OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barcelona KIA 2008

El Torneig de Barcelona 2008, oficialment conegut com a Barcelona KIA 2008, és un esdeveniment de tennis femení sobre terra batuda que pertany als International tournaments de la WTA. La segona edició del torneig es va celebrar entre el 9 i el 15 de juny de 2008 al David Lloyd Club Turó de Barcelona, Espanya.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| | N. Llagostera Vives | 6 | 6 | |
| | Compostizo de Andrés | 3 | 0 | | | N. Llagostera Vives | 2 | 6 | 6 |
| | V. Lepchenko | 4 | 5 | | 6 | S. Errani | 6 | 2 | 3 |
| 6 | S. Errani | 6 | 7 | | | | | | | | N. Llagostera Vives | 6 | 3 | 1 |
| 4 | L. Šafářová | 7 | 4 | 6 | | | | | | WC | Martínez Sánchez | 2 | 6 | 6 |
| WC | A. Parra Santonja | 5 | 6 | 3 | 4 | L. Šafářová | 2 | 1 | r | | | | | |
| WC | Martínez Sánchez | 6 | 6 | | WC | Martínez Sánchez | 6 | 4 | | | | | | |
| 5 | P. Parmentier | 2 | 4 | | | | | | | | | | | | WC | Martínez Sánchez | 0 | 2 |
| Q | I. Ivanova | 1 | 6 | 7 | | | | | | | | | | | 2 | M. Kirilenko | 6 | 6 |
| Q | M. Kondratieva | 6 | 1 | 5 | Q | I. Ivanova | 2 | 1 | | | | | | |
| | M. Rybáriková | 6$^3$ | 0 | | | S. Cohen-Aloro | 6 | 6 | | | | | | |
| | S. Cohen-Aloro | 7 | 6 | | | | | | | | S. Cohen-Aloro | 5 | 3 | |
| 7 | K. Zakopalová | 2 | 0 | | | | | | | 2 | M. Kirilenko | 7 | 6 | |
| | E. Gallovits | 6 | 6 | | | E. Gallovits | 6$^3$ | 1 | | | | | | |
| | C. Suárez Navarro | 1 | 6 | 4 | 2 | M. Kirilenko | 7 | 6 | |
| 2 | M. Kirilenko | 6 | 4 | 6 | | | | | |

## Quadre dobles femenins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Núria Llagostera Vives M.J. Martínez Sánchez | 7 | 6 |
| | Kelly Anderson Robin Stephenson | 5 | 1 | 1 | Núria Llagostera Vives M.J. Martínez Sánchez | 6 | 7 |
| | Alina Jidkova Lilia Osterloh | w/o | | | Alina Jidkova Lilia Osterloh | 1 | 5 |
| | Dominika Cibulková Klára Zakopalová | | | | | | | 1 | Núria Llagostera Vives M.J. Martínez Sánchez | 6 | 5 | [4] |
| | Maria Kondratieva Sophie Lefèvre | 1 | 2 | | | | | 3 | Lourdes Domínguez Lino Arantxa Parra Santonja | 4 | 7 | [10] |
| 3 | Lourdes Domínguez Lino Arantxa Parra Santonja | 6 | 6 | 3 | Lourdes Domínguez Lino Arantxa Parra Santonja | 6 | 6 |
| | Iekaterina Ivanova Marina Melnikova | 2 | 2 | 2 | Andrea Hlaváčková Klaudia Jans | 3 | 4 |
| 2 | Andrea Hlaváčková Klaudia Jans | 6 | 6 | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (català) (castellà) (anglès)
* Quadres femenins PDF
Barcelona :
2007
2008
2009
2010
2011
2012 :
Sony Ericsson WTA Tour 2008
< 2007
2009 > :
WTA Tour Championships, Doha :
# Robert d'Auxerre

Robert d'Auxerre (c. 1156-1212) va ser un cronista francès. Va ser canonge de l'abadia de Sant Marià d'Auxerre.
De la seva vida no se'n sap gairebé res, més enllà que el 1205 va ingressar a l'orde Premonstratesos. Va ser un fervent partidari de la croada contra els albigesos.

## La crònica

A petició de Milo de Trainel (1155–1202), abat de Sant Marià, va escriure una crònica universal, que cobria el període comprès entre la creació del món i el 1211. Per als anys anteriors al 1181 Robert d'Auxerre es va dedicar a compilar textos e Pròsper d'Aquitània, Sigebert de Gembloux i altres. Tanmateix pel període 1181 a 1211 es tracta d'una obra original.
La part de l'escrit que comprèn els anys 1203-1211 només el coneixem gràcies a un únic exemplar del 1225, el còdex 27, que actualment es troba a la biblioteca de l'Escola de Medicina de Montpeller. El manuscrit original de la Cronica es troba avui a Auxerre.
És una de les fonts més valuoses per a estudiar la història de França durant el regnat de Felip August, També conté informació sobre altres països europeus, les croades i els afers d'Orient. L'autor incedeix molt en els elements de la croada contra els albigesos, convertint la seva obra en la més antiga que tenim sobre aquells fets. L'historiador francès Auguste Molinier, de fet, el va descriure com un dels millors historiadors de l'edat mitjana.
Dos continuadors van portar l'obra fins al 1228 i va ser àmpliament utilitzada pels cronistes posteriors. Vicent de Beauvais en va fer un ús extensiu en el seu Speculum Historiale.
La Crònica de Robert d'Auxerre va ser publicada per primera vegada per Nicolas Camuzat (1575–1655) a Troyes el 1608 sota el títol Chronologia.... ab orbis origine ad annum Christi 1212, cum Appendice ad annum 1223.. Una de les millors edicions apareix a l'obra Monumenta Germaniae Historica Scriptores, amb introducció d'Oswald Holder-Egger.

## Referències

* ↑ «Robert d'Auxerre (1156-1212)» (en francès). BNF. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ Molinier, 1903, p. 86.
* ↑ «Robert of St. Marianus in Auxerre» (en anglès). BRILL. [Consulta: 18 juny 2023].
* 1 2 3 VVAA, 1911, p. 401.
* ↑ Neel, 1988.
* ↑ Paul, 2012, p. 314.

## Bibliografia

* Molinier A. Архивная копия от 29 октября 2021 на Wayback Machine // Les Sources de l'histoire de France. — Pt. III. — Paris, . — p. 86., A. Les Sources de l'histoire de France - Des origines aux guerres d'Italie (1494) (en francès). vil. III: Les Capétiens, 1180-1328. París: A. Picard et fils, 1903.
* Neel, Carol «Man's Restoration: Robert of Auxerre and the Writing of History in the Early Thirteenth Century». Traditio, 44, 1988, pàg. 251–274. DOI: doi:10.1017/S0362152900007078.
* Paul, Nicholas L. To Follow in Their Footsteps: The Crusades and Family Memory in the High Middle Ages (en anglès). Cornell University Press, 2012. ISBN 978-0801465543.
* VVAA. Encyclopædia Britannica,. vol. 23. 11a edició. Cambridge University Press, 1911.
# Conreu Sereny

Conreu Sereny és una cooperativa de treball sense afany de lucre que es va formar el 2010 fruit d'una inquietud per revitalitzar la pagesia en zones periurbanes (entorn de les ciutats), tot desenvolupant un projecte d'agroecologia dedicat a la producció i comercialització de verdura i fruita ecològica al Barcelonès Nord.
Inicialment, es va constituir com a associació i posteriorment, amb l'assessorament de les cooperatives Calidoscoop i LabCoop, va fer la transformació a cooperativa. Va ser l'any 2013 que la producció va començar de debò, després d'uns anys inicials amb diferents incidències.
Conreu Sereny pretén recuperar el cultiu en terres en desús, seguint pràctiques agroecològiques, i a la vegada creant espais d'integració per a persones que es troben en situacions socials o laborals vulnerables.
La producció de Conreu Sereny es concentra als horts de Sant Jeroni de la Murtra i de la masia de Can Coll, al barri de Canyet, i dins el Parc de la Serralada de Marina, a Badalona, on afavoreix la recuperació de terres de cultiu prop de casa amb pràctiques agrícoles respectuoses amb el medi ambient, i preservant l'entorn natural.
Conreu Sereny vol crear espais de producció agrícola amb una perspectiva ecològica i de convivència respectuosa amb el medi natural. S'ha especialitzat en el cultiu de verdures de temporada: bledes, espinacs, enciams, pebrots, tomàquets, albergínies, mongeta tendra, faves, pèsols, etc, però als horts també hi té micaquers, figueres i caquis.

## Referències

* ↑ López, Montse «Se buscan payeses para cultivar huertos ecológicos en Badalona». La Vanguardia, 01-05-2013.
* ↑ Figuerola Sacasas, Xavier «Conreu Sereny». OB L'ateneu. Orfeó Badaloní l'Ateneu, 01-06-2023, pàg. 17-19.
* 1 2 Valenzuela, Pep «Conreu sereny. A l'entorn de les grans ciutats, el conreu i la pagesia recuperen terreny.». Cooperació catalana, 2-2016, pàg. 395.
* ↑ García, Mònica «Conreu Sereny SCCL, cultivo con Buenas prácticas». Canal 150 Gramenet, 08-02-2021. Arxivat de l'original el 2023-07-02 [Consulta: 2 juliol 2023].
* 1 2 3 Sànchez Palacios, Josep Lluís. «Gramenetum». VilaWeb, 12-12-2014. [Consulta: 1r juliol 2023].
# Luçac (Alta Viena)

Luçac (en francès Lussac-les-Églises) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2007 | 2008 |
| 840 | 912 | 838 | 818 | 699 | 588 | 496 | 498 | 496 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1944- 1965 | Auguste Barlier |
| 1965- 1971 | Fernand Petolon |
| 1971-1989 | Andrée Peyretou |
| 1989-1995 | Odette Belicot |
| 1995-2001 | Daniel Guignard |
| 2001- | Gilles Dupuis |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Bandera de Yucatán

La bandera de Yucatan és la mateixa bandera que va aparèixer durant el moviento separatista el 1840; encara oneja a molts indrets de l'estat, el seu ús ja no és alarmant ni separatista per a la nació, avui en dia és un emblema molt respectat pel poble yucateco com llegat de la seva història. Encara no s'ha drecetado de manera oficial el seu ús i la seva publicació com a símbol de l'entitat.
Les cinc estrelles blanques dins del drap verd corresponien als cinc departaments de la península de Yucatán, però la divisió política ha canviat en anys recents dividint-se en tres estats federats i en molts municipis. Els yucateques han decidit respectar les cinc estrelles, no pretenen col·locar més estrelles o prendre alguna; tracten de conservar tal com va aparèixer des del seu origen.

## Història

L'escriptor Juan Francisco Molina Solís apunta en la seva Història de Yucatan que: "el 16 de març de 1841, per la nit, estant en sessió d'instal·lació l'Ajuntament de Mèrida, la Sala Consistorial va ser envaïda per nombrosa gent sense armes, al capdavant de Barbachano, Francisco Martín Peraza i altres, sol·licitant de la corporació municipal elevar la seva veu autoritzada al Congrés de l'Estat demanant la independència absoluta de Yucatán; i l'Ajuntament, sota la pressió de tan nombrós grup de ciutadans, va oferir verificar enmig de l'aplaudidor entusiasme dels peticionaris que feien retrunyir l'aire amb víctors i, s'alça la passió a un grau paroxístic, alguns dels més exaltats van pujar a les terrats del Palau Municipal i arriado la bandera mexicana van fer Tremolo en el seu lloc el pavelló yucatec ".
Segons l'historiador Rodolfo Menéndez de la Peña, la bandera es va dividir en dos camps: a l'esquerra, un color verd, ia la dreta, un altre amb tres divisions, de color vermell amunt i avall i blanc al mig. En el camp o llenç verda de la bandera es destacaven cinc boniques estrelles que simbolitzen els cinc departaments en què es dividia Yucatan per decret del 30 de novembre de 1840, a saber: Mérida, Izamal, Valladolid, Tekax i Campeche. "

### L'estat mexicà

El govern federal illa als estats mexicans amb un pavelló blanc que tingués l'escut estatal al centro en l'any de 1998 sota govern del president Ernesto Zedillo Ponce de León.

## Banderes similars

* La bandera de Yucatan és força semblant a la bandera dels Estats Units, apareguda per primer cop l'any 1840. Les franjes vermelles però, no ocupa tota l'alçada de la bandera, sinó només la meitat superior; la franja blanca ocupa així tota l'amplada de la bandera amb un camp vert amb cinc boniques estrelles.

## Enllaços externs

* La bandera de Yucatán Arxivat 2013-05-24 a Wayback Machine.
* Banderas de México Arxivat 2008-10-21 a Wayback Machine.
* Gobierno del Estado de Yucatán
# Lorenzo Costa el Vell

Lorenzo Costa, també conegut com a Lorenzo Costa el Vell per diferenciar-lo del seu net del mateix nom (Ferrara, 1460 – Màntua, 5 de març del 1535) va ser un pintor italià del Renaixement.
Va nàixer a Ferrara, però poc després de complir 20 anys va traslladar-se a Bolonya, on rebé la influència de l'Escola bolonyesa de pintura. Tanmateix, atès que molts artistes simultanejaven el treball en aquestes dues ciutats tan properes, de vegades s'ha considerat Costa com a producte de l'Escola ferraresa. S'ha dit que va ser deixeble de Cosimo Tura.
L'any 1483, va pintar la seua cèlebre Mare de Déu amb infant en companyia de la família Bentivoglio, així com altres frescos als murs de la capella Bentivoglio, a l'església de San Giacomo Maggiore; obres a les quals seguirien moltes d'altres. Va ser molt amic de Francesco Francia, a qui va influir molt. L'any 1509, va traslladar-se a Màntua, ciutat on Francesc Gonzaga desenvolupava un intens mecenatge, enriquint la col·lecció Gonzaga. De les seves obres pels Gonzaga, destaca la pintura Dona amb gosset, de la que es diu que la dona és Isabel d'Este, esposa de Francesc II. Va morir a Màntua l'any 1535
Els seus fills, Ippolito i Girolamo, també van ser pintors, com també el fill de Girolamo (1537-1583), que seria conegut com a Lorenzo Costa el Jove. Entre els contemporanis amb qui va col·laborar o als quals va dirigir, cal esmentar Cosimo Tura, Dosso Dossi, Ludovico Mazzolino i Niccolò Pisano (1470 – 1538).
La National Gallery de Londres té la seua Mare de Déu entronitzada amb infant, però la major part de les seues millors obres es conserven a Bolonya.
* Obres de Lorenzo Costa
* Concert a la National Gallery de Londres
* Sant Sebastià, Galleria degli Uffizi, Florència
* Dona amb gosset
* Maria llegint
* Coronació de la Mare de Déu amb sants
* "Caritat de santa Cecília"

## Referències

* ↑ Chambers i Martineau, 1981, p. 161.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Bibliografia

* Chambers, David; Martineau, Jane. Splendours of the Gonzaga (en anglès). Milà: Editorial Project, 1981.

## Enllaços externs

* Lorenzo Costa al Louvre.
* Lorenzo Costa al Census of Ferrarese Paintings and Drawings.
# Baricella

Baricella és un municipi italià de 6.142 habitants de la Ciutat metropolitana de Bolonya a l'Emília-Romanya. Els seus habitants s'anomenen "baricellesi". Limita amb Argenta (FE), Budrio, Ferrara (FE), Malalbergo, Minerbio, Molinella i Poggio Renatico (FE)
Les frazione de Baricella són: Boschi, Mondonuovo, Passo Segni, San Gabriele. La seva patrona és la "natività B.V.Maria", festiu el 8 de setembre.
La comune forma part de l'Associazione Terre di Pianura, juntament amb les de Budrio, Granarolo dell'Emilia, Malalbergo, Minerbio i Molinella.
# Malcoha de les Mentawai

El malcoha de les Mentawai (Phaenicophaeus oeneicaudus) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita zones boscoses de l'arxipèlag de Mentawai, a prop del sud-oest de Sumatra. Antigament es considerava conespecífic amb la malcoha pitbrú.

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser descrita formalment el 1855 pels naturalistes francesos Jules i Édouard Verreaux amb el binomi actual Phaenicophaeus oeneicaudus. Creien que el seu exemplar venia de Ceilan (ara Sri Lanka). El zoòleg italià Tommaso Salvadori es va adonar que es tractava d'un error i que l'exemplar devia provenir de les illes Mentawai, que es troben a l'oceà Índic aproximadament 150 km (93 mi) a la costa occidental de Sumatra. El nom del gènere Phaenicophaeus prové del grec antic φοινικοφαης (phoinikophaēs) que significa "d'aspecte carmesí" o "roig brillant". L'epítet específic oeneicaudus combina el llatí oenoo que significa "vi" i cauda que significa "cua". Anteriorment es considerava que era una subespècie de la malcoha pitbrú (Phaenicophaeus curvirostris). Va ser promogut a l'estatus d'espècie en funció de les diferències morfològiques.

## Referències

* ↑ Verreaux, J.; Verreaux, E. (en french) Revue et Magasin de Zoologie Pure et Appliquée, 7, 1855, pàg. 356–357 [357].
* ↑ Salvadori, Tommaso (en italian, latin) Annali del Museo Civico di Storia Naturale di Genova, 14, 1894, pàg. 588-601 [590-591].
* ↑ Peters. Check-List of Birds of the World. 4. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press, 1940, p. 55.
* ↑ Jobling, James A. «Phaenicophaeus». The Key to Scientific Names. Cornell Lab of Ornithology. [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ Jobling, James A. «oeneicaudus». The Key to Scientific Names. Cornell Lab of Ornithology. [Consulta: 30 agost 2024].
* ↑ «Turacos, bustards, cuckoos, mesites, sandgrouse». IOC World Bird List Version 14.2. International Ornithologists' Union, 01-08-2024. [Consulta: 31 agost 2024].
# Txema Martínez Inglés

Txema Martínez i Inglés, que signa com a Txema Martínez (Lleida, el Segrià, 10 de novembre de 1972), és un filòleg, traductor, escriptor, crític literari, poeta i periodista català. Doctor en Comunicació Audiovisual. Traductor professional al català de castellà i d'anglès, ha traduït al català els sonets complets de William Shakespeare. És col·laborador regular i habitual de publicacions com Segre i d'altres. La seva obra ha estat traduïda a una quinzena d'idiomes, entre els quals cal destacar l'anglès i l'eslovè (editats a la plaquette "Kommos", Institució de les Lletres Catalanes, 2004), a banda de l'italià, el letó, el gaèlic, el finès, l'islandès, el croat i el gallec. Una antologia dels seus poemes en castellà traduïts per Antonio Cabrera veurà la llum properament.

## Obra

* Narrativa:
** Les cendres. Articles 2000-2004. Palma: Moll, 2005. ISBN 978-84-2731-103-9
Es tracta d'una selecció de l'abundant obra com a articulista en la premsa diària.
* Poesia:
** Hores baixes. Lleida: Universitat de Lleida, 1995
** Temps impersonal. Lleida: Universitat de Lleida, 1996 ISBN 978-84-8864-586-9
** Ulls d'ombra. Barcelona: Edicions 62, 1997 ISBN 978-84-2974-336-4Tdu
** La nit sense alba. Barcelona: Edicions 62, 2000 ISBN 978-84-2974-682-2
** Sentit. Barcelona: Proa, 2003 ISBN 978-84-8437-628-6
** L'arrel i la pluja. Barcelona: Proa, 2008 ISBN 978-84-8437-169-4
** Dol. Barcelona: Edicions 62, 2012. ISBN 978-84-2977-089-6
** William Shakespeare, Sonets, Eumo, 2010
** Edgar Allan Poe, Poesia Completa, Quaderns Crema, 2016
** Camí a Milmanda. València: Pre-Textos, 2022. ISBN 978-84-18935-84-8

## Premis literaris

* Salvador Espriu de poesia jove, 1996: Ulls d'ombra
* Premi de poesia Màrius Torres, 1999: La nit sense alba
* Premi Joan Duch de poesia per a joves escriptors, 2002: El cor de Chopin
* Premis literaris Ciutat de Palma-Joan Alcover de poesia, 2003: Sentit
* Premi Carles Riba de poesia, 2007: L'arrel i la pluja
* Jordi Domènech de traducció de poesia, 2010: Sonets, de William Shakespeare
* Premi Ausiàs March de poesia 2012: Dol
* Premi Cavall Verd - Josep Maria Llompart de poesia 2013: Dol
* Premi de Poesia Jocs Florals de Barcelona 2020: Maria
* Premi II Certamen Internacional de Poesia 2022 Francisco Brines: Camí a Milmanda

## Referències

* ↑ Txema Martínez Inglés al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ «saforguia.com». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 24 novembre 2012].
* 1 2 Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Institució de les Lletres Catalanes.
* ↑ Festivalshakespeare.com
* ↑ «Txema Martínez Inglés». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Txema Martínez tradueix la poesia completa d'Edgar Allan Poe al català». El Punt Avui, 25-08-2017. [Consulta: 11 juny 2018].
* ↑ Codinas, M. «L'escriptor Txema Martínez, premiat amb el Francisco Brines». Diari Segre, 29-05-2022 [Consulta: 30 maig 2022].
# Lo Vijan (Alta Viena)

Lo Vijan [lu viʒɛ̃m] (en francès Le Vigen) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 990 | 1.044 | 1.055 | 1.263 | 1.550 | 1.704 | 2.032 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Dominique Cosson | PS |
| 2001-2008 | Michel Peymirat | |
| 2008- | Jeanne-Marie Leybros | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Bandera de la República Socialista Soviètica de Belarús

La bandera de la República Socialista Soviètica de Belarús va ser adoptada per la República Socialista Soviètica de Belarús el 25 de desembre de 1951. Va ser utilitzada fins a la caiguda de la Unió Soviètica el 1991. El disseny de l'actual bandera de Belarús està basat en aquesta bandera.
Tant la Unió Soviètica com dues de les seves repúbliques (l'RSS de Belarús i l'RSS d'Ucraïna) eren membres de les Nacions Unides, la qual cosa va crear la necessitat d'adoptar dissenys amb majors diferències visuals per a les repúbliques de l'URSS, en especial les dues anteriors. Per això, a finals de la dècada de 1940 i començaments de la següent es van adoptar nous dissenys. El de l'RSS de Belarús consistia en una bandera vermella amb una franja verda a la vora inferior. A l'asta hi havia una franja vertical amb un disseny popular belarús creat el 1917 per Matrona Markyevich.

## Colors

| Model de color | Vermell | Verd | Blanc | Groc |
| Pantone | 3546C | 355XGC | P 75-1 U | Medium Yellow C |
| RGB | 205, 0, 0 | 0, 153, 51 | 255, 255, 255 | 255, 217, 0 |
| CMYK | 0%, 100%, 100%, 20% | 100%, 0%, 67%, 40% | 0%, 0%, 0%, 0% | 0%, 15%, 100%, 0% |
| HTML | CD0000 | 009933 | FFFFFF | FFD900 |

## Banderes històriques

La primera bandera, adoptada per la República Socialista Soviètica Lituana-Belarussa durant la seva existència el 1919, consistia simplement en una bandera roja. Després de la formació de l'RSS de Belarús, els caràcters ССРБ (SSRB) foren afegits en color daurat al cantó superior a l'asta. El disseny va ser canviat el 1937, canviant els caràcters a БССР (BSSR) en un tipus de lletra gràcia, a dalt dels quals hi havia una estrella roja sobre la falç i martell. En la dècada de 1940 la inscripció va ser canviada de nou, deixant només els caràcters en un tipus de lletra de pal sec envoltats per una vora daurada; aquest disseny fou usat fins a l'adopció de l'última bandera el 1951.
* Bandera de la República Socialista Soviètica Lituano-belarussa (1919).
* Bandera de la República Socialista Soviètica de Belarús (1919-1937).
* Bandera de la República Socialista Soviètica de Belarús (1937-1940).
* Bandera de la República Socialista Soviètica de Belarús (1940-1951).

## Vegeu també

* Escut de la República Socialista Soviètica de Belarús
* Bandera de Belarús