OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Eugènia d'Avinyonet

Santa Eugènia d'Avinyonet és una església del municipi d'Avinyonet de Puigventós inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita església situada al veïnat de Sta Eugènia, a dos quilòmetres del poble. És un temple d'una nau amb volta apuntada i absis semicircular a llevant. A la façana de ponent hi ha una petita porta d'arc de mig punt adovellada que rpesenta incisa la data 1852. Més amunt hi ha un petit òcul, i en la part superior un campanar de cadireta d'un sol arc. L'absis és la part més antiga i conserva visible a l'exterior el seu aparell romànic de carreus mitjans i escuadrats sense cura que es podria datar a mitjan segle xi. Al centre hi té una finestra de doble esqueixada i arcs de punt rodó amb coberta de quart d'esfera; i es comunica amb la nau amb arc triomfal. La nau possiblement fou reformada als segles xvii - XVIII, conserva, però, fragments de murs romànics. És coberta per una volta lleugerament apuntada. L'extrem occidental de la nau, amb el frontis, és de mitjan segle xix.

## Història

La primera notícia que es coneix és de l'any 1338 amb motiu d'una visita pastoral, i s'explica que l'església està sense rendes i s'informa al bisbe que de les possessions se n'havien apoderat els hospitalers de la comanda d'Avinyonet. El culte s'hi mantingué i el mobiliari augmentà al segle xviii. De l'any 1734 hi ha notícia de l'existència d'un retaule amb escenes de la vida i martiri de Santa Eugènia que desaparegué l'any 1936.L'església estava molt abandonada i els Amics d'Avinyonet en van promoure la recuperació. Actualment s'hi torna a celebrar l'aplec del dilluns de Pasqua i l'Aplec de sant Esteve el dia 26 de desembre.

## Referències

* 1 2 «Santa Eugènia d'Avinyonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2014].
# Antonio Ferri

Antonio Ferri (Norcia, Úmbria, 5 d'abril de 1912 - Long Island, 28 de desembre de 1975) era un científic italià, destacat en el camp de l'aerodinàmica, amb una especialització de vol hipersònic i supersònic.
Nascut l'any 1912 a Norcia, Itàlia, des del 1937 va dur a terme una investigació a Guidonia Montecelio, on es feia la recerca més avançada pel que fa a l'aerodinàmica d'alta velocitat. Entre les tasques que va dur a terme hi havia experiments espectaculars els anys 1939 i 1940 amb túnels aerodinàmics supersònics.
Durant la Segona Guerra Mundial, al període de la República socialista italiana (o la República Salò), tres dies després que el Nazisme alemany ocupés Roma el 10 de setembre, de 1943, Ferri va tornar al refugi de Guidonia, va destruir el material, va omplir un bagul amb documents, va amagar la seva dona i família a prop de la seva casa als Apenins (des d'on després es van traslladar cap a un poble pesquer de la mar Adriàtica), i va unir-se amb un grup de guerrilla anti-Feixista. Finalalment, va anar a Roma després de la seva alliberació pels Aliats, on va establir contacte amb el representant de l'Oficina de Serveis Estratègics (OSS), Moe Berg, i va començar a treballar amb ell traduint documents clau del bagul, i també transmetent el seu coneixement de les fites de la ciència alemanya durant la guerra.
En el decurs de la guerra les instal·lacions de Guidonia van quedar destruïdes. L'any 1944, Ferri va anar al destacat centre de recerca americana, el Comitè Nacional Consultiu d'Aeronàutica (NACA), a Langley, Virgínia, on va continuar essent la figura més important en aquest camp.
En el període de postguerra, va estudiar l'ús del perfil aerodinàmic per a una aeronau d'alta velocitat i va desenvolupar el mètode Schlieren Flow Visualization de previsió de l'impacte d'ona de xoc en les ales d'una aeronau. Llavors, va redirigir el problema de l'escut tèrmic, el de la dinàmica termofluïda hipersònica, aplicant-los a l'estudi dels reactors supersònics i hipersònics. També va dur a terme estudis importants en els camps dels reactors de combustió supersònica i de calor aerodinàmica de les aeronaus d'alta velocitat. En totes aquestes àrees va fer contribucions clau per l'avenç de l'enginyeria aerospacial.
Ferri va morir l'any 1975 a Long Island, Nova York, EUA.
# Cantó de Brunoy

El cantó de Brunoy era un cantó francès del departament d'Essonne, que estava situat al districte d'Évry. Comptava amb el municipi de Brunoy.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó d'Épinay-sous-Sénart i el cantó d'Yerres.

## Municipis

* Brunoy

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1979 | Pierre Prost | Divers droite |
| 1979-1985 | Daniel Lobry | UDF |
| 1985-2001 | Laurent Béteille | RPR |
| 2001-2008 | Michel Dumont | UDF, després UMP |
| 2008- | Édouard Fournier | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 16.031 | 22.727 | 23.899 | 24.468 | 23.617 | 25.377 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Santa-Maria-Siché

El cantó de Santa-Maria-Siché és una antiga divisió administrativa francesa situat al departament de Còrsega del Sud i la regió de Còrsega. Va desaparèixer el 2015.

## Geografia

El cantó s'organitza al voltant de Santa-Maria-Siché dins el districte d'Ajaccio. la seva altitud varia entre 0 m (Albitreccia) i 1 680 m (Frasseto), amb una altitud mitjana de 443 m.

## Administració

Llista de Consellers generals :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Pierre-Paul Luciani | DD | |
| 2008-2008 | Marie-Jeanne Bozzi | UMP | |
| 2008-2015 | Pierre-Paul Luciani | DD | alcalde d'Albitreccia |

## Composició

Llista de municipis :
| Nom | Població | Codi Postal | Codi Insee |
| Albitreccia | 867 | 20128 | 2A008 |
| Azilone-Ampaza | 93 | 20190 | 2A026 |
| Campo | 77 | 20110 | 2A056 |
| Cardo-Torgia | 32 | 20190 | 2A064 |
| Cognocoli-Monticchi | 164 | 20123 | 2A091 |
| Coti-Chiavari | 490 | 20138 | 2A098 |
| Forciolo | 69 | 20190 | 2A117 |
| Frasseto | 82 | 20157 | 2A119 |
| Grosseto-Prugna | 2 152 | 20128 | 2A130 |
| Guargualé | 109 | 20128 | 2A132 |
| Pietrosella | 1 028 | 20166 | 2A228 |
| Pila-Canale | 278 | 20123 | 2A232 |
| Quasquara | 50 | 20142 | 2A253 |
| Serra-di-Ferro | 352 | 20140 | 2A276 |
| Santa-Maria-Siché | 357 | 20190 | 2A312 |
| Urbalacone | 68 | 20128 | 2A331 |
| Zigliara | 125 | 20190 | 2A360 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 3.411 | 3.798 | 4.180 | 5.087 | 5.549 | 6.393 |
# Alviano

Alviano és un municipi italià, situat a la regió d'Úmbria i la província de Terni. L'any 2018 tenia 1.451 habitants. La seva història es remunta a l'edat mitjana.
# Santa Maria de Palera

Santa Maria de Palera és una església del poble de Palera, actualment del municipi de Beuda (Garrotxa), protegida com a bé cultural d'interès local. No s'ha de confondre amb el Sant Sepulcre de Palera, que és a prop.

## Descripció

Església d'una sola nau, amb absis semicircular al costat de llevant, amb cornisa i una finestra espitllerada al centre. La nau està coberta amb volta de canó reforçada per dos arcs torals. Per la banda de migjorn, en època tardana, es va bastir la sagristia. La porta d'entrada és a ponent i consta gravat a la fusta la data 1834. En aquesta mateixa façana s'assenta el vell campanar d'espadanya, de doble obertura, que posteriorment va convertir-se en torre de teulat a dues vessants.
Es conserva una pica baptismal d'època romànica, d'immersió. Està situada al costat dret de l'única nau de què disposa el temple; no té cap mena de decoració i fa 74 centímetres de diàmetre i 72 centímetres d'alçada. A l'interior del temple es conserva, així mateix, una sepultura d'alabastre d'Antonius Ferrer, mort el 26 de setembre de 1789, capellà de LLigordà i Palera, oriünd de Figueres.

## Història

Antiga església parroquial del poble de Palera, construïda al segle xi i que, a l'acabament del segle xvi o començament del segle xvii, passà a convertir-se en sufragània de Sant Pere de Lligordà. Ve documentalment citada l'any 1085 a l'acta de consagració del monestir del Sant Sepulcre de Palera situat dins la seva jurisdicció eclesiàstica. La denominació del lloc es convertí en "Paleria" al segle xii, així consta igualment anotada, l'any 1362, en el "Llibre Verd" del Capítol de Girona.
Al Museu Diocesà de Girona s'hi conserva la imatge de Santa Maria, del segle xiv, d'alabastre policromat i 55 centimetres d'alçada, que s'hagué de restaurar després dels fets iconoclastes de 1936.
Adossada a aquest església s'hi troba la casa forta de la Masó, amb murs d'origen medieval.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria de Palera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
* ↑ Tubert i Tulsà, Anna. Beuda. Girona: Diputacio de Girona, 2018. ISBN 978-84-15808-61-9.
# Rectoria de Bàscara

Rectoria de Bàscara és un edifici del municipi de Bàscara (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població de Bàscara, a l'extrem nord del terme, al costat de l'església parroquial de sant Iscle i santa Victòria.
Edifici aïllat de planta rectangular, format per tres cossos adossats, amb jardí lateral. El cos principal presenta la coberta de dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i pis. A la planta baixa hi ha un portal d'arc rebaixat adovellat, amb la clau gravada amb la inscripció "CIPRIANUS MOLINET RECTOR ANNO DOMINI 1883". Als costats dues finestres rectangulars. Al pis hi ha tres finestrals d'arc rebaixat emmarcats amb motllures arrebossades a manera de pilastres, i baranes d'obra treballades. La façana està rematada amb una cornisa motllurada i dentelada. La façana de ponent presenta una obertura circular a l'extrem superior i dos finestrals rectangulars amb sortida a una terrassa a la primera planta. El cos adossat a la façana de llevant, utilitzat de garatge, és rectangular, d'una sola planta i amb una gran terrassa al nivell del primer pis de la casa.
A l'interior, la casa presenta una vestíbul interior cobert amb volta de maó de pla de quatre vents i l'escala situada al fons de l'estança.
La construcció està arrebossada i pintada, i la primera planta està decorada amb motllures geomètriques d'obra.

## Història

La rectoria de Bàscara és un edifici bastit probablement a finals del s. XIX, tal com ho testimonia la llinda de la porta principal on s'observa la llegenda "CIPRIANUS MOLINET RECTOR ANNO DOMINI 1883". No es pot descartar que aquesta llinda correspongui a un reforma posterior, i que l'edifici fos més antic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Rectoria de Bàscara». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 gener 2014].
# Cantó de Corbeil-Essonnes-Est

El cantó de Corbeil-Essonnes-Est és un antic cantó francès del departament d'Essonne, que estava situat al districte d'Évry. Comptava amb part del municipi de Corbeil-Essonnes.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del nou cantó de Corbeil-Essonnes.

## Municipis

* Corbeil-Essonnes

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1988 | Aline Marti | PCF |
| 1988-2004 | Serge Dassault | RPR, després UMP |
| 2004-2008 | Jean-Michel Fritz | UMP |
| 2008- | Carlos Da Silva | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 19.567 | 18.999 | 21.655 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Brest-L'Hermitage-Gouesnou

El cantó de Brest-L'Hermitage-Gouesnou (bretó Kanton Brest-An Ermitaj-Gouenoù) és una antiga divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya. Va existir de 1992 a 2015.

## Composició

El cantó aplega 2 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Brest-Ar Ermitaj | Brest-L'Hermitage | --- |
| Gouenoù | Gouesnou | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1992-1998 | Jean-Yves Le Borgne | Divers droite |
| 1998-2011 | Jean-Paul Glémarec | PS |
| 2011-2015 | Dominique Jaffredou | PS |

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2004
# Josep Peñuelas i Reixach

Josep Peñuelas Reixach (Vic, Osona, 1958) és un ecòleg i investigador català internacionalment reconegut per les seves aportacions en els camps de l'ecologia i del medi ambient. Va ser alumne de Ramon Margalef.
Llicenciat en biologia i farmàcia i doctor en ecologia, és professor d'investigació del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) i del Centre de Recerca Ecològica i Aplicacions Forestals (CREAF), i ha estat director de la Unitat d'Ecologia Global d'aquest darrer centre. Ha estat també professor titular numerari d'ecologia al Departament d'Ecologia de la Universitat de Barcelona.
Membre numerari de l'Institut d'Estudis Catalans des del 2014 per la Secció de Ciències Biològiques, ha estat president de la Institució Catalana d'Història Natural (ICHN) entre els anys 2004 i 2008, i conseller del Consell Assessor per al Desenvolupament Sostenible (CADS) de la Generalitat de Catalunya entre el 2005 i el 2007.
La seva recerca en el camp de l'ecologia global requereix d’alts nivells d'interdisciplinarietat: ecologia global, canvi global, canvi climàtic, contaminació, atmosfera-biosfera, compostos orgànics volàtils biogènics, teledetecció, ecofisiologia vegetal, funcionament i estructura de plantes iecosistemes terrestres, ecologia química, ecometabolòmica, ecologia microbiana, macroecologia i ecologia evolutiva, biogeoquímica amb atenció especial al fòsfor, la sostenibilitat ambiental, la seguretat alimentària i la salut global. Inclòs a la llista Highly Cited Researchers de Thomson Reuters en ecologia i medi ambient, ciències vegetals i animals, ciències agrícoles, geociències i en tots els camps de la ciència.
Ha rebut diverses distincions, tant nacionals com internacionals com el Premi Nacional de Recerca (2010), Premi Rei Jaume I a la Protecció del Medi Ambient (2015), el Premi Ramon Margalef d'Ecologia (2015) i el Premi Nacional de Recerca 'Alejandro Malaspina' de l'àrea de Ciències i Tecnologies dels Recursos Materials del Ministeri de Ciència i Innovació (2023).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Josep Peñuelas i Reixach». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana [Barcelona] [Consulta: 8 desembre 2023].
* 1 2 «El figuerenc Josep Peñuelas Reixach rep el Premi Nacional de Recerca de Recursos Materials del Ministeri. Se li concedeix per "la seva dilatada trajectòria científica com a referent internacional en la investigació del canvi global, així com el seu lideratge a la innovació tecnològica i la tasca divulgativa en aquesta àrea"». Empordà, 25·09·2023 [Consulta: 8 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Global Ecology Unit
* ERC Synergy Grant: IMBALANCE-P
* Google Scholar, Citation index
# Amadeo Bordiga

Amadeo Bordiga (Resina, avui en dia Ercolano, 13 de juny de 1889 – Formia, 23 de juliol de 1970) va ser un polític comunista italià, un dels fundadors del Partit Comunista d'Itàlia (PCI), juntament amb Antonio Gramsci i Palmiro Togliatti.

## Trajectòria

El 1912 es va adherir al Partit Socialista Italià. Després de la Revolució Russa de 1917 s'identificà amb el moviment comunista, creant el corrent "Comunistes Abstencionistes" en el si del PSI. Es definia com abstencionista en quant que s'oposava a la participació en les eleccions. Aleshores s'inicià una divisió en el si del PSI entorn de l'acceptació o no de les condicions fixades per Lenin per entrar a la Tercera Internacional. Aquesta divisió va culminar, el 1921, amb la creació del Partit Comunista d'Itàlia.
Amadeo Bordiga va ser el primer secretari general del PCI fins a la seva detenció el 1923. A partir de llavors la seva posició en el partit seria molt marginal, fins que el 1930 fou expulsat per defensar Trotski. En els anys que seguiren no va dur a terme cap activitat política, ja que estava vigilat pel règim de Mussolini.
Després de la caiguda del règim feixista, Bordiga començà a col·laborar en diverses revistes. En les seves publicacions critica la idea estalinista del "socialisme en un sol país".
El 1945 va fundar, al costat d'altres ex-dirigents comunistes, el Partit Comunista Internacional (Partito Comunista Internazionale). El petit partit que es considerava fidel al marxisme i enfrontat a l'estalinisme, denunciava "des de l'esquerra" l'URSS, el sistema econòmic de la qual considerava com un capitalisme d'Estat.

## Enllaços externs

* Amadeo Bordiga (català) a Marxists Internet Archive (MIA) (amb llicència GFDL).
# Sant Martí de Dosquers

Sant Martí de Dosquers és l'església parroquial del poble de Dosquers, dedicada a Sant Martí, al municipi de Maià de Montcal (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici romànic d'una sola nau i absis semicircular que presenta construccions annexes, d'època posterior, que modifiquen la seva primitiva estructura: dues capelles a tramuntana i dues a migdia més una sagristia a l'angle sud-est. A ponent hi ha la porta d'accés al temple, protegida per una cornisa semicircular i formada per arcs en degradació; la llinda i el timpà són llisos. Damunt hi ha una finestra amb arquivoltes i cornisa. L'absis va ser sobrealçat, i per la part de migdia s'observen les ampliacions del temple. A l'interior destaca l'arc triomfal que uneix la nau amb l'absis. El campanar antigament era d'espadanya i fou convertint en torre amb finestres d'arc de mig punt; s'hi accedeix per una escala exterior.
La pica baptismal del segle xviii situada als peus de la nau lateral dreta no té cap tipus d'ornamentació. La porta té gravada la data 1766. Mesura 54 cm de diàmetre i 103 d'alçada. La pica d'aigua beneïda, vuitavada, que es conserva a l'entrada del temple. Mesura 32,5 cm de diàmetre i 26cm d'alçada total (sense el suport).

## Història

De l'església de Sant Martí de Dosquers se'n tenen notícies documentals des del segle xiii. És citada, el 1278, en el testament del bisbe de Girona, Pere de Castellnou, com a "Sancti Martini de Duobus cheriis". Havia estat possessió de la seu episcopal, exercint el bisbe, que tenia castell en el lloc, la jurisdicció civil.
L'any 1722, durant el viatge que realitzà el bisbe de Girona, Josep de Taverner i d'Ardena, l'església perdé el permís per a celebrar dues misses diàries sense cap justificació.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Martí de Dosquers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# Mas Rei (Bàscara)

Mas Rei és una masia del municipi de Bàscara (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al sud-est del nucli urbà de la població de Bàscara, a pocs metres del veïnat de Sant Miquel de Terrades (Calabuig).
Mas format per dos grans edificis aïllats de planta rectangular, l'habitatge i els magatzems, disposats en paral·lel. La masia consta de tres cossos adossats i un porxo posterior, amb les cobertes de teula a un sol vessant. Està distribuït en planta baixa i pis. La façana principal, orientada a llevant, presenta un gran portal d'arc de mig punt adovellat i, al pis, tres finestres rectangulars amb els brancals bastits amb carreus de pedra, els ampits motllurats i les llindes planes gravades amb les dates 1577, 1596 i 1611. De la façana sud destaquen dos finestrals rectangulars, emmarcats amb pedra desbastada. La banda de ponent és la més transformada de la construcció. Una part de l'edifici ha estat reformat en porxo i es conserva en bona part l'antic forn de planta circular. L'edifici dels magatzems està format per dos cossos adossats, un de dues plantes amb la coberta de dues vessants i l'altre a un sol nivell i un sol vessant. Al primer cos li falta la part posterior i presenta les obertures d'arc de mig punt bastides amb rajols, a la planta baixa una gran arcada i al pis sis finestres, tot i que reformades.
La construcció està bastida amb pedra desbastada de diverses mides, i fragments de material constructiu, disposat formant filades irregulars.

## Història

Antic mas bastit probablement a finals del segle xvi, amb diferents remodelacions posteriors, tal com ho testimonien les llindes documentades a les tres finestres de la façana principal, on es pot llegir els anys 1577, 1596 i 1611.
L'origen és força antic. L'any 1292 hi ha notícies d'un Bernat "Xichola" de Calabuig. L'any 1448 apareix en Bernat Xicola i en un fogatge datat el 1497 s'esmenta a Miquel "Cexicola". A principis del segle xvii, en els papers de la parròquia figura que el mas era habitat per masovers. L'any 1765, la seva propietària era Narcisa de Vilanova i de Ros. L'any 1830, el titular era un familiar seu, Francesc Maria de Savater y de Camps, marquès de Capmany, domiciliat a Cervera. En la mateixa data s'inventarià el mas, explicant la distribució interior de l'edifici. Hi havia un trull a l'entrada, una estança anomenada de les olives, celler un quarto nou, la sala i un cobert exterior separat de la casa per un carreró.
Durant els anys 80 va ser restaurada i actualment s'utilitza com a casa d'estiueig.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Rei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 gener 2014].
# Antonio López Alfaro

Antonio López Alfaro (Iniesta, Conca, 20 de maig de 1965) és un exfutbolista espanyol que jugava en la posició de davanter centre.

## Trajectòria esportiva

Antonio López Alfaro va desenvolupar pràcticament tota la seva carrera esportiva en l'Albacete Balompié, amb el qual va jugar en Segona Divisió B, Segona Divisió i Primera Divisió. Va jugar ininterrompudament en l'equip manxec des de la temporada 1982/83 fins a la temporada 1994/95, en la qual va marxar al CF Extremadura, on va estar dues temporades, 1995/96, ascendint a Primera Divisió, i 1996/97, data en la qual va decidir penjar les botes. Després, va ser director esportiu de l'Albacete Balompié entre les temporades 2002/03 i 2006/07.
Antonio López Alfaro és el màxim golejador de l'Albacete Balompié en la seva història, de fet, va marcar 83 gols en 282 partits disputats.
# Cantó d'Évry-Sud

El cantó d'Évry-Sud és un antic cantó francès al districte d'Évry (departament d'Essonne) que estava situat Comptava amb els municipis de Bondoufle, Lisses i part del d'Évry.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Corbeil-Essonnes, el cantó d'Évry i el cantó de Ris-Orangis.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | Michel Bosler | UDR |
| 1973-1985 | Claude Jeanlin | PS |
| 1985-1998 | Henry Marcille | RPR |
| 1998-2001 | Jean-Pierre Vervant | PS |
| 2001- | Francis Chouat | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 11.871 | 27.487 | 47.005 | 37.345 | 41.054 | 42.157 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||