OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dodger Stadium

El Dodger Stadium és un estadi de beisbol de la ciutat de Los Angeles, a l'estat nord-americà de Califòrnia.
Aquest estadi és el més gran del món del beisbol amb 56.000 espectadors, superant l'Estadi Llatinoamericà de l'Havana a Cuba. També és el tercer estadi més antic de beisbol dels Estats Units, només superat pel Fenway Park de Boston, construït l'any 1911, i el Wrigley Field de Chicago construït l'any 1914.

## Història

L'any 1958 l'equip de Los Angeles Dodgers va adquirir 352 hectàrees a la zona de la barranca de Chávez iniciant així la construcció de l'estadi, mentrestant l'equip va haver de jugar en el Momorial Coliseum de Los Angeles, entre 1962 i 1965 van jugar a l'estadi dels Los Angeles Angels of Anaheim, com l'estadi tenia el nom d'un equip rival els angelins es referien a l'estadi com a Estadi Barranca de Chávez, venint d'aquí el sobrenom de l'estadi. Va ser el segon estadi a ser construït només amb inversió privada després del Yankee Stadium i l'últim fins a la construcció de l'AT&T Park.

### Renovació

L'any 2005 l'estadi va ser renovat, la principal obra que es faria a l'estadi era la substitució de tots els seients de l'estadi que es trobaven aquí des de mitjans dels anys 1970, substituint-los per seients del mateixos colors, que eren groc, blau, taronja, vermell i blau turquesa, l'any 2008 es va anunciar la construcció d'un museu, restaurants i botigues a l'estadi.

## Referències

* Clem's Baseball: Source for dimensions
* Ballpark Digest Visit to Dodger Stadium Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine.
* Dodger Stadium history and facts
* Official Website of former Dodger owner Walter O'Malley

## Enllaços externs

* Dodger Stadium Arxivat 2014-12-17 a Wayback Machine.
# Retrat de la senyora Guillaume amb pamela

Retrat de la senyora Guillaume amb pamela (Portrait de Madame Paul Guillaume au grand chapeau) és un quadre d'André Derain dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Història

Derain pintà dos retrats de la senyora Guillaume, el primer l'any 1925, i aquest, que hauria estat executat durant la tardor o l'hivern de 1928-1929. Paul Guillaume i la seua dona, Domenica, es troben en aquell moment al punt més àlgid de la seua glòria.

## Descripció

En aquest oli sobre tela de 92 × 73 cm, hàbilment escenificat amb riques teles i draperies, Domenica sembla abans que res una dona de l'alta societat. Però el més remarcable és l'actitud majestuosa de la model i la brillantor excepcional dels seus ulls, avivada pel toc blanc que li il·lumina les pupil·les. Aquesta mena d'efecte recorda els retrats coptes que col·leccionava Derain.
Waldemar George feu d'aquest retrat una descripció inspirada:
| « | "Un cap de patrícia del Baix Imperi romà, o de verge romana d'Orient. Una estructura facial que s'aparta clarament de l'accepció clàssica de l'harmonia. Un rostre emaciat i consumit per un foc interior. Una bellesa dramàtica i lírica. L'efígie de la senyora Guillaume subratlla el caràcter diví del seu rostre ovalat, barrat per uns ulls d'ònix. Les dames romanes versades en filosofia neoplatònica i les primeres oïdores de Sant Pau, els estatuaris de les quals, tributaris d'Orient, ens n'han transmès els busts en un estil bàrbar, devien tindre aquest cap." | » |
En efecte, aquest retrat de la senyora Guillaume és, sens dubte, una veritable semblança del model: Domenica apareix com una dona de món, vestida amb un barret i una estola elegants. El rostre (acuradament maquillat) sembla greu i els ulls (destacats per Derain amb un toc de blanc) semblen mirar directament a l'espectador. El pintor va aconseguir copsar la ment d'aquesta dona, la qual, després de la mort de Paul Guillaume, va revelar-se cobdiciosa i sense escrúpols manipulant el seu nou marit i els seus amants, disposada a fer qualsevol cosa per a mantindre el seu estatus i el seu patrimoni. Per a molta gent, aquest retrat de Derain va esdevindre el símbol de la diabòlica Domenica.
Al fons, una cortina vermella evoca un interior ricament decorat. A la dreta, es pot veure un esbós feble de Pierrot i Arlequí (la gran pintura que Paul Guillaume havia encarregat a Derain, tot i que ací hom no sap si és realment la pintura mateixa o un dels dos esbossos que la parella va exhibir a la seua residència), la qual cosa és un gest evident de Derain per a palesar la relació especial que mantenia amb el marxant.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 226-227.
* ↑ Waldemar George, La grande peinture contemporaine à la collection Paul Guillaume, París, Éditions dels Arts à Paris, s. d. (1929), pàg. 106.
* 1 2 Museu de l'Orangerie (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* YouTube (francès)
* Flickr (anglès)
# Gabriel González Videla

Gabriel González Videla (La Serena, 22 de novembre de 1898 — Santiago de Xile, 22 d'agost de 1980), fill de Gabriel González Castillo i de Teresa Videla Zepeda, va ser President de Xile entre 1946 i 1952. Advocat format per la Universitat de Xile el 1922. Líder del Partit Radical, del qual va ser elegit president el 1937. Diputat pel seu districte natal en els períodes 1933-37 i 1937-41. Nomenat ambaixador en França el 1939. Senador el 1945. Candidat a President de la República per l'Aliança Democràtica (radicals, comunistes i demòcrates), va ser triat el 1946.

## Referències

* ↑ Hernández, Jorge Guzmán. Gabriel González Videla: biografía, análisis crítico de su programa (en castellà). Imprenta y litografía Universo, s.a., 1946.
* ↑ Chile, BCN Biblioteca del Congreso Nacional de. «Gabriel González Videla. Presidentes de la República en el Congreso Nacional», 2020. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ Garay, Cristián; Soto, Ángel. Gabriel González Videla: "No a los totalitarismos, ya sean rojos, pardos o amarillos..." (en castellà). Santiago de Xile: Bicentenario, 2013. ISBN 978-956-8979-42-3.
# Papendrechtse Korfbal Club

El Papendrechtse Korfbal Club, més conegut com a PKC, és un club de corfbol de Papendrecht (Països Baixos) fundat el 2 de febrer de 1935. Disputa els seus partits com a local al pavelló Oostpolderhal dins del complex esportiu Sportpark Oostpolder. És l'equip que ha guanyat més Copes d'Europa.

## Palmarès

* 10 Copes d'Europa: 4 a l'aire lliure (1979, 1980, 1981 i 1985) i 6 en pista coberta: (1985, 1990, 1999, 2000, 2002 i 2006)

## Referències

* ↑ http://www.pkc-korfbal.nl/site/downloads/pkcsteltzichvoor.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «The history of the IKF Europa Cup tournament for club teams» (en anglès). IKF, 12-2013, pàg. 70. Arxivat de l'original el 2013-12-24 [Consulta: 12 gener 2014].
* ↑ «PKC brengt Europa Cup terug naar Nederland (neerlandès)». De Volkskrant, 11-01-1999.
* ↑ «PKC beste van Europa (neerlandès)». De Telegraaf, 17-01-2000. Arxivat de l'original el 2021-11-29. [Consulta: 6 novembre 2010].
* ↑ «PKC voor vierde maal sterkste club van Europa (neerlandès)». De Volkskrant, 17-01-2000.
* ↑ Revista de la Federació Internacional de Korfbal núm 88 (Març de 2002)
* ↑ Revista de la Federació Internacional de Korfbal núm 104 (Abril de 2006)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2009-02-24 a Wayback Machine.
# Real Club Náutico de Tenerife

El Real Club Náutico de Tenerife és un club esportiu de la ciutat de Santa Cruz de Tenerife (Illes Canàries). Té seccions de vela, tennis, pilota basca, natació i basquetbol.
Va ser fundat el 26 de desembre de 1902 amb el nom Club Tinerfeño. El 23 d'abril de 1906 el rei Alfons XIII concedí al club el títol de "Reial" i es convertí en Real Club Tinerfeño. Destacà especialment la secció de basquetbol, que jugà onze temporades a la primera divisió espanyola. Juntament amb el Real Club Náutico de Gran Canaria, és el principal club nàutic de les Illes Canàries.

## Referències

* ↑ «Cincuenta años del primer partido del Náutico en la División de Honor». eldia.es, 14-10-2016. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «El RCNT gana por tercera vez el Trofeo AECN en Santander». Mundo Deportivo, 04-09-2015. [Consulta: 5 setembre 2022].
# Puig de n'Amat

El Puig de n'Amat és una muntanya de 153 metres que es troba al municipi del Port de la Selva, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.
# Si yo fuera rico

Si yo fuera rico és una comèdia espanyola dirigida per Álvaro Fernández Armero estrenada el 15 de novembre de 2019. La productora del film és Telecinco Cinema i la distribuidora d'Espanya és Paramount Pictures Spain. La pel·lícula està rodada a Madrid i Astúries, lloc natal de l'actriu Paula Echevarría, qui no va tenir cap problema a reconèixer que li entusiasmava la idea de filmar a casa. En el mateix any de publicació, la pel·lícula es troba en la cartellera de més de 170 cinemes.

## Sinopsi

Santi és un jove amb problemes econòmics i una vida desestructurada, sobretot pel divorci que està a punt de viure amb la seva dona. Amb tot, un dia decideix immersir-se en el món de la loteria i, d'un dia per l'altre, es fa ric. No obstant això, la vida no se li solucionarà de cop, atès que Vanessa, la muller d'un difunt milionari, no deixarà de seguir-lo. A més, tampoc podrà explicar-ho als seus amics i parella. Amb aquesta situació, Santi tractarà de gaudir dels seus diners tant com pugui i intentar gastar-los amb precaució i de forma oculta, per tal que la gent del seu voltant no se n'assabenti.

## Repartiment

* Álex García com a Santi
* Alexandra Jiménez com a Maite
* Adrián Lastra com a Marcos
* Diego Martín com a Mario
* Bárbara Santa-Cruz com a agent de policia Begoña
* Jordi Sánchez com a Damián
* Paula Echevarría com a Lorena
* Antonio Resines com a pare de la Maite

## Referències

* ↑ «Si yo fuera rico» (en castellà). [Consulta: 12 desembre 2019].
* 1 2 SensaCine. «Si yo fuera rico». [Consulta: 12 desembre 2019].
* ↑ «Curiosidades 'Si yo fuera rico (2019)'» (en castellà). [Consulta: 16 desembre 2019].
# Can Romagosa (Sant Fost de Campsentelles)

Can Romagosa és una masia de Sant Fost de Campsentelles (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici ha estat restaurat diverses vegades, la més important quan va ser ampliat una ala amb la galeria al segon pis. Tanmateix conserva trets que, si no són originals, sí que són prou antics, com és el cas de la porta dovellada, algunes finestres de llum molt reduïda i el pedrís. La teulada és a dues aigües de caiguda lateral. Cal observar que la porta no està al centre de la façana.

## Història

Es tenen notícies de Can Romagosa des del segle xv. Al cadastre de 1766 va ser classificat com a «masia de segona categoria». Avui dia és una de les masies més conegudes pels veïns de Sant Fost.

## Referències

* 1 2 «Can Romagosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ Pérez i Gómez, Xavier «El cadastre de Sant Fost de 1766». Campsentelles, Núm. 7, 2004, pàg. 23.
# Drew Baglino

Andrew David "Drew" Baglino és un enginyer estatunidenc i executiu de la indústria manufacturera que treballa en el camp de les energies renovables. Abans de dimitir l'abril de 2024, Baglino va ser un dels directors de Tesla, Inc., sent vicepresident sènior d'Enginyeria de Powertrain i Energia.

## Carrera

Com a estudiant de la Universitat Stanford a principis dels anys 2000, Baglino va realitzar recerques sobre l'hidrogen com a combustible de transport a Nova Zelanda. A Stanford, Baglino va obtenir una llicenciatura en enginyeria elèctrica, i es va convertir en assistent d'investigació a Resources for the Future.
Baglino va començar a treballar a Tesla el 2006 com a enginyer elèctric a San Carlos (Califòrnia). A Tesla, va treballar en aparells de mesura electronics i microprogramari dels controladors del motor, que van conduir a millores de rendiment del Tesla Roadster 2008. Baglino va dissenyar el sistema de motor dual per al Tesla Model S i els algorismes de control del tren motriu. El novembre de 2014, Baglino va esdevenir director d'enginyeria de Tesla Energy. El 2015, també liderava la part elèctrica i de control dels productes de bateries connectats a la xarxa de Tesla. El 2019, Baglino va esdevenir executiu de Tesla com a vicepresident sènior d'Enginyeria de Powertrain i Energia.
El 15 d'abril de 2024, Baglino va plegar de Tesla, i va anunciar obertament la seva decisió a la xarxa X a la mitjanit de l'endemà. Segons una presentació a la SEC, després de la seva sortida de l'empresa, Baglino va vendre 1,14 milions de les seves accions per valor de 181,5 milions de dòlars, amb una "data aproximada de venda" del 25 d'abril.

## Referències

* ↑ «El futur que ens vol vendre Elon Musk és massa allunyat de la realitat?». [Consulta: 20 octubre 2024].
* ↑ Stanford, 31, 2003, pàg. 116. «Drew Baglino … to conduct research in New Zealand.»
* 1 2 3 4 «Luncheon Debate: "Internal Combustion Engines Have No Future in California"». Silicon Valley Energy Summit, 25-06-2015.
* ↑ Safirova, Elena. «Congestion Pricing: Long-Term Economic and Land-Use Effects». Resources for the Future, 15-09-2006. Arxivat de l'original el November 2, 2006. [Consulta: 12 juny 2019].
* ↑ Nelson, Peter. «Transit in Washington, D.C.: Current Benefits and Optimal Level of Provision». Resources for the Future, 27-04-2006.
* ↑ Morris, Charles. New book excerpt: The early days of Tesla, September 7, 2014.
* ↑ (September 12, 2018) "" a A Rapid Transition to a net-zero emissions society. Arxivat de juny 21, 2019, a Wayback Machine.
* ↑ McKenzie, Hamish. Insane Mode: How Elon Musk's Tesla Sparked an Electric Revolution to End the Age of Oil. Faber & Faber, November 27, 2018, p. 50. ISBN 978-0-571-32768-3.
* ↑ Ludlow, Edward; Hull, Dana «Tesla Executive Baglino Leaves as Musk Loses Another Top Deputy». Bloomberg News, 15-04-2024.
* ↑ «Drew Baglino». X, 16-04-2024.
* ↑ Kolodny, Lora. «Former Tesla SVP Drew Baglino is selling $181.5 million worth of stock, SEC filing says». CNBC, 25-04-2024. [Consulta: 1r maig 2024].
# Dubové (Žilina)

Dubové és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.
Està situat al nord-oest de la regió, prop del curs alt del riu Váh (conca hidrogràfica del Danubi) i de la frontera amb les regions de Banská Bystrica i Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1262.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques de la regió de Žilina. Consultat el 18 de desembre del 2021.
* ↑ «(eslovac) (anglès) obce.sk». Arxivat de l'original el 2016-08-05. [Consulta: 18 desembre 2021].
# Jonathan Andic Raig

Jonathan Andic Raig (Barcelona, 1981) cursà els seus estudis de secundària a l'escola Beau Soleil de Suïssa. Es llicencià en Comunicació Audiovisual als Estats Units i posteriorment va continuar la seva formació a l'IESE, en Comptabilitat i Finances per a Directius el 2008, i en coneixements de management en EMBA el 2009. Va iniciar la seva trajectòria professional a Mango l'any 2005. En aquest primer període es va familiaritzar amb el procés de creació i disseny de les col·leccions, i en la gestió d'equips, tot col·laborant estretament en les àrees de Producte i Compres. El 2007 es responsabilitzà de la nova línia d'home H.E. by MANGO i va assumir el repte de llançar la nova col·lecció a nivell internacional. El treball de creació de la nova col·lecció i d'organització de la nova línia va culminar l'any 2008 amb l'obertura de la primera botiga. H.E. by MANGO compta amb 100 punts de venda en 24 països. Al novembre de 2014 H.E. by Mango va passar a denominar-se Mango Man. El 2012 va ser nomenat President Adjunt i membre del Consell d'Administració, ampliant així les seves responsabilitats en la direcció de l'empresa.

## Referències

* ↑ El hijo de Isak Andic asciende a la cúpula de Mango y se convierte en presidente adjunto. Moda.es, 05/10/2012
* ↑ Jonathan Andic. El sucesor de un gigante textil. El País, 23/12/2012
# Pic Otal

El Pic Otal, Penya Otal o Aranyonera és una muntanya de 2.701 metres que es troba a la província d'Osca (Aragó).
# Mont Townsend

El Mont Townsend és el segon pic més alt de l'Austràlia continental.
Situat al Parc Nacional de Kosciuszko, a les Muntanyes Nevades (part de la Gran Serralada Divisòria), el Mont Townsend es troba 3.68 kilòmetres al nord del pic més alt de l'Austràlia continental, el Mont Kosciuszko. Tot i que és una mica més baix, el pic és més punxegut, i domina més l'àrea circumdant que no pas l'arrodonit pic del Kosciuszko.
# La Palomera (el Bruc)

La Palomera és una muntanya de 851 metres en la cara sud de la muntanya de Montserrat. Es troba al municipi del Bruc, a la comarca de l'Anoia.

## Referències

* ↑ El camí de la Palomera.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pas de Pino Hachado

El Pas de Pino Hachado (castellà: Paso de Pino Hachado) és un coll fronterer entre les repúbliques de Xile i Argentina, en la serralada dels Andes a una altura de 1.884 metres sobre el nivell mitjà del mar. Uneix la IX Regió de l'Araucanía (Xile) amb la Província del Neuquén (Argentina).

## Referències

* ↑ «Pasos fronterizos» (en castellà). Ministerio de Relaciones Exteriores de Chile. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 12 març 2015].
* ↑ «PASO INTERNACIONAL "Pino hachado"» (en castellà). Gendarmeria Nacional Argentina. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 12 març 2015].

## Vegeu també

* Ruta Nacional 22 (Argentina)
# Pas de Salang

El pas de Salang (Persa: كتل سالنگ Kotal-e Sālang) és una collada de 3878 metres de l'Afganistan, el major pas que connecta Kabul amb la part nord del país. A l'est hi ha el pas de Kushan. En aquesta zona neix el riu Salang que corre cap al sud. Aquest pas modernament ha quedar superat pel túnel de Salang construït pels soviètics el 1964 que uneix Charikar i Kabul amb Mazar-i Sharif i Termez. Abans del túnel el pas principal era el de Shibar, que suposava un trajecte força més llarg. El 2002 i el 2010 diversos devessalls van causar molts morts, durant aquest darrer any es van trobar 160 cossos.
# Nova art de trobar

Nova art de trobar és el títol d'una preceptiva poètica mallorquina anònima de la segona meitat del segle xvi.

## Contingut de l'obra

Durant molts anys, el text es va atribuir al poeta Francesc d'Olesa, però estudis posteriors han demostrat que va ser escrit després de la seva mort.
L’obra sorgeix en un context literari que, des d’una perspectiva renovadora, reivindica una tradició pròpia per contrarestar la influència de les literatures italiana i castellana, tot posant en valor el llegat dels autors medievals. L’objectiu de l’autor és divulgar els principis poètics tradicionals d’arrel trobadoresca, entre els escriptors de la seva època..
Una de les aportacions destacades d’aquest text és l’ús de mostres poètiques en català, en lloc de l’occità, per il·lustrar els conceptes teòrics que planteja. A més, el text incorpora idees pròpies del Renaixement, visibles en passatges del poema inicial, titulat “Cant de l’autor de l’excel·lència de l’home inventor de totes les arts”. Finalment, la preceptiva defensa la poesia religiosa per sobre de la profana i sembla dirigida als poetes que participaven en els certàmens religiosos, tan habituals a finals del segle xvi i durant tot el segle xvii.

## Referències

* 1 2 3 «Nova art de trobar». Diccionari de la Literatura Catalana. [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ de Riquer, Martí. Los trovadores: historia literaria y textos. Barcelona: Editorial Planeta, 1975. ISBN 84-320-7600-7.
* ↑ Rossich, Albert. «Francesc d'Olesa i la 'Nova art de trobar'». A: Miscel·lània Joan Fuster, III. Barcelona: Abadia de Montserrat, 1991, p. 267-295.
# Phola Gangchen

El Phola Gangchen o Molamenqing (en xinès: 摩拉门青, en pinyin Mólāménqīng) és una muntanya que forma part de la Jugal Himal, una secció de l'Himàlaia, al Tibet, en la què també hi ha el Shisha Pangma, la 14a muntanya més alta de la Terra. El cim s'eleva fins als 7.661 m, però en tenir una prominència de tan sols 430 metres sobre el Shisha Pangma fa que no sempre sigui tingut en compte com a cim independent i es consideri un cim secundari.
El Molamenqing va gaudir d'una certa fama a començaments de la dècada de 1980, moment en què fou considerat un dels cims més alts sense haver estat escalat mai, tenint en compte una prominència inferior als 500 metres. Una expedició de Nova Zelanda va sol·licitar permís a les autoritats xineses per escalar el cim, i es va convertir en una de les primeres expedicions occidentals a les quals se'ls va permetre escalar al Tibet des d'abans de la Segona Guerra Mundial. La cordada liderada per B. Farmer, R. Price aconseguiren fer el cim en el que ha estat l'única ascensió documentada. Van iniciar l'ascensió per la cara est del cim, però bàsicament la ruta es realitzava a través de la cara nord del Shisha Pangma i es van acostar al cim des de l'oest.

## Bibliografia

* Jill Neate, High Asia: an illustrated history of the 7,000 metre peaks, The Mountaineers, 1989
* Warwick Anderson, To the Untouched Mountain: the New Zealand Conquest of Molamenqing, Reed, 1983

## Referències

* ↑ «Phola Gangchen, China». peakbagger.com [Consulta: 16 desembre 2016].
# Pic del Remei (Xelva)

El Pic del Remei (en castellà Pico del Remedio) és una muntanya situada al nord terme municipal de Xelva, a la comarca dels Serrans (País Valencià). Fa 1.053 metres d'altitud, tot i que no és la muntanya més alta del terme municipal. Disposa d'un accés fàcil i vistes panoràmiques de tota la comarca.

## Referències

* ↑ «Chelva» (en castellà). ¿Qué visitar? - Pico del Remedio. Centre Excursionista de Xelva. Arxivat de l'original el 2013-06-24. [Consulta: 7 octubre 2012].
# L'aprenent de Pare Noel

L'aprenent del Pare Noel o L'aprenent de Pare Noel (originalment en francès, L'Apprenti Père Noël) és una pel·lícula d'animació de 2010 dirigida per Luc Vinciguerra. Es tracta d'una coproducció internacional entre França, Austràlia i Irlanda. La pel·lícula va ser seguida per L'aprenent de Pare Noel i el floc de neu màgic. S'ha doblat al valencià per a À Punt, i al català central per al SX3.

## Sinopsi

Pare Noel no vol jubilar-se, però l'acord és formal: ha d'escollir un aprenent que el substituirà. Seleccionat entre milions de nens, l'afortunat guanyador s'ha de dir Nicolas, ser orfe i tenir un cor pur. A l'altre costat de la Terra, un nen petit compleix perfectament aquests criteris, però la seva falta d'autoconfiança i el seu mareig el converteixen en un mal candidat. Acceptarà el Pare Noel la idea de lliurar i ajudar el seu aprenent a ocupar el seu lloc?

## Referències

* 1 2 «L'aprenent del Pare Noel». À Punt, 24-12-2022. [Consulta: 25 desembre 2022].
* 1 2 «Pel·lícula - L'aprenent de Pare Noel». 3Cat. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ Fiche du film sur le site de La Fabrique. Page consultée le 19 février 2012.