OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó d'Essoyes

El cantó d'Essoyes és un antic cantó francès del departament de l'Aube, situat al districte de Troyes. Té 21 municipis i el cap és Essoyes. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Bertignolles
* Beurey
* Buxières-sur-Arce
* Chacenay
* Chervey
* Cunfin
* Éguilly-sous-Bois
* Essoyes
* Fontette
* Landreville
* Loches-sur-Ource
* Longpré-le-Sec
* Magnant
* Montmartin-le-Haut
* Noë-les-Mallets
* Puits-et-Nuisement
* Saint-Usage
* Thieffrain
* Verpillières-sur-Ource
* Vitry-le-Croisé
* Viviers-sur-Artaut

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1976 | Paul Robin | radical |
| 1976-2001 | Yann Gaillard | radical, després UDF, després RPR |
| 2001-2015 | Michel Mercuzot | Divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 4.319 | 4.680 | 4.542 | 4.220 | 4.170 | 4.124 | 4.170 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Amanda Setton

Amanda Setton (16 de desembre del 1985) és una actriu estatunidenca de cinema i de televisió. És coneguda pel seu paper com a Penélope Shafai de l'Upper East Side al drama adolescent Gossip Girl.

## Biografia

Va créixer a Great Neck, Nova York, on va ser presidenta del club de teatre de la seva escola secundària. Es va graduar en la Universitat de Ithaca. Amanda, va completar un ampli programa de 2 anys Meisner tècnica al Taller d'Actors de Ithacaunder amb la instrucció de Eliza VanCort.

## Filmografia

| Anys | Pel·lícules | Personatges | Notes |
| 2009 | One Life To Live | Kimberly Andrews | Agost 14, 2009- |
| 2008 | What Happens in Vegas | Hot Woman | |
| 2008 | Sex and the City: The Movie | Slapping girl | |
| 2008 | All the World's a Stage | Director's Asst | |
| 2007 | Gossip Girl | Penelope Shafai | 2007-2009 (temporades 1-2) |
# Sant Pere de Mieres

Sant Pere de Mieres és un monument del municipi de Mieres (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Els orígens de Sant Pere de Mieres cal cercar-los a l'època medieval, moment en què ben segur es va aixecar un temple romànic en el mateix lloc on actualment s'alçà l'església de finals del segle xix. La porta principal duu la data de 1896 i de la mateixa època és el cimbori i part de la decoració interior. Disposa d'una sola nau, amb capelles a cada banda (tres a cada costat) la construcció de la qual possiblement correspon a finals del segle xvii o principis del següent. Cal remarcar el gran nombre de retaules conservats, destacant el de Sant Isidre que correspon al segle xviii i el del Roser, Sant Antoni, la Pietat i la Immaculada que foren bastits en el segle xix seguint l'estil neoclàssic. La primera dada que disposem d'aquesta església és de l'any 916 en el diploma del rei Carles de França a favor del monestir de Sant Esteve de Banyoles. S'esmenta "cella sancti Petri de Milliariis". L'església va disposar d'un retaules gòtic realitzat per Lluis Borrassà que explicava la vida del Sant Titular. Segurament va presidir l'altar major fins al segle xviii.
Pica de batejar d'estil gòtic tardà. Està formada per vuit costats i en el principal llegim la data: 1 5 9 5. Amida 80cm de diàmetre exterior; 63cm de diàmetre interior i 108cm d'alçada total. La capella que acull aquesta pica està ornada amb pintures de Joan Vilà Moncau realitzades l'any 1961.
Piques d'aigua beneïda
La primera pica està situada al costat esquerre dels peus de l'església. Té forma d'una gran curculla sostinguda per una mà. Amida 45cm de diàmetre exterior.
La segona pica, del segle xvi, situada al costat dret dels peus de la nau. Té una alta i esvelta columna estriada que sosté la pica decorada amb fullatges estilitzats. Amida 55cm de diàmetre exterior; l'alçada de la columna és de 95cm més els 30cm de la pica.

## Història

La primera data coneguda sobre la repoblació a Mieres és de l'any 916 en el diploma del rei de França Carles a favor del monestir de Banyoles. S'anomena la "cella sancti Petri de MIlliariis". En el decurs del segle xii es va bastier un temple romànic que fou parròquia, perquè així consta en els nomenclàtors que foren redactats en el decurs del segle xiv. L'actual església de Sant Pere de Mieres va ser realitzada a finals del segle passat a partir de les edificacions més antigues.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Pere de Mieres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# Carrer de l'Hospital

«Carrer de l'Hospital» té aquests significats:
* Carrer de l'Hospital (Barcelona) a Barcelona
* Carrer de l'Hospital (Esparreguera) a Esparreguera
* Carrer de l'Hospital (Llagostera) a Llagostera
* Carrer de l'Hospital (Reus) a Reus
* Carrer de l'Hospital (Torroella de Montgrí) a Torroella de Montgrí
* Carrer de l'Hospital (València) a València
# Cantó d'Orsay

El cantó d'Orsay és un antic cantó francès del departament d'Essonne, que estava situat al districte de Palaiseau. Comptava amb 2 municipis i el cap era Orsay.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Gif-sur-Yvette i el cantó de Palaiseau.

## Municipis

* Bures-sur-Yvette
* Orsay

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | Robert Trimbach | Divers droite |
| 1973-1979 | Georges Thévenon | Divers droite |
| 1979-1985 | Georges Bonneville | PS |
| 1985-1992 | Michel Lochot | Divers droite |
| 1992-1998 | Alain Holler | Divers droite |
| 1998-2004 | Françoise Parcollet | PS |
| 2004- | David Ros | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 17.820 | 20.400 | 21.821 | 24.076 | 25.915 | 25.501 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Lusigny-sur-Barse

El cantó de Lusigny-sur-Barse és un antic cantó francès del departament de l'Aube, situat al districte de Troyes. Té 14 municipis i el cap és Lusigny-sur-Barse. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Bouranton
* Clérey
* Courteranges
* Fresnoy-le-Château
* Laubressel
* Lusigny-sur-Barse
* Mesnil-Saint-Père
* Montaulin
* Montiéramey
* Montreuil-sur-Barse
* Rouilly-Saint-Loup
* Ruvigny
* Thennelières
* Verrières

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | M. Gauthier | CNIP |
| 1958-197. | Maurice Jacquinot | RI |
| 197.-1994 | Maurice Richer | Divers droite, després UDF |
| 1994-2001 | Serge Spilmann | Divers gauche |
| 2001-2015 | Christian Branle | divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 4.892 | 5.151 | 5.306 | 6.957 | 7.732 | 8.318 | 9.741 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# American Football League

La American Football League (AFL) va ser una lliga professional de futbol americà que es disputà entre els anys 1960 i 1969. L'any 1970, la AFL s'uní a la National Football League.

## Equips

Els equips fundadors de l'AFL van ser:
* Eastern Division
** Boston Patriots (actualment New England Patriots)
** Buffalo Bills
** Houston Oilers (actualment Tennessee Titans)
** New York Titans (actualment New York Jets)
* Western Division
** Dallas Texans (actualment Kansas City Chiefs)
** Denver Broncos
** Los Angeles Chargers (actualment San Diego Chargers)
** Oakland Raiders
L'any 1966 s'afegí un nou club, els Miami Dolphins, i el 1968 un desè equip, els Cincinnati Bengals.

## Palmarès

* 1960: Houston Oilers 24 - Los Angeles Chargers 16
* 1961: Houston Oilers 10 - San Diego Chargers 3
* 1962: Dallas Texans 20 - Houston Oilers 17 (doble pròrroga)
* 1963: San Diego Chargers 51 - Boston Patriots 10
* 1964: Buffalo Bills 20 - San Diego Chargers 7
* 1965: Buffalo Bills 23 - San Diego Chargers 0
* 1966: Kansas City Chiefs 31 - Buffalo Bills 7
* 1967: Oakland Raiders 40 - Houston Oilers 7
* 1968: New York Jets 27 - Oakland Raiders 23
* 1969: Kansas City Chiefs 17 - Oakland Raiders 7
# Sant Fruitós d'Ossinyà

Sant Fruitós d'Ossinyà, o Sant Fructuós d'Aussinyà, és un monument del municipi de Sant Ferriol (Garrotxa) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El veïnat d'Ossinyà era un petit nucli de població, actualment deshabitat, situat a llevant del municipi de Sant Ferriol. El temple es trobava en ruïnes fa poc s'hi van fer unes importants obres de restauració. És d'una sola nau, volta esfondrada i porta d'entrada situada a migjorn, amb arcs en gradació llinda i timpà llis. En aquest mateix costat sud de l'església hi ha, també, una finestra i una sagristia annexionada al mur en època més avançada. A llevant, l'absis és semicircular amb cornisa senzilla. A ponent hi ha una finestra espitllerada i, també, és on està situat el campanar d'espadanya de doble obertura, convertit en una torre.

## Història

Antiguament Sant Fructuós havia estat parròquia independent, passant posteriorment a convertir-se en sufragània de Sant Silvestre del Mor. L'any 975 ja surt documentada "Sancti Fructuosi de Vrciniano" com depenent de Santa Maria de Besalú, segons la concòrdia entre Miró -Bisbe de Girona- i Bernat -Comte de Besalú-. Dos anys després, el temple fou donat a l'esmentat cenobi de Santa Maria, fet que confirmà, el 998, el Papa Gregori V, citant a la butlla "Sancti Fructuosi in Vrsiniano".

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Fruitós d'Ossinyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# Escoles de Boadella

Escoles de Boadella és un edifici del municipi de Boadella i les Escaules (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situades dins del nucli urbà de la població de Boadella, al nord-oest del nucli antic, amb la façana orientada al carrer Nou.
Edifici aïllat de planta en forma d'E que consta de quatre cossos adossats, amb les cobertes de teula de dues vessants i distribuïts en una sola planta. La façana principal, orientada a migdia, presenta totes les obertures d'arc rebaixat bastides amb maons, amb els brancals arrebossats. Hi ha dos portals d'accés a l'interior i diversos finestrals de grans dimensions, amb els ampits de rajola vidrada verda. Damunt la finestra central hi ha la data de construcció, 1928. La resta de façanes presenten finestres rectangulars, algunes de nova obertura, mentre que les portes de les façanes laterals continuen essent d'arc rebaixat, tot i que amb els emmarcaments arrebossats.
La construcció està arrebossada i pintada de color groc.

## Història

L'any 1864 l'ajuntament l'Ajuntament de Boadella va comprar un terreny en el Camp del Noguer per a edificar les escoles. El projecte va ser dissenyat per l'arquitecte Josep Roca i Bros, però mai s'arribà a construir a causa de la manca de cursos.
Després de passar per diferents emplaçament, l'any 1928, l'ajuntament construí uns edificis destinats específicament a les escoles projectat per l'arquitecte Emili Blanch.
Al llarg del segle XX s'han dut a terme diverses obres de manteniment i millora (destaca les restauracions de les teulades en els anys 1969 i 1977). Actualment l'edifici acull el CEIP Santa Cecília (que forma part de la Zer Les Salines).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Escoles de Boadella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Antonio Martín Oyague

Antonio Martín Oyague, més conegut com a Toño Martín (Valladolid, 6 de gener de 1969) és un exfutbolista castellanolleonès, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Provinent de la Gimnástica de Torrelavega, fitxa pel Reial Valladolid, amb qui debuta a primera divisió a la campanya 91/92. L'any següent hi disputa un altre encontre amb els val·lisoletans, ara a la categoria d'argent.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Cantó de Crécy-la-Chapelle

El cantó de Crécy-la-Chapelle és un antic cantó francès del districte de Meaux (departament del Sena i Marne. Comptava amb 18 municipis. El cap era Crécy-la-Chapelle.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del nou cantó de Serris.

## Municipis

* Bouleurs
* Boutigny
* Condé-Sainte-Libiaire
* Couilly-Pont-aux-Dames
* Coulommes
* Coutevroult
* Crécy-la-Chapelle
* Esbly
* La Haute-Maison
* Montry
* Quincy-Voisins
* Saint-Fiacre
* Saint-Germain-sur-Morin
* Sancy-les-Meaux
* Vaucourtois
* Villemareuil
* Villiers-sur-Morin
* Voulangis
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Bailloux | RI |
| 1951-1982 | Jean de Moustier | Divers droite |
| 1982-1988 | Robert Héraud | UDF |
| 1988-1994 | Antoine de Moustier | UDF |
| 1994-2005 | Michel Houel | RPR |
| 2005- | Valérie Pottiez-Husson | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó d'Estrasburg-10

El cantó d'Estrasburg-10 (alsacià Kanton Stroosburi-10) és un antiga divisió administrativa francesa que estava situada al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est. Comprenia part del barri de Neuhof i el del Port del Rin.
# Enginyeria planetària

L'enginyeria planetària és l'aplicació de la tecnologia amb el propòsit d'influir en les propietats globals d'un planeta. L'objectiu d'aquesta tasca teòrica és en general per fer altres mons habitables per a la vida.
Potser el tipus més conegut d'enginyeria planetària és la terraformació, mitjançant el qual les condicions de la superfície d'un planeta són alterades per ser més semblants als de la Terra. Altres tipus d'enginyeria planetària inclouen l'ecopoiesi, la introducció d'una ecologia a un ambient sense vida. L'enginyeria planetària és en gran manera al regne de la ciència-ficció en l'actualitat, encara recent canvi climàtic a la Terra suggereix que els éssers humans poden provocar el canvi a escala global.

## Terraformació

La terraformació és l'hipotètic procés de modificar deliberadament l'atmosfera, temperatura, o l'ecologia d'un planeta, lluna, o un altre cos estel·lar a ser similars als de la Terra amb la finalitat de fer-la habitable per als éssers humans.

## Geoenginyeria

La geoenginyeria és l'aplicació de tècniques d'enginyeria planetària de la Terra. Les recents propostes de geoenginyeria han estat principalment els mètodes per fer front el canvi climàtic induït per l'home, ja sigui l'eliminació de diòxid de carboni de l'atmosfera (per exemple, utilitzant la fertilització de l'oceà de ferro) o mitjançant la gestió de la radiació solar (per exemple, mitjançant l'ús de miralls en l'espai) per negar l'efecte d'escalfament net del canvi climàtic.

## Referències

* ↑ Fogg, Martyn J. Terraforming: Engineering Planetary Environments. Warrendale, PA: SAE International, 1995.
* ↑ Geoengineering the Climate: Science, Governance, and Uncertainty. London: The Royal Society, 2009. ISBN 978-0-85403-773-5 [Consulta: 2 abril 2013].

## Bibliografia addicional

* Angelo, Jr, Joseph A. «Planetary engineering». A: Encyclopedia of space and astronomy. Nova York, NY: Facts On File, 2006, p. 462–462. ISBN 9781438110189.
* Sagan, Carl «Planetary engineering on Mars». Icarus, 20, 1973, pàg. 513–514. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2014 [Consulta: 28 novembre 2012]. Arxivat 3 de febrer 2014 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* 5 ways to save the earth; documentairy about geo-engineering
* ClimateShield - Lifeboat Foundation ClimateShield
* Keith, David. «Geo-engineering to slow global warming» (Video). TED, 2007. [Consulta: 1r desembre 2012].
# Poua de glaç de la Fàbrega

El Poua de glaç de la Fàbrega és un monument del municipi de Castellcir (Moianès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció cilíndrica semi-soterrada d'uns 12 m de diàmetre per 10 m d'alçada, de la qual uns 2'5m estan excavats a la roca i la resta està construïda mitjançant maçoneria, incloent-hi la cúpula semiesfèrica que la cobreix. El mur que dona al riu queda al descobert i està reforçat per tres contraforts disposats radialment. A partir d'on arrenca la cúpula hi ha tres obertures quadrangulars (situades al nord, a l'est i a l'oest). En la part interior del pou hi ha dues fileres horitzontals de forats destinats a recolzar-hi les bastides de fusta que permetien accedir a l'interior del pou.

## Història

Els pous de gel, es construïren i obtingueren la seva major rendibilitat en el decurs dels segles XVII, XVIII i part del XIX, quan la fabricació i comercialització del gel representava una bona font d'ingressos. Això no obstant, durant la primera meitat del segle XX alguns pous continuaren funcionant, malgrat que l'aparició del gel artificial - amb l'arribada de l'electricitat i els transports moderns- fes desaparèixer aquest tipus d'indústria. Els últims pous en funcionament ja no comercialitzaven amb els hospitals, mercats... de Barcelona, sinó que eren d'ús propi.
Les condicions necessàries per a la construcció d'un pou de glaç són: la proximitat a les vies de comunicació, amb llocs de consum no gaire allunyats i la seva instal·lació en llocs de fortes glaçades i bones aigües. El gel es recollia a l'hivern a les basses o rieres properes al pou. Es tallava en blocs i s'emmagatzemava per capes recobertes de palla, vegetació i gel trossejat dins els pous, fins que a l'estiu, segons la demanda, s'anava extraient i transportant dins de sàrries també cobertes de palla i boll.

## Referències

* 1 2 3 «Poua de glaç de la Fàbrega». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2013].
# Societat la Caritat (Boadella i les Escaules)

Societat la Caritat és un edifici del municipi de Boadella i les Escaules (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli urbà de la població de Boadella, al sud del nucli antic de la vila pel carrer del Ginebre.
Edifici aïllat de planta rectangular amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en una sola planta. Totes les obertures de l'edifici són d'arc rebaixat, amb els emmarcaments bastits amb maons i les claus destacades. La façana principal, orientada al carrer Ginebre, presenta tres portals d'accés a l'interior decorats amb frontons triangulars motllurats, a la part superior. Alternats entre els portals hi ha dos grans finestrals. La façana està rematada amb una senzilla motllura horitzontal i un ràfec dentellat. A la part inferior del parament hi ha un sòcol de pedra delimitat per una cornisa de maons. A la façana de ponent hi ha tres finestrals i el mateix tipus de sòcol a la part inferior. Adossat a la façana posterior hi ha les restes d'un altre cos estructural, actualment enrunat, tot i que conserva el portal rebaixat de maons per accedir-hi.
La construcció està arrebossada i pintada de groc.

## Història

L'embrió de la creació d'una societat de socors apareix ja l'any 1868. Es tracta d'un fenomen comú en molts pobles durant aquests anys i tenien com a funció proporcionar serveis mèdics a tots aquells veïns que econòmicament no s'ho podien permetre. El finançament provenia de les quotes dels seus socis. Finalment es va constituir la societat l'any 1888 amb el nom de Societat de Socors Mutus La Caritat. Els seus primers estatuts daten de l'any 1906.
En un primer moment no va tenir una seu permanent, ja que el domicili era la mateixa casa del president. No va ser fins a l'any 1914 quan la Societat va comprar l'antic trull de Can Juncà i els terrenys annexes per a construir-hi la nova seu, que no s'acabaria fins tres anys després.
L'any 1988 la Societat es va dissoldre, ja que les seves funcions van quedar assumides per l'estat amb el sistema públic de Seguretat Social. L'edifici, a partir d'aquest moment, va passar a ser propietat de l'ajuntament.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Societat la Caritat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Antonio Muñoz Gómez

Toni (Còrdova, Andalusia, 4 de febrer de 1968), és un exfutbolista andalús. Va jugar de lateral en el Córdoba Club de Futbol i en el Club Atlético de Madrid. Després de retirar-se va ocupar diversos càrrecs directius en el club madrileny.

## Trajectòria

Toni es va criar a Còrdova i va jugar en el principal club de la ciutat una temporada. L'Atlètic Madrileny el va fitxar i va pujar al primer equip del club matalasser en 1990. Allí va jugar 10 temporades on va formar part de l'equip titular del doblet i va guanyar una lliga i 3 Copes del rei.
Després de retirar-se com futbolista va ser director de futbol base del club madrileny dos anys i director esportiu fins a l'any 2006 en el qual va renunciar després de no classificar-se el club per a competicions europees.
Toni va jugar un total de 243 partits en Primera divisió i va marcar 2 gols.

## Selecció

Ha estat internacional amb la selecció espanyola en 10 ocasions entre 1992 i 1993.

## Clubs

| Club | Any |
| Córdoba Club de Fútbol | 1987-1988 |
| Club Atlético de Madrid | 1988-2000 |

## Palmarès

| Títol | Club | Any |
| Copa del Rei | Club Atlético de Madrid | 1990-1991 |
| Copa del Rei | Club Atlético de Madrid | 1991-1992 |
| Copa del Rei | Club Atlético de Madrid | 1995-1996 |
| Lliga | Club Atlético de Madrid | 1995-1996 |

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a www.lfp.es
# Cantó de Dammartin-en-Goële

El cantó de Dammartin-en-Goële és un antic cantó francès del departament del Sena i Marne, que estava situat al districte de Meaux. Comptava amb 23 municipis i el cap era Dammartin-en-Goële.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Mitry-Mory i el cantó de Claye-Souilly.

## Municipis

* Cuisy
* Dammartin-en-Goële
* Forfry
* Gesvres-le-Chapitre
* Juilly
* Longperrier
* Marchémoret
* Mauregard
* Le Mesnil-Amelot
* Montgé-en-Goële
* Monthyon
* Moussy-le-Neuf
* Moussy-le-Vieux
* Oissery
* Othis
* Le Plessis-l'Évêque
* Rouvres
* Saint-Mard
* Saint-Pathus
* Saint-Soupplets
* Thieux
* Villeneuve-sous-Dammartin
* Vinantes

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | André Carrez | PCF |
| 1951-1976 | Jean Pathus-Labour | Divers droite |
| 1976-1982 | M. Gauthier | PCF |
| 1982-1994 | Alain Romandel | PS, després divers gauche |
| 1994-2008 | Roger Boullonnois | UDF, després UMP |
| 2008- | Bernard Corneille | MARS-GR, després PG, després Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Geispolsheim

El cantó de Geispolsheim (alsacià Kanton Gaispítze) és una antiga divisió administrativa francesa que estava situada al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Lingolsheim, el cantó d'Illkirch-Graffenstaden i el cantó de Molsheim.

## Composició

El cantó de Geispolsheim aplegava 10 comunes :
| Nom alsacià | Nom francès | Nom alemany |
| Anze | Entzheim | Enzheim |
| Aschöi | Eschau | Eschau |
| Blaase / Blääse | Blæsheim | Bläsheim |
| Díppje | Duppigheim | Düppigheim |
| Fajersche | Fegersheim | Fegersheim |
| Gaispítze | Geispolsheim | Geispolsheim |
| Holse | Holtzheim | Holsheim |
| Kolbse | Kolbsheim | Kolbsheim |
| Lipse | Lipsheim | Lipsheim |
| Plobse | Plobsheim | Plobsheim |

## Història

Llista dels consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Sébastien Zaegel | UMP i aliats | |