# Michael Haneke

Michael Haneke (Múnic, 23 de març de 1942) és un director i guionista de cinema austríac conegut pel seu estil ombrívol i pertorbador. Les seves pel·lícules sovint tracten problemes de la societat moderna, i solen causar controvèrsia.
Haneke ha treballat a la televisió‚ teatre i cinema. El 2005 va obtenir el premi a la millor direcció per la seva pel·lícula Caché al Festival de Cinema de Canes, així com el premi de la FIPRESCI i el premi del Jurat Ecumènic del mateix festival. Aquest film va ser el gran triomfador als Premis del Cinema Europeu amb cinc guardons, entre ells els de millor pel·lícula i millor director. El 24 de maig de 2009 va obtenir la Palma d'Or a la 62a edició del Festival de Canes pel seu film Das weiße Band (La cinta blanca). L'any 2013 va ser distingit amb el Premi Príncep d'Astúries de les Arts.

## Biografia

Michael Haneke és fill del director i actor alemany nascut en Düsseldorf, Fritz Haneke, i de l'actriu austríaca Beatrix von Degenschild. Haneke va créixer i es va criar a la petita ciutat de Wiener Neustadt amb la família de la seva mare al camp, ja que els seus pares es van divorciar quan era petit. Va anar a la Universitat de Viena per a estudiar filosofia, psicologia i drama després de fracassar en els seus primers intents en l'actuació i la música. Després de graduar-se, es va convertir en crític de cinema i entre 1967 i 1970 va treballar com a editor i dramaturg al canal televisiu del sud d'Alemanya Südwestfunk. Com a dramaturg va dirigir diverses produccions escèniques a Alemanya, entre elles obres de Strindberg, Goethe i Heinrich von Kleist a Berlín, Múnic i Viena. Va fer el seu debut com a director televisiu al 1973.
Des de 2002 exerceix com a professor de direcció a l'Acadèmia de Cinema de Viena, Àustria, on resideix habitualment. A les seves classes -dues vegades per setmana- intenta transmetre els seus coneixements cinematogràfics als seus estudiants, fent especial èmfasi en la direcció d'actors, ja que per ell és la base de la credibilitat real i emocional total d'una escena.
Michael Haneke està casat des de 1983 amb la propietària d'un negoci d'antiguitats de Viena. Ell mateix descriu a la seva dona com el seu crític més agut i important del seu treball.

## Obra

La pel·lícula comercial amb la que Haneke va debutar va ser El setè continent el 1989, que va servir per traçar l'estil violent i gruixut que floriria en els anys següents. Tres anys després, la controvertida El Video de Benny va col·locar el nom de Haneke al mapa Europeu. El gran èxit de Haneke arribaria al 2001 amb la seva pel·lícula més aclamada per la crítica La Pianiste. La pel·lícula va guanyar el prestigiós Gran Premi en el Festival de Cinema de Canes de 2001, i també van ser guardonats els seus protagonistes, Benoit Magimel i Isabelle Huppert, amb els premis de millor actor i actriu. Ha treballat amb Juliette Binoche en dues ocasions, després que ella expressés interès a treballar amb ell. Una d'aquestes pel·lícules va ser Caché, pel·lícula on el director va guanyar el premi a Millor director a Canes i a millor pel·lícula a la cerimònia de Premis del Cinema Europeu.
El 2007, va debutar al mercat estatunidenc amb Funny Games, remake del seu propi film de 1997, que va ser produïda per l'actriu Naomi Watts, la qual també va actuar en aquesta pel·lícula. El 2009 va assolir la Palma d'Or al Festival de Canes. Michael Haneke i la seua pel·lícula Amor van ser els grans guanyadors de la 25a edició dels premis de cinema europeu. Amor ha aconseguit els premis a la millor pel·lícula, millor director, millor actor i millor actriu.

### Temes

Haneke desconstrueix les estructures narratives tradicionals per tal d'assolir un distanciament brechtià. La seva provocativa forma de narrar, té l'objectiu principal de fer pensar l'espectador i treure-li les còmodes convencions cinematogràfiques, situant-lo en cruïlles on tot és possible. En aquest sentit, el precedent de Michelangelo Antonioni ha estat fonamental per a ell.
Rebutja el que considera convencions estàndard de temps, construcció del suspens i continuïtat lògica, Haneke no tem arribar a ser avorrit, irritant o frustrant. Les seves pel·lícules són considerades molt immediates i realistes sense ser simplistes. És molt possible que tractin sobre una societat que no sap com estimar —o com odiar— i les seves pel·lícules són en certa manera, un intent d'afinar els sentiments del públic i les seves respostes al món. El ritme dels seus films és el més particular de tot: no necessita allargar més de l'ordinari la durada de les narracions (generalment sense veritables intrigues) o els seus plànols, incloent en la major part de les seves obres períodes sense acció, de buit, de frustració i d'irritació. És, sobretot, en la representació de la violència quan el cineasta innova, sense estilitzar-la ni tornar-la espectacular. Sense exuberància, la barbàrie apareix al llarg de la progressió dramàtica mateixa de cadascun dels seus films de manera estructural. És, per altra banda, sovint més suggerida que veritablement mostrada, manifestada sense subratllar i generalment mai està justificada o motivada, cosa que fa la seva posada en escena encara més eixuta i brutal. De manera implacable, el director cerca sense parar de posar l'espectador en una situació incòmoda, alterant les maneres tradicionals i la seva manera de percebre o de rebre una obra cinematogràfica. Desitja provocar reaccions vives i emotives, Haneke intenta interrogar sobre la responsabilitat del testimoni davant les escenes exposades, plantejant qüestions d'ordre social, polític, històric, cultural o moral sense mai aportar-hi respostes clarament establertes. Un rerefons cultural i filosòfic dens es percep darrere cadascuna de les seves obres.
Entre els seus temes recurrents apareixen:
* La introducció d'una força malèvola enmig de la confortable vida burgesa, com es veu en Funny Games i a Caché;
* Una actitud crítica contra els mitjans massius, especialment la televisió, com succeeix a Funny Games, en què alguns dels personatges són conscients de pertànyer a una pel·lícula, i Benny's Video, en la qual el personatge principal és conduït a matar una innocent després de veure un porc massacrat a la TV.
* La incomunicació o la incapacitat de poder-se comunicar directament amb l'altre.

## Filmografia
### Cinema

* Der Siebente Kontinent (1989) (El setè continent)
* Benny's Video (1992) (El vídeo del Benny)
* 71 Fragmente einer Chronologie des Zufalls (1994) (71 Fragments de la Cronologia del Canvi)
* Funny Games (1997)
* Code inconnu: Récit incomplet de divers voyages (2000) (Codi Desconegut: Incomplete Tales of Several Journeys)
* La pianista (La Pianiste) (2002)
* Le Temps du loup (2003) (L'hora del llop)
* Caché (2005)
* Funny Games (2007)
* Das weiße Band (2009) (La cinta blanca)
* Amor (Amour) (2012)
* Happy End (2017)

### Telefilms

* ...Und was Kommt Danach? (1974) (Després de Liverpool)
* Three Paths to the Lake (1976)
* Sperrmüll (1976) (Household Rubbish)
* Lemminge, Teil 1: Arkadien (1979) (Lemmings, Part 1: Arcadia)
* Lemminge, Teil 2: Verletzungen (1979) (Lemmings, Part 2: Injuries)
* Variationen (1983) (Variació)
* Wer war Edgar Allan? (1984) (Qui era Edgar Allen?)
* Fräulein (1985) (Miss)
* Nachruf für einen Mörder (1991) (Obituary for a Murderer)
* Die Rebellion (1992) (La Rebel·lió)
* Das Schloß (1997) (El Castell)

### Curts

* Lumière et compagnie' (1995) (segment "Michael Haneke/Vienne")

## Vegeu també

* Afterschool.

## Referències

* ↑ «Michael Haneke guanya el Premi Príncep d'Astúries de les Arts». 324.cat [Consulta: 9 maig 2013].
* ↑ Kemp, Philip. Cine, toda la historia (en castellà). Barcelona: Blume, 2016, p. 481. ISBN 9788498018912.

## Enllaços externs

* Senses of Cinema: Michael Haneke
* Entrevista a la BBC
Premis de Michael Haneke :
Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa1947–1955 (Honorary)
1947: Sciuscià – Vittorio De Sica
1948: Monsieur Vincent – Maurice Cloche
1949: El lladre de bicicletes – Vittorio De Sica
1950: Au-delà des grilles – René Clément
1951: Rashōmon – Akira Kurosawa
1952: Jocs prohibits – René Clément
1953: Sense premi
1954: Jigokumon – Teinosuke Kinugasa
1955: Musashi Miyamoto – Hiroshi Inagaki
1956–1975
1956: La strada – Federico Fellini
1957: Les nits de la Cabiria – Federico Fellini
1958: El meu oncle – Jacques Tati
1959: Orfeu negre – Marcel Camus
1960: La font de la donzella – Ingmar Bergman
1961: Såsom i en spegel – Ingmar Bergman
1962: Les dimanches de Ville d'Avray – Serge Bourguignon
1963: Fellini 8 ½ – Federico Fellini
1964: Ahir, avui i demà – Vittorio De Sica
1965: Obchod na korze – Ján Kadár & Elmar Klos
1966: Un homme et une femme – Claude Lelouch
1967: Ostře sledované vlaky – Jiří Menzel
1968: Guerra i pau – Serguei Bondartxuk
1969: Z – Costa-Gavras
1970: Investigació sobre un ciutadà – Elio Petri
1971: El jardí dels Finzi Contini – Vittorio De Sica
1972: El discret encant de la burgesia – Luis Buñuel
1973: La nit americana – François Truffaut
1974: Amarcord – Federico Fellini
1975: Dersu Uzala – Akira Kurosawa
1976–2000
1976: La Victoire en chantant – Jean-Jacques Annaud
1977: La vida al davant – Moshé Mizrahi
1978: Préparez vous mouchoirs – Bertrand Blier
1979: El timbal de llauna – Volker Schlöndorff
1980: Moscou no creu en les llàgrimes – Vladímir Menxov
1981: Mephisto – István Szabó
1982: Volver a empezar – José Luis Garci
1983: Fanny i Alexander – Ingmar Bergman
1984: La Diagonale du fou – Richard Dembo
1985: La historia oficial – Luis Puenzo
1986: L'assalt – Fons Rademakers
1987: El festí de Babette – Gabriel Axel
1988: Pelle, el conqueridor – Bille August
1989: Cinema Paradiso – Giuseppe Tornatore
1990: Reise de Hoffnung – Xavier Koller
1991: Mediterraneo – Gabriele Salvatores
1992: Indoxina – Régis Wargnier
1993: Belle Époque – Fernando Trueba
1994: Cremat pel sol – Nikita Mikhalkov
1995: Antonia – Marleen Gorris
1996: Kolja – Jan Svěrák
1997: Caracter – Mike van Diem
1998: La vida és bella – Roberto Benigni
1999: Todo sobre mi madre – Pedro Almodóvar
2000: Tigre i drac – Ang Lee
2001–present
2001: Ničija zemlja – Danis Tanović
2002: Nirgendwo in Afrika – Caroline Link
2003: Les Invasions barbares – Denys Arcand
2004: Mar adentro – Alejandro Amenábar
2005: Tsotsi – Gavin Hood
2006: La vida dels altres – Florian Henckel von Donnersmarck
2007: Els falsificadors – Stefan Ruzowitzky
2008: Okuribito – Yojiro Takita
2009: El secreto de sus ojos – Juan José Campanella
2010: En un món millor – Susanne Bier
2011: Nader i Simin, una separació – Asghar Farhadi
2012: Amor – Michael Haneke
2013: La grande bellezza – Paolo Sorrentino
2014: Ida – Paweł Pawlikowski
2015: Saul fia – László Nemes
2016: Forushande – Asghar Farhadi
2017: Una mujer fantástica – Sebastián Lelio
2018: Roma – Alfonso Cuarón
2019: Paràsits – Bong Joon-ho
2020: Una altra ronda – Thomas Vinterberg
2021: Drive My Car – Ryusuke Hamaguchi
2022: Res de nou a l'oest – Edward Berger
2023: La zona d'interès – Jonathan Glazer
Premi a la millor direcció del Festival de Canes 1946–1975
René Clément (1946)
René Clément (1949)
Luis Buñuel (1951)
Christian-Jaque (1952)
Jules Dassin / Serguei Vassiliev (1955)
Serguei Iutkevitx (1956)
Robert Bresson (1957)
Ingmar Bergman (1958)
François Truffaut (1959)
Iúlia Sólntseva (1961)
Liviu Ciulei (1965)
Sergei Iutkevitx (1966)
Ferenc Kósa (1967)
Vojtěch Jasný / Glauber Rocha (1969)
John Boorman (1970)
Miklós Jancsó (1972)
Michel Brault / Costa-Gavras (1975)
1976–2000
Ettore Scola (1976)
Nagisa Oshima (1978)
Terrence Malick (1979)
Werner Herzog (1982)
Robert Bresson / Andrei Tarkovski (1983)
Bertrand Tavernier (1984)
André Téchiné (1985)
Martin Scorsese (1986)
Wim Wenders (1987)
Fernando Solanas (1988)
Emir Kusturica (1989)
Pavel Lungin (1990)
Joel Coen (1991)
Robert Altman (1992)
Mike Leigh (1993)
Nanni Moretti (1994)
Mathieu Kassovitz (1995)
Joel Coen (1996)
Wong Kar-wai (1997)
John Boorman (1998)
Pedro Almodóvar (1999)
Edward Yang (2000)
2001–present
Joel Coen / David Lynch (2001)
Paul Thomas Anderson / Im Kwon-taek (2002)
Gus Van Sant (2003)
Tony Gatlif (2004)
Michael Haneke (2005)
Alejandro González Iñárritu (2006)
Julian Schnabel (2007)
Nuri Bilge Ceylan (2008)
Brillante Mendoza (2009)
Mathieu Amalric (2010)
Nicolas Winding Refn (2011)
Carlos Reygadas (2012)
Amat Escalante (2013)
Bennett Miller (2014)
Hou Hsiao-hsien (2015)
Olivier Assayas / Cristian Mungiu (2016)
Sofia Coppola (2017)
Paweł Pawlikowski (2018)
Germans Dardenne (2019)
Leos Carax (2021)
Park Chan-wook (2022)
Premi del Cinema Europeu al millor director
Wim Wenders (1988)
Géza Bereményi (1989)
Jean-Pierre Jeunet (2001)
Pedro Almodóvar (2002)
Lars von Trier (2003)
Alejandro Amenábar (2004)
Michael Haneke (2005)
Pedro Almodóvar (2006)
Cristian Mungiu (2007)
Matteo Garrone (2008)
Michael Haneke (2009)
Roman Polanski (2010)
Susanne Bier (2011)
Michael Haneke (2012)
Paolo Sorrentino (2013)
Paweł Pawlikowski (2014)
Paolo Sorrentino (2015)
Maren Ade (2016)
Ruben Östlund (2017)
Paweł Pawlikowski (2018)
Iorgos Lànthimos (2019)
Thomas Vinterberg (2020)
Jasmila Žbanić (2021)
Ruben Östlund (2022)
Justine Triet (2023)
Premi del Cinema Europeu al millor guió
Louis Malle (1988)
Maria Khmelik (1989)
Vitali Kanevski (1990)
Jaco Van Dormael (1991)
István Szabó (1992)
Arif Aliev, Serguei Bodrov, i Boris Giller (1996)
Chris Vander Stappen i Alain Berliner (1997)
Peter Howitt (1998)
István Szabó i Israel Horovitz (1999)
Agnès Jaoui i Jean-Pierre Bacri (2000)
Danis Tanović (2001)
Pedro Almodóvar (2002)
Bernd Lichtenberg (2003)
Agnès Jaoui i Jean-Pierre Bacri (2004)
Hany Abu-Assad i Bero Beyer (2005)
Florian Henckel von Donnersmarck (2006)
Fatih Akin (2007)
Matteo Garrone, Roberto Saviano, Maurizio Braucci, Ugo Chiti, Gianni Di Gregorio, i Massimo Gaudioso (2008)
Michael Haneke (2009)
Robert Harris i Roman Polanski (2010)
Jean-Pierre Dardenne i Luc Dardenne (2011)
Tobias Lindholm i Thomas Vinterberg (2012)
François Ozon (2013)
Paweł Pawlikowski i Rebecca Lenkiewicz (2014)
Iorgos Lànthimos i Efthimis Filippou (2015)
Maren Ade (2016)
Ruben Östlund (2017)
Paweł Pawlikowski (2018)
Céline Sciamma (2019)
Tobias Lindholm i Thomas Vinterberg (2020)
Christopher Hampton i Florian Zeller (2021)
Ruben Östlund (2022)
Arthur Harari i Justine Triet (2023)
César al millor director
1976 Bertrand Tavernier
1977 Joseph Losey
1978 Alain Resnais
1979 Christian de Chalonge
1980 Roman Polanski
1981 François Truffaut
1982 Jean-Jacques Annaud
1983 Andrzej Wajda
1984 Ettore Scola
1985 Claude Zidi
1986 Michel Deville
1987 Alain Cavalier
1988 Louis Malle
1989 Jean-Jacques Annaud
1990 Bertrand Blier
1991 Jean-Paul Rappeneau
1992 Alain Corneau
1993 Claude Sautet
1994 Alain Resnais
1995 André Téchiné
1996 Claude Sautet
1997 Patrice Leconte / Bertrand Tavernier
1998 Luc Besson
1999 Patrice Chéreau
2000 Tonie Marshall
2001 Dominik Moll
2002 Jean-Pierre Jeunet
2003 Roman Polanski
2004 Denys Arcand
2005 Abdellatif Kechiche
2006 Jacques Audiard
2007 Guillaume Canet
2008 Abdellatif Kechiche
2009 Jean-François Richet
2010 Jacques Audiard
2011 Roman Polanski
2012 Michel Hazanavicius
2013 Michael Haneke
2014 Roman Polanski
2015 Abderrahmane Sissako
2016 Arnaud Desplechin
2017 Xavier Dolan
2018 Albert Dupontel
2019 Jacques Audiard
2020 Roman Polanski
2021 Albert Dupontel
2022 Leos Carax
2023 Dominik Moll
2024 Justine Triet
César al millor guió original
1983 Jean-Claude Carrière i Daniel Vigne
1984 Patrice Chéreau i Hervé Guibert
1985 Bertrand Blier
2006 Radu Mihaileanu i Alain-Michel Blanc
2007 Rachid Bouchareb i Olivier Lorelle
2008 Abdellatif Kechiche
2009 Marc Abdelnour i Martin Provost
2010 Jacques Audiard, Thomas Bidegain, Abdel Raouf Dafri i Nicolas Peufaillit
2011 Baya Kasmi i Michel Leclerc
2012 Pierre Schoeller
2013 Michael Haneke
2014 Albert Dupontel
2015 Abderrahmane Sissako i Kessen Fatoumata Tall
2016 Deniz Gamze Ergüven i Alice Winocour
2017 Sólveig Anspach i Jean-Luc Gaget
2018 Robin Campillo
2019 Xavier Legrand
2020 Nicolas Bedos
2021 Albert Dupontel
2022 Arthur Harari i Vincent Poymiro
2023 Louis Garrel, Tanguy Viel i Naïla Guiguet
2024 Justine Triet i Arthur Harari
Premi Georges Delerue
Daniel Schmid (BMD) (1985)
Jean-Luc Godard (BUEM) (1985)
Ry Cooder (BOM) (1986)
Pirjo Honkasalo i Pekka Lehto (BAM) (1986)
Benoît Lamy (1987)
Ástor Piazzolla (1988)
Toru Takemitsu (1989)
Michael Haneke (BUMF) (1989)
Michael Kamen (1990)
Rachid Bouchareb (1991)
David Robbins (1992)
Hou Hsiao-hsien (1993)
Frédéric Devreese (1994)
Tôn-Thất Tiết (1995)
Bruno Coulais (1996)
Vangelis (1997)
Simon Fisher Turner (1998)
Rachel Portman (1999)
Tan Dun (2000)
Vladimír Godár (2001)
Howard Shore (2002)
Zygmunt Konieczny (2003)
Miguel Miranda i José Tobar (2004)
Stephen Warbeck (2005)
Tony Gatlif i Delphine Mantoulet (2006)
Benny Andersson (2007)
Tolib Shakhidi (2008)
Nathan Larson (2009)
Hong-jip Kim (2010)
Evgueni i Sacha Galperine (2011)
Olivier Assayas (2012)
Lim Giong (2013)
Boris Debackere (2014)
Johnnie Burn (2015)
Johnny Jewel (2016)
Dan Romer (2017)
Stuart A. Staples (2018)
Mica Levi i Lena Esquenazi (2019)
Premi Princesa d'Astúries de les Arts1981: Jesús López Cobos  · 1982: Pablo Serrano Aguilar  · 1983: Eusebio Sempere  · 1984: Orfeón Donostiarra  · 1985: Antonio López García  · 1986: Luis García Berlanga  · 1987: Eduardo Chillida  · 1988: Jorge Oteiza  · 1989: Oscar Niemeyer  · 1990: Antoni Tàpies  · 1991: Victòria dels Àngels, Teresa Berganza, Montserrat Caballé, Josep Carreras, Pilar Lorengar, Alfredo Kraus i Plácido Domingo  · 1992: Roberto Matta Echaurren  · 1993: Francisco Javier Sáenz de Oiza  · 1994: Alícia de Larrocha  · 1995: Fernando Fernán Gómez  · 1996: Joaquín Rodrigo  · 1997: Vittorio Gassman  · 1998: Sebastião Salgado  · 1999: Santiago Calatrava  · 2000: Barbara Hendricks  · 2001: Krzysztof Penderecki  · 2002: Woody Allen  · 2003: Miquel Barceló  · 2004: Paco de Lucía  · 2005: Maia Plissétskaia i Tamara Rojo  · 2006: Pedro Almodóvar  · 2007: Bob Dylan  · 2008: Orquestas Juveniles e Infantiles de Venezuela  · 2009: Norman Foster  · 2010: Richard Serra  · 2011: Riccardo Muti  · 2012: Rafael Moneo  · 2013: Michael Haneke  · 2014: Frank Gehry  · 2015: Francis Ford Coppola  · 2016: Núria Espert  · 2017: William Kentridge  · 2018: Martin Scorsese  · 2019: Peter Brook  · 2020: Ennio Morricone i John Williams  · 2021: Marina Abramović  · 2022:Carmen Linares i María Pagés  · 2023: Meryl Streep  · 2024: Joan Manuel Serrat
Premi de la National Society of Film Critics al millor director1966–2000
Michelangelo Antonioni (1966)
Ingmar Bergman (1967)
Ingmar Bergman (1968)
François Truffaut (1969)
Ingmar Bergman (1970)
Bernardo Bertolucci (1971)
Luis Buñuel (1972)
François Truffaut (1973)
Francis Ford Coppola (1974)
Robert Altman (1975)
Martin Scorsese (1976)
Luis Buñuel (1977)
Terrence Malick (1978)
Woody Allen / Robert Benton (1979)
Martin Scorsese (1980)
Louis Malle (1981)
Steven Spielberg (1982)
Paolo Taviani i Vittorio Taviani (1983)
Robert Bresson (1984)
John Huston (1985)
David Lynch (1986)
John Boorman (1987)
Philip Kaufman (1988)
Gus Van Sant (1989)
Martin Scorsese (1990)
David Cronenberg (1991)
Clint Eastwood (1992)
Steven Spielberg (1993)
Quentin Tarantino (1994)
Mike Figgis (1995)
Lars von Trier (1996)
Curtis Hanson (1997)
Steven Soderbergh (1998)
Mike Leigh (1999)
Steven Soderbergh (2000)
2001–present
Robert Altman (2001)
Roman Polanski (2002)
Clint Eastwood (2003)
Zhang Yimou (2004)
David Cronenberg (2005)
Paul Greengrass (2006)
Paul Thomas Anderson (2007)
Mike Leigh (2008)
Kathryn Bigelow (2009)
David Fincher (2010)
Terrence Malick (2011)
Michael Haneke (2012)
Joel Coen i Ethan Coen (2013)
Richard Linklater (2014)
Todd Haynes (2015)
Barry Jenkins (2016)
Greta Gerwig (2017)
Alfonso Cuarón (2018)
Greta Gerwig (2019)
Chloé Zhao (2020)
Ryusuke Hamaguchi (2021)
Charlotte Wells (2022)
Guanyadors del Premi Sonning
Winston Churchill (1950)
Albert Schweitzer (1959)
Bertrand Russell (1960)
Niels Bohr (1961)
Alvar Aalto (1962)
Karl Barth (1963)
Dominique Pire (1964)
Richard von Coudenhove-Kalergi (1965)
Laurence Olivier (1966)
Willem Visser 't Hooft (1967)
Arthur Koestler (1968)
Halldór Laxness (1969)
Max Tau (1970)
Danilo Dolci (1971)
Karl Popper (1973)
Hannah Arendt (1975)
Arne Næss (1977)
Hermann Gmeiner (1979)
Dario Fo (1981)
Simone de Beauvoir (1983)
William Heinesen (1985)
Jürgen Habermas (1987)
Ingmar Bergman (1989)
Václav Havel (1991)
Krzysztof Kieślowski (1994)
Günter Grass (1996)
Jørn Utzon (1998)
Eugenio Barba (2000)
Mary Robinson (2002)
Mona Hatoum (2004)
Ágnes Heller (2006)
Renzo Piano (2008)
Hans Magnus Enzensberger (2010)
Orhan Pamuk (2012)
Michael Haneke (2014)
Lars von Trier (2018)
Svetlana Aleksiévitx (2021)
Marina Abramović (2023) :