OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Jaume d'Alboquers

Sant Jaume d'Alboquers (antigament Sant Cugat d'Alboquers) és una església de Sant Bartomeu del Grau (Osona) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església d'una nau coberta amb volta de canó amb els murs fets de pedres irregulars i morter posteriorment arrebossat, tant a l'interior com a l'exterior. El mal estat de conservació de l'arrebossat contribueix a l'aspecte degradat de l'edifici. La coberta és de teula àrab en un teulat a doble vessant. Sobre la façana del mur occidental hi ha un campanar d'espadanya amb dues campanes, al qual se li ha adossat una petita cambra que protegeix les campanes i que no té accés des de l'interior de la nau. El terra de l'església està cobert de fusta d'ençà que la nau es va utilitzar com a escola després de la guerra del 1936.
Al campanar d'Espadanya de Sant Jaume d'Alboquers es conserven dues campanes. La gran està decorada amb una creu i la representació d'un bisbe sota d'una inscripció: ORA PRO NOBIS. La campana petita, que també presenta la inscripció ORA PRO NOBIS té representada la imatge d'un sant i a Sant Miquel pesant les ànimes. Aquesta campana porta també la inscripció: IOAN CLOS ALBOQUERS.

## Història

De fundació romànica, l'església era originàriament dedicada a Sant Cugat. Sufragània de Santa Eulàlia de Riuprimer des del segle xv, fou parròquia independent des del 1878.
Actualment és una església sense culte, depenent de Sant Bartomeu del Grau. Després de la Guerra Civil es va utilitzar la nau com a escola i després es va restablir el culte amb imatgeria nova que encara es conserva a la sagristia.
Sobre la porta d'entrada, al mur sud, hi ha una llinda ornamentada on, entre altres inscripcions mig desaparegudes es llegeix: PERA RIERA i BOQUES.
La campana petita va ser guardada durant la guerra a la secretaria de Sant Bartomeu del Grau i posteriorment retornada a l'església d'Alboquers.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Església de Sant Jaume i Sant Genís d'Alboquers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 novembre 2012].

## Enllaços externs

* «Sant Jaume d'Alboquers». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
* «Sant Jaume d'Alboquers». Patrimoni de Sant Bartomeu del Grau. Ajuntament de Sant Bartomeu del Grau. Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 29 novembre 2012].
# Amarante

Amarante és un municipi portuguès, situat al districte de Porto, a la regió del Nord i a la Subregió del Tâmega. L'any 2004 tenia 61.029 habitants. Es divideix en 40 freguesies i limita al nord amb Celorico de Basto, al nord-est amb Mondim de Basto, a l'est amb Vila Real i Santa Marta de Penaguião, al sud amb Baião, Marco de Canaveses i Penafiel, a l'oest amb Lousada i al nord-oest amb Felgueiras.

## Població

Població del concelho d'Amarante (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 1416 | 15918 | 32931 | 37796 | 47823 | 54159 | 56092 | 59638 | 61029 |

## Freguesies

| Aboadela Aboim Ansiães Ataíde Bustelo Canadelo Candemil Carneiro Carvalho de Rei Cepelos (Amarante) Chapa Fregim Freixo de Baixo Freixo de Cima | Fridão Gatão Gondar Jazente Lomba Louredo Lufrei Madalena (Amarante) Mancelos Oliveira Olo Padronelo Real Rebordelo | Salvador do Monte Sanche Santa Cristina de Figueiró Santiago de Figueiró São Gonçalo (Amarante) São Simão de Gouveia Telões Travanca Várzea Vila Caiz Vila Chã do Marão, anteriorment Vila Chão do Marão Vila Garcia |

### Personatges il·lustres

* Gonçal d'Amarante, frare dominic venerat com a sant
* Teixeira de Pascoaes (escriptor i poeta)
* Amadeo de Souza-Cardoso (pintor)
* Agustina Bessa Luís (escriptora)
* António Carneiro (pintor)
* António Cândido (orador i polític)
* António Pinto (corredor olímpic de marató)
* Nuno Gomes (futbolista)
* Ricardo Carvalho (futbolista)
Viccionari
# Camí de Cal Pere de la Isidra

El Camí de Cal Pere de la Isidra és un camí rural del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
És al sector nord-oriental de los Plans, al sud-oest de la vila d'Abella de la Conca. Arrenca del Camí Vell d'Isona al nord de la Llenasca, i al sud-oest de Cal Martí. S'adreça en direcció sud-est cap a Cal Xinco Miquel, Casa Adolf i Cal Pere de la Isidra i va a parar a la Carretera d'Abella de la Conca.
A partir dels primers anys del segle xxi s'ha convertit en un camí asfaltat, que relliga les principals masies de los Plans, així com la Carretera d'Abella amb el Camí Vell d'Isona i, a través d'una derivació, amb el Camí de Sant Romà d'Abella.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: pren el nom de la masia a la qual mena, Cal Pere de la Isidra.

## Enllaços externs

* El Camí de Cal Pere de la Isidra en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Campionat del Món de natació de 2007

El Campionat del Món de natació de 2007 va ser una competició esportiva que se celebrà a la ciutat de Melbourne (Austràlia) entre els dies 17 de març i 1 d'abril de 2007 sota l'organització de la Federació Internacional de Natació (FINA). Aquesta fou la tercera vegada que aquesta competició internacional es realitzà a Austràlia després de les edicions de 1991 i 1998 (ambdues a Perth).
Es realitzaren competicions de natació, natació en aigües obertes, natació sincronitzada, salts i waterpolo.

## Proves

* Natació al Campionat del Món de natació de 2007
* Natació en aigües obertes al Campionat del Món de natació de 2007
* Natació sincronitzada al Campionat del Món de natació de 2007
* Salts al Campionat del Món de natació de 2007
* Waterpolo al Campionat del Món de natació de 2007

## Medals table

Seu
| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Estats Units | 21 | 14 | 5 | 40 |
| 2 | Rússia | 11 | 6 | 8 | 25 |
| 3 | Austràlia | 9 | 9 | 8 | 26 |
| 4 | R.P. de la Xina | 9 | 5 | 2 | 16 |
| 5 | França | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 6 | Alemanya | 2 | 5 | 4 | 11 |
| 7 | Polònia | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 8 | Sud-àfrica | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 9 | Japó | 1 | 4 | 8 | 13 |
| 10 | Canadà | 1 | 3 | 1 | 5 |
| 11 | Itàlia | 1 | 2 | 6 | 9 |
| 12 | Suècia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 13 | Corea del Sud | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 13 | Ucraïna | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 15 | Croàcia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 16 | Espanya | 0 | 4 | 3 | 7 |
| 17 | Regne Unit | 0 | 2 | 3 | 5 |
| 17 | Països Baixos | 0 | 2 | 3 | 5 |
| 19 | Zimbàbue | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 20 | Hongria | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 21 | Belarús | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 21 | Suïssa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 23 | Àustria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 23 | Dinamarca | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 23 | Egipte | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 23 | Grècia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 23 | Veneçuela | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 66 | 65 | 64 | 195 |

## Enllaços externs

* (anglès) portal FINA
# Adam Adrio

Adam Adrio (Essen, 4 d'abril de 1901 - Ritten, 18 de setembre de 1973) va ser un musicòleg i professor universitari alemany a Berlín.
Des de 1927, Adrio va estudiar musicologia amb Hermann Abert, Arnold Schering, Hans Joachim Moser i Friedrich Blume a la Universitat de Berlín. La seva tesi de 1934/1935 es titula Els inicis del concert espiritual. Després d'assistir a Berlín va tenir Schering al seminari d'història de la música, va assumir el "Collegium musicum vocale" de la universitat, on es va convertir en professor titular el 1953 i va impartir classes a l'escola de música de l'església de Berlín. Va ensenyar litúrgia a la facultat de teologia protestant. Adrio va morir el 1973.
Adrio va destacar sobretot com a editor de les obres de música de l'església protestant del barroc primerenc. Va publicar la Passió de Sant Mateu de Johann Georg Kühnhausen, va treballar per Johann Rudolph Ahle, Dietrich Buxtehude, Christoph Demantius, Johann Crüger, Melchior Franck, Tobias Michael, Johann Hermann Schein, Gottfried Heinrich Stölzel, Georg Philipp Telemann, però també per a la música del segle xx, per exemple, B. Ernst Pepping.
El 1937 va publicar la publicació commemorativa per al seu professor Arnold Schering juntament amb Helmuth Osthoff i Walter Serauky. A la segona meitat del segle xx, va escriure diversos assajos sobre la història de la música de l'església protestant que Friedrich Blume va publicar el 1965. També va escriure nombrosos articles en el lèxic musical The Music in History and the Present (des de 1949). Per a la gran col·lecció de mostres de música de diversos volums Das Musikwerk, va recopilar el 19è volum sobre el tema de la fuga.
També va recopilar biografies de músics per a la nova biografia alemanya (NDB), apareguda el 1953.

## Referències

* ↑ Angaben laut DNB

## Bibliografia

* Artikel über Adam Adrio in der MGG, Band 1. Kassel 1949, Sp. 91.
* Wilibald Gurlitt, Carl Dahlhaus (Hrsg.): Riemann Musik-Lexikon. In drei Bänden und zwei Ergänzungsbänden. Adrio, Adam. 12. völlig neubearbeitete Auflage. 1. Personenteil A–K. B. Schotts-Söhne, Mainz 1959, S. 10 (Erstausgabe: 1882).

## Enllaços externs

* Literaturliste im Online-Katalog Arxivat 2019-12-27 a Wayback Machine. a Staatsbibliothek zu Berlin
# Mas Francesc

El Mas Francesc és un mas al veïnat de Sant Romà de Sau (Osona) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Masia

És una masia que presenta dos cossos ben diferenciats, tant per l'alçada com per les característiques constructives. El de migdia és de planta rectangular, cobert a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, que presenta un portal rectangular i dues finestres a la planta. A nivell del primer pis s'obren tres finestrals emmarcats per un trencaaigües amb motllura goticitzant i una petita obertura a les golfes. A llevant s'obre un altre portal i una finestra de les mateixes característiques. A la banda de tramuntana s'adossa l'altre cos, cobert a dues vessants com el primer però més prolongades, ja que la planta, també rectangular, és més gran perquè s'hi adossen dos cossos destinats a dependències agrícoles. A la part central hi ha un portal i dues finestres a la planta i tres al primer pis una de les quals té ampit i motllures. És construïda amb pedra unida amb morter de calç, les obertures de tramuntana són de pedra picada i les de migdia són d'estuc.

## Cabana

Hi ha un segon edifici, de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, orientada a llevant. Presenta un portal d'arc rebaixat amb un ull de bou al damunt emmarcat per totxos distribuïts esglaonadament. Als altres murs de l'edifici es distribueixen finestres d'arc rebaixat. La meitat posterior de l'edifici està distribuïda en dos pisos, la part de sota és destinada a graner i la superior a herbera. És construïda en pedra vermella unida amb morter de calç, els escaires són de pedra picada i les obertures són de totxo pintades de blanc. L'estat de conservació és bo.

## Història

Mas situat dins la demarcació de la parròquia de Vilanova de Sau i dins el terme civil de Sau. Actualment forma part de la propietat de l'Arboç dels senyors Riera de Sant Julià, aquests dos masos junt amb les Serres presenten unes mateixes característiques constructives. La parròquia de Vilanova de Sau experimentà un creixement demogràfic notable, sobretot als segles xviii i xix. Si al segle xvi comptava amb 11 masos a darreries del segle xix el nombre ascendia a 101, probablement el mas Francesc es va construir durant aquest període.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Francesc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Mas Francesc». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# American Horse

American Horse, nom donat pels nord-americans al cabdill sioux Wasechun-tashunka (1830-1876). Era fill del cap oglala Old Smoke. El 1866 participà en la massacre de Fetterman i en l'atac a Fort Phil Kearny. Acceptà el tractat de Fort Laramie, però el 1875 es va unir a Bou Assegut i Cavall Boig en la revolta contra els EUA. Participà en la batalla de Little Big Horn, però va morir en l'emboscada de Slim Buttes del capità Anson Mills.

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2005-10-01 a Wayback Machine.
# Dragan Matutinović

Dragan Matutinović (Split, 23 de febrer de 1954) és un exentrenador de waterpolo croat.

## Trajectòria

Al llarg d'una dècada, des de mitjans de la de 1980 i la de 1990, va dedicar els seus esforços com a entrenador en equips catalans com el Club Natació Barcelona i el Club Natació Montjuïc, així com la selecció masculina d'Espanya. Conegut per la seva metodologia dura i rigurosa, caracteritzada per un caràcter fort i una gran personalitat, va comportar un revulsiu d'èxit a la història del waterpolo estatal, fins a arribar a aconseguir la medalla d'argent als Jocs Olímpics d'estiu de 1992 amb el combinat espanyol. Sobre aquell període, va manifestar que van ser «els millors anys» de la seva trajectòria i que «sempre ha aportat la il·lusió, l'ambició per guanyar, perquè els jugadors estimin el waterpolo i assoleixin l'èxit i això vaig fer en aquell època». També va dirigir clubs de primer nivell de la lliga croata, grega i brasilenya, així com la selecció masculina de França, Eslovàquia, la Xina, Turquia i Croàcia, aquesta darrera com a assistent.
Els seus principals èxits a nivell de clubs van ser: la medalla d'or a la KEK de 1986, amb el Mornar Split; la lliga croata de 1999, la copa croata de 2000 i el quart lloc de la lliga de Campions de la LEN de 1999-2000, amb el POŠK; la lliga grega de 2001, la copa grega de 2001 i el segon lloc de la lliga de Campions de la LEN de 2000-2001, amb l'Olympiakos; el campionat Asian Club de 2007, amb l'Al-Ittihad; i la lliga brasilenya de 2011, amb l'EC Pinheiros.
Pel que fa a seleccions esportives, tots amb l'espanyola, la medalla d'argent al Campionat del Món de 1991, al Campionat d'Europa de 1991 i als Jocs Olímpics de 1992, a Perth, Atenes i Barcelona, respectivament; i la medalla de bronze a la Copa del Mon de 1992 a Barcelona i al Campionat d'Europa de 1993 a Sheffield. L'any 1999 va rebre el títol de «Millor entrenador de l'any».

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Player Agency-Dragan Matutinovic». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 9 maig 2012].
* ↑ «Dragan Matutinovic, el 'ogro' del waterpolo español» (en castellà). Marca.com, 25-09-2012. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ «La hazaña salvaje de la selección española de waterpolo en Barcelona 92» (en castellà). ElMundo.es, 12-09-2022. [Consulta: 10 juny 2024].
* 1 2 3 4 Toste, Enrique. «Dragan Matutinovic: "Conmigo al frente, España pasó de ser séptima a lograr cinco medallas"» (en castellà). Waterpolista.com, 20-07-2022. [Consulta: 10 juny 2024].
# Camí de Castellterçol a Marfà

El Camí de Castellterçol a Marfà és una pista forestal dels termes municipals de Castellterçol i de Castellcir, a la comarca del Moianès. Com en el cas de la major part de camins, el nom que els designa és clarament descriptiu. En aquest cas, el nom del camí fa esment als dos extrems del camí: la vila de Castellterçol i la masia de Marfà.

## Terme municipal de Castellterçol

El camí arrenca de l'extrem nord del terme de Castellterçol, al Pont de la Fàbrega de la carretera C-59, des d'on s'adreça cap a ponent seguint la vall del torrent de la Fàbrega pel seu marge esquerre. Tot seguit, però, se n'allunya per anar guanyant alçada cap al sud-oest; passa a ponent de la Rompuda del Gironès i poc després s'enfila cap al sud en un parell de tancades giragonses per tal d'adreçar-se a la masia del Gironès, a la qual no acaba d'arribar del tot: just passada la Rompuda, segueix cap a ponent i deixa el Gironès a dalt. Passa per tot el límit nord, nord-oest i oest de la Quintana del Gironès, deixant sempre la masia enlairada a l'altra banda de la Quintana, i va a buscar el costat de llevant de la vall del torrent del Gironès fins que el travessa i gira cap al nord pel marge esquerre. Al cap de poc el camí arriba a una cruïlla, just passat el Revolt Gran, on cal seguir el camí que marxa més cap al nord i més a prop del torrent. Aquest camí segueix un bon tros el torrent i torna a passar a ponent del Gironès, que queda a l'altra banda del torrent, a llevant. Just a ponent del lloc on el torrent del Gironès s'aboca en el torrent de la Fàbrega el camí gira en un cap de carena cap al sud-oest, per anar a buscar el vessant de llevant de la vall del Xaragall del Saiol, que segueix un tram cap al sud-oest per, de sobte, travessar-lo i emprendre cap al nord per l'altre costat de la vall. Ressegueix tota la Solella de la Descàrrega per aquest costat de la vall, fins que, a mitja vall, deixa enrere el terme de Castellterçol per entrar a la Vall de Marfà en el moment que troba una cruïlla on cal seguir cap al nord-oest.

## Terme municipal de Castellcir (Vall de Marfà)

Continua cap al nord pel mateix vessant resseguint tot el vessant de llevant del Serrat de la Descàrrega fins al Saiolic, on gira pel capdavall del serrat esmentat i torna a agafar la direcció sud-oest pel vessant sud-est de la vall de la riera de Marfà. Segueix tot el vessant de ponent del Serrat de la Descàrrega, fins que gira cap a ponent, però fent molts retombs per anar salvant tots els torrents que aflueixen a la riera de Marfà des del sud. Així, arriba a migdia de les Feixes Roges i de seguida a la casa de Marfà on, just abans d'arribar-hi, troba el Camí de Moià a Marfà.

## Enllaços externs

* El Camí de Castellterçol a Marfà en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Campionat del món d'atletisme

El Campionat del Món d'Atletisme és una competició esportiva d'atletisme de caràcter internacional organitzada per l'Associació Internacional de Federacions d'Atletisme (IAAF) des de 1983. En un principi es disputava cada quatre anys, però a causa del gran ressò mediàtic i econòmic que tingué la competició, a partir de la seva tercera edició, el 1991, es passà a disputar cada dos anys.

## Edicions dels campionats

| Edició | Any | Ciutat | Data | Estadi | Núm. proves | Núm. atletes |
| I | 1983 | Hèlsinki | 7 d'agost - 14 d'agost | Estadi Olímpic de Hèlsinki | 41 | 1.355 |
| II | 1987 | Roma | 28 d'agost - 6 de setembre | Stadio Olimpico | 43 | 1.451 |
| III | 1991 | Tòquio | 23 d'agost - 1 de setembre | Estadi Olímpic de Tòquio | 43 | 1.517 |
| IV | 1993 | Stuttgart | 13 d'agost - 22 d'agost | Gottlieb-Daimler-Stadion | 44 | 1.689 |
| V | 1995 | Göteborg | 5 d'agost - 13 d'agost | Estadi Ullevi | 44 | 1.804 |
| VI | 1997 | Atenes | 1 d'agost - 10 d'agost | Estadi Olímpic d'Atenes | 44 | 1.882 |
| VII | 1999 | Sevilla | 20 d'agost - 29 d'agost | Estadi Olímpic de la Cartuja | 46 | 1.821 |
| VIII | 2001 | Edmonton | 3 d'agost - 12 d'agost | Commonwealth Stadium | 46 | 1.677 |
| IX | 2003 | París | 23 d'agost - 31 d'agost | Stade de France | 46 | 1.679 |
| X | 2005 | Hèlsinki | 6 d'agost - 14 d'agost | Estadi Olímpic de Hèlsinki | 47 | 1.688 |
| XI | 2007 | Osaka | 24 d'agost - 2 de setembre | Estadi Nagai | 47 | 1.981 |
| XII | 2009 | Berlín | 15 d'agost - 23 d'agost | Olympiastadion | 47 | 2.101 |
| XIII | 2011 | Daegu | 27 d'agost - 4 de setembre | Estadi de Daegu | 47 | 1.945 |
| XIV | 2013 | Moscou | 10 d'agost - 18 d'agost | Estadi Lujniki | 47 | 1.974 |
| XV | 2015 | Pequín | 29 d'agost - 6 de setembre | Estadi Nacional de Pequín | 47 | 1.931 |
| XVI | 2017 | Londres | 5 d'agost - 13 d'agost | Estadi Olímpic de Londres | 48 | 1.857 |
| XVII | 2019 | Doha | 28 de setembre - 6 d'octubre | Khalifa International Stadium | 49 | 1.775 |
| XVIII | 2022 | Eugene | 15 de juliol - 24 de juliol | Hayward Field | 49 | 1.705 |
| XIX | 2023 | Budapest | 18 d'agost - 27 d'agost | Nemzeti Atlétikai Központ | 49 | 2.187 |
| XX | 2025 | Tòquio | | Estadi Olímpic de Tòquio | | |

## Enllaços externs

* «Campionat del món d'atletisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* http://www.iaaf.org/history/index.html#WCH
* http://daegu2011.iaaf.org Arxivat 2013-01-22 a Wayback Machine.
* http://www.athletics.hitsites.de
* http://www.wahani.com/Athletics.html Arxivat 2014-09-04 a Wayback Machine.
# Fermín de Lasala y Collado

Fermín de Lasala y Collado, Duc de Mandas (Sant Sebastià, 17 de juliol de 1832 - Madrid, 17 de desembre de 1917) fou un aristòcrata, diplomàtic i polític espanyol.

## Biografia

Pertanyia a una família acabalada. Es va llicenciar en Dret i de seguida va entrar en la política, primer en el Partit Progressista i després en Unió Liberal. Va ser escollit diputat per Guipúscoa a les corts de 1857, 1858, 1863, 1864 i 1865. Fou diputat per Burgos a les eleccions generals espanyoles de 1869 i per Guipúscoa a les eleccions generals espanyoles de 1871, abril de 1872, agost de 1872 i eleccions generals espanyoles de 1876. Quan es proclamà la Primera República Espanyola es va apropar als alfonsins i va fer amistat amb Cánovas del Castillo. El 1871 fou senador i el 1877 va ser nomenat senador vitalici. Entre desembre de 1879 i octubre de 1881 va ser ministre de Foment i ministre de governació interí (octubre-novembre de 1880). després ambaixador d'Espanya a París (1890-1895) i a Londres (1900-1905).
Quan va exercir la cartera de Foment en un ministeri presidit per Cánovas del Castillo, la seva conducta va ser censurada pels foralistes, que el recriminaven de col·laborar amb el govern que havia abolit els furs. Va morir a Madrid en 1917 als 85 anys, però fou enterrat al cementiri de Polloe.
En la dècada de 1860 havia comprat a Sant Sebastià els terrenys actualment anomenats "Cristina Enea", al barri d'Egia, per construir-hi un palau i poder envoltar-lo d'un parc.
A la seva mort, en no tenir descendència va instituir la seva hereva universal a la Diputació Foral de Guipúscoa i va llegar a l'Ajuntament la seva biblioteca (que constava de 18.000 volums) i el parc "Cristina-Enea", així anomenat a causa del nom de la seva esposa Cristina Bruneti de los Cobos. El seu testament va imposar nombroses clàusules que regulaven la utilització del parc com a públic. L'Ajuntament no se'n va fer càrrec fins al 1926, en existir familiars del Duc com a usufructuaris.

## Obres

* Vicisitudes de la Monarquía constitucional en Francia (1878)

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ Las cinco vidas del Duque de Mandas a El Diario Vasco

## Enllaços externs

* Fermín de Lasala y Collada a l'Enciclopèdia Basca Auñamendi
# Al-Mútadid II (abbàssida del Caire)

Abu-l-Fat·h Dàwud al-Mútadid bi-L·lah —àrab: أبو الفتح داود المعتضد بالله, Abū l-Fatḥ Dāwud al-Muʿtaḍid bi-Llāh—, més conegut pel seu làqab com a al-Mútadid II (1380-1441), fou califa abbàssida del Caire (1412-1441), sota la tutela dels mamelucs d'Egipte.