OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bettina Belitz

Bettina Belitz (Heidelberg, 21 de setembre de 1973) és una escriptora de literatura infantil i periodista alemanya. Després d'estudiar història i literatura, va treballar com a redactora en diversos mitjans com Die Rheinpfalz. Té un fill i viu en una localitat de Westerwald.

## Obra

* Splitterherz Script 5, Bindlach 2010.
* Scherbenmond. (2. Teil) Script 5, Bindlach 2011
* Dornenkuss. (3. Teil) Script 5, Bindlach 2011
* Sturmsommer. Thienemann, Stuttgart 2010
* Freihändig. Thienemann, Stuttgart 2010
* Fiona Spiona. Bd. 1. Falsch gedacht, Herr Katzendieb! Loewe, Bindlach 2010
* Fiona Spiona. Bd. 2. Ein Hering mit fiesen Gedanken. Loewe, Bindlach 2010.
* Fiona Spiona. Bd. 3. Ein Popo geistert umher. Loewe, Bindlach 2010
* Fiona Spiona. Bd. 4. Kapitän Feinripp geht baden. Loewe, Bindlach 2010
* Fiona Spiona. Bd. 5. Angriff der Rollmöpse. Loewe, Bindlach 2011
* Fiona Spiona. Bd. 6. 8 Weihnachtsmänner sind einer zu viel. Loewe, Bindlach 2011
* Luzie & Leander. Bd. 1. Verflucht himmlisch. Loewe, Bindlach 2010
* Luzie & Leander. Bd. 2. Verdammt feurig. Loewe, Bindlach 2010
* Luzie & Leander. Bd. 3. Verzwickt chaotisch. Loewe, Bindlach 2011
* Luzie & Leander. Bd. 4. Verblüffend stürmisch. Loewe, Bindlach 2011
* Luzie & Leander. Bd. 5. Verwünscht gefährlich. Loewe, Bindlach 2012

## Enllaços externs

* DNB
* (en alemany) Webseite
# Adur Bozed

Adur Bozed fou un noble sassànida, mobad de mobads (mowbedān mowbed) és a dir sacerdot màxim.
És esmentat a fonts perses junt amb dues altres persones que van portar el mateix títol, Ādurfarnbaḡ i Hūdād i juntament amb un personatge de nom Ādurbād, fill de Zardušt i net d'Ādurbād Mahrspandān,. Aparentment tots quatre corresponen al regnat de Yezdegerd II (438-457) i el darrer ja vivia en temps de Yezdegerd I (399-420). Les actes dels màrtirs en siríac esmenten un mobad de nom Adārbōzī en temps de Yezdegerd I, que segurament era el mateix personatge, el qual va demanar al rei que ordenés a un mazdaista que s'havia convertit al cristianisme i havia donat terres per fer una església, de tornar a la seva anterior religió ui recuperar les terres, que van esdevenir temple del foc; un sacerdot cristià va recuperar les terres i va restaurar l'església però la població el va agafar i el va enviar presoner a Ctesifont, i fou jutjat per Adārbōzī; el sacerdot de nom Narsès, va refusar penedir-se per haver apagat el foc sagrat i fou executat per orde del rei (probablement a l'entorn del 420).
# El teorema del lloro

El teorema del lloro (originalment i en francès: Le Théorème du Perroquet) és una novel·la de l'escriptor i historiador de la ciència francès Denis Guedj, publicada el 1998. La traducció al català es publicà per primera vegada l'any 2000.
És una novel·la de ficció amb intenció divulgativa, ja que fa un recorregut per la història de les matemàtiques explicant de manera senzilla els descobriments i avenços d'aquesta disciplina. Combina explicacions de matemàtiques reals amb problemes intrigants que s'integren perfectament a la trama.
La novel·la ha rebut una bona crítica i està especialment dirigida i recomanada a lectors que vulguin introduir-se en les matemàtiques.

## Argument

L'argument gira al voltant del propietari d'una casa al barri de Montmartre a París: el senyor Pierre Ruche, un vell bibliotecari que utilitza cadira de rodes. L'acompanyen en la novel·la Perrette, que treballa a la llibraria i viu amb ell, i els tres fills d'ella: un noi i una noia adolescents que són bessons i el Max, que és sord.
El Max duu a casa un lloro parlador dels encants, mentre que el senyor Ruche rep una col·lecció de llibres sobre matemàtiques d'un antic amic, que havia viscut durant dues dècades al Brasil sense mantenir el contacte amb ell.
El senyor Ruche s'anima a encetar una investigació matemàtica per desxifrar el misteri dels darrers missatges del seu vell amic, ara mort, i ho fa amb l'ajuda del Max, la Perrette i els bessons. El senyor Ruche liderarà una exploració, en la qual pendrà importància el lloro parlador, i recorrerà temes matemàtics com els nombres primers, els irracionals i els nombres sociables, entre molts altres, combinats amb les peripècies i viatges que un senyor vell amb cadira de rodes pot arribar a fer. Finalment, els queda per sempre el dubte sobre si el seu apreciat vell amic havia demostrat la conjectura de Goldbach.

## Referències

* Nombres imaginaris (anglès), una crítica de El teorema del lloro feta per Simon Singh.
* ↑ Ficció científica (castellà)
# Clytoctantes

Clytoctantes és un gènere d'ocells de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae). Agrupa dues espècies natives d'Amèrica del Sud, on es distribueixen al nord de Colòmbia, nord-oest de Veneçuela i al sud-oest de l'Amazònia brasilera.

## Etimologia

El nom genèric Clytoctantes es compon de les paraules del grec antic «klutos» que significa “reanomenta”, “noble”, i «ktantes» que significa “matador”, “assassí”.

## Característiques

Els bataràs d'aquest gènere són ocells de mida mitjana, mesurant al voltant de 17 cm de longitud. Són molt rars i molt poc coneguts. Possiblement estan més pròximament relacionats amb Neoctantes niger. Tenen el bec molt característic, gros, lateralment comprimit i amb la mandíbula inferior corbada cap amunt. L'arpa (ungla) posterior és llarga i corbada. Els mascles són de color gris fosc a negre i les femelles són marró-vermellós castany. Habiten en el dens sotabosc en vores de selves humides.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Clytoctantes alixii - batarà beccorbat.
* Clytoctantes atrogularis - batarà de Rondônia.

## Referències

* ↑ «2024 Citation & Downloadable Checklists – Clements Checklist». [Consulta: 23 desembre 2024].
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. London: Christopher Helm, 2010, p. 111. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ Ridgely, Robert S.; Tudor, Guy. Field guide to the songbirds of South America: the passerines. 1st ed. Austin, TX : [Philadelphia] : [Washington, DC]: University of Texas Press ; In association with the Academy of Natural Sciences of Philadelphia ; World Land Trust-US, 2009, p. 359, làmines 29(6-7). ISBN 978-0-292-71748-0.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Antbirds – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 23 desembre 2024].
# Masia de Carro

La Masia de Carro és un monument del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local. Està situada al costat de la carretera de Sant Pere de Ribes.

## Descripció

El conjunt està format per diverses edificacions adossades a un cos principal, de planta rectangular, amb planta baixa, un pis i golfes, i coberta a dues vessants paral·lela a la línia de façana. La façana principal presenta, a la planta baixa, una porta d'accés d'arc de mig punt dovellat de pedra i una finestra a la dreta d'estil renaixentista, amb decoració escultòrica i una reixa de protecció. Aquesta planta es completa amb una obertura rectangular. Al primer pis hi ha dues finestres allindanades i a les golfes nou obertures d'arc rebaixat. La façana és decorada amb un rellotge de sol. La torratxa té base quadrada i coberta en forma de pavelló.

## Història

L'origen d'aquesta masia es pot situar al segle xii, ja que es troba documentada des d'aquest període com a pertanyent al terme de ribes i propietat del senyor Miquel de Carro. Al 1725, està documentada com a propietaria, Maria Alegret, vídua de Miquel Alegret, mestressa de Carro, la filla de la qual es casà el 1715 amb Francesc Ballester. Al 1739, era propietat de Francesc Ballester de Carro. Al llarg dels anys s'hi ha anat realitzant nombroses obres de remodelació i ampliació, com el finestral de pedra, que segurament procedeix d'una altra construcció, o la torratxa, elevada al segle xix.
La casa va ser lloada per Enric C. Ricart (1915) i pintada per Joaquim Mir (1928).

## Referències

* 1 2 3 «Masia de Carro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].
* 1 2 Roig i Estradé, Pau; Carbonell i Virella, Vicenç. Masies del Garraf. 1. Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa, ©1998-2008, p. 24-25. ISBN 84-85960-24-6.

## Enllaços externs

* Masia de Carro, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Lei Mújols

Lei Mújols (en francès Les Mujouls) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 18 | 25 | 25 | 27 | 27 | 30 | 56 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gérard Bouchard | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
# Bever

Bever (francès Biévène) és un municipi belga de la província de Brabant Flamenc a la regió de Flandes. Es tracta d'un dels municipis amb facilitats lingüístiques.

## Evolució demogràfica
### Segle xix

| Any | 1806 | 1816 | 1830 | 1846 | 1856 | 1866 | 1876 | 1880 | 1890 |
| Població | 2877 | 2848 | 3270 | 3425 | 3080 | 3076 | 2854 | 2810 | 2725 |

### Segle XX (fins a 1976)

| Any | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1947 | 1961 | 1970 | 1976 |
| Població | 2664 | 2607 | 2385 | 2212 | 1918 | 1627 | 1687 | 1615 |

### Des de 1976

| Any | 1977 | 1980 | 1985 | 1990 | 1995 | 2000 | 2005 |
| Població | 1615 | 1698 | 1739 | 1775 | 1903 | 1980 | 2014 |
| Font:NIS ||||||||

## Enllaços externs

* Entrada Gazetteer (anglès)
# Lúcuma

La lúcuma (Pouteria lucuma) és un fruit subtropical natiu dels Andes. Lucmo</ref> El poble mochica sovint representava fruits i verdures en el seu art.
Els europeus el van veure per primera vegada, a l'imperi Inca, l'any 1531. Té un gust entre el sucre d'auró i el moniato i és molt nutritiu. A la seva regió d'origen creix a altituds d'entre 1.000 i 2.400 m.
Darrerament es presenta assecat en forma de pols. S'utilitza com saboritzant per a gelats.

## Referències

* ↑ Berrin, Katherine & Larco Museum. The Spirit of Ancient Peru:Treasures from the Museo Arqueológico Rafael Larco Herrera. New York: Thames and Hudson, 1997.
* ↑ Lesser-known and under-utilised plant resources Ameenah Gurib-Fakim - 2005 - Page 59

## Enllaços externs

* Germplasm Resources Information Network: Pouteria lucuma Arxivat 2011-06-05 a Wayback Machine.
* Scientific Information on the lúcuma
* New World Fruits Database Arxivat 2009-08-31 a Wayback Machine.
# Beriózovski (Kémerovo)

Beriózovski - Берёзовский (rus) - és una ciutat de l'óblast de Kémerovo, a Rússia. Es troba a la vora dels rius Barzàs i Xurap, a 27 km al nord de Kémerovo.

## Història

La vila minera de Beriózovski es fundà el 1949. El 1965 es fusionà amb altres localitats veïnes, com Kurganovka i Oktiabrski, i la nova entitat rebé el nom de Beriózovski i l'estatus de ciutat.
# Lu Jeu Sham

Lu Jeu Sham (En xinès: 沈呂九) (28 d'abril 1938) és un físic xinès conegut per la seva feina amb el Nobel de física Walter Kohn en les anomenades equacions de Kohn i Sham.
La família de Lu Jeu Sham era de Fuzhou, Fujian, però ell nasqué al Hong Kong britànic el 1938. Rebé la seva llicenciatura a l'Imperial College London el 1960 i el seu doctorat de física a la Universitat de Cambridge el 1963. Sham four professor al Department de Física a la Universitat de Califòrnia a San Diego, d'on actualment n'és professor emèrit. Sham va ser seleccionat a L'Academia Nacional de Ciències dels Estats Units el 1998.
Sham és conegut per la seva feina en la teoria del funcional de la densitat (DFT) amb Walter Kohn, en el que resultà en les conegudes equacions de Kohn i Sham. El mètode de Kohn i Sham és molt utilitzat en simulacions en física de materials i química quàntica. Walter Kohn rebé el Premi Nobel de química el 1998 pel seus desenvolupaments en la DFT.

## Referències

* 1 2 3 4 «沈吕九_百度百科» (en chinese). Baike.baidu.com, 03-11-2012. [Consulta: 21 març 2013].
* 1 2 «UC San Diego - Department of Physics». Physics.ucsd.edu. Arxivat de l'original el 2012-11-07. [Consulta: 21 març 2013].
* ↑ «Lu Jeu Sham». Nasonline.org. [Consulta: 22 març 2013].
* ↑ Lalena, John; Cleary, David. Principles of Inorganic Materials Design, 2010, p. 198 [Consulta: 21 març 2013].
* ↑ Gross, E. K. U.; Dreizler, R. M.. Density Functional Theory, 1993.
# Rugulopteryx okamurae

La Rugulopteryx okamurae és una espècie d'algues brunes originària de les zones temperades de l'oceà Pacífic nord-oest (sent habitual a les costes del Japó, Xina, Taiwan, Corea i Filipines) que s'ha convertit en invasora al Mediterrani i l'oceà Atlàntic nord-est. Està inclosa al Catàleg d'Espècies Exòtiques Invasores i al Llistat d'espècies exòtiques invasores preocupants per a la Unió Europea.
El 2024 es va registrar la seva presència, primer a l'inici de l'estiu, al port de Llançà, i a la tardor, als blocs de la contra escullera submergida del port de Barcelona, a fondàries de tres a sis metres i amb una cobertura d'aproximadament del 15% de la superfície. La seva arribada als dos ports és probablement deguda a embarcacions d'esbarjo. Aquesta mateixa espècie ocupa igualment els fons fotòfils de l'Estany de Thau (Llenguadoc), Alacant, Marsella, Múrcia, Andalusia, Ceuta, el nord del Marroc, les Illes Açores, Madeira, i les Illes Canàries.

## Referències

* ↑ World Register of Marine Species. «Rugulopteryx okamurae (E.Y.Dawson) I.K.Hwang, W.J.Lee & H.S.Kim, 2009» (en anglès). WoRMS, 2024.
* ↑ Barcelos, L.; Pham, C.K.; Menezes, G.; Bettencourt, R.; Rocha, N. Mar. Drugs, 21, 1, 2023, pàg. 40. DOI: 10.3390/md21010040. PMC: 9864944. PMID: 36662213 [Consulta: free].
* 1 2 3 «Detectada al Port Olímpic de Barcelona una preocupant alga asiàtica invasora», 16-12-2024. [Consulta: 16 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Rugulopteryx okamurae a algaebase.org
# Diatòmids

Els diatòmids (Diatomyidae) són una família de rosegadors histricomorfs originaris d'Àsia. Actualment estan representats per una única espècie vivent, la rata de roca laosiana.
Abans del descobriment de Laonastes el 2005, la família només era coneguda a partir de fòssils.
# Sant Auban (Alps Marítims)

Sant Auban (en francès Saint-Auban) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 203 | 211 | 225 | 221 | 217 | 267 | 232 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Claude Ceppi | UMP |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
# Bezvodni

Bezvodni - Безводный (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, a 16 km al nord-oest de Krimsk i a 95 km a l'oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Moldavànskoie.
# Aegon Championships 2015

El Torneig de Queen's Club 2015, oficialment conegut com a Aegon Championships 2015 és una competició tennística professional que es juga sobre gespa i pertany a les sèries 500 de l'ATP. La 44a edició del torneig es va celebrar entre el 15 i el 21 de juny de 2015 al Queen's Club de Londres, Anglaterra. És la primera edició del torneig d'haver promocionat de categoria, ja que fins ara pertanyia a les sèries 250.
El tennista escocès Andy Murray va guanyar el torneig per quarta ocasió (2009, 2011, 2013).

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | A. Murray | 7 | 6 | |
| | F. Verdasco | 5 | 4 | | 1 | A. Murray | 3 | 7 | 6 |
| | G. Müller | 6 | 7 | | | G. Müller | 6 | 6² | 4 |
| 6 | G. Dimitrov | 4 | 6⁵ | | | | | | | 1 | A. Murray | 6 | 7 | |
| 4 | M. Čilić | 7 | 2 | 3 | | | | | | | V. Troicki | 3 | 6$^4$ | |
| | V. Troicki | 6$^8$ | 6 | 6 | | V. Troicki | 7 | 6 | | | | | | |
| | J. Isner | 7 | 6⁹ | 7 | | J. Isner | 6⁵ | 3 | | | | | | |
| 8 | F. López | 6⁵ | 7 | 6$^4$ | | | | | | | | | | | 1 | A. Murray | 6 | 6 |
| 7 | G. Simon | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | | K. Anderson | 3 | 4 |
| WC | T. Kokkinakis | 2 | 2 | | 7 | G. Simon | 4 | 6 | 7 | | | | | |
| | R. Gasquet | 4 | 7 | 1 | 3 | M. Raonic | 6 | 3 | 5 | | | | | |
| 3 | M. Raonic | 6 | 6⁵ | 6 | | | | | | 7 | G. Simon | 3 | 7 | 3 |
| | A. Dolgopòlov | 3 | 6$^4$ | | | | | | | | K. Anderson | 6 | 6⁶ | 6 |
| | G. García López | 6 | 7 | | | G. García López | 6$^7$ | 5 | | | | | | |
| | K. Anderson | 7 | 7 | | | K. Anderson | 7 | 7 | |
| 2 | S. Wawrinka | 6$^4$ | 6$^{11}$ | | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Alexander Peya Bruno Soares | 6 | 6 | |
| | Feliciano López Max Mirnyi | 1 | 3 | | 1 | Alexander Peya Bruno Soares | 3 | 6⁶ |
| 4 | Pierre-Hugues Herbert Nicolas Mahut | 7 | 7 | | 4 | Pierre-Hugues Herbert Nicolas Mahut | 6 | 7 |
| | Kevin Anderson Jérémy Chardy | 6$^4$ | 6¹ | | | | | | 4 | Pierre-Hugues Herbert Nicolas Mahut | 6 | 6 |
| | Marc López Rafael Nadal | 6$^3$ | 4 | | | | | | 2 | Marcin Matkowski Nenad Zimonjić | 2 | 2 |
| 3 | Daniel Nestor Leander Paes | 7 | 6 | | 3 | Daniel Nestor Leander Paes | 3 | 6$^8$ |
| | John Isner Sam Querrey | 3 | 6 | [7] | 2 | Marcin Matkowski Nenad Zimonjić | 6 | 7 |
| 2 | Marcin Matkowski Nenad Zimonjić | 6 | 3 | [10] | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2015-01-12 a Wayback Machine. (anglès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre dobles masculins PDF
Londres :
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
ATP World Tour 2015
< 2014
2016 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Bernardino Maffei

Bernardino Maffei (Bèrgam, 27 de gener de 1514 † Roma, 16 de juliol de 1553) va ser un arquebisbe italià. Era bisbe de Chieti, va ser també un humanista i un expert en numismàtica.
Segon de vuit fills de Giarolamo Maffei Antonia Mattei, nascut el 1514 (a Bergamo, o potser a Roma) d'una família de l'antiga noblesa, que va donar diversos cardenals de l'Església Catòlica: Van ser també elevats a Cardenals els seus germens menors Bernardino, Marcantonio, i el seu nebot Horaci, va ser oncle del cardenal Marcello Lante della Rovere i Naro Gregori.
Va estudiar Dret a la Universitat de Pàdua i va esdevenir canonge del Capítol de la Basílica de Sant Pere, a Roma, va ser triat com a secretari personal del cardenal Alessandro Farnese el jove.
El 22 d'abril de 1547 va ser nomenat bisbe de Massa Marittima per Pau III, que també va elevar-lo a amb el títol de San Ciriaco elle Terme al consistori del 8 d'abril de 1549: En aquesta capacitat, va participar en el conclave de 1550, que va acabar amb l'elecció del Papa Juli III.
El 7 de juny de 1549, va ser traslladat a la seu episcopal de Caserta i després a la metropolitana de Chieti, el 14 de juliol de 1553 va deixar el govern de la diòcesi, i el seu germà Marcoantonio va ser enviat pel Papa Juli III, com a Cardenal legat al Ducat de Parma i Piacenza.
Va morir poc després a Roma i va ser enterrat a la tomba familiar a l'església de Santa Maria sopra Minerva.

## Fonts

* Bernardino Maffei de l'Enciclopèdia Catòlica
* Bernardino Maffei del lloc The Cardinals of the Holy Roman Church Arxivat 2009-07-03 a Wayback Machine.
# Charles Henry Kunsman

Charles Henry Kunsman (7 juny 1890, Flicksville, Pennsilvània, EUA - 15 abril 1970, Berkeley, Califòrnia, EUA) fou un físic estatunidenc, conegut per haver col·laborat amb Clinton Joseph Davisson en l'estudi de la dispersió d'electrons en cristalls, investigació que culminaria posteriorment amb l'experiment de Davisson-Germer que demostrà la naturalesa ondulatòria dels electrons.

## Vida

Kunsman era fill d'Allison ì Emma (Thomas) Kunsman, estudià a la Universitat Estatal de Pennsilvània, graduant-se el 1914. Realitzà un màster a la Universitat de Califòrnia el 1915 i s'hi doctorà el 1920. Fou professor de física a Los Gatos, Califòrnia, el 1918, cap del departament de física del New Mexico College of Agriculture and Mechanical Arts (ara Universitat de Nou Mèxic), 1915-1917. Aconseguí una beca d'investigador a la Universitat de Califòrnia pel període 1918-1920. Després treballà als Laboratoris Bell de Nova York de la companyia de telecomunicacions nord-americana American Telephone and Telegraph (AT&T) investigant la reflexió d'electrons per part dels metalls. Des del 1923 treballà al departament d'Agricultura de l'Estat Units al Fixed Nitrogen Research Laboratory i es retirà el 1959. Es casà amb Leof Elizabeth Mills

## Obra

Des del 1921 juntament amb Clinton Joseph Davisson publicà diferents articles sobre la dispersió d'electrons per part de cristalls de diferents metalls (níquel, alumini, platí i magnesi). Al Bureau of Chemistry and Soils realitzà investigacions sobre la fixació de nitrogen als sols i sobre fertilitzants. També realitzà recerca sobre la penetració de la radiació a la Terra, descàrregues a baixa pressió, termoiònica i descobrí una nova font d'ions positius.

## Referències

* ↑ Mehra,, J.; Rechenberg, H. The Historical Development of Quantum Theory. Springer Science & Business Media, 2001, p. 622-628. ISBN 9780387951751.
* 1 2 «Charles Henry KUNSMAN». PRABOOK. Arxivat de l'original el 25 de gener 2016. [Consulta: 21 gener 2016].
* ↑ Davisson, C.; Kunsman, C.H «The scattering of electrons by nickel». Science, 54, 1921, pàg. 522-524.
* ↑ Davisson, C.; Kunsman, C.H «The scattering of electrons by nickel». Phys. Rev., 19, 1922, pàg. 253-255.
* ↑ Davisson, C.; Kunsman, C.H «The scattering of electrons by aluminum». Phys. Rev., 19, 1921, pàg. 534-535.
* ↑ Davisson, C.; Kunsman, C.H «The scattering of low speed electrons by platinum and magnesium». Phys. Rev., 22, 3, 1923, pàg. 242-258.
* ↑ Kunsman, C.H «The thermionic emission from substances containing iron and alkali metal». Phys. Rev., 25, 1925, pàg. 892.
* ↑ Kunsman, C.H «The Thermionic Properties of Some Mixtures used as Catalysts in the Synthesis of Ammonia». The Journal of Physical Chemistry, 30, 4, 1926, pàg. 525-534..
* ↑ Kunsman, C.H «A new source of positive ions». Science, 62, 1603, 1925, pàg. 269-270.
# Vargtimmen

Vargtimmen és una pel·lícula sueca realitzada per Ingmar Bergman, estrenada el 1967.

## Argument

Johan Borg, pintor, i la seva dona, Alma, s'estableixen a una illa. Tots dos viuen allà, aïllats del món. Un dia, Alma, a partir dels consells d'una vella senyora sortida d'enlloc, obre el diari íntim del seu marit. Hi descobreix els fantasmes i malsons que turmenten les seves nits.

## Repartiment

* Max von Sydow: Johan Borg
* Liv Ullmann: Alma Borg
* Gertrud Fridh: Corinne von Merkens
* Erland Josephson: Baron von Merkens
* Ingrid Thulin: Veronica Vogler
* Naima Wifstrand: la vella del barret
* Lenn Hjortzberg: Kreisler
* Mikael Rundquist: el noi del somni
* Mona Seilitz: la falsa Veronica

## Referències

* 1 2 «Vargtimmen | Filmoteca de Catalunya». [Consulta: 20 desembre 2024].

## Enllaços externs

* A www.dvdclassik.com
# Kogia

Kogia és un gènere de cetacis odontocets, l'únic vivent de la família dels kògids. El gènere conté una espècie extinta (K. pusilla) i dues de vivents: el catxalot nan (K. sima) i el catxalot pigmeu (K. breviceps). Els membres d'aquest gènere es troben en tots els oceans del món tret de l'oceà Antàrtic i l'oceà Àrtic.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :