OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 40 graus latitud sud

40 graus latitud sud (títol original: Les Quarantièmes rugissants) és una pel·lícula francesa de Christian de Chalonge estrenada l'any 1982 i inspirada en la història de Donald Crowhurst. Ha estat doblada al català.

## Argument

Enginyer electrònic especialitzat en equip marítim, Julien Dantec s'entera que un gran diari organitza una carrera de navegadors en solitari, al voltant del món i sense escales. Proposa a Janvier, gran favorit de la carrera, d'equipar el seu vaixell d'una dels seus invents - un corrector de cap. Però Janvier refusa, i Dantec, molt decebut, decideix d'aixecar lluïdes-fins i tot el repte: participarà en aquesta competició. Per trobar el finançament i construir el seu vaixell, Dantec és ajudat per un cert Barral, periodista que lluïdes proposa ser el seu agent a terra i d'organitzar l'aspecte « relacions públiques » d'aquesta vasta empresa. Dantec, no obstant això, fa una sortida dolenta, la seva embarcació té problemes fins a l'últim minut.

## Repartiment

* Jacques Perrin: Julien Dantec
* Julie Christie: Catherine Dantec
* Michel Serrault: Sébastien Barral
* Robin Renucci: Daix
* Gila von Weitershausen: Émilie Dubisson
* François Perrot: el presentador TV
* André-Georges Brunelin: el comissari de la carrera
* Heinz Weiss: Joss
* Jean Leuvrais: Dorange
* Christian Transbordador: Granville
* Bernard Lincot: Janvier
* Eric Raphaël: Denis Dantec
* Solena Morane: Valérie Dantec
* Mohammed Jalloh: Carlos
* Guy Parigot: Gouarzin
* Sébastien Kéran: Jaouen
* René Dupré: Pietro Corres
* Serge Feuillet: Tréguier
* Jean El Hir: Guégan
* Michel Gestin: Guillou
* Françoise de Chalonge: Anne Guillou
* Pol El Guen: Un periodista
* Sylvain Gree: Un periodista
* Maurici Vallier: Un periodista
* Michael Birch
* Annick Martin
* Thierry Normand
* Pierre-Yves Berner

## Al voltant de la pel·lícula

* El guió s'ha inspirat en la història del navegador anglès Donald Crowhurst.

## Referències

* ↑ esadir.cat. 40 graus latitud sud. esadir.cat.
* ↑ «Les Quarantièmes rugissants». The New York Times.

## Enllaços externs

* (fr) Els Quarantens rugissants
# Shispare

El Shispare, també anomenada Shispare Sar o Shisparé Sar és una muntanya de la Batura Muztagh, una serralada secundària del gran massís del Karakoram, al Pakistan. Amb els seus 7.611 metres és la 38a muntanya més alta de la Terra. El Shispare es troba a l'est de la Paret Batura, que és la part més alta de la Batura Muztagh i es troba envoltat pel riu Hunza pel sud-oest, oest i nord-oest.
Aquest cim destaca pel gran desnivell que hi ha des de la vall fins al cim. Així, des de la veïna població de Karimabad, situat a tan sols 2.060 msnm, a la vall d'Hunza, hi ha més de 5.500 metres fins al cim en tan sols 13 km de distància. En estar prop de l'extrem de la Batura Muztagh el cim presenta llargues arestes en tres direccions (nord, est i sud). La cara nord és extremada vertical.

## Ascensions

La serralada del Batura Muztagh començà a escalar-se més tard que en d'altres serralades del Karakoram. El Shispare fou el primer cim important d'aquesta serralada en ser escalat amb èxit el 1974, per l'Expedició Acadèmica Polonesa-Alemanya, tota el lideratge de Janusz Kurczab. Després de 35 dies a la muntanya van fer el cim, tot i que patiren la mort d'un dels seus membres. Seguiren una ruta a través de la glacera de Pasu i l'aresta sud-est.
El 1989 una expedició japonesa intentà el cim sense èxit. El 1994, una nova expedició japonesa aconseguí coronar el cim per segona vegada. Van seguir la mateixa ruta que l'expedició de 1974.

## Bibliografia

* High Asia: An Illustrated History of the 7000 Metre Peaks per Jill Neate, ISBN 0-89886-238-8
* Batura Mustagh (sketch map and pamphlet) per Jerzy Wala, 1988.
* Orographical Sketch Map of the Karakoram per Jerzy Wala, 1990. Publicat per la Swiss Foundation for Alpine Research.

## Referències

* ↑ «Shispare, Pakistan». peakbagger.com [Consulta: 13 novembre 2016].
* ↑ Janusz Kurczab. «Asia, Pakistan, Shispare, Batura Muztagh». American Alpine Journal, 1975, vol. 20.
* ↑ American Alpine Journal, 1990, pp. 294-295
* ↑ American Alpine Journal, 1995, pp. 295-296
# A5/2

A5/2 és un xifrat de flux que s'utilitza per proporcionar privadesa de veu en el protocol de telefonia mòbil GSM. Va ser dissenyat el 1992-1993 (acabat el març de 1993) com a reemplaçament de l'A5/1 relativament més fort (però encara feble), per permetre que l'estàndard GSM s'exportés a països "amb restriccions a la importació de productes amb característiques de seguretat criptogràfica". ".
El xifrat es basa en una combinació de quatre registres de desplaçament de retroalimentació lineal amb un rellotge irregular i un combinador no lineal.
L'any 1999, Ian Goldberg i David A. Wagner van criptoanalitzar l'A5/2 el mateix mes en què es va fer enginyeria inversa i van demostrar que era extremadament feble, tant és així que els equips de gamma baixa probablement poden trencar-lo en temps real.
El 2003, Elad Barkan, Eli Biham i Nathan Keller van presentar un atac només amb text xifrat basat en els codis de correcció d'errors utilitzats en la comunicació GSM. També van demostrar una vulnerabilitat en els protocols GSM que permet que un atac d'home-in-the-middle funcioni sempre que el telèfon mòbil admeti A5/2, independentment de si realment s'està utilitzant.
Des de l'1 de juliol de 2006, la GSMA (Associació GSM) va ordenar que els telèfons mòbils GSM ja no admetin el xifrat A5/2, a causa de la seva debilitat i el fet que l'associació 3GPP considera obligatori A5/1. El juliol de 2007, el 3GPP va aprovar una sol·licitud de canvi per prohibir la implementació d'A5/2 en qualsevol telèfon mòbil nou, en la qual s'indica: "És obligatori que el mode A5/1 i no encriptat s'implementin a les estacions mòbils. Està prohibit implementar A5/2 a les estacions mòbils". Si la xarxa no és compatible amb A5/1, es pot utilitzar una connexió sense xifrar.

## Referències

* ↑ Security Algorithms Group of Experts (SAGE). «ETR 278 - Report on the specification and evaluation of the GSM cipher algorithm A5/2» (en anglès). European Telecommunications Standards Institute (ETSI), 01-03-1996. Arxivat de l'original el December 4, 2013.
* ↑ Goldberg, Ian. «The (Real-Time) Cryptanalysis of A5/2» (en anglès). David Wagner's page at UC Berkeley Department of Electrical Engineering and Computer Sciences, 26-08-1999. Arxivat de l'original el April 21, 2021.
* ↑ Barkan, Elad. «Instant Ciphertext-Only Cryptanalysis of GSM Encrypted Communication». A: Boneh. Advances in Cryptology - CRYPTO 2003 (en anglès). 2729. Berlin, Heidelberg: Springer, 2003, p. 600–616 (Lecture Notes in Computer Science). DOI 10.1007/978-3-540-45146-4_35. ISBN 978-3-540-45146-4.
* ↑ 3GPP TSG-SA WG3 (Security) Meeting #48. «SP-070671 - Prohibiting A5/2 in mobile stations and other clarifications regarding A5 algorithm support» (en anglès). 3GPP Change Requests Portal, 18-09-2007. Arxivat de l'original el April 21, 2021.
# Andreas Staub

Andreas Staub (Sainte-Marie-aux-Mines, 17 d'octubre de 1806 - Viena, 5 d'abril de 1839) va ser un pintor d'aquarel·la i litògraf austríac.
Staub va néixer a Markirch a Alsàcia i es va suïcidar a Viena als 32 anys. De la seva vida se'n sap poc. Va ingressar a l'Acadèmia de Belles Arts de Viena als 19 anys i poc després va exposar les seves aquarel·les. Al voltant de 1835 va produir una sèrie de litografies de personatges famosos, com el pianista Sigismund Thalberg, l'actriu Johanna Franul von Weißenthurn, el diplomàtic Bartholomäus von Stürmer, el poeta Nikolaus Lenau i l'hidroterapeuta Vincenz Prießnitz . El seu retrat més famós va ser el de la compositora Clara Schumann (de soltera Wieck), que va aparèixer al bitllet de 100 marcs alemanys entre 1990 i 2001.

## Referències

* ↑ Biographie, Deutsche. «Staub, Andreas - Deutsche Biographie» (en alemany). [Consulta: 23 juliol 2024].

## Bibliografia

* «Andreas Staub». A: Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. 31. Liepzig: E. A. Seemann, 1937, p. 492f.
* «Staub, Andreas». A: Constant von Wurzbach. Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 37, 1878.
# Carlos Enrique Bayo

Carlos Enrique Bayo (Barcelona, 1956) és un periodista que va ser director del diari digital en castellà Público del 2012 al 2016 després de ser corresponsal a Moscou i Washington.

## Trajectòria

Va començar a cursar la llicenciatura de Física i va deixar-la per dedicar-se plenament al periodisme.
Va ser corresponsal a Moscou (1986-1992) i Washington (1992-1996). Va dirigir Investigació política a Diario16 del 1996 al 1997.
Corresponsal de guerra a Indoxina, Afganistan, Orient Mitjà i el Caucas, també ha estat enviat especial a desenes d'esdeveniments, des de cimeres de superpotències a terratrèmols, incloses les catàstrofes de Bhopal (Índia, 1984) i Txernòbil (URSS, 1986), per a mitjans com El Periódico de Catalunya, El País, Diario16 i Canvio16, o l'Agència EFE.
Ha estat responsable d'internacional en cinc diaris diferents, subdirector del Diari de Sevilla i de La Voz de Asturias, director adjunt d'ADN, director de publicacions del Grup Joly i director del diari Público des de 2012 fins a 2016 on després va passar a ser cap d'investigació.
El 2016, va publicar una exclusiva referent a la suposada conspiració de Jorge Fernández Díaz, aleshores ministre de l'Interior, amb el cap de l'Oficina Antifrau de Catalunya. El 2019 va publicar una sèrie d'exclusives sobre les relacions entre l'iman de Ripoll i el Centre Nacional d'Intel·ligència.
Va ser el principal investigador i guionista de l'exitós documental Les clavegueres d'Interior, produït per Mediapro (2017). Ha participat com a entrevistat principal en altres documentals televisats sobre guerra bruta i clavegueres de l'Estat, i ha participat com a especialista en nombrosos programes de TV i de ràdio.

## Llibres

* Los grandes hechos del siglo XX nº 49: La guerra de Vietnam (1982)
* Así no se puede vivir: antología del disparate soviético (1992)
* Las cinco vidas de Lidia Falcón (2015) como colaborador
* Toda la verdad (y todas las mentiras) de la guerra de Irak (2018) con Francesc Lausín

## Referències

* ↑ «Carlos Enrique Bayo: «Para ser periodista hay que tener dos cosas: el don y buenos maestros»» (en espanyol europeu). Diari de Tarragona. [Consulta: 24 juny 2024].
* 1 2 «Carlos Enrique Bayo se incorpora como nuevo director a 'Público.es'». , 18-06-2012 [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ Bayo, Carlos Enrique; López, Patricia «Fernández Díaz conspiró con el jefe de la Oficina Antifraude catalana para fabricar escándalos contra ERC y CDC». , 21-06-2016 [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ «Carlos Enrique Bayo se incorpora como nuevo director a 'Público.es'». Público, 18-06-2012 [Consulta: 22 juny 2016].
* ↑ Bayo, Carlos Enrique «El cerebro de la masacre de Las Ramblas fue confidente del CNI hasta el día del atentado». , 15-07-2019 [Consulta: 17 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Entrevista a Rac1 el 2017
* Entrevista a TV3
# Cinc llibertats

Les cinc llibertats descriuen cinc aspectes del benestar animal quan es troba sota control humà. Es van redactar com a resposta a un informe del govern del Regne Unit de 1965 sobre la ramaderia, i es van fer oficials a la declaració de premsa de 1979 per part del Consell de Benestar dels Animals de Granja del Regne Unit. Les Cinc Llibertats han estat adoptades per grups professionals com veterinaris i organitzacions com l'Organització Mundial per a la Salut Animal, la Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals, i la Societat Americana per a la Prevenció de Crueltat amb els animals.

## Conveni actual

Les cinc llibertats tal com s'expressen actualment són:
* Llibertat de la fam o la set a partir d'un accés immediat a aigua potable i una dieta per mantenir totalment la salut i l'energia
* Llibertat de malestar proporcionant un entorn adequat que inclogui un refugi i una zona de descans còmoda
* Llibertat de dolor, lesions o malalties per prevenció o diagnòstic i tractament ràpids
* Llibertat per expressar la conducta normal (el màxim possible) proporcionant espai suficient, instal·lacions adequades i companyia de la mateixa espècie de l'animal
* Llibertat de la por i l'angoixa assegurant condicions i tractament que evitin el patiment mental

## Història

El 1965, el govern del Regne Unit va encarregar una investigació, dirigida pel professor Roger Brambell sobre el benestar dels animals de granja intensiva, en part, com a resposta a les preocupacions plantejades al llibre de 1964 de l'autora i activista Ruth Harrison, Animal Machines . L'informe Brambell deia que "un animal hauria de tenir almenys prou llibertat de moviment per poder girar-se, netejar-se, aixecar-se, estirar-se i estirar les extremitats sense dificultats". Aquesta breu recomanació va obtenir el nom de les cinc llibertats de Brambell.
Arran de l'informe, es va crear el Comitè Assessor de Benestar d'Animals de Granja per fer el seguiment del sector ramader. El juliol de 1979 va ser substituït pel Consell de Benestar dels Animals de Granja, i a finals d'aquell any, les cinc llibertats s'havien recopilat en elformat de llista que coneixem avui dia.

## Referències

* 1 2 «Five Freedoms». Farm Animal Welfare Council / Farm Animal Welfare Committee. Arxivat de l'original el 2012-10-07.
* ↑ «Code of Good Veterinary Practice». Federation of Veterinarians of Europe. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 29 octubre 2012].
* ↑ «Introduction to the recommendations for animal welfare». World Organisation for Animal Health. Arxivat de l'original el 2011-08-05. [Consulta: 9 gener 2012].
* ↑ «Animal welfare worldwide». RSPCA. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 29 octubre 2012].
* ↑ «ASPCA». ASPCA: Five Freedoms. American Society for the Prevention of Cruelty to Animals (ASPCA). Arxivat de l'original el 6 octubre 2015. [Consulta: 2 octubre 2015].
* ↑ Brambell, Roger. Report of the Technical Committee to Enquire Into the Welfare of Animals Kept Under Intensive Livestock Husbandry Systems. H.M. Stationery Office, 1965, p. 1–84.
* ↑ «Press Statement». Farm Animal Welfare Council, 05-12-1979. Arxivat de l'original el 2012-10-07.
# Consonant fricativa ejectiva palato-alveolar

La consonant fricativa ejectiva palato-alveolar és un so consonant existent en algunes llengües. El símbol de l'alfabet fonètic internacional és [ʃʼ].

## Característiques

Aquestes són les característiques de la consonant fricativa ejectiva palato-alveolar:
* El seu mode d'articulació és fricativa, és a dir, es produeix en contraure l'aire a través d'un camí estret en el punt.
* El seu punt d'articulació és palato-alveolar, és a dir, s'articula a la unió entre els alvèols de la mandíbula superior i el paladar dur, amb una llengua convexa, bombada i en forma de cúpula.
* La seva fonació és amortida, és a dir, es produeix sense la vibració de les cordes vocals.
* És una consonant oral, és a dir, que l'aire només s'escapa per la boca.
* És una consonant central, és a dir, es produeix deixant passar l'aire per la meitat de la llengua, en lloc dels costats.
* El seu mecanisme de flux d'aire és egressiu glotal, el que significa que s'articula empenyent l'aire a través de la glotis, en lloc dels pulmons.

## Altres llengües

L'Omaha-ponca té el so [ ʃ' ] en algunes paraules, per exemple, įš’áge [ ĩˈʃ’age], home vell.

## Vegeu també

* Mode d'articulació
* Punt d'articulació
# Rogelio Hernández Santibáñez

Rogelio Hernández Santibáñez (Cantàbria, 14 d'abril de 1934 - 9 d'abril de 2022) va ser un ciclista espanyol professional entre 1958 i 1966.

## Palmarès

* 1961
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 1965
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Mallorca

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1960. Abandona
* 1961. 32è de la classificació general
* 1962. 39è de la classificació general
* 1963. 29è de la classificació general
* 1964. 28è de la classificació general
* 1965. 29è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1963. 27è de la classificació general
* 1964. 26è de la classificació general
* 1965. 76è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Memorial 1714

El Memorial 1714 és una associació cívica i sense ànim de lucre constituïda el 26 de juny de 1985 amb la finalitat immediata de dignificar i rehabilitar el Fossar de les Moreres, i de recuperar i donar a conèixer la seva història i els seus orígens, sense trencar la continuïtat amb el col·lectiu de persones que es va reunir. l'any 1977 per a restaurar la placa amb el vers de Frederic Soler "Pitarra" a la Plaça del Fossar. Aquest grup va formar l'any 1978 l'original "Comissió Pro Fossar de les Moreres-Memorial 1714". Actualment l'associació dedica els seus esforços a la preservació i difusió de la història de Catalunya, encara que el seu enfocament principal se centra en els fets que van envoltar el setge de Barcelona de 1714, moment crític de la seva història. En definitiva, amb el seu esforç voluntari, el Memorial 1714 manté viva la flama de la història de Catalunya, com abans s'ha dit, al Fossar de les Moreres.

## Seu social

La seu social està situada al Fossar de les Moreres, atès que el centre de la tasca de l'associació està molt relacionat amb aquest lloc històric de Barcelona. Aquest memorial commemora els morts defensant les Constitucions i llibertats de Catalunya durant la Guerra de Successió. El desenllaç del conflicte va comportar la desaparició de l'Estat Català i va deixar la Nació Catalana vulnerable a l'absolutisme borbònic.

## Objectius

L'associació té com a objectius:
* Difondre la realitat catalana: Donant a conèixer la realitat nacional de Catalunya i el seu context geogràfic.
* Educar sobre la història: Fomentar la comprensió i la consciència de la història catalana, especialment de la Guerra de Successió i les seves conseqüències

## Activitats

El Memorial 1714 organitza diverses activitats:
* Diades: Cinc dates clau amb contingut cívic, patriòtic i educatiu.
* Exposicions: Espectacles visuals que contribueixen a la recuperació històrica.
* Publicacions: revistes, manifestos i llibres que comparteixen investigacions i coneixements.

## Llibres

* Barcelona 1713, capital d'un Estat. Barcelona: Llibres de l'índex, 2013. ISBN 9788494133848.
* Peñarroja, J. Barcelona: sentir l'onze de setembre 1714-2014 (en francès). Llibres de l'Índex, 2007 (Barcelona: sentir l'onze de setembre 1714-2014). ISBN 978-84-96563-55-1.

## Referències

* ↑ «Associació Memorial 1714» (en castellà). Ajuntament de Barcelona, 01-02-2024. [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ «El Memorial 1714 – Literat Tours». Literat Tours – Rutes culturals històriques i literaries, 08-01-2024. [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ «Memorial 1714 · Plaça del Fossar de les Moreres, 2, Ciutat Vella, 08003 Barcelona, Spain». Memorial 1714 · Plaça del Fossar de les Moreres, 2, Ciutat Vella, 08003 Barcelona, Spain, 24-06-2024. [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ «Fossar de les Moreres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Candidatures Entitats o Institucions». decidim.barcelona. [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ «23 d’abril: Sant Jordi, Memorial 1714». Òmnium Cultural, 03-06-2018. [Consulta: 24 juny 2024].

## Enllaços externs

* Memorial 1714
# Cirus Valls i Geli

Cirus Valls i Geli (Rupià, 16 de setembre de 1741 - 1818) fou un pedagog, orador i acadèmic català. Fill de Paulí Valls i Martí, notari de Rupià, i de Narcisa Geli, el 1763 es doctorà en teologia a la Universitat de Gandia. Del 1769 al 1777 fou catedràtic de retòrica al col·legi tridentí de Girona i fou afavorit amb un benefici a la catedral. El 1778 fou nomenat qualificador del Sant Ofici de la Inquisició de Barcelona. El 1793 ingressà en la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona on treballà en la publicació d'una col·lecció de poesies catalanes, de la qual feu el pròleg. Fou nomenat canonge de la Seu d'Urgell.
Publicà diverses obres religioses en castellà com El ilustre obispo y mártir san Narciso, modelo de santa vida, el. 1792. Entre el 1802 i el 1817 escriví una Col·lecció de poesies catalanes i treballs històrics: Dissertació demarcant els pobles de Catalunya anomenats ilergetes, cossetanys i suessetans, Notícia de les guerres en quines van distingir-se els prínceps de Catalunya. Es distingí com a predicador, va fer set publicacions entre sermons panegírics, oracions fúnebres i septenaris.

## Referències

* ↑ «Cirus Valls i Geli». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cir Valls i Geli». Diccionari d'historiografia catalana. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ Marquès, J.M. «El dr. Cirus Valls, pedagog, orador i acadèmic (1741-1818?)». Revista de Girona n.106, 1984, p.39-44.
# Tinhosa Grande

Tinhosa Grande és una illa del golf de Guinea. L'illot està situat a uns 20 kilòmetres al sud-est de l'illa de Príncipe, una de les illes que formen la república de São Tomé i Príncipe. Es troba al sud de l'illot de Tinhosa Pequena L'illa és deshabitada (2008 est.). L'illot conté pastures seques i sortints de roca de fins a 40 m d'alt.

## Referències

* Grande Atlas Mundial, Selecções do Reader´s Digest, 1ª Edc. setembro, 2006, Pág. 223. ISBN 972-609-471-2
* Grande Dicionário Enciclopédico Ediclube Vol. XVI, Pág. 5574 e 5575. 1996. ISBN 972-719-056-1

## Enllaços externs

* Mapa de l'Arxipèlag de São Tomé i Príncipe. Arxivat 2011-01-25 a Wayback Machine.
* São Tomé i Príncipe.
* Worldatlas São Tomé i Príncipe.
* Pàgina del Govern de la República Democràtica de São Tomé i Príncipe. Arxivat 2007-07-21 a Wayback Machine.
* Convite ao Paraíso Africano - São Tomé i Príncipe.
# .pw

.pw és el domini de primer nivell territorial (ccTLD) de la República de Palau. Es va delegar al país el 1997. Des de llavors s'ha tornat a delegar unes quantes vegades, l'última de les quals a Directi, un grup d'empreses que operen registres i altres serveis d'Internet, que promocionen el domini com el Web Professional. Des del 25 de març de 2013, els dominis .pw estan disponibles per a tothom en general.
El 10 de juny de 2013, el registre va anunciar que havien superat els 250.000 registres.

## Referències

* ↑ IANA Report on Redelegation of the .pw Top-Level Domain, 30 June 2003
* ↑ .PW Registry

## Enllaços externs

* Informació del whois de .pw a IANA
Dominis de primer nivell territorial :
Dominis de primer nivell internacionalitzats :
Alfabet ciríl·lic:
.бел (.bel, Belarús)
.қаз (.qaz, Kazakhstan)
.мкд (.mkd, Macedònia)
.мон (.mon, Mongòlia)
.рус (.rf, gent de parla russa)
.рф (.rus, Rússia)
.срб (.srb, Sèrbia)
.укр (.ukr, Ucraïna)
Alfabet àrab:
الجزائر. (al-Jazā'ir, Algèria)
مصر. (masr, Egipte)
بھارت. (bharat, Índia)
ایران. (Iran)
الاردن. (al-urdun, Jordània)
فلسطين. (filastin, Territoris Palestins)
پاکستان. (pakstan, Pakistan)
قطر. (qatar, Qatar)
السعودية. (al-saudiah, Aràbia Saudí)
سوريا. (sūryā, Síria)
تونس. (tunis, Tunísia)
امارات. (emarat, UAE)
عمان. (Oman)
مليسيا. (maleesya, Malàisia
المغرب. (almahgrib, Marroc)
سودان. (Sudan)
اليمن. (alyemen, Iemen)
Alfabets indis:
.বাংলা (bangla, Bangladesh)
.ভারত (bharôt, Índia)
.भारत (bharat, Índia)
.భారత్ (bharat, Índia)
.ભારત (bharat, Índia)
.ਭਾਰਤ (bharat, Índia)
.இந்தியா (inthiyaa, Índia)
.ලංකා (lanka, Sri Lanka)
.இலங்கை (ilangai, Sri Lanka)
.ไทย (thai, Tailàndia)
.சிங்கப்பூர் (cinkappūr, Singapur)
Caràcters xinesos:
.中国 (Zhōngguó, Xina)
.中國 (Zhōngguó, Xina)
.香港 (Hong Kong)
.台灣 (Taiwan)
.台湾 (Taiwan)
.新加坡 (Xīnjiāpō/Sin-ka-po, Singapur)
Altres alfabets i escriptures del món:
.გე (ge, Geòrgia)
.한국 (Hanguk, Corea del Sud) :
ccTLDs internacionalitzats proposats :
.бг (bg, Bulgària, rebutjat) .κπ (kp, Xipre) .ελ (el, Grècia, rebutjat) ישראל. (yisrael, Israel) .日本 (nippon, Japó) .ລາວ (lao, Laos) :
Altres dominis :
Reservats / sense assignarAssignats / sense úsEn fase de desaparició / Entrada a ISO 3166-1 esborradaRetirats / esborratsProposats
.bl .bq .eh .mf
.bv .gb .sj
.su
.bu .cs .dd .um .yu .zr .an .tp
.ct :
Vegeu també Dominis de primer nivell genèrics :
Viccionari