OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església de Sant Andreu de Socarrats

Sant Andreu de Socarrats és una església romànica situada al nucli de Sant Andreu de Socarrats, del municipi de la Vall de Bianya, a la comarca catalana de la Garrotxa. És un monument catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català al vessant nord de la Serra de Sant Miquel del Mont.

## Arquitectura

És de factura romànica i va ser molt modificada durant el segle xviii, moment en què es va donar forma de creu al temple i es va convertir en torre el primitiu campanar d'espadanya de dos ulls. L'any 1982 s'hi varen realitzar nombroses obres de restauració, com suprimir la sagristia enganxada a l'absis, repicar els murs, enderrocar els nínxols de la façana sud, etc., que li han retornat el seu aspecte primitiu. Una pica baptismal d'època romànica d'immersió, de línies senzilles i sense cap mena d'ornamentació. Amida 90 cm de diàmetre, 70 cm d'interior i 72 cm d'alçada. El capitell d'època preromànica encastat a la façana est. Aquest capitell va pertànyer al temple antic de Sant Andreu. Hi són representats dos caps humans amb un motiu floral situat entre els dos. Conserva un altar dedicat a Sant Isidre, dels segles XVIII-XIX.

## Notícies històriques

La primitiva església de Sant Andreu de Socarrats va ser enderrocada i en el seu lloc es va alçar l'actual, d'estil romànic. Aquesta darrera va ser consagrada l'any 1117 per Berenguer Dalmau, bisbe de Girona. En els documents és citada com a "Santi Andreae … in loco que dicitur Socarrads" i firmen l'acta, a part del bisbe, Gaucefred, arxilevita de Besalú; Berenguer, mestre d'escola, i el prevere Arnau Joan. Sant Andreu va deixar de ser parròquia l'any 1582 i es va convertir en sufragània de la de Sant Joan les Fonts, fins a l'any 1968 en què va passar a dependre de Sant Josep Obrer de la Canya.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* 1 2 «Església de Sant Andreu de Socarrats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 novembre 2013].
# Roca Blanca (Roquetes)

La Roca Blanca és una muntanya de 479 metres que es troba al municipi de Roquetes, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra del Paco

La Serra del Paco és una serra situada entre els municipis de Castelldans i de Juneda a la comarca de les Garrigues, amb una elevació màxima de 507 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cerro Bravo

El Cerro Bravo és un estratovolcà que es troba al departament de Tolima, al centre de Colòmbia, i que es troba al nord del Nevado del Ruiz.
El seu cim s'eleva fins als 4.000 msnm i la darrera erupció documentada se situa al voltant del 1720.

## Enllaços externs

* Cerro Bravo a Global Volcanism Program, Smithsonian Institution (anglès)
* Cerro Bravo: Eruptive History Arxivat 2012-10-05 a Wayback Machine.. Global Volcanism Program, Smithsonian Institution (anglès)
# Ictiopterigis

Els ictiopterigis (Ichthyopterygia, gr. "aletes de peix"), són un superordre de sauròpsids (rèptils) diàpsids. La denominació va ser creada per Sir Richard Owen en 1840 per designar als ictiosaures del Juràssic coneguts llavors. En l'actualitat, la denominació s'aplica als ictiosaures i als seus ancestres del Triàsic.

## Ictiopterigis basals

Els ictiopterigis basals (anteriors i antecessors dels veritables ictiosaures) són en la seva majoria petits (un metre o menys de longitud), amb cossos allargats i llargues vèrtebres en forma de rodet, la qual cosa indica que nedaven amb moviments sinuosos similars als de les anguiles, la qual cosa els permetia realitzar ràpids moviments i gran maniobrabilitat per caçar en aigües poc profundes. Fins i tot en les seves albors, van anar ja rèptils aquàtics molt especialitzats proveïts d'aletes i incapaces de moure's en terra ferma.
Sembla que van estar àmpliament distribuïts a les costes de la meitat nord de Pangea. Els seus fòssils es coneixen del Triàsic Inferior (de l'Oleniokià tardà i de l'Anisià primerenc) del Japó, Xina, Canadà i Spitzbergen (Noruega). Es van extingir a la fi del Triàsic mitjà i foren reemplaçats pels seus descendents, els ictiosaures.

## Taxonomia

Superordre Ichthyopterygia
       Família Utatsusauridae
       Família Parvinatatoridae
    Ordre Grippidia
    Ordre Ichthyosauria
# Cantó de Juranson

El cantó de Juranson és un cantó del departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió d'Aquitània. Està enquadrat al districte de Pau i té sis municipis.

## Municipis

* Lo Bòsc d'Arròs
* Gant
* Juranson
* Laruenh
* Pau (Sud)
* Sent Haust

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1988 | Louis Lucchini | PS | |
| 1992 | Jean-Pierre Léris | UDF | |
| 1998 | Jean-Pierre Léris | UDF | Alcalde de Gan |
| 2004 | Bernard Soudar | PS | |
| Les dades anteriors a 1988 no són conegudes. ||||
# Cantó de Lury-sur-Arnon

El cantó de Lury-sur-Arnon és un cantó francès del departament del Cher, situat al districte de Vierzon. Té 9 municipis i el cap és Lury-sur-Arnon.

## Municipis

* Brinay
* Cerbois
* Chéry
* Lazenay
* Limeux
* Lury-sur-Arnon
* Méreau
* Preuilly
* Quincy

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | M. Guyot | Divers droite |
| 1958-1988 | Pierre Sicard | divers droite, després UC |
| 1988-1994 | Raymond Tatin | Divers droite |
| 1994- | Rémy Pointereau | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 3.896 | 4.115 | 4.294 | 4.827 | 5.455 | 5.513 | 6.011 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Alexandre Frías Roig

Alexandre Frías Roig (Reus, 28 d'agost de 1878 - 26 de febrer de 1963) va ser un metge pediatre català, fill d'Isidor Frias Fontanilles
Orfe als 12 anys, es va posar a treballar sense deixar els estudis per mantenir als seus tres germans més petits. Més tard va anar a Barcelona on va seguir treballant i estudiant fins a acabar la carrera de medicina i llavors es va establir a l'Ametlla de Mar on va estudiar diverses malalties. El 1909 va tornar a Reus amb la seva dona i va fer el doctorat amb nota extraordinària. Va col·laborar amb articles sobre puericultura al Boletín del Colegio de Médicos del Partido de Reus i al Boletín de la Asociación de Médicos de Reus. Volia erradicar la mortalitat infantil i va crear a la seva ciutat natal un Institut de Puericultura anomenat "La Gota de Llet" que va funcionar fins a la Guerra Civil espanyola, i on va aconseguir millorar la higiene i hàbits nutricionals del poble, i que va ser el primer centre d'aquest tipus a tot l'estat. Va editar un opuscle titulat Consells a les mares per a ben criar a sos fills, que es repartia gratuïtament en el registre civil. Fundà i dirigí Puericultura: publicació de l'Institut de Puericultura de Reus des del 1921 al 1936. Va col·laborar activament al Boletín Médico de Reus (1921 - 1930). El 1922 va ser un dels fundadors de l'Associació de la Premsa de Reus.
Va estudiar el Kala-azar o leishmaniasis, una patologia que era bastant freqüent a la zona, reduint la mortalitat infantil a la meitat a la comarca del Baix Camp (el 1930 a Espanya la taxa de mortalitat era de 123 per 1000; al Baix Camp només del 58 per 1000). Després de la guerra "La Gota de Llet" va tornar a obrir sota control dels franquistes, al Carrer Ample de Reus i el doctor Frías va seguir la seva tasca per un temps. Va escriure llibres i donar conferències i xerrades a la radio. Va crear també la Vidriola de l'Infant. Va ser tota la vida l'ànima de l'Institut que havia creat i fou precursor de la moderna pediatria. La ciutat de Reus li va dedicar un carrer i el va nomenar fill il·lustre.
Ja gran va deixar l'activitat i va morir el 1963.

## Referències

* 1 2 Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 39. ISBN 9788497916929.
* ↑ Història gràfica del Reus contemporani: vol. I. Reus: l'Ajuntament, 1986, p. 122. ISBN 8439870027.
* ↑ «Fills il·lustres i adoptius». Ajuntament de Reus. [Consulta: 9 març 2021].

## Bibliografia

* Alexandre Frias i Roig [Galeria de Metges Catalans]
* X. Amorós; A. Arnavat; M. Pagès. L'Institut de Puericultura Dr. Frias "La gota de llet": Reus, 1919-1994. Reus: l'Ajuntament, 1996. ISBN 8460522423

## Enllaços externs

* Alexandre Frías. Galeria de metges catalans [consulta 23-III-2015]
# Punta de la Vall d'Anali

La Punta de la Vall d'Anali és una muntanya de 383 metres que es troba al municipi de Paüls, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El Castelló (Castellar del Vallès)

El Castelló és una muntanya de 579 metres que es troba al municipi de Castellar del Vallès, a la comarca del Vallès Occidental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Darwinopterus

Darwinopterus és un gènere de pterosaure, descobert a la Xina i anomenat en honor de Charles Darwin. Se li coneix per prop de 20 espècimens fòssils, tots recollits en la Formació Tiaojishan, que data del Juràssic mitjà. L'espècie tipus (i única) presenta trets de tots dos tipus principals de pterosaures, els de cua llarga (ramforincoïdeu) i els de cua curta (pterodactiloïdeu), i s'ha descrit com un fòssil de transició entre tots dos grups.
Pterosauromorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia :
Pterosauromorpha :
Pterodactylomorpha :
Lophocratia :
Ornithocheiroidea :
Pteranodontoidea :
Vegeu també: Cronologia de la investigació del pterosaure • Filogènesi dels pterosaures • Llista de gèneres de pterosaures :
# Tony Estanguet

Tony Estanguet (Pau, França,6 de maig de 1978) és un piragüista francès, guanyador de tres medalles olímpiques d'or. És germà del també piragüista i medallista olímpic Patrice Estanguet.
Va participar, als 22 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova masculina d'eslàlom en aigües braves C-1, per davant del favorit Michal Martikán, un metall que revalidà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (Xina), on fou l'abanderat del seu país en la cerimònia inaugural dels Jocs, només aconseguí ser novè en la semifinal de la mateixa prova. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit) revalidà el seu títol olímpic de C-1 en aigües braves.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 12 medalles en el Campionat del Món de piragüisme en eslàlom, entre elles 5 medalles d'or, 6 medalles de plata i una medalla de bronze. Al llarg de la seva carrera ha guanyat 3 medalles en el Campionat d'Europa de piragüisme en eslàlom, dues medalles d'or i una medalla de plata. Campió del seu país en 8 ocasions, ha guanyat la Copa del Món de l'especialitat els anys 2003 i 2004.
# Cantó de Château-Renard

El cantó de Château-Renard és un cantó francès del departament de Loiret, situat al districte de Montargis. Té 10 municipis i el cap és Château-Renard.

## Municipis

* Château-Renard
* Chuelles
* Douchy
* Gy-les-Nonains
* La Selle-en-Hermoy
* Melleroy
* Montcorbon
* Saint-Firmin-des-Bois
* Saint-Germain-des-Prés
* Triguères

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Salmon | divers gauche |
| 1949-1961 | M. Grandidier | SFIO, després divers gauche |
| 1961-1967 | Jean Bernard | Divers droite |
| 1967-1979 | Pierre Belleteste | Divers gauche, després divers droite |
| 1979-2005 | Jean-Charles Paré | RPR, després UMP |
| 2005- | Michel Raigneau | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.418 | 8.124 | 7.850 | 8.252 | 9.097 | 9.692 | 10.514 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Kinuyo Tanaka

Kinuyo Tanaka (田中絹代, Tanaka Kinuyo, 1909-1977) és una cineasta nipona.

## Biografia

Nascuda a Shimonoseki, un port pesquer que connecta les illes de Honshū i Kyūshū, Tanaka debutà en el cinema com a actriu l'any 1924, als catorze anys, per als estudis Shōchiku, una companyia d'abans de la Segona Guerra Mundial especialitzada en els subgèneres gendai geki i josei eiga, durant la dècada del 1930 participà en diverses pel·lícules, entre les quals la primera amb so en japonés, Madamu to nyōbō de Heinosuke Gosho (1933); durant la segona guerra sinojaponesa i la Guerra del Pacífic, Tanaka participà en films propagandístics, en els quals representà el paper de «bona esposa, mare intel·ligent» (ryōsai kenbo) promogut per l'Imperi Japonés; després de la caiguda del règim, s'adaptà a una nova representació de la dona d'acord amb els ideals estatunidencs —fins al punt que se l'acusà d'«americanitzada» després d'un viatge als EUA com a ambaixadora cultural— i actuà en la «trilogia de l'alliberament de la dona» del director Kenji Mizoguchi.
La col·laboració amb Mizoguchi en catorze pel·lícules entre 1940 i 1954, durant els quals Tanaka madurà com a actriu, contribuí a augmentar el reconeixement internacional dels dos i, de retruc, alimentà rumors d'una relació sentimental entre ells, segons l'estereotip del «la musa del director», que ella sempre negà —abans ho havia sigut de Gosho—: entre els títols conjunts, es troben La vida d'Oharu (西鶴一代女, Saikaku Ichidai Onna, 1952), Els contes de la lluna pàl·lida després de la pluja (雨月物語, Ugetsu monogatari, 1953) i Sansho Dayu (山椒大夫, Sanshō Dayū, 1954); a més, Tanaka també va ser dirigida per altres directors destacats com Yasujirō Ozu en Dragnet Girl (非常線の女, Hijōsen no Onna, 1933) i Una gallina al vent (風の中の牝鶏, Kaze no naka no mendori, 1948) o Akira Kurosawa en Barba-roja (赤ひげ, Akahige, 1965). L'any 1975 guanyà l'Ós de Plata a la millor interpretació femenina per Sandakan hachiban shōkan: Bōkyō de Kei Kumai.
* En Dragnet Girl (1933)
* Amb Shūji Sano en A Hen in the Wind (1948)
* En Saikaku Ichidai Onna (1952)

## Referències

* 1 2 3 Alejandra Armendáriz-Hernández. «Kinuyo Tanaka» (en anglés). Women Film Pioneers Project. Nova York: Columbia University Libraries, 2018. [Consulta: 16 novembre 2020].
# Roca Folletera

La Roca Folletera és una muntanya de 203 metres que es troba entre els municipis de Benifallet, a la comarca del Baix Ebre i de Miravet, a la comarca catalana de la Ribera d'Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El Serradell (Castellar del Vallès)

El Serradell és una serra situada al municipi de Castellar del Vallès a la comarca del Vallès Occidental, amb una elevació màxima de 608 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lo Cinglo Roig

Lo Cinglo Roig és una muntanya de 587 metres que es troba al municipi de les Avellanes i Santa Linya, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pterodàctil

Els pterodàctils (Pterodactylus) foren uns pterosaures, d'una longitud alar d'entre 50 i 75 cm, que visqueren a les vores dels llacs durant el Juràssic superior. Probablement eren carnívors i capturaven peixos i altres animals petits. S'han descobert fòssils d'aquests animals a Europa i Àfrica. El nom deriva de les paraules gregues ptero (alat) i dactyl (dit) i es refereix a la manera en què l'ala era suportada per un únic i llarg dit.
El gènere fou anomenat originalment Pterodactylus per George Cuvier l'any 1809. L'any 1812, Soemmering anomenà un espècimen de la mateixa espècie Ornithocephalus antiquus. El nom de Cuvier tenia preferència i l'espècimen holotipus passà a ser conegut com a Pterodactylus antiquus, que fou llatinitzat al nom actual l'any 1815.
Pterosauromorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia :
Pterosauromorpha :
Pterodactylomorpha :
Lophocratia :
Ornithocheiroidea :
Pteranodontoidea :
Vegeu també: Cronologia de la investigació del pterosaure • Filogènesi dels pterosaures • Llista de gèneres de pterosaures :
# Cantó de Couhé

El cantó de Couhé és un cantó francès del departament de la Viena, situat al districte de Montmorillon. Té 10 municipis i el cap és Couhé.

## Municipis

* Anché
* Brux
* Ceaux-en-Couhé
* Châtillon
* Chaunay
* Couhé
* Payré
* Romagne
* Vaux
* Voulon

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | M. Bouffard | Radical independent |
| 19..-1967 | M. Venault de Bourleuf | Divers droite |
| 1967-1992 | Guy Robert | CD, després UDF-CDS |
| 1992- | André Sénécheau | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 7.488 | 8.331 | 7.617 | 7.237 | 6.930 | 7.162 | 7.686 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Courtenay

El cantó de Courtenay és un cantó francès del departament de Loiret, situat al districte de Montargis. Té 15 municipis i el cap és Courtenay.

## Municipis

* Bazoches-sur-le-Betz
* Chantecoq
* La Chapelle-Saint-Sépulcre
* Courtemaux
* Courtenay
* Ervauville
* Foucherolles
* Louzouer
* Mérinville
* Pers-en-Gâtinais
* Rozoy-le-Vieil
* Saint-Hilaire-les-Andrésis
* Saint-Loup-de-Gonois
* La Selle-sur-le-Bied
* Thorailles

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Armand Chesneau | radical |
| 1951-1982 | Jules Bruzeau | radical, després divers droite |
| 1982-1988 | Gérard Pinsard | RPR |
| 1988-2001 | André Neveux | Divers droite |
| 2001- | Alain Drouet | Divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 5.637 | 5.380 | 5.423 | 6.265 | 7.040 | 8.144 | 9.979 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Masia Montserrat

Masia Montserrat és un monument del municipi de Vila-sana (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La masia respon a una planta rectangular amb coberta a dues aigües. Consta de planta baixa, pis i golfes. Les dues primeres plantes estan separades per una cornisa de pedra, que juntament amb les cantonades de l'edifici i els marcs de finestres i portes actuen com a elements decoratius. La façana principal té les obertures simètriques: al pis de baix la porta al centre i les finestres a les bandes; al nivell del mig el balcó just sobre la porta principal i finestres a banda i banda col·locades sobre les finestres de la planta baixa. A les golfes, dos òculs circulars tanquen aquest conjunt d'obertures simètriques. A prop de l'edifici principal, el primer a construir-se, hi ha magatzems de tàpia, construïts al segle xx.

## Història

Aquesta masia fou en un principi part del patrimoni de la família Felip, de la qual se separà amb el temps. En el llibre de Bach i Riu es diu que encara es poden veure parts en què la construcció és anterior al segle xviii. La documentació especifica que l'any 1878 aquesta masia ja era habitada. A la partida dels Alberchs és l'única masia existent. Als anys 80 era coneguda com la Colònia Agrícola Montserrat. Actualment és propietat d'uns advocats de Barcelona, que la van reformar i la fan servir de segona residència.

## Referències

* 1 2 «Masia Montserrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Set Serres

Les Set Serres és una serra situada entre els municipis de Benifallet i de Tivenys a la comarca del Baix Ebre, amb una elevació màxima de 442 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Set Serres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Mola (Gallifa)

La Mola és una muntanya de 942 metres que es troba al municipi de Gallifa, a la comarca del Vallès Occidental.
En el seu cim es troba l'església romànica de Sant Sadurní de Gallifa.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Turó de la Ciutat

El Turó de la Ciutat és una muntanya de 885 metres que es troba al municipi de Ribera d'Urgellet, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ottoia

Ottoia és un gènere extint de priapúlids i un dels majors i més abundants cucs del Cambrià de Burgess Shale, Colúmbia Britànica. La seva longitud mitjana és de 80 mm. Era propi de l'hàbitat infaunal i tenia una probòscide espinosa.

## Característiques

Les espines de la probòscide han estat interpretades com a dents utilitzades per capturar preses. La seva manera de vida és incerta, però es creu que va ser un actiu depredador, movent-se a través dels sediments per caçar a les seves preses, i es creu que vivia dins d'un cau en forma de "U" que es construïa en el substrat. Des d'aquest lloc amb relativa seguretat, podria estendre el seu probòscide a la recerca de preses. El seu contingut intestinal mostra que aquest cuc era un depredador, sovint amb peces d'Haplophrentis (un animal similar als mol·luscs). També mostren evidència de canibalisme, que és comú en els priapúlids actuals.
A causa de la seva ubicació en el lloc dels esquists de Burgess en el peu d'un alt escull de pedra calcària, es pot presumir la relativa immobilitat que va col·locar a l'Ottoia en perill de ser arrossegats per qualsevol allau de llot des del penya-segat. Això pot explicar per què segueix sent una de les espècies més abundants de la fauna de Burgess Shale.
Prop d'1.500 exemplars han estat descoberts. Altres gèneres de prialúpids que han estat trobats en la formació de Burgess Shale són Ancalagon, Selkirkia i Louisella.
# Cantó de Banhèras de Luishon

El cantó de Banhèras de Luishon és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Sent Gaudenç, està format per 31 municipis i el cap cantonal és Banhèras de Luishon.

## Municipis

* Antinhac
* Artiga
* Banhèras de Luishon
* Benque (Benque-Dessous-et-Dessus)
* Borg de Guelh
* Cadelh e las Penas
* Casaus de Larbost
* Castilhon de Larbost
* Catervièla
* Caubós
* Cièr de Luishon
* Cirés
* Garin
* Guaus de Larbost
* Guaus de Luishon
* Judèth de Luishon
* Jurvièla
* Mairenha
* Montauban de Luishon
* Mostajon
* Òu
* Pobòu
* Portèth de Luishon
* Sacorvièla
* Sales e Pratvièlh
* Sent Avantin
* Sent Pau d'Oelh
* Sent Memet
* Sòda
* Trebòns de Luishon
* Vilhèra

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# Cantó de Fleury-les-Aubrais

El cantó de Fleury-les-Aubrais és un cantó francès del departament de Loiret, situat al districte d'Orleans. Té 2 municipis i el cap és Fleury-les-Aubrais.

## Municipis

* Chanteau
* Fleury-les-Aubrais

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1997 | André Chêne | PCF |
| 1997-1998 | Pierre Bauchet | UDF |
| 1998-2004 | Alain Romero | PCF |
| 2004- | Michel Breffy | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 10.951 | 13.366 | 17.158 | 20.657 | 21.666 | 21.826 | 22.348 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||