OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Biblioteca Comunale Ariostea

La Biblioteca Comunale Ariostea es troba en el Palazzo Paradiso de Ferrara a la via de les Ciències 17. És coneguda sobretot perquè a l'interior està situada la tomba de Ludovico Ariosto i perquè Paracels s'hi va graduar.

## Palazzo Paradiso

El Palazzo Paradiso va ser construït el 1391 com a palau de delizia dels Este i va ser decorat amb frescos de la vida a la cort. El 1567, el palau va ser llogat pel magistrat de Savi, el qual va traslladar totes les facultats de la universitat. Al segle xvii com a resultat d'una intervenció de Giovan Battista Aleotti es va construir la torre del rellotge i el portal de marbre i la construcció va assumir la seva actual aparença.
El 1753, el palau es va convertir en la seu de la Biblioteca Pública, després dedicada a Ludovico Ariosto. El 1801, va ser traslladat al seu interior la tomba monumental d'Ariosto. La Universitat de Ferrara es va traslladar el 1963, mentre que la biblioteca encara es troba aquí.
Al seu interior també hi ha un teatre d'anatomia del segle xviii i un interessant quadre d'honor del mateix període.

## La biblioteca

La biblioteca conté una sèrie de llibres antics i manuscrits, incunables, codis miniatura, relíquies d'Ariosto i d'altres escriptors. Conté al voltant de 650 diferents edicions de les obres de Ariosto entre els quals algunes de l'època.

## Enllaços externs

* Una pàgina sobre el palau i la biblioteca
# Penungulats

Els penungulats (Paenungulata, gr. 'gairebé ungulats') són un clade de mamífers placentaris que agrupen als ordres actuals proboscidis (elefants), sirenis (manatís) i hiracoïdeus (damans). Per a McKenna & Bell (1997) els penungulats inclouen també l'ordre dels perissodàctils (cavalls, tapirs i rinoceronts).
Recents estudis moleculars han modificat les idees que es tenien sobre l'evolució dels mamífers. Els penungulats ja no es consideren tan estretament emparentats amb els perissodàctils, artiodàctils i cetacis, el que implica que les peülles evolucionaren independentment almenys en dos llinatges de mamífers. En general, el conjunt dels penungulats conserva caràcters anatòmics i fisiològics comuns.
# Serra de la Pedrera (l'Espunyola)

La Serra de la Pedrera és una serra situada entre els municipis de L'Espunyola i de Montmajor a la comarca del Berguedà, amb una elevació màxima de 851 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Prínia de Roberts

La prínia de Roberts (Oreophilais robertsi) és una espècie d'ocell passeriforme del gènere monotípic Oreophilais que pertany a la família Cisticolidae. És endèmic del sud-est d'Àfrica.

## Distribució i hàbitat

Es troba a les terres altes orientals de Zimbàbue i Moçambic.
L'hàbitat natural són els boscos tropicals humits de muntanya i els arbustos tropicals humits.

## Referències

* ↑ «Prínia de Roberts». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 02/01/2023(català)
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List» (en anglès americà). [Consulta: 31 desembre 2022].
# Puig de la Cogulla (el Montmell)

El Puig de la Cogulla és una muntanya de 498 metres que es troba al municipi del Montmell, a la comarca del Baix Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lathi

Lathi fou un estat tributari protegit de l'Índia a l'agència de Kathiawar (prant de Gohelwar), presidència de Bombai, amb una superfície de 109 km² i població el 1881 de 6.804 i el 1901 de 8.831 habitants repartits en 9 pobles. La població el 1931 era de 9.404 habitants. Els ingressos el 1903 eren de 137.500 rúpies. El clima era sec i calorós i el país en part muntanyós i amb terres negres. Productes habituals eren els cereals, la canya de sucre i cotó. L'exèrcit de l'estat era de 79 homes al segle XIX.
Era un estat de quarta classe dels del Kathiawar governat per rajputs gohels descendents de Sarangji, un dels fills de Gohel Sejakji, el comú ancestre de les dinasties de Bhaunagar, Palitana i Lathi (meitat del segle XIII). Els primers quatre thakurs (entre els quals el fill de Sarangji, i el net Nonghanji que governava vers la meitat del segle XIV) van governar Arthila fins que Mandalik de Junagarh va conquerir Arthila vers el 1400 i va matar el thakur Dudoji que llavors governava; els rajputs gohels d'Arthila dirigits pel fill de Dudoji, Limshaji, es van retirar a Lathi.
Un dels thakurs va prometre a la seva filla amb Damaji Gaikwar i li va donar el territori de Chabharia, després anomenat Damnagar, en dot, i a canvi va quedar exempt de tribut, no obstant entregava un cavall cada any, costum que es van mantenir durant el domini britànic. El 1807 va entrar en tractat amb els britànics i el thakur va garantir el manteniment de l'orde al seu territori, assegurant la posició del Gaikwar de Baroda. El 1881 pagava tribut al nawab de Junagarh (200 lliures incloent el cavall de Baroda).
La capital era Lathi a 21° 43′ N, 71° 28′ E﻿ / ﻿21.717°N,71.467°E﻿ / 21.717; 71.467 amb una població de 5.997 habitants el 1901.

## Llista de thakurs des del segle XVIII

* Thakur Saheb Shri Jijibawa ?-1750
* Thakur Saheb Shri Lakhaji (fill) 1750-?
* Thakur Saheb Shri Dajiraji (fill)
* Thakur Saheb Shri Takhatsinhji (germà) ?-1878
* Thakur Saheb Shri Sursinhji (fill) 1878-1900
* Thakur Saheb Shri Pratapsinhji (fill) 1900-1918
* Thakur Saheb Shri Pralhadsinhji 1918-1948

## Bandera

La bandera era vermella amb l'escut de l'estat en blanc al centre ocupant 4/5 parts de l'altura del drap.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* LLista de governants
# Il brigante di Tacca del Lupo

Il brigante di Tacca del Lupo és una pel·lícula històrica i dramàtica italiana del 1952 dirigida per Pietro Germi i interpretada per Amedeo Nazzari i Cosetta Greco. Tot i que la pel·lícula està ambientada a Melfi, Basilicata, la pel·lícula es va rodar a Roma i Reggio de Calàbria. Fou presentada a la selecció oficial de la 13a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

## Argument

El 1863 una companyia de Bersaglieri comandada pel capità Giordani, en el marc de la repressió del bandolerisme, va ser encarregada d'alliberar la zona de Melfi, per una banda el comandament de la qual era un individu sobrenomenat Raffa Raffa, fidel als Borbons. El capità Giordani està decidit a utilitzar els mitjans més enèrgics i ràpids en la lluita, mentre que el comissari Siceli, que va venir de Foggia per donar suport als Bersaglieri, prefereix l'astúcia i intenta evitar l'ús de la força. Després de diverses vicissituds, els bersaglieri podran assaltar l'amagatall de Raffa Raffa que serà assassinat en una batalla final per Carmine, marit d'una dona anomenada Zitamaria, que va arribar al lloc per venjar la vergonya de la violència sexual que patia la seva dona a mans del bandoler.

## Repartiment

* Amedeo Nazzari - Giordani, capità dels Bersagliere
* Cosetta Greco - Zitamaria
* Saro Urzì - Comissionat Francesco Siceli
* Fausto Tozzi - Lt. Magistrelli
* Aldo Bufi Landi - Lt. Righi
* Vincenzo Musolino - Carmine
* Oreste Romoli - Raffa Raffa
* Oscar Andriani - El General
* Alfredo Bini - De Giustino
* Amedeo Trilli - Sgt. Trilli

## Referències

* ↑ Orio Caldiron. Pietro Germi. La frontiera e la legge. Bulzoni, 2004. ISBN 978-88-8319-904-2
* ↑ Roberto Chiti; Roberto Poppi; Enrico Lancia Dizionario del cinema italiano: I film. Gremese, 1991, 1996. ISBN 978-88-7605-548-5.
* ↑ Paolo Mereghetti. Il Mereghetti. B.C. Dalai Editore, 2010. ISBN 978-88-6073-626-0.
* ↑ «Il brigante di Tacca del Lupo (1952)». davinotti.com.
* ↑ «Il brigante di tacca del lupo» (en italià). [Consulta: 2 maig 2022].

## Enllaços externs

* Il brigante di Tacca del Lupo a YouTube
# Plaça de l'Ereta (Lleida)

La Plaça de l'Ereta és una plaça catalogada com a monument del municipi de Lleida i protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Plaça antiga de la ciutat, constituïda com un buit entre les edificacions de la trama vella, esdevingué el cor del centre històric de Lleida. De quatre formades per habitatges de planta baixa i tres o quatre pisos, s'hi produeixen accessos pels quatre cantons, dos d'ells amb escales i dos de vianants i rodats. Una de les quatre façanes és constituïda per un bloc de post-guerra de mala casa; tapada recentment un xic per un projecte de la història de la Plaça.

## Història

Aquesta plaça determinà el seu traçat al segle XIII i, fonamentalment, no el veurà alterat. El tipus d'habitant era pagès i el barri era una petita era agrícola. Era coneguda com l'Ereta de Santa Cristina. A partir del segle xiv el nom religiós desapareix. Al segle xviii, Lluís de Blondel la remodelà, afegint-hi la font i els bancs. L'any 1755 hi donava l'església del Col·legi de l'Ensenyança el portal del qual fou traslladat a l'església de Sant Pere de Lleida, el 1946, ja que la Guerra Civil espanyola la va malmetre. Un bloc de pisos s'hi aixecà en el seu lloc.

## Vegeu també

* Llibreria l'Ereta

## Referències

* ↑ Garcia, Josep Miquel. «L'Ereta de Pedro Sandoval». Segre, 14-04-2019. [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ Tort, Joan. «Cara i creu al barri vell». El Punt Avui, 21-02-2011. [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ «Deu colles de la ciutat participen en la XIX Trobada de Gegants de l'Ereta». 7 accents, 14-09-2014. [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ Barbal, Clara. «Temporers, una assignatura pendent del nou govern a la Paeria de Lleida». Directa, 08-07-2019. [Consulta: 17 octubre 2020].
* 1 2 «Plaça de l'Ereta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 març 2013].
# Lloma dels Galls

La Lloma dels Galls és una lloma del municipi d'Alacant (País Valencià), propera a les Llacunes de Rabassa i al barri alacantí del Polígon de Sant Blai. La lloma fa dos petits cims, sent el de la Lloma Alta dels Galls, amb 110 metres, el de major alçada.
Es tracta d'una xicoteta elevació del terreny que conforma un paisatge característic en una zona antiga del secà d'Alacant. Encara que en l'antiguitat s'usava com a zona agrícola de secà, en l'actualitat només presenta matolls i zones degradades de cultius.
Està catalogada com a Patrimoni Natural al Catàleg de Proteccions de l'Ajuntament d'Alacant.

## Referències

* 1 2 «Catálogo de Protección de Alicante - Versión Modificada» (en castellà). Ayuntamiento de Alicante, 24-01-2017. Arxivat de l'original el 2020-06-21. [Consulta: 8 setembre 2019].
# Mauro Corona

Mauro Corona és un escriptor i escultor friulà nascut a Nert (província de Pordenone) el 1950. Va viure en primera persona el desastre de Vajont de 1963. És net d'un escultor del qual ha heretat la passió per la fusta. En canvi, del seu pare (caçador) li arriba la passió per les muntanyes. També s'ha dedicat a l'escultura, però és un dels pocs escriptors friülesos de fama internacional, famós pel llibre Il volo della martora (inicialment Il svual de martore).
Reconeix l'autor argentí Macedonio Fernández com una de les seves fonts d'inspiració.

## Obres

* Le voci del bosco [Lis vôs dal bosc] Ed. Biblioteca dell'immagine, Pordenon, 1998
* Gocce di resina [Gotis di resine], Ed. Biblioteca dell'immagine, Pordenon, 2001
* Finché il cuculo canta [Fin che al cjante il cuc] Ed. Biblioteca dell'immagine, Pordenon, 1999
* La montagna [La montagne] Ed. Biblioteca dell'Immagine, Pordenon, 2002
* Nel legno e nella pietra [Tal len e te piere] Mondadori, Milan, 2003
* Aspro e dolce [Garp e dolç] Mondadori, Milan, 2004
* Storie del bosco antico [Storiis dal bosc antîc] Mondadori, Milan, 2005
* L'ombra del bastone [La ombrene dal baston] Mondadori, Milan, 2005
* Vajont: Quelli del dopo [Vajont: Chei dal dopo] Piccola Biblioteca Oscar Mondadori, Milan, 2006
* Fantasmi di pietra [Spirts di piere] Mondadori, Milan, 2006
* Cani, camosci, cuculi (e un corvo) [Cjans, cjamoçs, cucs (e un corvat)] Mondadori, Milan, 2007
* Storia di Neve [Storie di Nêf], Mondadori, Milan, 2008
* Il canto delle manére [Il cjant des manariis], Mondadori, Milan, 2009
* Torneranno le quattro stagioni [A tornaran lis cuatri stagjons], Mondadori, Milan, 2010
* La fine del mondo storto [La fin dal mont stuart], Mondadori, Milan, 2010 Vincidôr Premio Bancarella 2011
* La ballata della donna ertana [La balade de femine nertane], Mondadori, Milan, 2011
* Come sasso nella corrente [Tant che clap te corint], Mondadori, Milan, 2011
* La casa dei sette ponti [La cjase dai siet puints], Feltrinelli, Milan, 2012
* Venti racconti allegri e uno triste [Vincj contis legris e une lancurose], Mondadori, Milan, 2012
* Confessioni ultime [Confessions ultimis], cuntun film di Giorgio Fornoni (in DVD, Chiarelettere Libri d'Autore, 2013
* Guida poco che devi bere [Vuide pôc, che tu âs di bevi], Mondadori, Milan, 2013
* La voce degli uomini freddi [La vôs dai oms frêts], Mondadori, Milan, 2013

## Referències

* ↑ Mauro Corona: il poeta alpinista, Nebbia, 26.09.2007; accés 25.12.2011
* ↑ Mauro Corona al Dizionari Treccani
# Mallerenga de Palawan

La mallerenga de Palawan o mallerenga de l'illa Palawan (Pardaliparus amabilis) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Pàridsendèmica del sud-oest de les Filipines. Es troba únicament a l'illa de Palawan i les menors Calauit i Balabac, on es troba als boscos de terres baixes.

## Descripció

El mascle té el cap, la gola i el coll negres, l'esquena, el ventre i el pit grocs, i les ales i cua negres amb taques blanques. Les femelles són similars als mascles però amb l'esquena verda olivàcia. És molt similar a la mallerenga elegant, que viu a la resta de l'arxipèlag filipí, però la mallerenga de Palawan se'n diferencia per tenir les galtes negres en lloc de grogues.
S'alimenta d'insectes i larves, llavors i fruits.

## Referències

* ↑ «Mallerenga de Palawan». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/02/2023(català)
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List v13.1» (en anglès americà). [Consulta: 10 febrer 2023].

## Bibliografia

* Gosler, A. & P. Clement (2007) "Family Paridae (Tits and Chickadees)" Pàg. 662-709. in del Hoyo, J.; Elliot, A. & Christie D. (editors). (2007). Handbook of the Birds of the World. Volume 12: Picathartes to Tits and Chickadees. Lynx Edicions. ISBN 978-84-96553-42-2
# Punta de la Guixera

La Punta de la Guixera és una muntanya de 718 metres que es troba entre els municipis de Cabacés i de la Morera de Montsant, a la comarca catalana del Priorat.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Merriamoceros coronatus

Merriamoceros coronatus és una espècie extinta de mamífer artiodàctil de la família dels antilocàprids que visqué a Nord-amèrica durant el Miocè, fa entre 12,5 i 16,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units (Califòrnia, Montana, Nebraska, Nevada i Utah). Es tracta de l'única espècie del gènere Merriamoceros. El seu parent més proper era Ramoceros. Era un antilocàprid menut que tenia les banyes amples i palmades. El nom genèric Merriamoceros significa ‘banya de Merriam’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Merriamoceros coronatus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 22 setembre 2024].
* 1 2 Prothero i Foss, 2007, «Family Antilocapridae» (E. B. Davis).
* 1 2 Prothero, 2017, p. 180.

## Bibliografia

* Prothero, D. R. The Princeton Field Guide to Prehistoric Mammals (en anglès). Princeton University Press, 2017. ISBN 978-0-691-15682-8.
* Prothero, D. R.; Foss, S. E. The Evolution of Artiodactyls (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2007. ISBN 978-0-8018-8735-2.
# Plaça de Sant Francesc (Lleida)

La Plaça de Sant Francesc és una plaça catalogada com a monument del municipi de Lleida i protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Plaça mirador, que actua de comunicador entre dos ambients urbans, la Banqueta i el Carrer Major, que es troben a diferent nivell. Les escales emfatitzen el mirador sobre la Banqueta i el riu Segre. Els bancs i sòcol -sortits de terra- remarquen la plaça i són un motiu escultòric com els fanals. La plaça està envoltada d'edificis de prestància. Urinaris tancats al soterrani.

## Història

Al darrer terç del segle xix, la plaça es rebateja com la plaça de la Llibertat, i el Govern Civil cedeix part del seu solar per construir l'actual església de Sant Pere. En el primer terç del segle xx, s'amplia la Banqueta i es construeix la Casa Melcior de l'arquitecte Morera i Gatell.
Al llibre d'actes de l'ajuntament s'aprovà l'any 1925 la proposta de col·locar a la plaça uns bancs de pedra artificial que a tal efecte s'havien construït. Això fa pensar que l'actual configuració és posterior a aquella ordenació del 1925, tal vegada realitzada poc abans de la doble balustrada d'accés al soterrani dels urinaris, perruqueria, enllustradors, que s'encomanà als tècnics municipals més tard, l'any 1927. Cal pensar que devia estar fet per en Morera i Gatell, ja que llavors era arquitecte municipal, però no n'hi ha constància documental.

## Referències

* ↑ «La Lleida silenciosa (I): la Plaça Sant Francesc i la maçoneria». Altres històries de Lleida. [Consulta: 18 octubre 2020].
* 1 2 «Plaça de Sant Francesc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 març 2013].
* ↑ «Lleida estrena la nova plaça Sant Francesc». paeria.cat, 16-04-2010. [Consulta: 18 octubre 2020].
# Bijilo

El Parc Nacional de Bijilo (en anglès Bijilo National Park) és un parc de primats situat prop de la costa de Gàmbia, al sud-oest de Banjul.
Les mones s'acosten als visitants i accepten cacauets i altres menjars. La visita dura entre una i dues hores.
Al parc també hi ha termiters i molta vegetació autòctona.
# Saguinus

Saguinus és un gènere de titís que viuen a les selves de Sud-amèrica. Aquests primats mesuren 175-310 mm de llargada i pesen 225-900 g. La cua mesura 250-400 mm de llargada. El color del pelatge varia molt d'una espècie a l'altra. Els micos del gènere Saguinus viuen principalment a les selves tropicals, boscos caducifolis secs i zones boscoses obertes. La majoria d'espècies viuen a la selva amazònica, al nord del riu Amazones i l'oest del riu Madeira. Algunes espècies també viuen al nord de Colòmbia, Panamà i Costa Rica. Es tracta d'animals diürns i arborícoles. S'alimenten principalment d'ortòpters, larves d'escarabat i altres insectes, fruits petits i dolços, saba i nèctar. A vegades també mengen aranyes, cargols, petits vertebrats com ara sargantanes i granotes, o material vegetal tou.
# Serra dels Cortils

La Serra dels Cortils és una serra situada al municipis de Bagà a la comarca del Berguedà i el de Montellà i Martinet a la comarca de Cerdanya, amb una elevació màxima de 2.457 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mallerenga de l'Índia

La mallerenga de l'Índia (Machlolophus xanthogenys) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Pàrids. La mallerenga de la Xina és probablement el seu parent més proper i també pot estar relacionada amb la mallerenga de Taiwan. Aquestes tres mallerengues formen gairebé segurament un llinatge diferent, tal com indica la morfologia i l'anàlisi de la seqüència del citocrom b de l'ADNmt.

## Distribució i ecologia

Aquesta espècie és resident al llarg de l'Himàlaia al subcontinent indi, inclòs el Nepal. En nepalí, es coneix com "Pandu Chichilkote".
És actiu i àgil, agafa insectes i aranyes de la capçada dels arbres i de vegades fruita.
Utilitza forats de picot o barbets per a la nidificació i també excavarà el seu propi forat o utilitzarà llocs fets per l'home.

## Taxonomia

La mallerenga de l'Índia era antigament una de les moltes espècies del gènere Parus, però es va traslladar a Machlolophus després que una anàlisi filogenètica molecular publicada el 2013 mostrés que els membres del nou gènere formaven un clade diferent.
Segons el Handbook of the Birds of the World, es considera coespecífica de la machlolophus aplonotus.

## Referències

* ↑ «Mallerenga de l'Índia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12/03/2023(català)
* ↑ Gill, Frank B.; Slikas, Beth; Sheldon, Frederick H. «Phylogeny of Titmice (Paridae): II. Species Relationships Based on Sequences of the Mitochondrial Cytochrome-B Gene» (en anglès). The Auk, 122, 1, 01-01-2005, pàg. 121–143. DOI: 10.1093/auk/122.1.121. ISSN: 1938-4254.
* ↑ Johansson, Ulf S.; Ekman, Jan; Bowie, Rauri C.K.; Halvarsson, Peter; Ohlson, Jan I. «A complete multilocus species phylogeny of the tits and chickadees (Aves: Paridae)» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 69, 3, 12-2013, pàg. 852–860. DOI: 10.1016/j.ympev.2013.06.019.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Waxwings and allies, tits, penduline tits – IOC World Bird List» (en anglès). World Bird List Version 6.1. International Ornithologists' Union. [Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ «Revision History - Indian Yellow Tit - Machlolophus aplonotus - Birds of the World» (en anglès). [Consulta: 14 març 2023].
# Lo Calvari (els Guiamets)

Lo Calvari és una muntanya de 247 metres que es troba al municipi dels Guiamets, a la comarca catalana del Priorat.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Maidan Shar

Maidan Shar (paixtu میدان ښار - Maidān Šhār; farsi میدان شهر; també Maydan, Meydan, Maidan) és una ciutat de l'Afganistan, capital de la província de Wardak. La seva població era de 35.008 habitants el 2003, dels quals el 85% són paixtus amb minories hazares i tadjiks. Està situada a la part nord-est de la província. El districte ocupa 345 km² i el formen 59 pobles i una subpoblació. La població viu principalment de l'agricultura i ramaderia.

## Referències

* ↑ http://www.mwardag.gov.af/?pg=133 Arxivat 2011-10-08 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.mrrd.gov.af/nabdp/Provincial%20Profiles/Wardak%20PDP%20Provincial%20profile.pdf
* ↑ http://www.ketabtoon.net/ketaboona/Wardag_qawm_seema_BOOK.pdf Arxivat 2011-10-08 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.mrrd.gov.af/nabdp/Provincial%20Profiles/Wardak%20PDP%20Provincial%20profile.pdf Wardak Provincial Profile - MRRD
* ↑ «aims.org.af». Arxivat de l'original el 2005-10-27. [Consulta: 1r gener 2011].
# Partit Samajwadi

El Samajwadi Party és un partit polític socialista a l'Índia. Va ser fundat el 4 d'octubre de 1992 per l'antic Janata Dal polític Mulayam Singh Yadav i té la seu a Nova Delhi. El partit Samajwadi està liderat actualment per l'antic ministre en cap d'Uttar Pradesh, Akhilesh Yadav.
Tot i que el partit es basa principalment a Uttar Pradesh, també té una presència important a molts altres estats indis. Ha estat el partit governant a l'estat d'Uttar Pradesh durant quatre mandats, tres vegades sota el ministre en cap Mulayam Singh Yadav, el quart i més recent és ministre en cap Akhilesh Yadav del govern de majoria absoluta a l'Assemblea Legislativa d'Uttar Pradesh del 2012-2017.
La coalició del partit i els seus socis d'aliança: Aliança Samajwadi SP+ és actualment el bloc més gran d'Uttar Pradesh en termes de diputats de Lok Saba. L'aliança té una de les bases de vot més grans de l'estat d'Uttar Pradesh pel que fa al patró de vot col·lectiu, amb més del 37% de quota de vot a les eleccions a l'assemblea de 2022 i un 44% a les eleccions generals índies de 2024 a Uttar Pradesh.

## Referències

* ↑ «Samajwadi Party». A: Encyclopædia Britannica (en anglès).
* ↑ «Akhilesh Yadav elected Samajwadi Party President for third time» (en Indian English). The Hindu, 29-09-2022.
* ↑ «Akhilesh Yadav elected Samajwadi Party president for third time». Hindu Business Line, 29-09-2022.
* ↑ «Akhilesh Yadav re-elected SP president as 2-day party convention concludes». Indian Express, 30-09-2022.
* ↑ «Why Uttar Pradesh és l'estat del camp de batalla de l'Índia». , 26-12-2011.
* ↑ «What the Samajwadi Party alliance needs to focus on now». The Wire, 15-03-2022.
* ↑ «Akhilesh missed majority by a margin of few lakh votes». Aaj Tak, 11-03-2022.