OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ivica Vastić

Ivica Vastić (Split, 29 de setembre de 1969) és un exfutbolista professional croat nacionalitzat com a austríac. Jugava com a centrecampista, encara que a vegades també ho feia de davanter.
Fou internacional amb la selecció d'Àutria, amb qui disputà 50 partits i marcà 12 gols. Va participar en el Mundial de 1998. Pel que fa a clubs, destacà als clubs MSV Duisburg, Sturm Graz, Nagoya Grampus Eight, Austria Viena i LASK Linz.

## Referències

* ↑ Appearances for Austrian National Team – RSSSF
* ↑ Record at FIFA Tournaments Arxivat 2015-02-22 a Wayback Machine. – FIFA
* ↑ Ivica Vastić a National-Football-Teams.com (anglès)
# Muttersholtz

Muttersholtz (alsacià Mieterschulz) és un municipi francès situat al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est.
Forma part del cantó de Sélestat, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes de Sélestat.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.383 | 1.450 | 1.559 | 1.629 | 1.651 | 1.719 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | François Basch | |
| 2008- | Patrick Barbier | |

## Personatges il·lustres

* Henri Welschinger (1846-1919), historiador.
* Jean-Paul de Dadelsen (1913-1957), poeta.
# Na Cidade Vazia

Na Cidade Vazia és una pel·lícula luso-angolès del gènere drama, realitzat i escrit per Maria João Ganga en 2004. Fou guardonat amb el Prémio Nacional de Cultura e Artes de Angola.

## Argument

Un grup de nens refugiats de guerra, acompanyats per una monja, volen cap a Luanda. En arribar a l'aeroport, N'dala, un dels nens, s'escapa del grup per descobrir la ciutat. Mentre la monja el busca, N'dala explora la ciutat destruïda i fantasia amb la idea de tornar a casa i trobar-se amb els seus pares morts. En el crepuscle de la ciutat destruïda, en la qual les il·lusions revolucionàries s'han esvaït, les trobades són fascinants però perilloses. Joka, tan marginal com la ciutat, enganya a N'dala perquè l'ajudi en un robatori a canvi d'algunes monedes…

## Repartiment

* Júlia Botelho com a Rosita
* Ana Bustorff com a Nun
* Domingos Fernandes Fonseca com a Zé
* Roldan João com a N'dala
* Raúl Rosário com a Joka

## Premis

* Paris Film Festival, 2004
* Festival de Cinema Africà, Àsia, Amèrica Llatina de Milà, 2004
* Festival du Film de Femmes de Créteil, 2004
* Festival Vues d'Afrique, Montréal, 2004

## Referències

* ↑ «Na Cidade Vazia». SAPO.
* ↑ ANGOP. «Filme angolano Na Cidade Vazia será exibido em Ottawa», 23-03-2006. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Serra de la Bruna

La Serra de la Bruna és una serra situada al municipi de la Riba a la comarca de l'Alt Camp, amb una elevació màxima de 512 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Centenionalis

Les centenionales eren monedes de bronze amb un bany d'argent instaurades per Constanç i Constanci II per intentar reintroduir les monedes de bronze entre els anys 320 i 340.
Pesaven entre 3,55 i 2,60 grams i representaven la centèsima part de la síliqua de plata.
Va ser encunyada fins després de l'emperador Arcadi.

## Enllaços externs

* «Centenionalis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Trigança

Trigança (en francès Trigance) és un municipi francès situat al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 94 | 100 | 107 | 122 | 120 | 150 | 158 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Clap | PS |

## Referències

* ↑ Forma adoptada per la viquipèdia occitana
# Ximo Caffarena

Joaquim Sanz Caffarena (València, 5 de setembre de 1952), conegut popularment com a Ximo Caffarena, és un músic dedicat a la música tradicional, especialment al folklore valencià, cantautor, compositor, arranjador, instrumentista de flauta, guitarra, percussió i saxofon, i escriptor.
Va estudiar a l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Carles i va cursar estudis de solfeig i de flauta al Conservatori Superior de Música de València, també va estudiar jazz a Barcelona i Madrid, i harmonia moderna en seminaris internacionals amb Bill Dobbins, Barry Harris i Gary Burton.
Ha format part de diverses formacions musicals, com ara Al Tall des de 1979 al 1996 on va col·laborar als discos Quan el mal ve d'Almansa..., Som de la Pelitrúmpeli o Xavier el Coixo, del grup flamenc valencià Salpicao des de 1987 fins al 1992, de Saxomania des de 1990 fins al 1994, i d'Urbàlia Rurana del 1993 al 1998.
Ha treballat en discos de Sonadors de la Guaita i Patxinguez-Z, a més de participar en la gravació de més de cinquanta discos com a compositor, arranjador, director, intèrpret i/o productor. És autor del «Cant dels maulets». El 2019 va fer el projecte FolkenJazz barrejant cançons tradicionals valencianes amb el swing, la bossa nova o els ritmes afro en una formació clàssica de quartet de jazz.

## Referències

* 1 2 «Ximo Caffarena - Harmonia moderna i popular». Laxafiga.com. [Consulta: maig 2016].
* ↑ «Ximo Caffarena, músic de la nostra terra». Laveu.es, 14-03-2008. Arxivat de l'original el 2016-08-16. [Consulta: maig 2016].
* 1 2 «Ximo Caffarena impartirà un nou curs de composició musical». Vilaweb.cat, 04-02-2015. [Consulta: maig 2016].
* ↑ Mansanet Boïgues, Víctor. Al Tall: 35 anys de música mediterrània des del País Valencià. Universitat d'Alacant, p.39. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Ximo Caffarena_C42». Revista Caramella. [Consulta: 25 agost 2022].
* ↑ «EUPV la Valldigna proposa Ximo Caffarena per al Premi Amic de la Valldigna 2011». Laveu.es, 26-02-2011. Arxivat de l'original el 17 d’agost 2016. [Consulta: maig 2016].
* ↑ Mediterrània, Sons de la. «Sons de la Mediterrània : El folk valencià es fa jazz amb Ximo Caffarena». [Consulta: 25 desembre 2019].
* ↑ «Arriba al Perellonet la fusió de música tradicional valenciana i jazz amb Ximo Caffarena Quartet» (en castellà). [Consulta: 25 desembre 2019].
# Stubby, un heroi molt especial

Stubby, un heroi molt especial (títol original en anglès, Sgt. Stubby: An American Hero) és una pel·lícula d'aventures animada per ordinador del 2018 centrada en el sergent Stubby de la vida real, un boston terrier perdut. Dirigida i coescrita per Richard Lanni, compta amb les veus originals de Logan Lerman, Helena Bonham Carter i Gérard Depardieu. La pel·lícula es va estrenar a Amèrica del Nord el 13 d'abril de 2018 a càrrec de Fun Academy Motion Pictures. Va rebre crítiques generalment positives, que la van elogiar per la seva "sensibilitat i encant", però va ser un fracàs de taquilla, amb una recaptació de menys de 5 milions de dòlars contra el seu pressupost de 25 milions de dòlars. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Referències

* ↑ «Sergeant Stubby: Famous World War I Military Dog». FamilySearch, 24-04-2018.
* ↑ Kane, Gillian Slate, 08-05-2014.
* ↑ Amidi, Amid. «FIRST LOOK: 'Sgt. Stubby: An American Hero' [Teaser]». Cartoon Brew, 21-06-2017. [Consulta: 24 agost 2017].
* ↑ Giles, Jeff. «Rampage Is Exactly What You Think It Is». Rotten Tomatoes. Fandango Media, 12-04-2018. [Consulta: 16 abril 2018].
* ↑ «Stubby: un heroi molt especial». Goita què fan, ara!. [Consulta: 24 juliol 2023].
# Sélestat

Sélestat (abans de 1920 Schlestadt; Schlettstadt en alsacià i alemany) és un municipi francès situat al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est.
Forma part del cantó de Sélestat, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes de Sélestat.

## Fills il·lustres

* Raynaldo del Mel (...?] - després de 1594) compositor musical.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2019 |
| 13.818 | 14.635 | 15.245 | 15.112 | 15.538 | 17.139 | 19.242 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1790-1791 | André Schaeck | |
| 1791-1792 | Ignace-Xavier Herrenberger | |
| 1792-1793 | François Dutaillis | |
| 1793 | Daniel Bourdonet | |
| 1793-1794 | François-Xavier Armand Lambla | |
| 1794-1795 | François-Xavier Dinichert | |
| 1800-1807 | François Ignace Schaal | |
| 1808-1811 | François Dutaillis | |
| 1811-1813 | Treuillé de Beaulieu | |
| 1813-1816 | Joseph Armbruster | |
| 1816-1819 | Jean-Baptiste Marande | |
| 1819-1820 | Joseph Kubler | |
| 1820-1829 | Joseph Amey | |
| 1829-1830 | André Dispot | |
| 1830-1834 | Antoine Cetty | |
| 1834-1840 | Louis Rousset-Pomaret | |
| 1840-1850 | Joseph-Benjamin Pannarun | |
| 1850-1852 | Jean-Baptiste Spiess | |
| 1852-1853 | Joseph-Georges Dengler | |
| 1853-1860 | Pierre Lemaître | |
| 1860-1861 | Fortuné Dispot | |
| 1861-1861 | Marie-Charles Knoll | |
| 1870-1872 | Ignace-Xavier Albrecht | |
| 1872-1884 | Charles Helbig | |
| 1884-1886 | Alphonse Franck | |
| 1886-1893 | Ignace Spiess | |
| 1893-1896 | M. Boninger | |
| 1896-1905 | Constant Schloesser | |
| 1906-1910 | Nicolas Geissenberger | |
| 1910-1917 | Jean Hartmann | |
| 1917-1918 | Alphonse Scherer | |
| 1918-1925 | Auguste Stoffel | |
| 1925-1935 | Auguste Bronner | |
| 1935-1945 | Jean Meyer | |
| 1945-1953 | Joseph Klein | |
| 1953-1965 | Albert Ehm | MRP / UNR |
| 1965-1983 | Maurice Kubler | |
| 1983-1987 | François Kretz < | PR |
| 1988-1989 | Robert Weber | PR |
| 1989-1996 | Gilbert Estève | PS |
| 1996-2001 | Pierre Giersch | PS |
| 2001-... | Marcel Bauer | RPR / UMP |
# L'espera

L'espera (títol original en italià, L'attesa) és una pel·lícula dramàtica italiana del 2015 dirigida per Piero Messina i protagonitzada per Juliette Binoche. La pel·lícula es basa lliurement en dues obres de Luigi Pirandello. Es va projectar a la secció principal de competició del 72è Festival Internacional de Cinema de Venècia. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

El fill d'una mare siciliana mor inesperadament, just abans que la seva xicota vingui de visita per les vacances de Pasqua. La mare afligida no pot dir-ho a la jove, i la pel·lícula tracta sobre la seva interacció durant uns dies.

## Repartiment

* Juliette Binoche com a Anna
* Lou de Laâge com a Jeanne
* Giorgio Colangeli com a Pietro
* Domenico Diele com a Giorgio
* Giovanni Anzaldo com a Giuseppe
* Antonio Folletto com a Paolo
* Corinna Locastro com a Rosa

## Producció

La pel·lícula es va inspirar en una història que Piero Messina va sentir d'un amic, sobre un pare que havia perdut el seu fill, i quan el pare es va negar a parlar-ne, la gent del seu voltant va començar a actuar com si mai no hagués passat. Mentre escrivia el guió, a Messina li van recomanar dues obres de Luigi Pirandello, la tragèdia La vita che ti diedi i el conte "La camera in attesa", i les va utilitzar per lligar la història. La producció va anar a càrrec d'Indigo Film en col·laboració amb Barbary Films i Pathé. Juliette Binoche va ser escollida com a actriu des d'un principi, mentre que més tard van fitxar Lou de Laâge en el procés de càsting.

## Referències

* ↑ Debruge, Peter. «Venice Film Review: The Wait». Variety, 05-09-2015. [Consulta: 11 setembre 2015].
* ↑ Scott, A. O. «Review: 'L'Attesa' ('The Wait') Turns Life Into a Ghost Story». , 28-04-2016.
* ↑ «Venice Film Festival: Lido Lineup Builds Awards Season Buzz – Full List». Deadline. [Consulta: 29 juliol 2015].
* ↑ «Venice Fest Reveals Robust Lineup Featuring Hollywood Stars and International Auteurs». Variety. [Consulta: 29 juliol 2015].
* ↑ «L'espera». Goita què fan, ara!. [Consulta: 1r abril 2024].
* ↑ De Marco, Camillo. «Piero Messina • Director». Cineuropa, 07-09-2015. [Consulta: 11 setembre 2015].
# La Bastida de Bolonha

La Bastida d'Armanhac (en francès Labastide-d'Armagnac) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 765 | 871 | 809 | 775 | 731 | 707 | 690 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain Gaube | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sextant (moneda)

Sextant fou una moneda fraccionària romana (6 sextant = 1 as). El valor estava representat per la moneda anomenada Sextula, mesura equivalent a la sisena part d'una unça (2 ciats) o d'un as.
Fou la més petita denominació del diner que va estar en ús entre els romans segons esmenta Marc Terenci Varró. Igual que l'unça es va aplicar el nom sextula a altres magnituds, però la moneda petita fou la més recordada.
Viccionari
# Sant Pau (Alps Marítims)

Sant Pau (en francès Saint-Paul-de-Vence) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.416 | 1.570 | 1.917 | 2.542 | 2.903 | 2.847 | 3.338 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1928-1944 | Joseph Demargne | |
| 1944-1945 | Paul Pouderoux | |
| 1945-1995 | Marius Issert | |
| 1995- | René Buron | Divers droite |

## Habitants il·lustres

L'autor afroamericà James Baldwin va morir en aquesta població, així com el pintor català Joan Ponç i Bonet, que hi va viure uns anys.

## Llocs d'interès

* Fundació Maeght, dissenyada per Josep Lluís Sert

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
# Daryl Duke

Daryl Duke (8 de març de 1929 - 21 d'octubre de 2006) va ser un director de cinema i televisió canadenc.

## Biografia

Duke va néixer a Vancouver, Columbia Britànica, on es va convertir en un dels primers productors regionals de CBC Television. La seva carrera va continuar amb la CBC a Toronto produint sèries com This Hour Has Seven Days, després als Estats Units per a les principals xarxes de televisió i estudis d'allà.
El 1977, va guanyar el Canadian Film Award al millor director pel seu èxit sorpresa Testimoni silenciós.
El seu èxit significatiu a la televisió va ser dirigir la minisèrie guanyadora del Premi Emmy The Thorn Birds. Duke també va ser un dels responsables de la creació de CKVU-TV a Vancouver, que avui forma part de la franquícia Citytv. Cal destacar que va produir i dirigir les primeres "pel·lícules de cançons" de Bob Dylan, vinyetes en blanc i negre que van ser els precursors dels vídeos musicals actuals. Va ser inclòs al BC Entertainment Hall of Fame i Star Walk el 1997.
Duke va morir a West Vancouver, Colúmbia Britànica, l'any 2006 a causa de la fibrosi pulmonar.

## Filmografia
### Cinema

* 1972: Dia de pagament
* 1978: Testimoni silenciós
* 1982: Hard Feelings
* 1986: Tai-Pan

### Televisió

* 1964: This Hour Has Seven Days
* 1966: Wojeck (1 episodi)
* 1969: The Bold Ones: The New Doctors (3 episodis)
* 1970: Children of the Lotus Eater
* 1970: Night Gallery (1 episodi)
* 1970–71: The Psychiatrist (pilot, 1 episodi)
* 1972: Banacek (1 episodi)
* 1972: Cool Million (episodi)
* 1972: Ghost Story (2 episodis)
* 1973: I Heard the Owl Call My Name
* 1973: The President's Plane Is Missing
* 1974: Harry O (2-part episodis)
* 1975: A Cry for Help
* 1975: They Only Come Out at Night
* 1976: Griffin and Phoenix
* 1979: The Return of Charlie Chan
* 1983: The Thorn Birds (minisèrie)
* 1985: Florence Nightingale
* 1989: Aquell moment màgic
* 1990: Columbo: Columbo Cries Wolf
* 1991: Columbo: Caution: Murder Can Be Hazordous to Your Health
* 1992: Fatal Memories

## Premis i reconeixements

* 1971: guanyador, Primetime Emmy Award, Assoliment de direcció excepcional en un drama, episodi de The Bold Ones: The Senator
* 2004: guanyador, Premi John Drainie

## Referències

* ↑ «Daryl Duke». Daryl Duke Foundation, 2015. Arxivat de l'original el 2015-07-06. [Consulta: 4 juliol 2015].
* ↑ Skelton, Chad «Daryl Duke, Vancouver's 'Mr. Television,' dies at 77 from pulmonary fibrosis». Vancouver Sun, 23-10-2006, p. B1.
* ↑ Alex Strachan, "Champion of Canadian broadcasting honoured at Banff fest". Montreal Gazette, June 12, 2004.

## Enllaços externs

* Web oficial de Daryl Duke
* Northern Stars: Daryl Duke
* «Daryl Duke 1929-2006». Playback. 30 October 2006.
* boppin.com
* Records of Daryl Duke are held by Simon Fraser University's Special Collections and Rare Books
# L'home de les estrelles

L'home de les estrelles (títol original: L'uomo delle stelle) és una pel·lícula italiana dirigida per Giuseppe Tornatore, estrenada l'any 1995. El film va ser nominat a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1953, Joe Morelli, estafador amb enginy, travessa Sicília a la recerca de nous talents. Per 1500 lires, Joe roda proves i ho promet tot: glòria, riquesa, amor, ... L'home de cinema "filma" tots els sicilians: mafiosos, comunistes, camperols, empleats municipals, carabiners... Tots expliquen i s'exalten davant la càmera que en realitat no funciona... Només una jove italiana, Beata atraparà a les seva xarxa "el venedor de somnis" en el seu propi joc, per fer-ne, malgrat ell mateix, un altre home.

## Repartiment

* Sergio Castellitto: Joe Morelli
* Tiziana Lodato: Beata
* Franco Scaldati: Mastropaolo
* Leopoldo Trieste: Mut

## Premis i nominacions

* 1995: Nominada a l'Oscar: Millor pel·lícula de parla no anglesa
* 1995: Venècia: Gran Premi Especial del Jurado
* 1995: Premis David di Donatello: 3 premis, incloent Millor director. 11 nominacions

## Crítica

* "Podria haver estat una excel·lent pel·lícula (...) malgrat les seves fallades, conté excel·lents moments"

## Referències

* ↑ «L'home de les estrelles». esadir.cat.
* ↑ «L'uomo delle stelle». The New York Times.
* ↑ Rioyo, Javier Cinemanía.
# El que el dia deu a la nit

El que el dia deu a la nit (en francès: Ce que le jour doit à la nuit) és una pel·lícula francesa realitzada per Alexandre Arcady basada en la novel·la epònima de Yasmina Khadra. Es va rodar a Tunísia, Algèria i França. A França i a Bèlgica es va estrenar el 12 de setembre de 2012. Ha estat doblada al català.

## Argument

La història recorre l'Algèria dels anys 1930 als anys 1960, contant el destí de Younes, jove Algerià educat com un peu negre pel seu oncle. Travessa les tragèdies viscudes pel seu país, com la batalla de Mers el-Kebir i la guerra d'Algèria, sobre un fons d'història d'amor impossible.

## Repartiment

* Fu'ad Aït Aattou: Younès/Jonas (adult)
* Nora Arnezeder: Émilie Cazenave (adulta)
* Anne Parillaud: Madame Cazenave
* Vincent Pérez: Juan Rucillio
* Mohamed Fellag: Mohamed
* Anne Consigny: Madeleine
* Nicolas Giraud: Fabrice
* Matthias Van Khache: Simon Benyamin/Michel adult
* Olivier Barthelemy: Jean-Christophe
* Matthieu Boujenah: Dédé
* Marine Vacth: Isabelle Rucillio (adulta)
* Tayeb Belmihou: Issa
* Iyad Bouchi: Younès (nen)
* Jean-Francois Poron: Younès (als 70 anys)
* Salim Kechiouche: Djelloul

## Referències

* ↑ «Studio 37 - Ce que le jour doit à la nuit» (en francès). Studio37-Orange.com. Arxivat de l'original el 10 novembre 2011. [Consulta: 12 setembre 2022].
* ↑ «Ce que le jour doit à la nuit» (en francès). Premiere.fr. [Consulta: 12 setembre 2022].
* ↑ Exclusif: les tops et les flops du cinéma français en 2012 a BFM TV.com, publicat el 7 de gener de 2013, Simon Tenenbaum i Jamal Henni.
* ↑ «El que el dia deu a la nit». Ésadir.cat. [Consulta: 1r gener 2016].
# Turó de Can Colomer

El Turó de Can Colomer o Turó d'en Pau Arenes és una muntanya de 360 metres que es troba al municipi de Vallromanes, a la comarca del Vallès Oriental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Perpra

La perpra (en grec ὑπέρπυρον, hipérpiron, 'molt refinada'), era una moneda romana d'Orient utilitzada durant l'edat mitjana. Va ser creada per l'emperador Aleix I Comnè el 1092 per substituir el nomisma, versió grega del sòlid. La perpra era d'or de la més alta qualitat (en general del 90-95%, d'aquí el seu nom), i pesava uns 4,45-4,48 grams. Aquesta moneda també s'anomena besant (d'or); besant era l'abreviació de Byzantius nummus, és a dir, moneda de Bizanci.
La perpra tenia un valor de 5 ducats o 20 nomismes, encara que el valor de les monedes del mateix nom era diferent a Xipre i altres països mediterranis.

## Referències

* ↑ «Perpra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Monedes romanes d'Orient

## Enllaços externs

* Exposició numismàtica en línia. La fascinació de l'or en les monedes antigues (italià)
# Sant Joanet (Alps Marítims)

Sant Joanet (en francès Saint-Jeannet) és un municipi francès situat al departament dels Alps Marítims i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.079 | 1.421 | 1.843 | 2.436 | 3.188 | 3.594 | 3.634 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Gérard Nirascou | UMP |
| 2008- | Jean-Michel Semperé | Divers droite |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps Marítims
# Lluita als Jocs Olímpics d'estiu de 1912

Lluita als Jocs Olímpics d'estiu de 1912 :
| Lluita grecoromana |||
| Pes ploma | homes |
| Pes lleuger | homes |
| Pes mitjà | homes |
| Pes semipesant | homes |
| Pes pesant | homes |
| < 1908 1920 > |||
En els Jocs Olímpics de 1912 celebrats a la ciutat d'Estocolm es realitzaren cinc proves de lluita, centrades únicament en la lluita grecoromana, i totes elles en categoria masculina. Les proves es disputaren a l'Estadi Olímpic d'Estocolm.

## Nacions participants

Hi participaren 170 lluitadors d'un total de 18 nacions:
| Àustria (8) Bèlgica (1) Bohèmia (4) Dinamarca (9) Estats Units (2) Finlàndia (37) França (6) Imperi Alemany (14) Imperi Rus (11) | Regne Unit (12) Grècia (1) Hongria (10) Islàndia (1) Itàlia (6) Noruega (9) Portugal (2) Països Baixos (6) Suècia (34) |

## Resum de medalles
### Lluita grecoromana

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Pes ploma detalls | Kaarlo Koskelo | Georg Gerstäcker | Otto Lasanen |
| Pes lleuger detalls | Emil Väre | Gustaf Malmström | Edvin Mattiasson |
| Pes mitjà detalls | Claes Johansson | Martin Klein | Alfred Asikainen |
| Pes semipesant detalls | no es concedí | Anders Ahlgren | Béla Varga |
| Pes semipesant detalls | no es concedí | Ivar Böhling | Béla Varga |
| Pes pesant detalls | Yrjö Saarela | Johan Olin | Søren Marinus Jensen |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Finlàndia | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 2 | Suècia | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 3 | Imperi Alemany | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Imperi Rus | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Dinamarca | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5 | Hongria | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Notes

* ↑ Després de 9 hores de combat els jutges decidiren finalitzar el combat amb un empat, sent concedida la medalla de plata als dos lluitadors

## Bibliografia

* Bergvall, Erik (ed.) (1913). a Adams-Ray, Edward (trans.).: The Official Report of the Olympic Games of Stockholm 1912. Stockholm: Wahlström & Widstrand

## Enllaços externs

* (anglès) www.olympic.org - Cercador olímpic
* (anglès) Lluita - Estocolm 1912 Arxivat 2005-02-26 a Wayback Machine.