OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Idioteque

"Idioteque" és una cançó del grup anglès de rock alternatiu Radiohead, presentada com la vuitena pista de l'àlbum Kid A (2000). Malgrat que no va ser llançada com a senzill, com la resta de cançons de l'àlbum, aquesta va esdevenir una de les més populars entre crítics i seguidors, i és gairebé fixa en la majoria de concerts des de llavors. Les revistes Pitchfork Media i Rolling Stone la va situar respectivament en la 8a i 56a posició de les millors cançons de la dècada del 2000. L'any 2008 fou inclosa en la compilació Radiohead: The Best Of.
La cançó conté unes de les lletres més crues escrites per Thom Yorke, descrites com força apocalíptiqus per les referències a desastres naturals, guerres i un col·lapse tecnològic. Alguns seguidors interpreten que la cançó té a veure amb el canvi climàtic. El material artístic de l'àlbum Kid A, dissenyat per Stanley Donwood i Thom Yorke sota el pseudònim de "Tchock", tracta el mateix tema que la lletra de la cançó. Les imatges representen unes terres cobertes de fulles, neu i gel, amb un foc al fons que s'està cremant. Aquestes imatges estan inspirades en fotografies relacionades amb la Guerra de Kosovo.
"Idioteque" conté dos samples de música experimental de la dècada del 1970. El primer fou extret de "Mild und Leise", una peça del compositor electrònic Paul Lansky mentre que el segon fou extret de "Short Piece" de Arthur Kreiger. Ambdues cançons foren compilades en First Recordings − Electronic Music Winners de l'any 1976, LP que Jonny Greenwood va trobar casualment mentre Radiohead treballava en Kid A.
Malgrat que no es va llançar com a senzill, van editar un videoclip que mostra Radiohead tocant la cançó dins l'estudi. Tanmateix aquesta versió oficial és diferent de la inclosa en l'àlbum.

## Referències

* ↑ «The Top 500 Tracks of the 2000s: 20-1» (en anglès). Pitchfork Media, 21-08-2009. Arxivat de l'original el 2010-07-28. [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ «100 Best Songs Of The 2000s > 56. Radiohead, 'Idioteque'» (en anglès). Rolling Stone, 17-06-2011. [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ «Radiohead's 'sixth man' reveals the secrets behind their covers» (en anglès). The Guardian, 22-11-2006. [Consulta: 10 febrer 2014].
# Caos de Targasona

El Caos de Targasona o Tartera de Targasona és un paratge del terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, a la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord. Duu el nom del poble de Targasona, malgrat no ser en el terme d'aquest poble, per la seva proximitat. Això ha fet que en la major part d'estudis i publicacions se'l situï en el terme de Targasona.
Està situat a l'extrem nord-est del terme d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, a prop i a ponent del de Targasona, a tocar del termenal entre les dues comunes. És al costat nord de la carretera D - 618.
Es tracta d'un dels atractius turístics tant d'Angostrina com de Targasona. És un conjunt de blocs granítics arrodonits, amuntegats tot formant petits turons escampats en el vessant sud del Pic dels Moros, de 2.137 metres d'altitud, pertanyent a la Serra de Vilalta. Del fet que sigui un amuntegament de grans pedres prové el curiós nom de caos, mot que prové del francès chaos, i que significa esllavissada. ara que, com veurem, aquest no és exactament el seu origen
Geològicament, el Caos de Targasona està situat a la Zona Axial Pirinenca, en el batòlit granític d'Andorra - Montlluís. És el segon més gran en extensió dels Pirineus. És una intrusió tardiherciniana, de composició granodiorítica, molt fracturada i limitada al sud per la semifossa de la Cerdanya.
Per la seva peculiaritat, el Caos de Targasona és l'objectiu de diverses excursions per l'Alta Cerdanya, així com de la pràctica de l'escalada en bloc.

## Referències

* ↑ El Caos de Targasona en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Una de les rutes de Wikiloc
* ↑ Pàgina web de Barrabes

## Bibliografia

* Becat, Joan. «5 - Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Angostrina i Vilanova de les Escaldes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* Pàgina web dels Amics del Museu Geològic del Seminari de Barcelona
# Hauriet

Hauriet (en francès Hauriet) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 297 | 317 | 285 | 267 | 240 | 251 | 242 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Bernadette Lafitte | PCF |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# La Ròca d'Aigatinta

La Ròca Sent Sarnin (en francès Larroque-Saint-Sernin) és un municipi francès situat al departament del Gers i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 289 | 252 | 200 | 197 | 178 | 183 | 166 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-François Sopéna | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2009-12-26. [Consulta: 20 agost 2010].
* ↑ Mapa del Gers amb els municipis en gascó
# Joana Oliver Andreu

Joana Oliver Andreu (Felanitx, 1554 - 28 d'octubre de 1614) fou una religiosa carmelitana, germana de fra Nicolau Oliver, també religiós carmelita.
Nascuda en una família humil, de jove es va mudar de Felanitx a Palma per a treballar com a criada a casa de mossèn Francesc Caselles, que era el rector de la parròquia de Sant Jaume. Va professar com a religiosa carmelitana al Convent de Palma.
Quan va morir, diverses persones la consideraven santa. Per això es va fer una processó fins a l'església de Nostra Senyora del Carme, ja que ella era religiosa d'aquesta ordre. Al 1827 es va traslladar el seu cos a la Seu, on se la va reconèixer com a Venerable Sor Joana Oliver, i es tornà a sepultar.
Hi ha dos retrats de Sor Joana Oliver. Un va ser exposat a una sala de l'Ajuntament de Palma fins que es va incendiar el 1894. L'altre estava exposat també a una sala de l'Ajuntament de Felanitx, i fou destruït durant la revolució de 1868.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Juana Oliver Andreu». Cementeri de Felanitx. [Consulta: 8 maig 2024].
* ↑ «Festes de Sant Agustí» p. 5, 01-08-2017. [Consulta: 2024].
# Múscul extensor propi de l'índex

El múscul extensor propi de l'índex (musculus extensor indicis), o extensor propi del dit índex, és un múscul prim i allargat, localitzat a la part posterior de l'avantbraç. En fer el seu recorregut, corre paral·lel a l'extensor llarg del polze, i medialment a aquest.
L'extensor propi de l'índex estén el dit índex, i assisteix en l'ampliació (flexió dorsal) del canell i les articulacions mediocarpianes.
Com que el dit índex i el dit petit tenen extensors separats, aquests dits es poden moure de manera més independent que els altres dits.

## Notes

* ↑ En el Diccionari enciclopèdic de medicina apareix la denominació múscul extensor propi de l'índex. Al Termcat usen la denominació extensor propi del dit índex. Vegeu TERMCAT, Centre de Terminologia. Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993. 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X.

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 30 març 2014].
* ↑ Platzer 2004, p. 168
* ↑ Ross & Lamperti 2006, p. 300
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Imatges addicionals

* Beines mucoses dels tendons en la part posterior del canell.
* Cara posterior dels ossos de l'avantbraç esquerre.
* Superfície posterior de l'avantbraç. Músculs profunds.
* Secció transversal a nivell del canell i els dits.
* Disseccions on es poden observar músculs de la mà,i el múscul extensor propi de l'índex.
* E

## Enllaços externs

* LUC exi
* Figura anatòmica: 09:05-01 a Human Anatomy Online, SUNY Downstate Medical Center - "Extensor Region of Forearm and Dorsum of Hand: Deep Muscles of Extensor Region"
* Ritter, Merrill A.; Inglis, Allen E. «The Extensor Indicis Proprius Syndrome». J Bone Joint Surg Am., 51, 1969, pàg. 1645–1648.
# Torrent de Can Barceló

El Torrent de Can Barceló és un torrent de la comarca del Vallès Occidental, que s'uneix al Torrent de Can Pi de la Serra.
# Temporada 1996-1997 del FC Barcelona (femení)

La temporada 1996-97 és la 9a en la història del Club Femení Barcelona.

## Desenvolupament de la temporada

Les jugadores queden quartes classificades del grup 3 de Divisió d'Honor i no es classifiquen per la final a quatre. Aquell any va iniciar un nou format de lliga per grups territorials i final a quatre.

## Jugadores i cos tècnic
### Plantilla 1996-97

La plantilla i el cos tècnic del primer equip per a l'actual temporada (manca informació) són els següents:
| N. | Pos. | Nac. | Jugador |
| — | DEF | [[Fitxer:Flag of Catalonia.svg|23x15px|border |alt=Catalunya|link=Selecció de futbol de Catalunya|{{#if:|]] | Judith Corominas |
| N. | Pos. | Nac. | Jugador |

### Cos tècnic 1996-97

* Entrenador: Luis de la Pena

## Partits

Victòria Empat Derrota

### Lliga
## Referències

* ↑ Tomás Belenguer, Manuel. Barça femení. Història des dels orígens fins al triplet. Barcelona: Base, Desembre 2021, p. 108-107. ISBN 978-84-19007-00-1.
* 1 2 Tomás Belenguer, Manuel. Barça femení. Història des dels orígens fins al triplet. Barcelona: Base, Desembre 2021, p. 107. ISBN 978-84-19007-00-1.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 Tomás Belenguer, Manuel. Barça femení. Història des dels orígens fins al triplet. Barcelona: Base, Desembre 2021, p. 390. ISBN 978-84-19007-00-1.
# Albert Rossich i Estragó

Albert Rossich i Estragó (Girona, 13 de juliol de 1952) és un escriptor i filòleg català, catedràtic de Filologia catalana de la Universitat de Girona. Ha publicat articles sobre la modernitat primerenca per demostrar que l'anomenada «Decadència» de la literatura catalana és una construcció problemàtica del segle xix que s'ha de revisar. És membre de la secció Francesc Eiximenis de l'Institut de Llengua i Cultura Catalanes de la UdG, i membre corresponent de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, des del 2000. Fou director de l'Institut de Llengua i Cultura Catalanes entre 2004 i 2008.
Ha fet una adaptació dramàtica de Lo desengany de Francesc Fontanella i ha editat la poesia de Francesc Vicent Garcia. Des de 2006, dirigeix la col·lecció Philologica de l'editorial baixempordanesa Edicions Vitel·la, que ha editat obres com ara la tragèdia neoclàssica Arminda, del menorquí Joan Ramis i Ramis.

## Referències

* 1 2 «Edicions Vitel·la recupera la tragèdia neoclàssica 'Arminda' del menorquí Joan Ramis». 3cat24.cat, 18-03-2007 [Consulta: 10 febrer 2011].
* ↑ Bibliografia d'Albert Rossich publicada en el llibre en homenatge a la seva jubilació a la Universitat de Girona,Sou lo que podeu mostrar que haveu begut d'aquesta font: Homenatge al professor Albert Rossich (Catarroja: Afers, 2023)
* ↑ «Reial Acadèmia de Bones Lletres». [Consulta: 15 febrer 2020].
* ↑ Francesc Vicent Garcia, rector de Vallfogona, Poesia completa, Volum I: Sonets i dècimes (Barcelona: Barcino, 2023)

## Vegeu també

* Pep Valsalobre Palacios

## Enllaços externs

* NISE. Bibliografia d'articles d'Albert Rossich en PDF
* Universitat de Girona. Pàgina personal d'Albert Rossich
* Bibliografia d'Albert Rossich - articles en revistes
* Bibliografia d'Albert Rossich - llibres, articles en llibres i altres contribucions
# Eladi Costa i Planas

Eladi Costa i Planas (Badalona, 1884 - 8 de setembre de 1977) va ser un músic català.
Format a l'Acadèmia de Música de la Societat Filharmònica de Barcelona i a l'Acadèmia Granados. S'integrà en el Quartet de corda Picosfi, en col·laboració amb membres de la família Pichot, estant a cura de la viola. Després va ser fundador i pianista del Trio Pichot-Costa, que va assolir notable notorietat entre els anys 1900 i 1914, actuant a ciutats com Barcelona, Madrid o París. Després s'instal·là de nou a Badalona, on va exercir com a professor particular de piano i professor de solfeig a l'Escola Municipal de Música, de la qual va ser nomenat director i n'exercí el càrrec fins a la seva jubilació el 1954. Alhora fou mestre de capella de les parròquies locals de Sant Josep i Santa Maria. Al llarg de la seva vida també va fer director d'orquestra i de corals, i els darrers anys de la seva vida va compondre petites peces musicals de caràcter religiós.

## Referències

* ↑ «Necrológicas: N'Eladi Costa i Planas». La Vanguardia, 10-09-1977.
* 1 2 3 Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998.
* 1 2 3 4 Barris Vallverdú, Lluís «Eladi Costa». Carrer dels Arbres, 1980, pàg. 17-18.
# Josefina Mascareñas Portusach

Josefina Mascareñas i Portusach (Barcelona, 1915 - Sant Cugat del Vallès, 5 de febrer de 1978) fou una pianista i pedagoga catalana.
Nascuda al barri de Gràcia de Barcelona filla de Josep Maria Mascareñas i Josefina Portusach, coneguda com a "Finita". Va estudiar al Conservatori Municipal de Música de Barcelona. També va perfeccionar la seva tècnica amb el piano amb els mestres Blai Net i Sunyer i Frank Marshall. L'any 1936 es traslladà a viure a Sant Cugat del Vallès on fundà la primera acadèmia de música de la ciutat. On feia classes de solfeig, teoria, piano i guitarra als infants de la vila, sobretot vers la segona meitat del segle xx. També donava classes en el col·legi del Pinar, a Sant Cugat i organitzava concerts i festivals locals de música i dansa amb els seus alumnes, alguns d'ells es van celebrar al teatre de La Unió i al Casal del Metge de Barcelona. En la dècada dels 60 del segle passat va tenir com a col·laboradora a Montserrat Calduch i Triguero, la qual acabava d'arribar a la vila. També es van fer estudis de dansa a càrrec del mestre Arcadi Carbonell a la seva acadèmia. Va col·laborar en més d'una ocasió tocant l'orgue del Monestir de Sant Cugat.
Durant uns anys va estiuejar al municipi de L'Escala al qual va compondre una sardana, Tramuntana de l'Escala. Era una gran aficionada a la fotografia i va guanyar nombrosos premis.
A final dels anys 70 del segle passat, a causa de la cobertura de la riera de Vulpalleres, se li va dedicar un carrer al nou barri de Coll Favar. El 5 d'octubre de 1997 les seves exalumnes li van retre un homenatge que van incloure diverses activitats, entre les que van destacar una cantada a càrrec de la Coral del Club Muntanyenc de Sant Cugat, una exposició de fotografia retrospectiva al Conservatori Victòria dels Àngels i un concert de piano a càrrec d'Antoni Besses. El 15 de març de 2009 es va inaugurar un monòlit al carrer de la ciutat dedicat a ella.

## Referències

* ↑ Digital, La Vanguardia. «Edición del martes, 14 febrero 1978, página 26 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». hemeroteca.lavanguardia.com. [Consulta: 2 octubre 2016].
* ↑ «Diari de Sant Cugat 209». issuu.
* ↑ Gutiérrez, Maria José «Les exalumnes de Finita Mascareñas l'homenatjaran diumenge». Els 4 cantons. Setmanari independent de Sant Cugat del Vallès.
* ↑ «Sant Cugat recorda amb una placa la professora Josefina Mascareñas». [Consulta: 2 octubre 2016].
* ↑ «Monuments Commemoratius de Catalunya». Institut d'Estudis Català. [Consulta: 2 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Carrer de Josefina Mascareñas Arxivat 2016-10-03 a Wayback Machine.
# Quintessa Swindell

Quintessa Swindell és un actor estatunidenc, conegut pel paper de Tabitha Foster al drama adolescent de Netflix Trinkets, i per la seva breu aparició com Anna a la sèrie de HBO Euphoria.

## Carrera

Swindell va fer el seu debut com a actor el 2019, interpretant Anna a la sèrie de televisió de HBO Euphoria a l'episodi "The Trials and Tribulations of Trying To Pee While Depressed". El mateix any, va tenir un paper principal al drama adolescent de Netflix Trinkets com a Tabitha Foster. També té un paper a la pel·lícula Voyagers protagonitzada per Colin Farrell i Tye Sheridan. El desembre de 2020, va ser elegit per interpretar el paper de Cyclone a la pel·lícula del DCEU Black Adam, protagonitzada per Dwayne Johnson.
També va aparèixer com a Laila a la quarta temporada de la sèrie de HBO In Treatment, que es va emetre el 2021. Va protagonitzar Master Gardener al costat de Joel Edgerton i Sigourney Weaver.

## Vida privada

Swindell és una persona no binària d'ascendència biracial que va créixer a Virgínia. Allà va ser criat per un pare sol, i tenia dificultats per encaixar en molts grups a causa del seu gènere i raça. La seva millor amiga és una dona trans negra. Swindell ha dit que, com que no s'ajusta els estereotips sobre que totes les persones no binaries són andrògines, ha estat difícil trobar rols que encaixen amb seu propi gènere. No obstant això, ha interpretat un paper d'una noia cisgènere a Trinkets, atès que la sèrie explora la identitat negra, que també li entusiasmava. El 23 de juny de 2021, Quintessa va revelar que se sentia còmode tant amb pronoms neutres com masculins.

## Referències

* ↑ «Quintessa Swindell on Euphoria: Everything you need to know about actor who plays Anna», 29-07-2019.
* ↑ «Trinkets Star Quintessa Swindell Takes On The Bustle Booth». Bustle Digital Group, 25-08-2020.
* ↑ «'Voyagers': Lionsgate Snaps Up U.S. Rights To Neil Burger Sci-Fi-Thriller With Colin Farrell, Tye Sheridan & Lily-Rose Depp». Penske Media Corporation, 28-06-2019.
* ↑ «'Black Adam' Finds Its Cyclone with 'Trinkets' Star Quintessa Swindell (Exclusive) | Hollywood Reporter», 14-12-2020.
* ↑ Grater, Tom «Quintessa Swindell & Esai Morales Join Joel Edgerton, Sigourney Weaver In Paul Schrader's 'Master Gardener'». Deadline Hollywood.
* ↑ «Quintessa Swindell of 'Trinkets' Is Not Here to Compromise», 15-09-2020.
* ↑ «Meet Quintessa Swindell, a non-binary actor about to take Hollywood by storm». Arxivat de l'original el 2023-03-25. [Consulta: 1r agost 2022].
# Planoles

Planoles és un municipi de la comarca del Ripollès situat al nord-oest de la regió de l'Alt Ter.

## Geografia

* Llista de topònims de Planoles (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc.).
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Planoles | 231 |
| Planès | 31 |
| el Molí | 13 |
| el Puig | 10 |
| Can Fosses | 9 |
| Aspre | 6 |
| Can Croells i el Serrat | 5 |
| les Casetes | 4 |
(Font: Idescat)

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 11 | 10 | 10 | 251 | 252 | 294 | 508 | 455 | 414 | 373 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 395 | 397 | 363 | 367 | 365 | 457 | 330 | 286 | 253 | 253 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 265 | 269 | 273 | 281 | 304 | 281 | 282 | 288 | 308 | 300 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 299 | 303 | 304 | 307 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Refugis

* Refugi de Corral Blanc

## Vegeu també

* La Vaquerissa

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Francesc Teixidó i Ponce

Francesc Teixidó Ponce (Montcada i Reixac, 4 d'abril de 1966) és un pianista i compositor català. És un autor força premiat i actiu al primer decenni del segle xxi, amb sardanes com Bell turó (1999) accèssit joves autors el premi Ramon Serrat i Albigaïl i Isabelta, premiades a Mollet el 2000 i 2001. El 2004 va guanyar el premi Memorial Francesc Basil per la sardana Aigües Tortes. D'aquest mateix premi en va quedar segon exaequo el 2008 amb la sardana Al cel siguis. També, el 2008, va rebre el Premi Manel Saderra Puigferrer. El 2013, va aconseguir l'accèssit del Premi de la Crítica de la Sardana amb ‘Ripoll, bressol i capital’ i, el 2015, va obtenir un dels títols guanyadors de la 9a edició del Premi Mestre Conrad Saló amb ‘Joia d'estiu’.

## Referències

* 1 2 «En Francesc Teixidó i en Gerard Pastor guanyen el Premi Mestre Conrad Saló». Infosardana. Federació Sardanista de Catalunya - Agrupació Cultural Folklòrica Barcelona, Circular 1264, 1-2015, pàg. 5 [Consulta: 9 setembre 2016].
* ↑ «Teixidó i Ponce, Francescː apunts biogràfics». Arxiu. Compositors. Músics per la Cobla. [Consulta: 9 setembre 2016].
* ↑ «Al cel siguis». Músics per la Cobla. [Consulta: 9 setembre 2016].
* ↑ «Francesc Teixidó Ponce ha obtingut el premi Manel Saderra Puigferrer». Diari de Girona, 14-11-2008 [Consulta: 9 setembre 2016].
* ↑ «Francesc Teixidó guanya el premi Manel Saderra i Puigferrer amb 'Suite per a piano i cobla'». Notícies. CCMA-3/24, 04-10-2008. [Consulta: 9 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
* Francesc Teixidó a youtube
# Cistella

Cistella és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà.Segons IDESCAT el 2023 tenia 298 habitants en una superfície de 25,55 km² i una alçada de 130 m.

## Fills il·lustres

* Josep Mª. Albert Arnau (1897-1987), music i eclesiàstic.

## Geografia

* Llista de topònims de Cistella (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Cistella | 211 |
| Mare de Déu de Vida | 41 |
| Vilarig | 25 |
| la Ribera de les Planes | 20 |
| Sant Baldiri | 1 |
(Font: Idescat)
| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 34 | 31 | 40 | 266 | 628 | 995 | 910 | 723 | 710 | 730 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 708 | 604 | 542 | 507 | 305 | 268 | 222 | 209 | 205 | 205 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 211 | 211 | 231 | 222 | 233 | 232 | 253 | 251 | 281 | 293 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 293 | 300 | 282 | 307 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Llocs d'interès

* Santa Maria de Cistella és el temple parroquial. La seva façana és del segle xii, però la resta del temple va ser reconstruïda al segle xviii.
* L'Església de Sant Martí, edifici del segle xii, reconstruït.
* El Castell de Vilarig, al poble de Vilarig, declarat bé cultural d'interès nacional.
* El Santuari de Nostra Senyora de Vida, edifici del segle xvii a 1 km als afores del poble.

## Referències

* ↑ «Cistella». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ «170519 Cistella». Idescat. Codis territorials i d'entitats. Municipis.. [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «ESGLÉSIA PARROQUIAL DE SANTA MARIA I SANT SADURNÍ». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «Castell de Vilarig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «Ermita de la Mare de Déu de Vida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. [Consulta: 8 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Cistella - Lloc web oficial
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Viccionari