OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deltacoronavirus

Els Deltacoronavirus (Delta-CoV), també coneguts com a coronavirus del grup 4, són un dels quatre gèneres (Alpha-, Beta-, Gamma- i Deltacoronavirus) de la subfamília Ortocoronavirinae (coronavirus) de la família Coronaviridae. Són virus amb envolta pertanyents a la classe IV de la classificació de Baltimore (virus d'ARN monocatenari de sentit positiu). Són d'origen zoonòtic i infecten tant animals com humans.
Mentre que els gèneres Alpha- i Beta- deriven del patrimoni genètic dels ratpenats, els gèneres Gamma- i Delta- deriven dels patrimonis genètics aviars i porcins.

## Classificació

* Ordre Nidovirales
** Família Coronaviridae
*** Subfamília Orthocoronavirinae (coronavirus)
**** Gènere Deltacoronavirus; espècie tipus: Bulbul coronavirus HKU11
***** Subgènere Andecovirus, inclou Wigeon coronavirus HKU20
***** Subgènere Buldecovirus, inclou Bulbul coronavirus HKU11, Coronavirus HKU15, Munia coronavirus HKU16, White-eye coronavirus HKU16
***** Subgènere Herdecovirus, inclou Night heron coronavirus HKU19
***** Subgènere Moordecovirus, inclou Common moorhen coronavirus HKU21

## Referències

* ↑ «International Committee on Taxonomy of Viruses (ICTV)» (en anglès). ICTV, 01-02-2019. Arxivat de l'original el 2020-03-20. [Consulta: 23 març 2020].
* ↑ Lau, S. K.; Woo, P. C.; Yip, C. C.; Fan, R. Y.; Huang, Y. Journal of Virology, 86, 10, 2012, pàg. 5481–96. DOI: 10.1128/JVI.06927-11. PMC: 3347282. PMID: 22398294.
* ↑ Woo, Patrick C. Y.; Lau, Susanna K. P.; Lam, Carol S. F.; Lau, Candy C. Y.; Tsang, Alan K. L. «Discovery of Seven Novel Mammalian and Avian Coronaviruses in the Genus Deltacoronavirus Supports Bat Coronaviruses as the Gene Source of Alphacoronavirus and Betacoronavirus and Avian Coronaviruses as the Gene Source of Gammacoronavirus and Deltacoronavirus» (en anglès). Journal of Virology, 86, 7, 01-04-2012, pàg. 3995–4008. Arxivat de l'original el 2020-08-30. DOI: 10.1128/JVI.06540-11. ISSN: 0022-538X. PMID: 22278237 [Consulta: 24 març 2020].
* 1 2 3 4 «International Committee on Taxonomy of Viruses (ICTV)» (en anglès). ICTV, 01-02-2019. Arxivat de l'original el 2020-03-20. [Consulta: 23 març 2020].

## Vegeu també

* Alphacoronavirus
* Betacoronavirus
* Gammacoronavirus
# Polar Music

Polar Music International AB és una companyia discogràfica sueca fundada el 1963 per Stig Anderson i Bengt Bernhag.

## Història

A la fi del la dècada de 1950, Stig Andersson era un gran compositor i tenia diversos hits en les llistes de popularitat sueques com Vi hänger em (Encara som aquí) i Tivedshambo (Hambo de Tived).
Per la seva banda, Bengt Bernhag era un gran productor i el 1959 ambdós ja tenien bones relacions laborals. El 1963 van fundar la companyia Polar Music. El seu primer contracte va ser amb un grup anomenat els Hootenanny Singers, (on destacava Björn Ulvaeus). Els Hootenanny Singers van ser en gran manera els artistes més exitosos de Polar Music en els anys 60.
Temps després, Björn va dur al seu amic Benny Andersson – dels Hep Stars – a Polar Music, i es va formar el trio de Stig, Björn i Benny, establint una col·laboració com escriptors.
Quan Bengt Bernhag va morir el 1971, Björn i Benny es van convertir en productors de Polar Music. Poc després ambdós van ajuntar a les seves parelles en un quartet que va donar fama a la compranyia: ABBA.
Durant els pròxims anys, Polar Music també va produir a altres artistes d'Escandinàvia com Agnetha, Gemini, Svenne & Lotta i Frida. Per a finals dels anys 80, Stig Andersson va sentir que era hora de retirar-se. Així, el seu imperi empresarial, incloent Polar Music, va ser venut a PolyGram (que més tard va ser associada a Universal Music Group).
Part dels diners que va rebre per la venda va ser donat al prestigiós Premi de Música Polar, lliurat a grans figures de la música, també conegut com el Premi Nobel de la Música.

## Artistes de Polar Music

* ABBA
* Alive Feat
* Jessie Martins
* Lena Andersson
* Björn & Benny
* Chana
* Crosstalk
* Dilba
* Emilia
* Frida
* Agnetha Fältskog
* Linda Ulvaeus
* Ted Gärdestad
* Gemini
* The Hellacopters
* The Hep Stars
* The Hootenanny Singers
* The Infinite Mass
* Fredrik Kempe
* Lambretta
* Maarja
* Paulo Mendonca
* Mr. Vegas Fea Intense
* Emma Nilsdotter
* Mats Paulson
* Pineforest Crunch
* Sam
* Skintrade
* Starr Chukki/infinit
* Svenne & Lotta
* Joey Tempest
* Top Notch
* Topaz Sound
* Anders Widmark.

## Enllaços externs

* Web Oficial
# Segona Edat

En l'obra de J.R.R. Tolkien la Segona Edat fou un període.
Començà amb la derrota de Mórgoth i la fundació de Mithlond i acabà amb la victòria de la Darrera Aliança sobre en Sàuron.
La Segona Edat va conèixer la glòria i la destrucció de Númenor, la guerra entre Sàuron i els elfs i la destrucció del regne dels Gwaith-i-Mírdain. Després de l'arribada dels exiliats dúnedain va tenir lloc la batalla de Dagorlad que va enfrontar els elfs (dirigits per Gil-Galad), els dúnedain (dirigits per n'Elendil i els seus fills) i els nans amb les forces d'en Sàuron; al final la Darrera Aliança va obtenir una victòria pírrica, ja que a la guerra hi van morir en Gil-Galad, Elendil, Anàrion i molts d'altres guerrers valents. Isíldur va morir poc després en una emboscada que li van preparar els orcs i així es perdé l'Anell Únic.
# Vána

Vána (quenya IPA: [ˈvaːna] - "bonica") és un personatge fictici de l'univers de J.R.R. Tolkien, la Terra Mitjana. És una Ainu, esposa d'Oromë i germana petita de Yavanna.
També és coneguda com la Sempre Jove. D'ella es diu que "totes les flors surten al seu pas i floreixen al seu esguard; tots els ocells canten amb la seva arribada." Viu en jardins plens de flors i sovint va a visitar el seu marit Oromë en els seus boscos.

## Referències

* ↑ Vána a l'Enciclopèdia d'Arda
# Dies dels dos arbres

Els dies dels dos arbres són, en la mitologia de J. R. R. Tolkien referida a la Terra Mitjana, l'era compresa entre els dies de les llànties i els dies del sol. La formen un total de sis edats, que sumen aproximadament uns 10.500 anys.

## Història

Després de la destrucció de les Grans Llànties i del primer regne d'Almaren,que van tenir lloc als Anys de les Llànties, els Vàlar es van dirigir cap a l'oest, al continent d'Aman, on van crear un segon regne anomenat Valinor (Terra dels Vàlar). Entre d'altres coses, allà es va construir Valimar (Llar dels Vàlar), una ciutat emmurallada amb cúpules i torres d'or i plata i junt a les daurades portes occidentals de Valimar, Yavanna va plantar dos arbres màgics, els més alts que mai han existit, i que marquen l'inici dels dies dels arbres, Laurelin el Daurat i Telperion el Blanc.
El final dels dies dels arbres el marca la mort d'aquests i el naixement de la Lluna i del Sol.

## Fets rellevants

Els fets més rellevants d'aquests dies són:
* La retirada dels Vàlar a Aman, mentre Mórgoth domina la Terra Mitjana.
* Yavanna crea els arbres a Vàlinor.
* Aulë crea els nans i Yavanna crea els ents, però Eru no permet que despertin abans que els elfs.
* Eru desperta els elfs.
* Eru desperta els nans i els ents.
* La major part dels elfs emprèn el viatge a Vàlinor, guiats per Oromë.
* Mórgoth i na Ungòliant maten els Dos Arbres.

## Referències

* ↑ Day, David. Enciclopédia Tolkien ilustrada (en castellà). Barcelona: Timun Mas, 2001, p. 24. ISBN 9788477226024.
# Ossë

En les obres de J.R.R. Tolkien, Ossë (del valarin Ošošai, Oššai) és un maia associat amb Ulmo. La seva esposa és la maia Uinen, i és amic de Círdan el Mestre d'Aixa. És descrit al Vàlaquenta.
Durant els primers dies d'Arda, durant els Anys dels Arbres, Ossë es va aliar amb Mélkor durant un temps, i causava terribles tempestes marítimes que arrasaven les terres costaneres. La seva esposa Uinen el va convèncer d'abandonar el vàlar rebel i tornar a ser lleial a Ulmo. Però la natura salvatge i incontrolable d'Ossë continuà, i seguia divertint-se provocant temporals.
Després que els vàlar pronunciessin la Maledicció dels Nóldor, Ossë va rebre l'encàrrec de vigilar les costes de Beleríand per tal d'impedir que els vaixells dels nóldor poguessin tornar a Vàlinor. Les seves tempestes enfonsaven tots els vaixells que intentaven creuar el Belegaer.
Ossë era amic dels síndar, els elfs que vivien a les costes de Beleríand, i per ells era tant respectat com els mateixos vàlar. Més tard els númenoreans també gaudirien de la seva protecció.
En les primeres versions de El Silmaríl·lion, Ossë és un vala més, sovint oposat a la voluntat d'Ulmo.
# Ernie Beck

Ernie Beck (Filadèlfia, 11 de desembre de 1931 - 12 de desembre de 2024) va ser un jugador de bàsquet estatunidenc que va disputar set temporades a l'NBA. Amb 1,93 metres d'alçada, jugava en la posició d'aler. Fou el número u del draft de l'NBA del 1953.

## Biografia

Va jugar durant quatre temporades amb els Quakers de la Universitat de Pennsilvània, amb els quals va fer una mitjana de 22,3 punts i 19,0 rebots per partit.
Va ser triat en la primera posició del draft de l'NBA del 1953 pels Philadelphia Warriors com a elecció territorial. Allà hi va disputar sis dels seus set anys com a professional, però sempre exercint un rol menor dins de l'equip. La seva millor temporada va ser la 1957-58, quan va fer una mitjana de 10,1 punts i 4,3 rebots. En la 1960-61 va ser traspassat als Saint Louis Hawks, on va jugar amb prou feines 7 partits abans de ser enviat als Syracuse Nationals, on va jugar 3 partits més, abans de retirar-se.
En els seus 7 temporades com a professional va fer una mitjana de 6,3 punts i 3,2 rebots per partit.

## Referències

* ↑ Barth, Brian. «1953 Wharton graduate and NBA champion Ernie Beck dies at the age of 93» (en anglès americà). [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ thedraftreview.com Ficha de Beck en TDR, consultat el març de 2008

## Enllaços externs

* Fitxa a NBA.COM Arxivat 2016-04-01 a Wayback Machine.
* Estadístiques de Beck a l'NBA
# Corona Calero López

Corona Calero López, més coneguda com a Cori Calero,(Lleida, 1975) és una periodista, escriptora i divulgadora científica catalana especialitzada en temes mediambientals.
Va estudiar filologia catalana a la Universitat de Lleida i periodisme a la Universitat Pompeu Fabra Va començar la seva carrera periodística en l'àmbit local, quan encara era una estudiant, a Segre Ràdio i va començar a la televisió l'any 1998. Va fer de reportera en diverses televisions, com CNN+ o Antena 3. També ha realitzat documentals, per exemple, a Via Digital, en el programa “El ojo de la cámara” produït per Elias Querejeta. A TV3, on treballa actualment, va començar amb programes com De la Terra, Viure Catalunya, De vacances, En directe o Espai terra, a més de molts anys als serveis informatius de TV3. Ha estat presentadora de les notícies del canal 3/24 i Telenotícies Comarques.
Ha escrit i publicat dos llibres: Si el cel es tornés vermell, l'any 2021, amb Editorial Viena, que tracta sobre el canvi climàtic, i Explora Catalunya amb Cori Calero (amb pròleg de Tomàs Molina) publicat l'any 2016 amb Triangle Books.
El 2023 la Fundació Barcelona Zoo i Barcelona Serveis Municipals li atorguen el Premi Trajectòria en Divulgació de la Biodiversitat. El mateix any, el 2023, el Festival de Cinema de Medi Ambient Suncine li entrega el premi especial Sol d'Or a una personalitat o entitat per la seva tasca de sensibilització.
El 2024 el Clúster de l'Energia Eficient de Catalunya li lliura el Premi Periodisme per la seva tasca periodística de divulgació i generació de consciència sobre l’emergència climàtica, la contaminació i la necessitat de pràctiques més eficients i respectuoses amb el mediambient, apel·lant a través de les seves peces informatives als diferents agents socials.

## Referències

* ↑ «Explora Catalunya». Llibreria Ona. [Consulta: 19 març 2024].
* ↑ «Cori Calero, periodista i divulgadora científica: «L'empatia podria frenar el canvi climàtic»». Revista Cambrils, 04-10-2021. [Consulta: 19 març 2024].
* 1 2 «Entrevistem a Cori Calero: “Tinc molta sort de treballar a TV3. Gràcies a això he pogut ser mare i periodista”». Somdones.cat, 30-09-2022. [Consulta: 19 març 2024].
* ↑ «La periodista Cori Calero presenta a Puigcerdà el seu llibre "Si el cel es tornés vermell. El canvi climàtic”». Viure als Pirineus, 03-08-2021. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ «Cori Calero». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ «Si el cel es tornés vermell». Editorial Viena. [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ «Explora Catalunya amb Cori Calero». Triangle Books. [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ Timtul. «El CEEC insta el sector energètic a ser “valent” per entomar els reptes de futur en l’11a Nit de l’Eficiència». [Consulta: 3 juliol 2024].
# Abu Dhabi National Oil Company

La companyia Abu Dhabi National Oil Company (àrab: شركة بترول أبو ظبي الوطنية), abreujat ADNOC, és l'empresa petroliera estatal dels Emirats Àrabs Units (EAU). Va ser creada el 1971 pel soldà Zayed II bin Sultan Al Nahayan.
El 2021 era la dotzena companyia petroliera més grossa del món per volum de producció. El 2021, tenia una capacitat de producció de petroli que supera els 4 milions de barrils per dia i té projectes per a augmentar-la fins a 5 milions de barrils per dia el 2030. És la companyia petroliera més grossa dels Emirats Àrabs Units. Després d'una reestructuració, el 2016 tenia uns 50.000 empleats.
El 2023, a l'ocasió de la conferència sobre el canvi climàtic de l'ONU, la COP 28, va ser subjecte de controvèrsia, com que el seu president, el ministre Ahmed al-Jaber, gran promotor de l'energia fòssil, va presidir la conferència, el que era vist per molts com un conflicte d'interessos.

## Referències

* ↑ «Revelat: la petroliera estatal dels EAU canviarà de nom abans de la COP28 en un acte de “greenwashing”». Mon verd Notícies, 25-07-2023. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ Miró, Esther; Jerez, Marta. «Negociaran reduccions d'emissions o vendran petroli? Conflicte d'interessos a la COP28». Notícies. 3cat, 28-11-2023.
* ↑ Raval, Anjli; Kerr, Simeon «Adnoc defies retreat from oil with push to pump up output» (en anglès). The Financial Times, 21-05-2021.
* ↑ Jessy, Ragie «Agong visits UAE’s largest oil company in Abu Dhabi». The third Force, 01-12-2019.
* ↑ El Dahan, Maha; Torchia, Andrew. «Abu Dhabi's ADNOC cutting 5,000 jobs» (en anglès). Reuters, 15-05-2016. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ Raffio, Valentina «Per què la cimera del clima se celebra a Dubai, capital del petroli». Diari de Girona, 29-11-2023 [Consulta: 15 setembre 2024].
# Thamud

Els Thamud (àrab: ثَمُوْد, Ṯamūd) o thamudins van ser una antiga tribu àrab o confederació tribal que va ocupar el nord-oest de la península Aràbiga entre finals del segle viii aC, quan es testimonien en fonts assíries, i el segle V dC, quan servien com a auxiliars romans. El regne de Thamud va ser el primer regne existent a la península Aràbiga, segons fonts assíries i romanes. La tradició àrab sosté que el regne de Thamud va ser destruït per Déu. No tenia cap llei escrita, però el líder tribal feia el paper de governant. Els Thamud s'esmenten a les fonts contemporànies mesopotàmiques, clàssiques i àrabs, incloses les inscripcions en un temple erigit a la dècada de 160 per al déu lh, pels mateixos Thamud. És possible que diversos grups no relacionats prenguessin el nom de Thamud; probablement parlaven àrab antic. Els Thamud no estan especialment connectats amb les escriptures thamúdiques, un terme agregat per als sistemes d'escriptura poc estudiats de l'antiga Aràbia.
L'Alcorà esmenta els Thamud com un exemple d'un antic poble politeista que va ser destruït per Déu pels seus pecats. Segons l'Alcorà i la tradició exegètica islàmica, els Thamud eren una de les primeres tribus àrabs que van rebutjar el missatge del profeta Salih. Quan van tallar els isquiotibials d'una camella que Déu els havia fet baixar, malgrat les advertències del profeta, van ser aniquilats, excepte Sàlih i uns quants membres de la tribu justa.

## Referències

* ↑ Míkel de Epalza (trad.). L'Alcorà. Barcelona: Proa, 2001, p. 338. ISBN 84-8256-958-9.
* ↑ Macdonald, 2015, p. 48.
* ↑ Hoyland, 2001, p. 69.
* ↑ Mackintosh-Smith, 2019, p. 29.

## Bibliografia addicional

* «The Ancient Arabs: Nomads on the Borders of the Fertile Crescent, 9th—5th Centuries B.C.». Brill, 1982.
* «Encyclopaedia of the Qurʼān, Volume Five» p. 252–254. Brill, 2006.
* «Arabia and the Arabs: From the Bronze Age to the Coming of Islam». Routledge, 2001.
* «Arabs and Empires before Islam» p. 11–90. Oxford University Press, 2015.
* Mackintosh-Smith, Tim. Yale University Press. Arabs: A 3,000-Year History of Peoples, Tribes and Empires, 2019.
* «Arabs and Empires before Islam» p. 434–500. Oxford University Press, 2015.
# Al Jefferson

«Big» Al Jefferson (4 de gener de 1985, Monticello, Mississipi) és un jugador de basquetbol dels Charlotte Bobcats de l'NBA. Amb 2,08 metres d'altura juga a la posició de pivot.
Seleccionat a la 15é posició del draft de l'any 2004, esdevé el primer llicenciat de la història dels Boston Celtics. Després d'una primera temporada sòlida per un jugador acabat de llicenciar, Al Jefferson es troba una segona temporada pertorbada per les lesions. No obstant això, els fans dels Celtics han pogut veure com Al Jefferson ha anat evolucionant al llarg dels anys. Durant la temporada 2006-2007, Al Jefferson marca 16 punts i agafa 11 rebots de mitjana per partit, cosa que li permet acabar la primera temporada amb un doble-doble. El 31 de juliol de 2007, va ser traspassat, junt amb Gerald Green, Sebastian Telfair, Ryan Gomes i Theo Ratliff, als Minnesota Timberwolves a canvi de Kevin Garnett. Amb la sortida de Kevin Garnett, Al Jefferson es converteix en el jugador franquícia dels Minnesota Timberwolves a canvi d'un gran contracte. El dia 13 de juliol de 2010, Jefferson va ser traspassat al Jazz de Utah per dues primeres rondes futures i Kosta Koufos. Des de la seva estada als Jazz, Big Al s'ha convertit en el jugador estrella dels Jazz, i porta el pes de l'equip per portar als Jazz novament a playoffs.
# Casa Marquès de Castrofuerte

La Casa Marquès de Castrofuerte és un monument del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici cantoner de grans dimensions, de planta rectangular, format per planta baixa, dos pisos i coberta plana. Té un cos lateral de planta baixa a l'esquerra de la façana del c/ Monturiol. La façana principal és de composició simètrica. La planta baixa, actualment modificada, presenta com a únic element original una porta d'accés allindanada amb brancals que imiten pilars amb capitells. Els dos pisos superiors presenten balcons allindanats amb baranes de ferro i dues volades diferents que es disposen segons un ritme altern. El coronament de l'edifici és format per una cornisa sostinguda per mènsules i una barana calada amb frontó centrat on figura la data de 1883. Els elements ornamentals més remarcables són els esgrafiats, en bandes horitzontals i medallons, les mènsules i les palmetes del coronament.

## Història

L'any 1883 el propietari de la finca Pau Soler i Morell va sol·licitar permís d'obres per a la construcció d'un edifici segons projecte de l'arquitecte August Font i Carreras. L'obra va ser dirigida per l'arquitecte Bonaventura Pollés i Vivó; el paleta fou Antoni Ribas. L'edifici va ser construït per a la funció d'habitatge i cafè-fonda. Posteriorment passà a propietat d'Eduard Jalón i Larragoiti, marquès de Castrofuerte, qui va adaptar-lo per residir-hi.
Segons consta en una làpida dissenyada per l'arquitecte J. F. Ràfols, la casa va ser llegada pel marquès a la biblioteca-Museu Balaguer:
| « | CASA DEL MARQUÈS DE CASTROFUERTE POR EL LEGADA A LA BIBLIOTECTA MUSEO BALAGUER. 1917 | » |

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Marquès de Castrofuerte». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].
# Jalamur

Jalamur o Vilameur (en francès Villemur) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 80 | 80 | 84 | 63 | 62 | 58 | 65 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Paul Lapeyre | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana proposa la forma Jalamur
# La Sala (Gard)

Lasalle (en occità La Sala) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.
# Protoènor

Protoènor (grec: Προθοήνωρ) va ser un dels líders del contingent dels beocis que participà en la guerra de Troia. Apareix en el Catàleg de les naus, a la Ilíada. Era fill d'Arquílic i Teòbula, germà de Arcesilau; comanava vuit vaixells. Joan Tzetzes el fa fill d'Alèctor i Arteis, i per això un mig-germà de Leitos i Cloni. Segons la Ilíada, el va matar Polidamant, qui immediatament va vantar-se'n.

## Referències

* ↑ Homer, Ilíada, 2. 495
* ↑ Diodor Sícul, Biblioteca d'Història, 4. 67. 7
* ↑ Higí, Fàbules, 97
* ↑ Tzetzes, Allegoriae Iliadis, Pròleg, 535
* ↑ Homer, Ilíada, 14. 450-455
# Kazuyoshi Funaki

Kazuyoshi Funaki (en japonès: 船木和喜, Funaki Kazuyoshi) (Yoichi, Hokkaidō, Japó 27 d'abril de 1975) és un saltador amb esquís japonès, ja retirat, que destacà en la dècada del 1990. Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó), on aconseguí guanyar tres medalles olímpiques: la medalla d'or en la prova de salt llarg des del trampolí de 120 m. i en la prova realitzada per equips, i la medalla de plata en el salt normal des del trampolí de 90 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) fou cinquè en la prova per equips, setè en el salt llarg i novè en el salt normal. Al llarg de la seva carrera ha guanyat 14 proves de la Copa del Món de salt amb esquís, aconseguint així mateix la victòria en el Torneig dels Quatre Trampolins en la temporada 1997/98. En el Campionat del Món d'esquí nòrdic ha guanyat quatre medalles, destacant la victòria l'any 1999 en la prova individual de salt normal.

## Enllaços externs

* www.fis-ski.com - Kazuyoshi Funaki Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. (anglès)
# Can Samaranch

Can Samaranch és una fàbrica ubicada a Molins de Rei, fundada per Francesc Samaranch Castro, pare de Joan Antoni Samaranch.
Samaranch SA era una indústria tèxtil especialitzada en vànoves i tapisseries, que va donar feina a generacions d'immigrants que arribaven a la zona. Va arribar a tenir 550 treballadors.
Durant la Guerra Civil, el 20 de gener de 1939, la fàbrica va patir un bombardeig en l’avançada franquista que destruiria bona part del recinte i la paralitzaria. L’any 1949, el règim franquista li va atorgar posteriorment el títol d'Empresa Ejemplar. En la darrera època, la publicació mensual de la revista Ecos de Samaranch (1958 i 1967) en faria de portaveu.
La fàbrica disposava d'una llar d'infants pròpia, la Casa Cuna, i també d'un club social, el club Samaranch, des d'on s'organitzaven activitats d'oci i esports pels treballadors. També tenia una sala biblioteca, anomenada SalaClub, que fou l'origen de l'actual Museu Municipal de Molins de Rei. De fet, Can Samaranch va ser la primera seu del museu municipal, fins que el 1967 es va traslladar a la seva ubicació actual. Va romandre activa fins al 1976.
La fàbrica va tancar definitivament l'any 1976. Actualment l'edifici allotja un restaurant.

## Referències

* ↑ «Molins de Rei en blanc i negre IX» (en catalan). [Consulta: 25 febrer 2023].

## Bibliografia

* Joan-Anton Carbonell Porro. Molins de Rei: vida social ¡ política (1868-1936). Publicacions de l'Abadia de Montserrat. 1991.