula"». CCMA. [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ «Teaser de “El buen patrón”: Javier Bardem es un empresario multimillonario» (en castellà). OK Diario, 31-07-2021. [Consulta: 12 agost 2021].
* ↑ «El bon patró». Goita què fan, ara!. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ «El buen patrón» (en castellà). Academia del Cine, 19-10-2020. [Consulta: 12 agost 2021].
* ↑ «Primer tráiler de 'El buen patrón', el contraplano de 'Los lunes al sol'» (en castellà). El Séptimo Arte, 30-07-2021. [Consulta: 12 agost 2021].
* ↑ «'El buen patrón' representará a España en los Oscar» (en castellà). ElDiario.es, 05-10-2021. [Consulta: 6 octubre 2021].
* ↑ RTVE.es. «La reivindicación de Zeltia Montes: "Nos piden bandas sonoras como las de Hollywood con menos presupuesto"» (en castellà), 13-02-2022. [Consulta: 27 desembre 2024].
# Batúrinskaia

Batúrinskaia - Батуринская (rus) és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora dreta del riu Beissug, a 29 km a l'est de Briukhovétskaia i a 88 km al nord de Krasnodar, la capital.
Pertanyen a aquest municipi el possiólok de Zarià i els khútors de Zozova Balka i Poltavski.
# Cantó de Cholet-1

El cantó de Cholet-1 és un cantó francès del departament de Maine i Loira, situat al districte de Cholet. Té 3 municipis i el cap es Cholet.

## Municipis

* Cholet (part)
* Saint-Léger-sous-Cholet
* La Séguinière

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1961 | Francis Bouet | MRP |
| 1961-1979 | Georges Prisset | MRP, després CD |
| 1979-1992 | Guy Ronsin | RPR |
| 1992-1998 | Germaine Heulin-Boucard | RPR |
| 1998-2004 | Antoine Mouly | Divers gauche |
| 2004- | Jean-Paul Boisneau | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| - | - | - | - | - | 26.307 | 25.604 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de La Vit

El cantó de La Vit és un cantó francès del departament de Tarn i Garona, situat al districte de Los Sarrasins. Té 14 municipis i el cap és La Vit.

## Municipis

* Ascas
* Balinhac
* Lo Casterar de Boset
* Gençac
* Gramont
* La Capèra
* La Vit
* Mansonvila
* Marsac
* Maumusson
* Montgalhard
* Popàs
* Puèigalhard de Lomanha
* Sent Joan del Boset

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1988 | Henri de Marsac | PS |
| 1988-1994 | Jean-Paul Hayeck | Divers droite |
| 1994-2001 | Henri de Marsac | PS |
| 2001- | Francis Garrigues | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Villa Urrutia

Vil·la Urrutia, o el Mas de Rútia, és un edifici modernista del municipi de l'Albiol (Baix Camp) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici modernista de planta baixa i un pis d'altura, amb una torre cilíndrica coronada amb una teulada troncocònica amb ceràmica vidriada. Al seu voltant hi ha un jardí del que es conserven un templet i una sèrie d'escales i balustrades amb ceràmica vidriada formant dibuixos de colors. La decoració principal es concentra a les finestres, tribunes, el coronament de l'edifici i la balustrada de la terrassa que cobreix el porxo lateral. És interessant el treball decoratiu clarament modernista.

## Història

Augusto Urrutia Roldán, un indià basc establert a Barcelona, va transformar l'antic Mas de Mallafrè en una vil·la modernista. Va ser construïda cap al 1913 al mig de la urbanització les Masies Catalanes. A prop s'hi han trobat dues sepultures de lloses altmedievals, conservades al Museu Comarcal de Reus.

## Referències

* «Villa Urrútia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Villa Urrútia». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sylvain Grysolle

Sylvain Grysolle (Wichelen, 12 de desembre de 1915 - Aalst, 19 de gener de 1985) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1935 i 1950. En el seu palmarès destaquen diverses clàssiques flamenques, com la Fletxa Valona de 1941 el Tour de Flandes de 1945 i el Campionat de Flandes de 1938 i 1945.

## Palmarès

* 1935
** 1r a la Copa Sels
* 1936
** 1r a la Copa Sels
** 1r a la Gant-Anvers
** 1r a la Brussel·les-Bellaire
* 1937
** 1r al Grote Scheldeprijs
** 1r al Gran Premi de la vila de Zottegem
* 1938
** 1r al Campionat de Flandes
** 1r del Circuit de les Regions Flamquenques
** Vencedor d'una etapa del Circuit de l'Oest
* 1939
** Vencedor de 4 etapes de la Volta a Alemanya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
* 1941
** 1r de la Fletxa Valona
* 1942
** 1r a la St.Lievens-Houtem
* 1944
** 1r al Gran Premi Gran Premi 1r de maig d'Hoboken
** Vencedor d'una etapa al Circuit de Bèlgica
* 1945
** 1r al Tour de Flandes
** 1r al Campionat de Flandes
** 1r de la Brussel·les-Berchem
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
* 1946
** 1r a l'Elfstedenronde
* 1947
** 1r al Gran Premi de Routiers Prior
* 1948
** 1r a la Het Volk

## Referències

* ↑ «GRYSOLLE Sylvain». [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Sylvain Grysolle (Bel)». [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Sylvain GRYSOLLE» (en italià). [Consulta: 22 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Sylvain Grysolle (francès)