OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anguatib

Els anguatibs (Arctocebus), també anomenats potos daurats a causa del seu pelatge groc o daurat, són dues espècies de primat estrepsirrí de la família dels lorísids.

## Descripció

La seva mida es troba entre 22 i 30 centímetres, té un pes de només 0,5 quilograms i gairebé no té cua. El seu pelatge té una coloració que varia del groc marronós al daurat. El seu musell és més punxegut que el d'altres lorísids i això, juntament amb les seves orelles arrodonides, li dona un aspecte d'os, del qual li prové el seu nom en alemany:Bärenmaki "lèmur os".

## Distribució

Els anguatibs viuen a l'Àfrica tropical, a Nigèria, Camerun i el nord de la República Democràtica del Congo.

## Comportament

És un animal solitari, nocturn i arborícola, que prefereix viure al sotabosc i les capes baixes dels boscos i que passa el dia amagat entre les fulles. Com tot els lorísids es caracteritza pels seus moviments lents.
La dieta dels anguatibs està formada bàsicament per insectes (principalment erugues) i, ocasionalment, per fruits. Gràcies a la seva cura en els moviments i el seu sentit de l'olfacte, pot aguaitar i apropar-se tranquil·lament a la seva presa i atrapar amb un moviment ràpid com un llamp.
Els mascles s'aparellen amb totes les femelles disponibles, el territori de les quals s'encavalca amb el d'ells. La còpula té lloc penjant d'una branca i el període de gestació té una durada de 130 dies, després dels quals les femelles donen a llum una única cria. Els nounats s'agafen els primers dies al ventre de la mare i posteriorment aquesta els deixa en una branca "segura", mentre cerca aliment. Al cap de 3 o 4 mesos la mare deslleta la seva cria i als 6 mesos aquesta se separa de la seva mare i esdevé sexualment madura cap al 8è mes. L'esperança de vida dels anguatibs és de més de 13 anys.

## Taxonomia

* Gènere Arctocebus
** Anguatib daurat (Arctocebus aureus)
** Anguatib daurat de Calabar (Arctocebus calabarensis)

## Enllaços externs

* Primate Info Net Arctocebus Factsheets (anglès)
# El Rocar (Riudarenes)

El Rocar és una serra situada entre els municipis de Riudarenes i de Santa Coloma de Farners a la comarca de la Selva, amb una elevació màxima de 425 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Alistair Cameron Crombie

Alistair Cameron Crombie (Brisbane, Austràlia, 4 de novembre de 1915 - Oxford, Anglaterra, 9 de febrer de 1996) historiador de la ciència.
Llicenciat en zoologia a la Universitat de Melbourne, va continuar els seus estudis a la Universitat de Cambridge, on va realitzar la seva tesi doctoral i els seus estudis postdoctorals en dinàmica de poblacions.
Durant la seva estada a Cambridge, Crombie va estudiar filosofia amb C. D. Broad, i va començar a treballar en la filosofia i la història de la ciència. Des de llavors va contribuir amb nombroses publicacions a aquestes disciplines i va formar a no pocs deixebles.
L'obra mestra de Crombie va ser el seu llibre, en tres volums, Styles of Scientific Thinking in the European Tradition: The History of Argument and Explanation Especially in the Mathematical and Biomedical Sciences and Arts publicada el 1994. Crombie va ser el fundador i president de la British Society for the History of Science i va contribuir a la fundació de diverses revistes en els camps de la història i la filosofia de les ciències.

## Obres en espanyol

* Crombie, A. C.. Història de la ciència: de Sant Agustí a Galileu. Alianza Editorial, 2000. ISBN 978-84-206-2994-0.
* Crombie, A. C.. Estils de pensament científic al començament de l'Europa moderna. Seminari d'Estudis sobre la Ciència, 1.993. ISBN 978-84-600-8710-6.

## Altres llibres no traduïts al català

* Robert Grossteste and the Origins of Experimental Science, 1100-1700. Oxford: Clarendon Press, 1953. ISBN 0-19-824189-5.
* Science, Optics and Music in Medieval and Early Modern Thought. Londres: Hambledon, 1990. ISBN 0-907628-79-6.
* Styles of Scientific Thinking in the European Tradition: The History of Argument and Explanation Especially in the Mathematical and Biomedical Sciences and Arts. Londres: Gerald Duckworth & Company, 1995. ISBN 0-7156-2439-3.
# Nasr ibn Mahmud

Jalal-ad-Dawla Nasr ibn Mahmud (àrab: جلال الدولة نصر بن محمود, Jalāl ad-Dawla Naṣr b. Maḥmūd) fou emir mirdàsida d'Alep del 1075 al 1076. El seu pare Mahmud ibn Nasr va morir a Alep el 1075 i va deixar una herència valorada en un milió i mig de dinars. Va designar successor al seu fill petit Shabib ibn Mahmud, però el fill gran, Nasr ibn Mahmud, que era descendent dels buwàyhides per part de mare, va ser qui va obtenir el reconeixement dels xeics i notables i fou proclamat emir. Immediatament, es va mostrar més generós que el seu pare i més pacient. El seu exèrcit manat per Ahmad Shah, va reconquerir Manbij, que havia passat als romans d'Orient el 1068, però que havien hagut de cedir als seljúcides després de la derrota de Mantzikert el 1071 i els oficials romans d'Orient n'havien fet entrega a emirs turcs (que van restaurar la ciutadella) abans del 1075 quan els mirdàsides van ocupar la ciutat el setembre/octubre d'aquest any. Gairebé al mateix temps l'emir turc de Damasc, Atsiz ibn Uvak al-Malik al-Muazzam, va atacar territori mirdàsida i va devastar la vall mitjana de l'Orontes instal·lant com emir a Rafaniyya al seu germà Djawali (o Čavli). En el contraatac d'Ahmad Shah aquest fou rebutjat davant Rafaniyya, però en un segon intent va aconseguir expulsar a Djawali cap a Damasc. El 1076, en un moment que estava borratxo, Nasr ibn Mahmud va fer empresonar a Ahmad Shah i va acantonar les seves tropes turques a l'Hadir d'Alep; un arquer turc finalment va matar a l'emir. El kinanita Sadid-al-Mulk Alí ibn Muqàl·lad ibn Múnqidh dels Banu Múnqidh, que estava refugiat a Trípoli del Líban, va retornar a Alep on gaudia de gran influència, i va fer reconèixer com emir a Sàbiq ibn Mahmud, el segon fill de Mahmud ibn Nasr i germà de Nasr ibn Mahmud.

## Referències

* ↑ Gibb, Hamilton Alexander Rosskeen; Pellat, Charles; Schacht, Joseph. The Encyclopaedia of Islam (en anglès). Brill, 1990, p. 121.

## Bibliografia

* S. Zakkar, The emirate of Aleppo 1004-1094, Beirut 1971
* Thierry Bianquis, "Mirdas", a Enciclopèdia de l'Islam
# Serrat de l'Alzinera

El Serrat de l'Alzinera és una serra situada al municipi de Lles de Cerdanya, a la comarca de la Baixa Cerdanya, amb una elevació màxima de 1.266 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Juli Borràs

Juli Borràs, va ser un ciclista català que va córrer durant els anys 20 del segle xx. En el seu palmarès destaquen un tercer lloc a la general a la Volta a Catalunya de 1928 i un 6è a la del 27.

## Palmarès

* 1928
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya

## Referències

* ↑ «BORRAS Julio» (en anglès). Museo del Ciclismo. [Consulta: 24 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# El Vilà (Arbúcies)

El Vilà és una serra situada al municipi d'Arbúcies a la comarca de la Selva, amb una elevació màxima de 841 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Yalova

Yalova és una ciutat del nord-oest de Turquia a la costa oriental de la mar de Màrmara, capital de la província de Yalova. La ciutat tenia 100.863 habitants al final del 2010 i el districte de 118.998 habitants. La província tenia 203.741 habitants el mateix any.
En època clàssica fou la comarca de Pytia que el 280 aC fou integrada al regne de Bitínia amb el qual va passar a Roma (74 aC). Les principals ciutats sota els romans foren Pitípolis i Drapenon; els romans van establir diverses termes protegides per Hèrcules, amb un santuari dedicat a Escolapi. Constantí el Gran va elevar Drapenon a ciutat i li va donar el nom d'Helenàpolis en honor de la seva mare Helena que hi havia reconstruït les termes. Fou important per estar en l'itinerari de Constantinoble a Nicea. La primera croada dirigida per Pere l'Ermità i Gauthier Sans Avoir, va enfrontar a la rodalia als seljúcides que els van aplanar i van morir uns 25.000 croats. El 1307 se'n va apoderar Yalwačoghlu, lloctinent d'Osman (el fundador de la dinastia otomana) i fou rebatejada Yalakabad que va evolucionar a Yalova.
Al segle xix i fins al 1867 fou un kada del sandjak central del wilayat de Khudawendigar (Brusa); el 1867 fou agregat al wilayat d'Istanbul juntament amb el sandjak d'Izmit, que després fou erigit en mutasarriflik directament dependent del ministeri de l'Interior.; llavors Yalova fou capçalera d'una nahiye del kaza de Kara Mürsel, amb 27 pobles; la població tenia 1.025 habitants (250 grecs i 275 armenis). El 1930 Yalova fou agregat a la província d'Istanbul a petició del mateix Ataturk i va formar un districte de 492 km² amb 36 pobles i una població de 22.255 habitants el 1950 (dels quals 3.883 eren a la ciutat de Yalova i la resta als pobles). En ser estació termal i balneari es va desenvolupar mercès al fet que era visitada per molta gent d'Istanbul, i també per ser una etapa del viatge Bursa-Istanbul. Çınarcık (a l'oest) i Çiftlikköy (a l'est) van crear balnearis van esdevenir municipalitats. El districte es va ampliar amb territoris adjacents fins a mesurar 847 km i el 1995 fou elevat a província, avui dividida en sis districtes un dels quals el de Yalova.

## Demografia

| Any | Població |
| 1965 | 13.500 |
| 1970 | 17.000 |
| 1975 | 27.000 |
| 1980 | 42.000 |
| 1985 | 54.600 |
| 1990 | 65.823 |
| 1997 | 78.000 |
| 2000 | 70.118 |
| 2007 | 87.372 |
| 2008 | 91.047 |
| 2009 | 92.166 |
| 2010 | 98.347 |
| 2011 | 100.863 |

## Agermanaments

Està agermanada amb:
* Bonn, Alemanya
* Ohrid, Macedònia
* Makhatxkalà, Rússia
* Suwon, Corea del Sud
* Medgidia, Romania

## Referències

* ↑ «Administration». Arxivat de l'original el 2009-02-06. [Consulta: 31 gener 2012].

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, XI, 290

## Enllaços externs

* Fotos de Yalova Arxivat 2020-12-04 a Wayback Machine.
* Yalova / Yalova
# Aliste

Aliste és una comarca situada a l'oest de la província de Zamora a la vall del riu Aliste.

## Municipis

* Alcañices
* Ferreras de Abajo
* Figueruela de Arriba
* Fonfría
* Gallegos del Río
* Mahide
* Olmillos de Castro
* Rabanales
* Rábano de Aliste
* Riofrío de Aliste
* Samir de los Caños
* San Vicente de la Cabeza
* San Vitero
* Trabazos
* Viñas de Aliste

## Enllaços externs

* Web de la comarca d'Aliste Arxivat 2008-03-15 a Wayback Machine.
* Rutes per la comarca d'Aliste Arxivat 2021-05-09 a Wayback Machine.
* Lajafriz - Centre de Turisme Rural a Fornillos de Aliste
# Serrat de l'Avetosa

El Serrat de l'Avetosa és una serra situada al municipi de Bellver de Cerdanya, a la comarca de la Baixa Cerdanya, amb una elevació màxima de 1.871 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Malatesta da Verucchio

Malatesta I da Verrucchio, (1212-Rimini 1312) fou fill de Malatesta della Penna. Apareix a la Divina Comèdia de Dante on se'l anomena el Mastin Vecchio.
Fou senyor de Pennabilli, Verrucchio, Roncofreddo, Scorticata, Poggio dei Berni, Ciola dei Malatesti, Montegelli, Rontagnano, Savignano di Rigo, Pietra dell'Uso, Montebello, Montepetra i Strigara des del 1248 (amb 36 anys). Vicari de l'arquebisbe de Ravenna al Castell de Savignano al Rubicone el 1261. El 1262 fou podestà de Rímini (abril) per un any (fins al 1263).
Fou investit amb la meitat del comtat de Chiaggiolo el 8 de juny de 1262 pel comte de Romanya en nom de l'abat de Sant’Ellero di Galeata, i de l'altra meitat per l'arquebisbe de Ravenna el 1263, en violació dels drets del darrer comte (el que fou arreglat mitjançant un arrengament a Urbino el 29 d'agost de 1269, complementada amb l'enllaç del fill de Malatesta I, Paolo).
Fou vicari del rei de Nàpols a Florència del juliol de 1268 al gener del 1270, i durant aquest temps capità de l'exèrcit del rei de Nàpols. El 1283 fou nomenat senyor de Gradara, que abans posseïen els Del Griffo de Pesaro.
Fou senyor sobirà de Pesaro del 1285 al juny del 1294, i altra vegada el 1295 (fins al 1304), i va arribar a la senyoria de Rimini el 13 de desembre de 1295 (amb 83 anys).
Va morir el 1312 a l'edat de 100 anys.
Es va casar tres vegades, la primera amb una filla de Guglielmo di Enrichetto; la segona (el 1248) amb Concòrdia Pandolfini, filla del cavaller Arrighetto dels Pandolfini da Vicenza, vescomte imperial de la Campagna Riminesa; i per tercera vegada el 25 de juliol de 1266 amb Margherita Paltinieri. Va deixar nou fills: Rengarda (casada amb Francesc I Manfredi senyor de Faenza i Imola, morta abans del 1311), Gianciotto Malatesta, Malatestino dall'Occhio, Paolo il Bello, Rambert Malatesta el canonge, Magdalena (casada amb Bernardino da Polenta dels senyors de Ravenna i senyor de Cervia), Pandolf I Malatesta, Simona (casada amb Marco di Cunio i per segona vegada amb el comte Malatesta Montefeltro de Pietrarubbia, morta després del 1355) i Giuliozzo Malatesta (fill natural)

## Referències

* ↑ Gavalotti Enrico, "Dante laico e cattolico", pag, 93 e segg.
* Aquest article incorpora fragments d'una publicació que està en domini públic: «». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. Nova York: Robert Appleton, 1913.

## Bibliografia

* Umberto Bosco e Giovanni Reggio, La Divina Commedia - Inferno, Le Monnier, Firenze 1988.
* Frances Fleetwood, L'elefante e la rosa. Storia della famiglia Malatesta, Grafiche Galeati, imola 1983.
* Gino Franceschini, I Malatesta, dall'Oglio, Milano 1973.
* {{{títol}}}. ISBN no.
* Silvia Pari, La Signoria di Malatesta da Verucchio, Bruno Ghigi Editore, Rimini 1998.
* Vittorio Sermonti, Inferno, Rizzoli, Milano 2001.
* Piero Zama, I Malatesti, Fratelli Lega Editori, Faenza 1965.
* Angelo Turchini, I Malatesta Signori di Rimini e Cesena, Società Editrice Il Ponte Vecchio, Cesena 2013.
* Charles Yriarte, Un condottiero del XV secolo. Rimini - Studi sulle lettere e le arti alla corte dei Malatesta, Raffaelli Editore, Rimini 2003.
# Allen West

Allen Tarwater West (Mobile, Alabama, Estats Units, 2 d'agost de 1872 − Filadèlfia, Pennsilvània, agost de 1952) fou un tennista estatunidenc, guanyador d'una medalla olímpica en els Jocs Olímpics de St. Louis de 1904 amb Joseph Wear com a parella.

## Dobles als Jocs Olímpics

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1904 | Jocs Olímpics, Saint Louis, Estats Units | Joseph Wear | | |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Allen West». [Consulta: 24 desembre 2024].
# Yanji

Yanji (en xinès: 延吉市, pinyin: Yanjí shì, coreà: 옌지 시, transcripció: yenji si) és la capital de la prefectura autònoma de Yanbian a la província de Jilin (República Popular de la Xina). La seva àrea és de 1.332 km² i la seva població és de 400.000 habitants. A causa de la gran població coreana, ara hi ha una llei que diu que els avisos a la ciutat han de ser escrits en xinès amb una traducció al coreà.

## Administració

Yanji administra 9 pobles que es divideixen en: 6 subdistrictes i 3 poblats.
* Subdistricte Henan (河南街道 / 하남가도)
* Subdistricte Jiangong (建工街道 / 건공가도)
* Subdistricte Xinxing (新兴街道 / 신흥가도)
* Subdistricte Gongyuan (公园街道 / 공원가도)
* Subdistricte Chaoyang (朝阳街道 / 조양가도)
* Subdistricte Beishan (北山街道 / 북산가도)
* Poblat Yilan (依兰镇 / 이란진)
* Poblat Yilan (三道湾镇 / 삼도만진)
* Poblat Yilan Xiaoying (小营镇 / 소영진)

## Geografia

La ciutat de Yanji és una de les sis ciutats de la prefectura autònoma de Yanbian, situada a la part oriental de la província de Jilin, Xina. Les altres cinc ciutats són Hunchun, Dunhua, Longjing i Tumen, i la regió també té dos comtats, Antu i Wangqing.
La frontera xinesa-russa entorn de Yanji és una regió susceptible a terratrèmols, el més recent va ser al febrer de l'any 2010 i va registrar 6.5 en l'escala de Richter.

## Clima

Yanji té quatre estacions, el clima és continental humit, amb hiverns llargs i molt freds, els estius són humits. La primavera i la tardor constitueixen poca presència i les pluges són molt febles. La temperatura mitjana és de -13 °C a 22 °C de gener a juliol, amb una precipitació total anual de 530 mil·límetres, la majoria cau durant l'estiu. Té gran quantitat de llacs, rius i muntanyes.

## Aeroport

L'aeroport de la ciutat és el Yanji Chaoyangchuan (延吉朝阳川机场), és l'únic civil en tota la prefectura i se situa a 190 msnm. El 2011 es van moure més d'un milió de passatgers.

## Referències

* ↑ «Powerful quake hits near China-Russia border» (en anglès). China Daily, 18-02-2010. [Consulta: 19 octubre 2022].

## Enllaços externs

* http://www1.korea-np.co.jp/pk/095th_issue/99051904.htm Arxivat 2008-04-15 a Wayback Machine.
# Aliókhino

Aliókhino (en rus: Алёхино) és un poble de l'óblast d'Ivànovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 261 habitants.

## Enllaços externs

* La vila al lloc web del districte rural
* Informació sobre Aliókhino. Komandirovka.ru
# Histàmenon

Histàmenon (grec: [νόμισμα] ἱστάμενον, [nómisma] histàmenon, ‘[moneda]' estàndard’) fou el nom donat al sòlid romà d'Orient després del tetartèron, una moneda una mica més lleugera, a la dècada del 960. Per ajudar a diferenciar-los, l'histàmenon es feu més ample i prim i adoptà una forma escifada (còncava). El seu nom fou posteriorment abreviat a estàmenon (grec: στάμενον). Fou abandonat el 1092. Als segles xii i xiii, el nom «estàmenon» s'aplicà a les traquees, monedes còncaves de billó i coure.

## Referències

* ↑ Grierson, Philip. Byzantine Coins (en anglès). Londres: Methuen, 1982. ISBN 978-0-416-71360-2.

## Vegeu també

* Monedes romanes d'Orient
# Saga dels Fóstbrœðra

La saga dels Fóstbrœðra (Saga dels germans de sang) és una de les sagues islandeses. Relata les vicissituds dels germans de sang Torgeirr i Tormódr a la primeria del segle xi a Islàndia i altres indrets. La versió que conté Hauksbók de Haukr Erlendsson és més curta que altres que n'han sobreviscut, però és molt més concisa. S'especula que la saga s'escrigué entre 1230 i 1270.

## Trama

Torgeirr és un poderós i valent guerrer, capaç de matar per una ximpleria o per diversió. Tormóðr també és un guerrer, i alhora poeta i doner. La saga enclou poemes de la seua autoria, entre aquests un de dedicat al seu amic.
L'existència de diferents versions ha afavorit una certa controvèrsia sobre la versió canònica; les crítiques s'han centrat en "clàusules" que no concorden amb l'estil general de l'obra.

## Notes

* ↑ El plural de fóstbróðir es fóstbrœðr, islandés modern fóstbræður. Fóstbrœðra és la forma corresponent del genitiu plural.

## Referències

* ↑ Margaret Clunies Ross, The Cambridge Introduction to the Old Norse-Icelandic Saga, Cambridge University Press, 2010, ISBN 1139492640 p. 68.
* ↑ Else Mundal, Dating the Sagas: Reviews and Revisions, Museum Tusculanum Press, 2013, ISBN 8763538997 p. 6.

## Bibliografia

* Björn K. Þórólfsson and Guðni Jónsson (Eds.). Íslenzk fornrit VI - Vestfirðinga sögur. Reykjavík: Hið íslenzka fornritafélag, 1943. No ISBN.
* Jónas Kristjánsson. Um Fóstbræðrasögu. Reykjavík: Stofnun Árna Magnússonar, 1972. No ISBN.
* The Saga of the Sworn Brothers. Translated by Martin S. Regal. In: Vaig veureðar Hreinsson (General Editor): The Complete Sagues of Icelanders including 49 Tales. Reykjavík: Leifur Eiríksson Publishing, 1997. Volume II, pàg. 329-402. ISBN 9979-9293-2-4.

## Enllaços externs

* Icelandic Saga Database. Text complet. En anglés.
* Usask.ca. Proverbis de la saga. En anglés.
# Llista de topònims de Bages de Rosselló

Llista de topònims (noms propis de lloc) de Bages de Rosselló (Rosselló).
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!

## església

| imatge | Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Protecció | Commons (més fotos) | Dades a WD |
| | Sant Andreu de Bages | Bages de Rosselló | església Ús: església | Estil: arquitectura romànica Anomenat per: Andreu apòstol Dedicat a: Andreu apòstol | 42° 36′ 22″ N, 2° 53′ 39″ E﻿ / ﻿42.606°N,2.89405°E﻿ / 42.606; 2.89405 21.5 msnm | | Église Saint-André de Bages | |
| | Sant Joan de Rard | Bages de Rosselló | església | | 42° 37′ 09″ N, 2° 52′ 21″ E﻿ / ﻿42.6190555556°N,2.87261111111°E﻿ / 42.6190555556; 2.87261111111 | | | |

## Misc

| Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Protecció | Commons (més fotos) |
| Agulla de la Mar | Pirineus Orientals | canal | Desemboca: Estany de Sant Nazari Llarg: 13.3km | 42° 38′ 58″ N, 3° 01′ 05″ E﻿ / ﻿42.649575°N,3.018182°E﻿ / 42.649575; 3.018182 | | |
| Castell de Rard | Bages de Rosselló | castell | | 42° 37′ 10″ N, 2° 52′ 11″ E﻿ / ﻿42.6193888889°N,2.86980555556°E﻿ / 42.6193888889; 2.86980555556 78.9 msnm | | |
| casa de la vila de Bages de Rosselló | Bages de Rosselló | instal·lació Ús: seu del govern local | | 42° 36′ 21″ N, 2° 53′ 31″ E﻿ / ﻿42.6058600961502°N,2.89208082709173°E﻿ / 42.6058600961502; 2.89208082709173 fr:22 AV JEAN JAURES, 66670 BAGES | | Town hall of Bages (Pyrénées-Orientales) |
| estany de Vilanova de Raò | Vilanova de Raò Montescot Bages de Rosselló Pollestres | llac Ús: regadiu turisme | 1976 Llarg: 1080m Alt: 9m Volum: 17.5ha | 42° 37′ 52″ N, 2° 54′ 13″ E﻿ / ﻿42.630994444444°N,2.9036333333333°E﻿ / 42.630994444444; 2.9036333333333 20 msnm | | Lake of Villeneuve de la Raho |
| monument als morts de guerra de Bages | Bages de Rosselló | memorial de guerra obra escultòrica | Creador: Josep Coll 20th century | 42° 36′ 21″ N, 2° 53′ 30″ E﻿ / ﻿42.605783333333335°N,2.891638888888889°E﻿ / 42.605783333333335; 2.891638888888889 Bages de Rosselló | Objecte inclòs en l'Inventari general del patrimoni cultural (IGPC) | |
# Quilmes Atlético Club

El Quilmes Atlético Club és un club de futbol argentí de la ciutat de Quilmes.
El club va ser fundat el 27 de novembre de 1887 per J. T. Stevenson amb el nom de Quilmes Rovers Club, i una plantilla formada íntegrament per immigrants britànics. El 1900 adoptà el nom Quilmes Athletic Club. Durant l'època amateur fou campió argentí l'any 1912. A l'època professional es proclamà campió del campionat Metropolitano el 1978. Són els majors èxits en la història del club.
Quilmes començà a construir l'actual estadi el 1987, essent inaugurat el 1995. Fou ampliat el 1998. El vell estadi dels carrers Guido i Sarmiento fou demolit.

## Palmarès

* Lliga argentina de futbol (2):
** 1912, Metropolitano 1978
* Primera B Nacional (5):
** 1949, 1961, 1975, 1986–87, 1990–91

## Jugadors destacats

| Luis Andreucci (1978~1985) Daniel Bertoni (1971~1972) Horacio Bianchini (1978~1981) Rodrigo Braña (1997~1998, 2002~2004) Jorge Brown (1912~1914) Jorge Campos (2003~2004) Leonardo Colombo (1990~1999) Daniel Delfino (1991) Pedro Dellacha (1946~1951) Alejandro Domínguez (2000~2001) Alberto Fanesi (1978~1980) Miguel Filardo (1976~1979) Ubaldo Fillol (1966~1971) Timoteo Gaño (1970s) Jorge Gáspari (1976~1982) Indio Gómez (1974~1978) Esteban González (1996~1997) Alfredo Grelak (1987~1994) Hugo Lacava Schell (1981) Oscar Más (1979~1981) Humberto Maschio (1953) | Rodrigo Meléndez (2003-2004) Horacio Milozzi (1976~1983) Bernabé Palacios (1976~1980) Adolfo Palminteri (1964~1966) Edgardo Paruzzo (1976~1979) Alvaro Pereira (2005~2007) Héctor Rando (1976~1978) Carlos Raschia (1976~1978) Heriberto Recavarren (1976~1980) Alberto Rodríguez (1987~1995) Marcelo Rufini (1989~1991) Horacio Salinas (1976~1980) José Santiago (1946~1953) Hugo Tocalli (1975, 1978~1983) Juan Carlos Touriño (1966-1970, 1977) Ricardo Villa (1970~1974) Nelson Vivas (1990~1994, 2004~2005) José Yudica (1967) Guillermo Zárate (1978~1983) Ángel Tulio Zof (1950s) |

## Altres esports

El club té instal·lacions per a altres esports com tennis, basquetbol, voleibol, i el més destacat, hoquei sobre herba. El camp d'hoquei s'anomena Estadio Nacional de Hockey amb 6.000 places. L'equip d'hoquei, tant masculí com femení, ha estat campió argentí diversos cops.

## Enllaços externs

* (castellà) Web oficial del club Arxivat 2008-05-11 a Wayback Machine.
* (castellà) Pasión Cervecera Arxivat 2008-03-08 a Wayback Machine.
* (castellà) Cervecero