OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mariya Ahmed Didi

Mariya Ahmed Didi (Malé, 1963) és una membre del parlament de les Maldives i activista pels drets de les dones. Va obtenir el seu grau en dret al Regne Unit i va esdevenir la primera advocada qualificada a les Maldives. Va ser elegida al parlament com a independent, però es va unir a un partit de l'oposició el novembre de 2005. Va ser la presidenta del Partit Democràtic de Maldives des del març de 2008 al 2011.
El març de 2006, com a resposta a la detenció per part de la policia d'una activista a casa seva ben entrada la nit, Didi va organitzar el primer míting sobre drets de les dones a Maldives. Els seus opositors van llançar-li bosses de petroli i van fer caure la seva moto, però el míting va tenir lloc com estava previst. El 2007 va rebre el Premi Internacional Dona Coratge.
Va ser agredida i detinguda el febrer de 2012, mentre protestava per la destitució del controvertit expresident Mohamed Nasheed. Quan es trobava en una botiga, va rebre un cop a la cara i se la va fer fora. L'agent responsable va ser acusat d'agressió.

## Referències

* 1 2 «Honorees». [Consulta: 3 juliol 2018].
* 1 2 3 «IIP Publications -» (en anglès). [Consulta: 3 juliol 2018].
* ↑ «Mariya Ahmed Didi begins tenure as MDP Chairperson» (en anglès). Maldivian Democratic Party, 17-05-2008.
* ↑ «Reeko Moosa to contest MDP Chairmanship after Mariya’s resignation | Minivan News», 14-08-2014. Arxivat de l'original el 2014-08-14. [Consulta: 3 juliol 2018].
* ↑ Abdul-Wahhab, Chris. «Maldives Royal Family Official Website: Mariya Didi». Arxivat de l'original el 2017-07-27. [Consulta: 3 juliol 2018].
* ↑ «“Police did not beat them enough,” says Majlis majority leader Ahmed Nihan | Minivan News», 14-08-2014. Arxivat de l'original el 2014-08-14. [Consulta: 3 juliol 2018].
* ↑ «HaveeruOnline - Two cops charged with assault on MPs Mariya, Moosa», 04-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 3 juliol 2018].
# Çò des de Farrèr

Çò des de Farrèr és un edifici del municipi d'Arres inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal exempt, de secció rectangular, que presenta la façana orientada a migdia, paral·lela a la "capièra" amb "cava" indicada per una finestra en el sòcol, sis obertures en les dues plantes, i al capdamunt tres llucanes (la central de tres aigües) i "boques de lop" en el segon nivell. La coberta d'encavallades de fusta sosté un "losat" de pissarra reforçat amb xapes de zinc en les arestes, de dos vessants i "tresaigües" en els extrems, amb una "humenèja" a ponent. La façana és decorada per una motllura situada a mitjana alçada que remarca la simetria horitzontal, així com quatre pilastres els capitells de les quals suporten una cornisa motllurada. Altrament, els xamfrans foren escapçats en la part baixa. La pintura de colors pàl·lids destaca els diversos elements de les façanes sobre l'arrebossat emblanquinat: porta principal (en verd), finestres (marró), pilastres(roses) i cornisa (vermella). L'esmentada porta, elevada, conserva un bon treball d'ebenisteria, amb una reixa en la part superior, i damunt d'aquest carreu duu gravat: BLAS PENA // AÑO 1835, amb motius florals al centre.

## Història

Ja l'any 1313 Arnau Fabri compareix entre els habitants d'Arres. Farré és un cognom estès en aquest poble (Martinon, Campi, etc.)

## Referències

* 1 2 «Çò des de Farrèr». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Dell

Dell (NASDAQ: DELL ) és una companyia multinacional dels Estats Units establerta a Round Rock (Texas) que desenvolupa, fabrica, ven i dona suport a ordinadors personals, servidors, programes informàtics i altres productes relacionats amb la tecnologia.
La corporació va créixer durant els 80 i 90 per convertir-se durant diversos anys en els venedors de PC i de servidors més grans del món. El 2008 van ocupar la segona posició després de Hewlett Packard Company. Durant el 2006, la revista Fortune va considerar a Dell com la vint-i-cinquena empresa més gran del món en la llista Fortune 500 i la vuitena en la seva llista TOP 20 de les companyies més admirades dels Estats Units. Durant 2007, Dell es va ubicar en la posició 34 i 8 respectivament en les llistes equivalents per aquest any.
Una publicació del 2006 va identificar Dell com una de les 38 companyies amb rendiment més alt en el S&P500 que ha tingut èxit sobre el mercat en els últims 15 anys.

## Història

L'any 1984, quan Michael Dell era un estudiant de la Universitat de Texas a Austin, va fundar la companyia amb el nom de PC Limited amb un capital de 1000 dòlars.
Té una filial anomenada Alienware que es dedica a crear ordinadors d'alt rendiment, tant de taula com portàtils, especialitzats en una gran qualitat a l'hora de jugar a videojocs.

## Enllaços externs

* Dell.com
* Sobre Dell Arxivat 2012-01-19 a Wayback Machine.
* Revisions de Dell Arxivat 2011-04-01 a Wayback Machine.
* Dell a WN
* Lloc web de Dell per a mòbil Arxivat 2009-04-21 a Wayback Machine.
# Andrew William Mellon

Andrew William Mellon, (24 de març, 1855, Pittsburgh - 26 d'agost, 1937, Southampton) va ser un banquer nord-americà.
Andrew es va unir al grup bancari del seu pare el 1874 i durant les següents tres dècades, va desenvolupar un imperi financer abastint de capital a corporacions en indústries com les de l'alumini, l'acer i el petroli.
Va ajudar a fundar la Aluminum Company of America (Alcoa) i la Gulf Oil Corporation, ajuntant esforços amb Henry Clay Frick per a instituir la Union Steel Company i la Union Trust Company. A principis dels anys 20, es va convertir en un dels homes més rics als Estats Units. Com a secretari d'Hisenda (1921–1932), Mellon va persuadir al Congrés de baixar els impostos amb la finalitat d'estimular l'expansió de negocis. Va ser elogiat pel desenvolupament econòmic dels anys 20, però criticat durant la Gran Depressió. Un notable col·leccionista i filantrop, va donar una extensa col·lecció d'art i 15 milions de dolars per a constituir la Galeria Nacional d'Art de Washington.
# William Steinberg

William Steinberg (nom complet: Hans Wilhelm Steinberg, Colònia, 1 d'agost de 1899 - Nova York, 16 de maig de 1978) fou un director d'orquestra alemany.

## Biografia

Va estudiar al Conservatori de la seva ciutat natal i va tenir com a professors a Hermann Abendroth i de piano a Lazzaro Uzielli. El 1924 és nomenat assistent d'Otto Klemperer a l'Òpera de Colònia. De 1925 a 1929 dirigeix l'Òpera de Praga i entre 1929 i 1933 la de Frankfurt.
Abandona Alemanya el 1936 pels seus problemes amb el règim nazi, ja que procedia d'una família jueva, causa per la qual va ser acomiadat de l'Òpera de Frankfurt i obligat a dirigir només les orquestres jueves. S'instal·la a Palestina i amb Bronisaw Huberman funda i dirigeix l'Orquestra Filharmònica d'Israel, de la qual és director titular entre 1936 i 1938. En aquesta data es trasllada als Estats Units.
Va dirigir l'Orquestra Filharmònica de Buffalo entre 1945 i 1952 i l'Orquestra Simfònica de Pittsburgh entre 1952 i 1976, càrrec pel qual es va fer molt conegut als Estats Units. Alhora també va ser titular de l'Orquestra Filharmònica de Londres entre 1958 i 1960.
La culminació de la seva carrera va arribar amb la direcció titular de la prestigiosa Orquestra Simfònica de Boston durant tres temporades, de 1969 a 1972. També va ser director convidat de l'Orquestra Filharmònica de Nova York entre 1966 i 1968. William Steinberg té la seva estrella en el Passeig de la Fama de Hollywood. Va morir a Nova York.

## Referències

* ↑ «William Steinberg». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Biografia». BPO. [Consulta: 22 desembre 2024].
# Canal Olímpic de Catalunya

El Canal Olímpic de Catalunya, anteriorment denominat Canal Olímpic de Castelldefels, és un canal artificial situat a la ciutat de Castelldefels que serveix per a practicar el piragüisme, ja sigui de manera lúdica o competitiva.

## Història

Va ser inaugurat l'any 1991 amb motiu de la celebració de les competicions de piragüisme en aigües tranquil·les dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1992, celebrats a la ciutat de Barcelona amb el nom de Canal Olímpic de Castelldefels.
El projecte general va ser realitzat per l'enginyer Josep Masó (canal), els arquitectes Pere Rigués i Josep Maria Gutiérrez (edificis auxiliars) i l'arquitecta Mariella Zoppi (urbanització de l'entorn).

## Característiques

Les instal·lacions tenen un total de 450.000 m2 dels quals 150.000 són d'aigua dolça procedent del nivell freàtic. El canal està construït sobre unes antigues maresmes del delta del riu Llobregat, envoltat de pi pinyers.
El canal artificial té unes dimensions de 1.200 m de longitud, 120 m d'ample i 3,5 m de profunditat. Té intercanvi d'aigües amb les capes freàtiques a través del seu fons permeable. Els límits laterals del canal estan formats per pedra natural i les zones d'embarcament i desembarcament estan fetes de llosetes de formigó. El carril perimetral del Canal té una longitud de 2.700 m.
Als voltants del canal es troben dues edificacions: La Torre de Control és un edifici que té forma el·líptica de 6 plantes i 22,5 m d'altura i l'edifici dels hangars.

## Instal·lacions actuals

El recinte del Canal Olímpic compta amb la pista del canal, que serveix per a practicar i aprendre el piragüisme així com l'esquí nàutic, el windsurf o l'optimist. També es poden llogar embarcacions (canoes, caiacs i barques de passeig) per a passejar-se tranquil per les seves aigües. A més també es poden fer lloguers de material de passeig: bicicletes, patins en línia, cotxes de pedals i material de tir amb arc.
En les seves instal·lacions s'hi troba un camp de pitch and putt de 9 forats federat a la Federació Catalana de Pitch&Putt que compta amb camp de pràctiques.
També hi ha un equipat gimnàs de fitness de més de 600 m², dues sales d'activitats dirigides i una piscina a l'aire lliure.
Actualment és gestionat per la Generalitat de Catalunya.

## Enllaços externs

* Portal del Canal Olímpic Arxivat 2009-01-22 a Wayback Machine.
# Dicologlossa hexophthalma

Dicologlossa hexophthalma és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Hàbitat

Viu en aigües poc fondes però, de vegades, s'ha observat a 150 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes ibèriques de Portugal, Madeira, la costa oest d'Àfrica des de Mauritània fins a Sierra Leone, el golf de Guinea, Congo i Angola. També al Mediterrani Occidental.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Aleksis Kivi

Aleksis Kivi nascut amb el nom d'Alexis Stenvall, (10 d'octubre de 1834 – 31 de desembre de 1872) fou un escriptor finlandès, autor de la primera novel·la significativa en aquesta llengua, Seitsemän veljestä (Set germans). Encara que Kivi fou un dels primers autors de prosa i lírica en finès, la seva obra es pot considerar com una de les més destacades en aquesta llengua.

## Biografia

Kivi va néixer a Nurmijärvi, en una família de sastres. El 1846 va marxar a estudiar a Hèlsinki i el 1859 fou acceptat a la Universitat d'Helsinki, on va estudiar literatura i va desenvolupar un creixent interès per ser professor. Va escriure una primera obra de teatre, Kullervo, que es basava en una història tràgica extreta del Kalevala. En aquesta època va conèixer el periodista i polític Johan Vilhelm Snellman.
Des de 1863 va dedicar-se a l'escriptura, amb 12 obres de teatre i una col·lecció de poemes. Per escriure la novel·la Set germans hi va estar deu anys. Els crítics de l'època, en especial August Ahlqvist, van ser contraris a l'obra, perquè la consideraven poc adequada per diversos motius. El primer per la modalitat lingüística, Kivi va triar el dialecte sud-occidental, mentre Ahlqvist hagués preferit el seu nord-est natiu. A més, la vida rural que retrata, gens virtuosa i plena d'alcoholisme i alienació, contrastava amb la visió romàntica i idealitzada que es volia tenir del camp.
El 1865 Kivi va guanyar el Premi Estatal per una comèdia, Nummisuutarit. Amb tot, va ser una obra amb poca repercussió que el va fer caure en l'alcoholisme. La seva gran benefectora, Charlotta Lönnqvist, no va poder-lo ajudar després de 1860. Els problemes psiquiàtrics, agreujats per una esquizofrènia, van portar Kivi a la mort amb només 38 anys.
Entre 1995 i 1996, el compositor finès Einojuhani Rautavaara va escriure una òpera titulada Aleksis Kivi, sobre la seva vida i les obres que va escriure. El 2002 el director Jari Halonen va filmar Aleksis Kiven elämä (La vida d'Aelksis Kivi) estrenada als cinemes finesos.

## Enllaços externs

* Aleksis Kivi segons el municipi de Nurmijärvi Arxivat 2007-02-11 a Wayback Machine.
* Obres de Aleksis Kivi al Projecte Gutenberg.
* Text de Set germans en finès
# Paekche

Baekje o Paekche —en hanja: 百濟 hangul 백제— (18 aC – 660 dC) va ser un regne situat al sud-oest de Corea. Va ser un dels Tres Regnes de Corea, junt amb Goguryeo i Silla. Les seves capitals van ser Wirye i Sabi (538–660).
Baekje va ser fundat per Onjo, el tercer fill del fundador de Goguryeo, Jumong i So Seo-no, a Wiryeseong (actualment al sud de Seül). Baekje, com Goguryeo, pretenia succeir el Regne de Buyeo, un estat establert a l'actual Manxúria en l'època de la caiguda de Gojoseon.
Baekje segons les èpoques va lluitar o es va aliar amb Goguryeo i Silla. En el seu zenit, al segle iv, Baekje va controlar gran part de l'oest de la península de Corea al nord fins a Pyongyang, i potser tenia territoris a la Xina com Liaoxi. Va mantenir relacions polítiques i comercials amb la Xina i el Japó.
Va ser vençut l'any 660, arran de la caiguda de Sabi, quan es van aliar Silla i la Dinastia Tang de la Xina, i van sotmetre aquest regne a la Silla Unificada.

## Referències

* 1 2 "Korea, 1–500 A.D.". In Heilbrunn Timeline of Art History. New York: The Metropolitan Museum of Art, 2000–. http://www.metmuseum.org/toah/ht/?period=05&region=eak (October 2000)

## Enllaços externs

* Baekje History & Culture Hall Arxivat 2009-02-14 a Wayback Machine. maintained by South Chungcheong Province of South Korea
* Buyeo National Museum
* Gongju National Museum
# La Mòla de Bossòst

La Mòla de Bossòst és un molí fariner del municipi de Bossòst (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Mòla de Bossòst es troba emplaçada en el marge dret de la Garona, en l'actualitat força transformat, atès que l'indret s'ha urbanitzat i l'antic canal de derivació anomenat Garoneta fou aprofitat per instal·lar dues centrals hidroelèctriques de manera que avui queda amagat per sota del terra.
D'acord amb altres exemples de la vall, l'edifici bastit amb pedres planes, ben lligades i de secció quadrangular, és una mica més gran que la resta. A la façana orientada a ponent comparteixen dues portes elevades, damunt d'un banc corregut, i dels graons d'accés. El magatzem de la planta superior amb una notable "lucana" és aixoplugat per una estructura d'encavallades de fusta que suporta una teulada de quatre vessants, després de la restauració només la pala frontal manté la pissarra. Els paraments foren arrebossats i encalcinats. En el centre d'aquesta façana compareix una inscripció pintada en vermell que diu
" Es de fe y de Dios lo dice// que la maldición del padre//y también de la madre// destruye seca y abrasa//de raíz hijos i casa 1831."
A la llinda de la porta de dues fulles també podem llegir en lletres capitals gravades:
" En la casa que se jura no faltará desventura// este molino fué hecho en el año 1831 R[ecto]r Fran[cisco] Paba"

## Història

S.Temprado reporta uns primers contractes d'arrendament de la Mòla de Bossòst (1764,1766 en els quals hom tenia cura del manteniment, així com l'obligació de confeccionar sedassos per part del moliner. El qüestionari de Francisco de Zamora consigna vora del molí, un "ressèc" i un batà (1788). D'ençà del segle xix les activitats industrials exigiren la transformació dels molins de la Val, a càrrec de societats de veïns, com es comprova en el cas de Bossòst (" Era Mòla e Batan"); després reconvertit en Central dera Mòla per a donar llum a les mines Victòria i al poble (1926). Pascual Madoz explica que el batà (desaparegut) incloïa un molí de nous amb tintoreria per a draps ordinaris i alguns telers (1850). Altrament, l'antic "ressec" (també desaparegut, com és habitual) té la seva continuïtat en la serradora de Bersach situada uns metres més avall.

## Referències

* 1 2 «La Mòla de Bossòst». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Andrieu Lagarda

Andrieu Lagarda (en francès André Lagarde) és un escriptor occità nascut el 27 de maig de 1925 a Belestar, Arieja. Mestre de professió, ara ja retirat, és president fundador del Centre Regional dels Ensenhaires d'Occitan, conseller acadèmic i responsable de formació.

## Obra
### Prosa poètica

* A Puèg-verd, evocacion, 1961

### Contes

* Tres aucèls de l'ombra, 1967
* Tres castèls del diable, 1968
* Contes de la Calandreta, 1981

### Traduccions

* Letras de mon molin, d'Anfós Daudet, 1970
* Contes e racontes de Provença, de Pau arena, 1973
* Cantagrilh, de M. e R. Escolièr, 1975
* Contes del Lengadòc, de Tiberi-Monzon, 1984
* Reialme d'apamea, de Christine Clairmont, 1988
* Simfonia occitana, de Christine Clairmont, 1994

### Llengua i literatura

* Vocabulari occitan, seleccion de 10000 mots, locucions e expressions idiomaticas per centres d'interès, 1971
* Petite anthologie occitane du Comminges, 1976
* Al païs de Montsegur, 1977
* Lo pichon libre del rubí, 1977
* Anthologie occitane du pays de Montségur, 1978
* Les pays d'Ariège, 1988
* Le trésor des mots d'un village occitan - Dictionnaire du parler de Rivel, 1991
* La Palanqueta, Dictionnaire occitan-français français-occitan, 1998

### Pedagogia

* La Randoleta
* Per començar l'occitan a l'escòla
* Entà començar
* Qu'es aquò, qu'es aquò? Las devinalhas
* Cati-mauca, jòcs cantats
* Contes dels quatre vents
* Lo paure lop
* Les châteaux cathares et la croisade contre les Albigeois
* Cançon vòla

## Enllaços externs

* Informació sobre l'escriptor (occità)
# Silvio Varviso

Silvio Varviso (Zúric, Suïssa, 1924 - Anvers, Bèlgica, 1 de novembre de 2006) fou un director d'orquestra suís.
El seu pare va ser mestre de cant. Va estudiar al Conservatori de Zúric piano, violí, clarinet, trompeta i percussió. Va continuar els seus estudis de direcció orquestral amb Clemens Krauss a Viena. Va debutar dirigint als 20 anys La flauta màgica al Stadttheater de Sankt Gallen. Es va convertir en el principal director de l'Òpera de Basilea (1950-1962) i, subseqüentment es va exercir com a director musical a l'Òpera Reial d'Estocolm, a l'Òpera de Stuttgart i en l'Òpera de París (1973-1985). Als Estats Units, primer va dirigir el 1959 a l'Òpera de San Francisco i després el 1961 al Metropolitan Opera de Nova York on va dirigir Lucia di Lammermoor amb la qual va debutar Joan Sutherland en aquest escenari. La seva última aparició en el podi orquestral va tenir lloc el 2006 dirigint Tosca, a la Vlaamse Opera d'Anvers.

## Referències

* ↑ «Silvio Varviso». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Dades del director». Operabase. [Consulta: 22 desembre 2024].
# Canal del Gurdem

La Canal del Gurdem és una canal del terme d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà.
El seu curs s'origina molt a prop, a ponent, de la masia de Cal Gurdem Vell i del Forat del Gurdem Vell, des d'on davalla cap al sud-oest, marcant el profund sol anomenat Canal del Gurdem, solc molt més evident pel costat de ponent que pel de llevant, on és més suau. Va a abocar-se en el riu d'Abella a ponent de la Masia Gurdem poc després de travessar els Camps de Gurdem, prop i a llevant d'on hi hagué Casa Fontanet.

## Etimologia

Rep el nom del fet que el barranc obre un profund solc en el territori per on discorre: una canal. Gurdem és a causa d'estar en territori de l'antiga masia de Cal Gurdem (Cal Gurdem Vell, actualment), masia abandonada i substituïda per la moderna Masia Gurdem.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Alen Peternac

Alen Peternac (Zagreb, Croàcia, RF Iugoslàvia, 16 de gener de 1972) és un futbolista croat retirat. Jugava de davanter i el seu primer equip va ser l'NK Dinamo de Zagreb.

## Trajectòria

El 1989 va començar la seva carrera en el Dinamo de Zagreb, club en el qual va jugar sis temporades conquistant una lliga i una Copa de Croàcia. L'estiu de 1995 va arribar al Reial Valladolid i ràpidament va esdevenir un dels golejadors més destacats de la Lliga espanyola de futbol. En la seva primera temporada amb els val·lisoletans va assolir 23 gols, entre ells, els cinc que va marcar en la històrica victòria per 3-8 a Reial Oviedo, amb la qual el Valladolid va aconseguir salvar la categoria.
La següent temporada Peternac, marcat per les lesions, va baixar considerablement els seus registres golejadors, encara que el Valladolid va aconseguir, per tercera vegada en la seva història, classificar-se per a una competició europea, la Copa de la UEFA. En els anys següents Peternac va recuperar el seu instint golejador, la qual cosa va despertar l'interès de diversos clubs més grans.
Davant la seva negativa a renovar contracte amb el club val·lisoletà, va ser marginat de l'equip durant la temporada 1999/00, després de la qual, va fitxar pel Reial Saragossa. Després de cinc anys, Peternac abandonava Valladolid sent el màxim golejador de la història del club, amb 55 gols. Peternac arribava a Saragossa amb la missió de suplir a Savo Milošević com principal referent golejador. No obstant això, després del cessament del seu valedor, Juan Manuel Lillo, Peternac tot just comptà per al nou tècnic saragossà, Luis Costa. Encara que eixe any el club conquista la Copa del Rei, Peternac només es va alinear en nou partits de lliga, en els quals no va marcar cap gol.
Després de ser descartat, la següent temporada va ser cedit al Reial Múrcia de Segona Divisió. Al club pimentonero tampoc va ser el futbolista decisiu d'anys anteriors, i hi va marcar només dos gols en 21 partits. La temporada 2002/03 retorna al Saragossa, que acabava de descendir a Segona. Només juga un partit i el club li retira la fitxa el mes de gener.
Després d'un any en blanc, a l'octubre de 2003 arriba a un acord per a rescindir el seu contracte amb el Reial Saragossa, posant així punt final a la seva carrera esportiva. Des de llavors, Peternac segueix residint a Espanya, encara que dedicat al món empresarial i totalment desvinculat del futbol.

## Selecció

Va fer tres aparicions amb la selecció absoluta de Croàcia. El seu debut es va produir contra Dinamarca en un partit amistós el resultat del qual va ser 0-1, el 10 de febrer de 1999.