OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Torre (Avinyonet de Puigventós)

La Torre és una masia del municipi d'Avinyonet de Puigventós inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas situat a uns dos quilòmetres al sud-oest de la població a l'altre costat del Manol. Es troba al costat de la carretera que comunica Figueres i Besalú. En el cos principal hi ha un portal d'arc de mig punt amb grans dovelles i dues finestres d'obertures rectangulars amb decoració renaixentista. En la part superior hi veiem un matacà. Al centre del portal hi veiem la data 1541. D'aquest edifici també hem de fer incís en les finestres sobretot les del primer pis, com la de sobre la porta, renaixentista, amb un frontó a cadascun dels extrems dels quals hi trobem dos caps que suporten un guardapols. Al costat d'aquesta finestra trobem una altra del mateix estil però de dimensions menors i amb una decoració més senzilla. A l'altre costat de la finestra més gran es troba un rellotge de sol. Tota aquesta façana ha estat restaurada recentment. Aquest cos principal de la casa té una alçada superior a la resta de la construcció. Al costat esquerre el cos s'ha allargat en època moderna, però conservem de l'original una porta amb una gran llinda amb decoració floral. El cos de la dreta té com a element més destacat una llinda amb una inscripció en llatí. Aquest cos no segueix la línia de la construcció sinó que és perpendicular a la resta de la casa. La façana lateral de la casa conserva encara les parets en pedra, així com algun contrafort, a diferència de la façana principal que està totalment arremolinada.

## Referències

* ↑ «Mas la Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2014].
# Pont Vell d'Alfarràs

El Pont Vell és un pont de vuit ulls, d'arcs de mig punt dels quals encara se'n conserven tres en peu, construït amb pedra picada i desbastada. Els contraforts són aquillats. Travessa el riu Noguera Ribagorçana, al seu pas per Alfarràs, i era situat al camí que comunicava Balaguer i la Llitera.

## Història

El Rei Alfons el Magnànim l'any 1425 va concedir el privilegi per construir el pont en defensa i seguretat dels homes, habitants i singulars del seus llocs d'Ivars i Alfarràs, així com de tots els vianants i pelegrins. El pont original fou construït l'any 1453. No obstant, les nombroses crescudes del riu el malmetien sovint, obligant a creuar el riu amb barca.
El pont vell d'Alfarràs ha estat sempre un element estratègic del territori, i també va jugar el seu paper durant la Guerra de Successió, durant la batalla d'Almenar. Pascual Madoz el va descriure l'any 1845 dient: “es manté sobre la Noguera un pont de 7 arcs dels quals 3 es conserven en el seu primitiu estat de solidesa i són fets de carreus. Els quatre restants foren destruïts durant la Guerra de Successió, i estan habilitats amb taulons.”
S'abandonà el seu ús principal amb la construcció del pont nou a principis del segle xx. No obstant, es recuperà puntualment després del bombardeig del 4 d'abril de 1938, en plena Guerra Civil, fins a la reparació del pont nou a mitjans dels anys 40. L'any 2000 la família Desvalls (Marquesos d'Alfarràs) el cedí a l'Ajuntament, que el va rehabilitar l'any 2006.

## Llegenda del Pont Vell

La llegenda diu que per anar a buscar aigua a la font de la Guineu, abans del pont, calia travessar el riu pel mig. Era una feina pesada, sobretot per la distància i el pes dels càntirs. En aquesta situació es trobava una minyona d'una casa benestant, que cansada de mullar-se i del pes, s'aturà un dia per descansar. Atordida per l'esforç es lamentava pel fet que no hi hagués un pont. Amb aquestes, se li aparegué el dimoni vestit de galant. Aquest li oferí el tracte de canviar la seva ànima pel pont si estava construït abans que cantés el gall la tercera nit. Tracte que la noia acceptà!
Amb esglai, la noia veié com al final de la segona nit, el pont estava pràcticament acabat. Amb desesperació li explicà a la seva matrona què estava passant i li preguntà com ho podia evitar. A la tercera nit, aconsellada per la senyora, amb una galleda i un gall a dins un cistell, s'apropà al pont. Quan veié que el dimoni s'acostava per acabar-ne la construcció de les últimes filades, la noia va agafar el cubell ple d'aigua freda i ruixà el pobre gall, que s'exclamà amb unes bones cantades. I així fou com el cant a la tercera nit trencà el pacte perquè el pont no estava acabat. Pocs dies després, els veïns del poble, veient que el pont no s'acabava de construir decidiren acabar-lo ells mateixos. I vet aquí, com quedà construït el pont d'Alfarràs.

## Referències

* ↑ «Pont Vell d'Alfarràs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r agost 2014].
# Ahmed Best

Ahmed Best (Nova York, Nova York, 19 d'agost de 1973) és un actor estatunidenc. És més conegut per donar veu a Jar Jar Binks en diverses sèries i videojocs de la saga La guerra de les galàxies.

## Filmografia

| Any | Títol | Rol | Nota |
| 1989 | Lean on Me | | Extra |
| 1999 | Star Wars Episode I: The Phantom Menace | Jar Jar Binks | |
| 2002 | Star Wars episodi II: L'atac dels clons | Jar Jar Binks i Achk Med - Beq | |
| 2004 | Kangaroo Jack: G'Day U.S.A.! | Louis Booker | veu |
| 2005 | Star Wars episodi III: La venjança dels Sith | Jar Jar Binks | |
| 2006 | Open Window | Rufus | |
| 2009 | Mother and Child | Julian | |
| 2010 | The Pink House | | |
| 2010 | 2001 Maniacs: Field of Screams | Crow | |
| 2011 | Poolboy: Drowning Out The Fury | Sidney Moncrief | |
| 2011 | Some Guy Who Kills People | Major Maxwell | |
| 2012 | FDR: American Badass | Curtis | postproducció |
| 2013 | DJ | Mouse | |
# Scorpaena uncinata

Scorpaena uncinata és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids. És un peix marí, demersal i de clima subtropical que viu fins als 137 m de fondària. Es troba al Pacífic sud-oriental: Xile. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ http://taxonomicon.taxonomy.nl/TaxonTree.aspx?id=187176&tree=0.1 The Taxonomicon] (anglès)
* 1 2 3 «Scorpaena uncinata» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Parin, N.V., A.N. Mironov i K.N. Nesis, 1997. Biology of the Nazca and Sala-y-Gomez submarine ridges, an outpost of the Indo-West Pacific fauna in the Eastern Pacific ocean: composition and distribution of the fauna, its community and history. Adv. Mar. Biol. 32:145-242.
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso 24(2):1-132.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Robert Preston

Robert Preston (Newton, Massachusetts, 8 de juny de 1918 − Montecito, Califòrnia, 21 de març de 1987) va ser un actor estatunidenc recordat especialment pel seu paper com Harold Hill en el musical The Music Man (1957) i en la seva adaptació cinematogràfic de The Music Man (1962).
Preston tenia el nom autèntic de Robert Preston Meservey.
Va participar en l'exèrcit dels Estats Units en les seves forces aèries durant la Segona Guerra Mundial després de l'atac a Pearl Harbor.

## Produccions teatrals

* The Male Animal (1952–1953)
* Men of Distinction (1953)
* His and Hers (1954)
* The Magic and the Loss (1954)
* The Tender Trap (1954–1955)
* Janus (1955–1956)
* The Hidden River (1957)
* The Music Man (1957–1961)
* Too True to be Good (1963)
* Nobody Loves an Albatross (1963–1964)
* Ben Franklin in Paris (1964–1965)
* The Lion in Winter (1966)
* I Do! I Do! (1966–1968)
* Mack & Mabel (1974)
* Sly Fox (1976–1978)

## Filmografia

* King of Alcatraz (1938)
* Illegal Traffic (1938)
* Disbarred (1939)
* Union Pacific (1939)
* Beau Geste (1939)
* Typhoon (1940)
* North West Mounted Police (1940)
* Moon Over Burma (1940)
* The Lady from Cheyenne (1941)
* Batalló de paracaigudistes (Parachute Battalion) (1941)
* New York Town (1941)
* The Night of January 16th (1941)
* Pacific Blackout (1941)
* Reap the Wild Wind (1942)
* This Gun for Hire (1942)
* Wake Island (1942)
* Star Spangled Rhythm (1942)
* Night Plane from Chungking (1943)
* Wings Up (1943)
* The Macomber Affair (1947)
* La noia de varietats (Variety Girl) (1947)
* Wild Harvest (1947)
* Big City (1948)
* Sang a la lluna (Blood on the Moon) (1948)
* Whispering Smith (1948)
* The Lady Gambles (1949)
* Tulsa (1949)
* The Sundowners (1950)
* Cloudburst (1951)
* When I Grow Up (1951)
* Best of the Badmen (1951)
* My Outlaw Brother (1951)
* Face to Face (1952)
* La frontera final (The Last Frontier) (1955)
* Sentinels in the Air (1956) (narrador)
* A dalt de l'escala és fosc (The Dark at the Top of the Stairs) (1960)
* The Music Man (1962)
* La conquesta de l'Oest (How the West Was Won) (1962)
* Island of Love (1963)
* All the Way Home (1963)
* Junior Bonner (1972)
* Child's Play (1972)
* Mame (1974)
* Semi-Tough (1977)
* The Chisholms (TV) (1979)
* S.O.B. (1981)
* Víctor, Victòria (Victor/Victoria) (1982)
* Rehearsal for Murder (TV) (1982)
* September Gun (TV) (1983)
* El guerrer de les galàxies (The Last Starfighter) (1984)
* Finnegan Begin Again (TV) (1985)
* Outrage! (TV) (1986)

## Referències

* ↑ Full text of "The Player A Profile Of An Art"
* ↑ «robert preston». Arxivat de l'original el 2013-09-25. [Consulta: 24 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Fotografies i literatura (anglès)
# Raoul Hausmann

Raoul Hausmann (12 de juliol de 1886 – 1 de febrer de 1971) artista i escriptor austríac, va ser una de les figures clau del moviment Dada berlinès. Els seus collage fotogràfics, la poesia sonora i la crítica a l'acadèmia artística més institucional, van exercir una profunda influència a l'avantguarda europea posterior a la Primera Guerra Mundial. Les seues obres van estar als primers llocs de les llistes d'art degenerat dels nazis.

## Infantesa i joventut

Va néixer a Viena el 12 de juliol de 1886, però amb catorze anys la seva família es va traslladar a Berlín. El seu pare era pintor i restaurador de pintures i li va ensenyar aquestes tècniques. Posteriorment va estar estudiant en una escola privada d'art a Berlín. Amb dinou anys va conèixer Johannes Baader que estudiava arquitectura i poc després a Elfride Schaeffer que era un violinista i que van mantenir amistat i compartir idees dadaistes.
Després de conèixer les pintures expressionistes de Herwarth Walden es va dedicar a pintar amb aquest estil al taller de Erich Heckel i també va començar a escriure per a la publicació Der Sturm que suposava un bon recurs per iniciar atacs a l'art establert i institucionalitzat, accions amb les quals va aixecar una important polèmica. Tot i les idees provenien d'un austríac que vivia a Alemanya, va comptar amb el suport dels expressionistes que es van posicionar a favor del desig de renovació d'un panorama, l'artístic, en situació de completa decadència.
El 1915 va conèixer Hannah Höch amb la qual va tenir una aventura extramatrimonial amb resultats “artísticament productius però amb una relació turbulenta”. El 1916 coneix el psicoanalista Otto Gross i l'escriptor anarquista Franz Jung; aviat va ampliar el seu cercle artístic amb Salomon Friedlaender, Hans Richter, Emmy Hennings i els membres de la revista Die Aktion .

## El club Dadà de Berlín

Va ser un dels fundadors del club junt amb Richard Huelsenbeck, que el 22 gener de 1918 va fer la primera proclama dadaista a Alemanya a la galeria d'art IB Neumann. Al cap de pocs dies, el club estava integrat per Hausmann, Huelsenbeck, George Grosz, John Heartfield, Jung, Höch, Walter Mehring i Baader. El grup organitza el seu primer esdeveniment el 12 d'abril de 1918 en el marc d'una retrospectiva de pintures de l'artista Lovis Corint dins de la Berlín Sezession. L'acte va consistir en una vetllada d'actuacions de poesia i conferències entre les quals es trobaven el Manifest Dadà recitat per Huelsenbeck, un ball sincopat de jazz a càrrec de Grosz i Hausmann va cridar el seu manifest El nou material en la pintura entre l'escàndol i les rialles dels espectadors.

## Referències

* ↑ F., Pauley, Bruce. Hitler and the forgotten Nazis ; a history of Austrian national socialism. University of North Carolina Press, 1981.
* ↑ Dada, Dickerman / Sabine T Kriebel, National Gallery of Art Washington, 2006 p472
* ↑ Huelsenbeck va ser un dels fundadors del Clud Dadà a Zúric junt amb Hugo Ball.
* ↑ Fotocollage (en undetermined), 2004.
# Central dels Pilans

La Central dels Pilans o Central dels Pilans de Cal Manso és una central hidroelèctrica a uns dos quilòmetres al nord-oest del nucli urbà de la població de Boadella, prop del límit amb el terme de Darnius, poc per sota de la presa actual de l'embassament del pantà i de la Muga.

## Arquitectura

Edifici aïllat de planta rectangular format per dos cossos adossats, amb les cobertes de teula de dues vessants. El volum principal està distribuït en planta baixa i pis, mentre que el cos secundari, adossat a la façana de ponent, s'organitza en una única planta. La façana principal de l'edifici, orientada a llevant, presenta un gran portal d'accés d'arc rebaixat bastit en maons que presenta un voladís a la part superior, sostingut per dues mènsules esglaonades de maó. A banda i banda del portal, dues finestres de mig punt fetes amb maons. De fet, totes les obertures de la planta baixa de la construcció són de mig punt i estan bastides amb maons. Al pis, en canvi, les finestres són rectangulars. Una motllura rectilínia marca la divisòria entre els dos nivells. Cap a la banda de llevant hi ha altres petits cossos annexos que formen part del mateix edifici.
La construcció és bastida amb pedra desbastada de diverses mides disposada irregularment, i lligada amb morter de calç. A les cantonades hi ha carreus desbastats.

## Història

Com a conseqüència dels efectes que va provocar la fil·loxera a les vinyes de la comarca a final del segle xix, des d'aquest moment fins a l'actualitat, la fabricació de ciment ha estat una de les activitats econòmiques més importants al municipi de les Escaules. Va proveir de pedra i ciment tota la província de Girona i també França. Les centrals hidroelèctriques que aprofitaven la força de l'aigua de la Muga, també van ser un recurs econòmic molt important a les Escaules.
L'any 1915 es van construir la presa i la central hidroelèctrica per l'empresari industrial Pau Pagès i Lloveres. L'electricitat d'aquesta central proveïa la ciutat de Figueres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Central del Pilans de Cal Manso». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# BGL Luxembourg Open 2009

El Torneig de Luxemburg 2009, també conegut com a BGL Luxembourg Open 2009, és un esdeveniment de tennis femení sobre pista dura que pertany als International tournaments de la WTA. La 14a edició del torneig es va celebrar entre el 19 i el 25 d'octubre de 2009 a la Ciutat de Luxemburg, Luxemburg.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| LL | A. Kremer | 6 | 4 | 0 |
| | K. Srebotnik | 2 | 6 | 6 | | K. Srebotnik | 7 | 1 | 4 |
| | T. Bacsinszky | 6 | 6 | | | T. Bacsinszky | 2 | 6 | 6 |
| | R. Vinci | 2 | 2 | | | | | | | | T. Bacsinszky | 3 | 6 | 7 |
| 3 | A. Medina | 5 | 3 | | | | | | | 5 | Y. Wickmayer | 6 | 2 | 5 |
| Q | K. Flipkens | 7 | 6 | | Q | K. Flipkens | 6¹ | 6 | 1 | | | | | |
| | A. Cornet | 5 | 6⁶ | | 5 | Y. Wickmayer | 7 | 4 | 6 | | | | | |
| 5 | Y. Wickmayer | 7 | 7 | | | | | | | | | | | | | T. Bacsinszky | 6 | 7 |
| 8 | C. Suárez | 6 | 3 | 1 | | | | | | | | | | | 6 | S. Lisicki | 2 | 5 |
| | S. Peer | 3 | 6 | 6 | | S. Peer | 6 | 7 | | | | | | |
| | L. Hradecka | 5 | 6 | 2 | 4 | D. Hantuchova | 2 | 6$^4$ | | | | | | |
| 4 | D. Hantuchova | 7 | 3 | 6 | | | | | | | S. Peer | 3 | 6 | 6⁵ |
| 6 | S. Lisicki | 7 | 6 | | | | | | | 6 | S. Lisicki | 6 | 4 | 7 |
| WC | P. Hercog | 6¹ | 4 | | 6 | S. Lisicki | 6 | 6 | | | | | | |
| | P. Schnyder | 6 | 3 | 7 | | P. Schnyder | 4 | 2 | |
| 2/WC | K. Clijsters | 4 | 6 | 6⁶ | | | | | |

## Quadre dobles femení

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Anna-Lena Grönefeld Patty Schnyder | 2 | 3 | |
| | Vladimira Uhlirova Renata Voracova | 6 | 6 | | | Vladimira Uhlirova Renata Voracova | 4 | 6 | [10] |
| 3 | Klaudia Jans Alicja Rosolska | 3 | 3 | | | Meghann Shaughnessy Katarina Srebotnik | 6 | 4 | [5] |
| | M. Shaughnessy Katarina Srebotnik | 6 | 6 | | | | | | | | Vladimira Uhlirova Renata Voracova | 6 | 0 | [7] |
| | Anabel Medina Carla Suárez | 6 | 6 | | | | | | | 2 | Iveta Benesova B. Zahlavova-Strycova | 1 | 6 | [10] |
| | Tatjana Malek Arantxa Parra | 4 | 4 | | | Anabel Medina Carla Suárez | 2 | 3 | |
| WC | Kim Clijsters Kirsten Flipkens | 6 | 3 | [5] | 2 | Iveta Benesova B. Zahlavova-Strycova | 6 | 6 | |
| 2 | Iveta Benesova B. Zahlavova-Strycova | 3 | 6 | [10] | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2021-06-24 a Wayback Machine.
Luxemburg :
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021 :
Sony Ericsson WTA Tour 2009
< 2008
2010 > :
WTA Tour Championships, Doha  · WTA Tournament of Champions, Bali :
# Tórtora maragda capbruna

La tórtora maragda capbruna (Chalcophaps longirostris) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita les zones boscoses de l'est d'Indonèsia i regió australasiana, a les illes Petites de la Sonda més orientals, Nova Guinea, illes Aru, arxipèlags D'Entrecasteaux i Louisiade, illes Trobriand, Vanuatu, Nova Caledònia, illa Norfolk i nord i est d'Austràlia. C.longirostris és considerada sovint una subespècie de Chalcophaps indica.
# Serra d'Odèn

La Serra d'Odèn és una serra del municipi d'Odèn, al Solsonès. És una carena formada per l'erosió del riu d'Odèn, a llevant, i el riuet de la Plana a ponent, sobre les capes de conglomerats que cobreixen els vessants meridionals del massís del Port del Comte.
La serra s'estén de nord a sud des del nucli d'Odèn fins a la fondalada del Riu de Canalda. Assoleix els 1.215 m d'altitud al Tossal Rodó, i també hi trobem el Tossal del Carboner, de 1.083 m.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Serra d'Odèn». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Vegeu també

* Coll de l'Alzina (Odèn).
# Aidone

Aidone (sicilià Aiduni) és un municipi italià, dins de la província d'Enna. L'any 2007 tenia 5.272 habitants. Limita amb els municipis d'Enna, Mineo (CT), Piazza Armerina, Raddusa (CT) i Ramacca (CT).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2009- | Filippo Gangi | Llista cívica |

## Galeria d'imatges

* Castell de Piedratagliata
* Torre Adelasia
* Jardí de Belvedere

## Vegeu també

* Museu Arqueològic d'Aidone
# Albert Gladstone

Sir Albert Charles Gladstone, 5è Baronet MBE (Castell de Hawarden, Flintshire, 28 d'octubre de 1886 – Fordingbridge, Hampshire, 2 de març de 1967) va ser un home de negocis i remer gal·lès que va competir a començaments del segle xx.
Gladstone nasqué al castell de Hawarden, Gal·les. Era el fill gran del reverend Stephen Edward Gladstone i Annie Crosthwaite Wilson i el net de l'ex Primer Ministre, William Ewart Gladstone. Gladstone estudià a l'Eton College i es graduà al Christ Church College de la Universitat d'Oxford el 1909 en BA.
Durant la seva estada a Oxford fou membre de l'equip de rem d'Oxford que va prendre part en quatre edicions de la regata Oxford-Cambridge entre 1906 i 1909. Fou membre de l'equip de vuit amb timoner de Christ Church que guanyà la Grand Challenge Cup de la Henley Royal Regatta el 1908. Quatre setmanes més tard disputà els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.
Durant la Primera Guerra Mundial va servir a Mesopotàmia i Gal·lípoli i fou reconegut amb la Menció als Despatxos. Fou ascendit a capità de la 2a i 5a Companyia de Gurkha Rifles, de l'Indian Army Reserve, i reconegut amb l'Orde de l'Imperi Britànic el 1919.
Un cop finalitzada la guerra fou un important home de negocis, amb nombrosos i important càrrecs, com el de director del Banc d'Anglaterra entre 1924 i 1947 i a les empreses Ogilvy, Gillanders & Company i East India. Fou anomenat tinent de la City de Londres i High Sheriff del comtat de Londres el 1929. El 1935 fou anomenat Condestable del Castell de Flint, càrrec que ocupà fins a la seva mort. Va succeir al seu cosí Sir John Gladstone, 4t Baronet com a baronet, a la mort d'aquest, el 12 de febrer de 1945.
Gladstone morí a Fordingbridge, Hampshire als 80 anys. En no estar casat i no tenir descendència el títol passà al seu germà petit, Sir Charles Gladstone, 6è Baronet.

## Referències

* ↑ Melville Henry de Massue. The Blood Royal of Britain. Baltimore: Genealogical Pub Co, 1994. ISBN 0-8063-1431-1.
* ↑ «Albert Gladstone Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d'octubre 2012. [Consulta: 25 desembre 2015].
* ↑ The London Gazette: no. 31210. p. 2995. 28 febrer 1919. Consulta: 15 maig 2008.
* ↑ «Sir Albert Charles Gladstone of Fasque and Balfour, 5th Bt.». thePeerage.com. [Consulta: 7 setembre 2008].
* ↑ Burke's Peerage, Baronetage & Knightage, 107th edition, page 1558
# Serra d'Arquells

La Serra d'Arquells és una serra situada entre els municipis d'Alòs de Balaguer i de Cubells a la comarca de la Noguera, amb una elevació màxima de 652 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya