OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abd al-Wahhab al-Bayati

Abd-al-Wahhab al-Bayatí (àrab: عبد الوهاب البياتي, ʿAbd al-Wahhāb al-Bayātī) (Bagdad, 19 de desembre de 1926 - Damasc, 3 d'agost de 1999) fou un poeta iraquià. Pertanyent a la generació dels cinquanta o del vers lliure, és considerat com un pioner al seu camp, ja que va desafiar la forma convencional de la poesia que havia estat comuna durant segles. La seva obra és de gran transcendència per comprendre l'evolució de la literatura àrab contemporània.
Des de jove va participar en activitats considerades antigovernamentals, per la qual cosa va haver d'abandonar Iraq. Durant diversos anys va exercir d'Agregat Cultural de l'ambaixada iraquiana a Moscou i posteriorment a Madrid. El 1995 el govern iraquià el va privar de la seva ciutadania per viatjar a Aràbia Saudita per participar en un festival poètic, i va passar els seus darrers anys de vida exiliat a Damasc. Va morir en aquesta ciutat el 3 d'agost de 1999.
Al-Bayatí és considerat per excel·lència com el poeta que ha patit el desterrament i l'autoexili entre els poetes àrabs contemporanis. La seva obra es caracteritza per una referència constant a la màgia, on és possible el retrobament entre la mateixa literatura àrab i la moderna occidental. El llegat d'al-Bayatí és d'una gran transcendència per comprendre l'evolució de la literatura àrab.

## Enllaços externs

* Llibres de l'autor a les Biblioteques de Barcelona
* Pace, Eric «Abdul Wahab Al-Bayati, 73; Iraqi Poet and Innovator in His Art» (en anglès). The New York Times, 05-08-1999 [Consulta: 16 novembre 2013].
* https://archive.today/20121203152417/poemsintranslation.blogspot.com/2009/06/abdul-wahhab-al-bayati-man-and-woman.html
# Abel Hernández (escriptor)

Abel Hernández (Sarnago, Soria, 1937) és un periodista, teòleg i escriptor espanyol.

## Biografia

Va cursar estudis de Filosofia i Lletres i és llicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat Complutense de Madrid i en Teologia per la Universitat de Comillas.
És analista polític, ha estat cap d'Informació Nacional del diari Informaciones, editorialista del Diari 16, adjunt al director i cap d'opinió de El Independiente i director i columnista del diari Ya. També va exercir tasques de redactor en cap a la Ràdio Nacional d'Espanya, on va crear els programes 24 horas i Frontera.

## Obres

* La España que quisimos. Diario de un periodista l'any de la Constitución, que recollia el diari de l'autor el 1978.
* Converses sobre Espanya (1994)
* El quinto poder (1995); l'edició de discursos d'Adolfo Suárez, amb el títol d'Adolfo Suárez. Fue posible la concordia (1996).
* Historias de la Alcarama (2008), reportatge costumista
* Secretos de la Transición (2014)

## Premis

* Premi Nacional d'Informació
* Premi Ondas
* Premi Bravo
* XXVI Premi Espasa d'Assaig (2009), per la seva obra Suárez y el Rey.

## Enllaços externs

* Diari Ya, Consell assessor
* El Cultural, Suárez y el Rey Arxivat 2014-06-27 a Wayback Machine.
* Luis Ramoneda, Historias de la Alcarama
# Giuseppe Fiorello

Giuseppe Fiorello (Catània, 12 de març de 1969) és un actor de cinema i televisió italià, també conegut com Beppe Fiorello o Fiorellino. Té quatre germans i ell és el més jove dels quatre.

## Biografia

El seu germà gran és la coneguda personalitat de televisió i ràdio Rosario Fiorello, més conegut pel públic italià com a Fiorello.
La primera faena de Giuseppe va ser com a electricista en un poble turístic. El 1994, Giuseppe va començar la seua carrera en el negoci de l'entreteniment com a disc jockey a la ràdio Dee Jay d'emissió nacional, amb el nom de Fiorellino. Aquell mateix any va debutar a la televisió com a presentador del programa Karaoke de Mediaset, que també havia conduït el seu germà. Quatre anys més tard, el 1998, va debutar a la pantalla a la pel·lícula L'ultimo capodanno, dirigida per Marco Risi. Va interpretar el paper de Gaetano Malacozza. Des d'aleshores ha actuat habitualment en pel·lícules i ficció televisiva, amb nombrosos papers protagonitzats com a L'uomo sbagliato, Joe Petrosino, La vita rubata, Giuseppe Moscati, Lo scandalo della Banca Romana i Volare, en què va interpretar el cantant Domenico Modugno.
El 2023 dirigeix la pel·lícula Stranizza d'amuri.

## Referències

* ↑ «Biografia y filmografia de Beppe Fiorello - Biografia de Beppe Fiorello - filmografia de Adictosalcine.com». [Consulta: 22 novembre 2023].
* ↑ Beppe Fiorello ammette: ‘Pentito del karaoke, Rosario ne soffrì’ Arxivat 2012-01-10 a Wayback Machine.
* ↑ Cineuropa.org - Stranizza d'amuri
# Aboisso

Aboisso és una ciutat i un departament de la regió de Sud-Comoé, districte de Comoé, Costa d'Ivori. El 2014, la seva població era 307.852 habitants (el 1988 tenia 131.221 habitants i 6250 km²). Està dividit en les següents subprefectures: Aboisso, Adaou, Adjouan, Ayamé, Bianouan, Kouakro, Maféré, i Yaou.
La capital és la ciutat d'Aboisso amb 86.115 habitants el 2014 (11.828 el 1975)
Fins a 1969 Costa d'Ivori estava dividida en sis departaments però en aquest any els sis foren suprimits i es van crear al seu lloc 24 departaments nous. El 1997 es va introduir la regió com a divisió de primer nivell i el departament va passar a segon nivell. El 1998 el departament d'Aboisso es va dividir en tres: Aboisso, Adiaké i Grand-Bassam. El 2011 es va introduir el districte com a primer nivell, passant la regió al segon i el departament a tercer.

## Notes

* "Regions of Côte d'Ivoire (Ivory Coast)" a Statoids.com
# Abu-Alí al-Hàssan ibn Alí ibn Jàfar al-Ijli

Abu-Alí al-Hàssan ibn Alí ibn Jàfar al-Ijli (persa: ابو علی حسن بن علی بن جعفر بن ماکولا) més conegut com a al-Hàssan ibn Alí ibn Makula (976/977-1031) fou un visir buwàyhida.
Va ser nomenat visir del buwàyhida Jalal-ad-Dawla en substitució del seu cosí Abd-al-Wàhid ibn Makula, quan aquest fou destituït i empresonat el 1025. El 1030 se li va donar el comandament d'una flota de 1300 vaixells que va baixar pel riu Tigris intentant ocupar Bàssora, però l'expedició fou un desastre i va acabar en una derrota completa. Abu-Alí al-Hàssan fou fet presoner, encara que al cap de poc fou alliberat.
Va morir l'any següent a Ahwaz en un conflicte familiar.
# Abu-d-Dardà al-Ansarí

Abu-d-Dardà al-Ansarí (àrab: أبو الدرداء الأنصار, Abū ad-Dardāʾ al-Anṣārī) (mort el 652) fou un dels «companys del profeta Muhàmmad», tot i que la legitimitat d'aquest títol li és discutida.
Era mercader. Va esdevenir musulmà després de la batalla de Badr i va ser el darrer de la família (els balharith dels khàzraj) a esdevenir musulmà; llavors va abandonar el comerç i es va dedicar només a la religió. Fou enviat com a cadi a Damasc i va fundar l'escola de la ciutat que més tard va dirigir Ibn Àmir. La seva tomba i la de la seva esposa Umm ad-Dardà es troba a Damasc.
# Abu-l-Abbàs Àhmad (I)

Abu-l-Abbàs Àhmad (I) fou emir hàfsida del 1346 al 1347, fill i successor d'Abu-Yahya Abu-Bakr (II).
El seu pare havia encarregat vigilar i garantir la successió al seu gendre, Abu-l-Hàssan, emir marínida de Fes. Però al cap d'uns mesos de govern un germà de l'emir, Abu-Hafs ibn Abi-Bakr, el va assassinar i es va proclamar al seu lloc. Abu-l-Hàssan, al·legant l'encàrrec i la venjança, no va trigar a marxar a Ifríqiya amb un exèrcit el mateix 1347 i va ocupar el país gairebé sense resistència.
# Abu Abbas

Mohamed Zaidan (àrab: محمد زيدان, Muḥammad Zaydān), més conegut com a Abu Abbas (àrab: أبو العباس, Abū l-ʿAbbās) o Muhamad Abu (?, 10 de desembre de 1948 - ?, Iraq, 8 de març de 2004), fou un activista polític palestí, líder del Front per a l'Alliberament de Palestina i dirigent de l'Organització per a l'Alliberament de Palestina, nascut en un camp de refugiats el 1949. A Síria es va llicenciar en literatura àrab per la Universitat de Damasc.
Ràpidament els seus interessos es van centrar en l'activitat armada amb l'objectiu d'aconseguir un Estat palestí i l'expulsió dels israelians de l'antic Mandat Britànic de Palestina.
Va liderar el Front per a l'Alliberament de Palestina i va formar part de l'OLP des de 1984 fins a 1991, any en què va abandonar el càrrec per discrepàncies amb la direcció.
La seva activitat va ser guiada per la convicció que no podia hi haver cap diàleg amb Israel ni cap procés de pau que pogués posar-li punt final al conflicte àrab-israelià. En aquest sentit, el FLP va ser responsable de nombrosos actes considerats de terrorisme, sent el més conegut el segrest del transatlàntic italià Achille Lauro, en el qual un ancià estatunidenc d'origen jueu, Leon Klinghoffer, va ser assassinat llançant-lo per la borda amb la seva cadira de rodes la qual feia servir per la seva invalidesa.
L'abril de 2003, prop de Bagdad, va ser localitzat per la policía iraquiana, la qual el va entregar a les forces estatunidenques, que controlaven el país després de l'enderrocament de Saddam Hussein. Hi portava residint de forma clandestina des de 1987.
Tot i que l'Autoritat Nacional Palestina va exigir als Estats Units el seu alliberament, apel·lant a un conveni signat el 1995 entre israelians i palestins, l'exdirigent del FLP no va ser alliberat. Com que tenia una condemna de cadena perpètua a Itàlia, aquest país va presentar una sol·licitud d'extradició, la qual va ser presa en consideració pel govern nord-americà. De totes maneres, el març de 2004, les forces nord-americanes van comunicar la seva mort, empresonat, per causes naturals fruit d'una malaltia cardíaca.

## Fonts

* Benegas, José María. Espasa. Diccionario de Terrorismo (en castellà), 2004, pàg. 2. ISBN 8467016094.
* Reuters. «Sale de prisión el líder del secuestro del Achille Lauro» (en castellà). 20 minutos, 30-04-2009. [Consulta: 30 abril 2009].

## Vegeu també

* Abdul Rahim Khaled; terrorista palestí, considerat el cervell del cas Achille Lauro.
# Académie des Sciences Morales et Politiques

L'Académie des sciences morales et politiques o Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques és una de les cinc acadèmies de l'Institut de França.
Va ser fundada el 1795, suprimida el 1803 i restaurada per François Guizot el 1832. L'Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques és la institució francesa més antiga en l'àmbit de les ciències humanes i socials. Seguint l'esperit de Montesquieu, la seva funció és descriure científicament la vida dels homes en societat per proposar millores formes per al seu govern.

## Organització

Els membres de l'Acadèmia són triats pels seus parells, segons els seus mèrits personals. L'Acadèmia compta amb 50 membres, repartits en sis seccions d'acord amb les seves especialitats:
* I: Filosofia
* II: Moral i sociologia
* III: Legislació, dret públic i jurisprudència
* IV: Economia política, estadística i finances
* V: Història i geografia
* VI: Secció general, antigament anomenada de «membres lliures» (Membres libres).
A aquestes sis seccions s'hi afegeixen als associats estrangers i els seus corresponsals. Entre els associats externs es troben figures de renom com ara Vaclav Havel, Mario Monti, Joan Carles I o Benet XVI.
L'Acadèmia constitueix un òrgan de reflexió interdisciplinària. Difon al seu lloc a Internet els textos de les comunicacions que li són presentats, així com informes i certs textos escrits pels seus membres

## Enllaços externs

* Académie des Sciences Morales et Politiques - Lloc web oficial (francès)
# Acanthanectes

Acanthanectes és un gènere de peix de la família dels Tripterygiidae. Ambdues espècies d'Acanthanectes (A. hystrix i A. rufus) habiten a Sud-àfrica.
# Can Puig de la Casa Nova

Can Puig de la Casa Nova és una masia de Cardedeu (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació aïllada en forma de L i composta de planta baixa, amb l'habitatge en una de les ales i la pallissa i les corts a l'altre. Té un portal d'arc escarser i finestres de llinda plana. Al costat del portal principal hi ha la porta del cavall. Les cobertes són a dues vessants. Té una era a prop i un gran pati que l'envolta.

## Història

La casa és de mitjans de segle xix i de nova planta. Ha sofert diverses reformes al segle XX i cap els anys 30 es feu una gran reforma i cap els anys vuitanta es va arrebossar de nou tota la casa. Els Puig van ser durant molt de temps els masovers de la casa Klein i després van comprar aquesta casa. Els seus descendents són els actuals propietaris.

## Referències

* 1 2 «Can Puig de la Casa Nova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Aci Bonaccorsi

Aci Bonaccorsi (sicilià Jaci Bonaccossi) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Catània. L'any 2006 tenia 1.751 habitants. Limita amb els municipis d'Aci Sant'Antonio, San Giovanni la Punta, Valverde i Viagrande.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Vito di Mauri | Forza Italia |
# Ad-Damir

Ad-Damir (àrab: الدَامَرْ, ad-Dāmir) és una ciutat del Sudan, a la vora del riu Nil, que és capital de la wilaya de Nahr an-Nil. Està situada a uns 10 quilòmetres d'Atbara (situada al nord) i uns 50 quilòmetres de Shendi (al sud) amb les quals està unida per tren. Té uns 90.000 habitants. La població viu de l'agricultura; hi ha un petit nombre de funcionaris; el comerç es limita als productes bàsics.
# Adalberó II de Verdun

Adalberó II (cap a 964 - 988) va ser un bisbe de Verdun de la casa de les Ardennes, que va exercir de 984 a 988. Era fill de Godofreu I el Captiu, comte de Verdun i de Matilde de Saxònia.
Quan el seu cosí germà Adalberó I de Verdun, que era bisbe de Verdun, va ser escollit el 16 d'octubre de 984 per ocupar la seu episcopal de Metz (on fou Adalberó II de Metz), Adalberó II va ser escollit per reemplaçar-lo a Verdun. Va morir uns quatre anys més tard.
# Ribas (Òlt i Garona)

Ribas (en francès Rives) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 217 | 228 | 200 | 202 | 223 | 216 | 236 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983- | Jean-Marc Chemin | |

## Personatges il·lustres

* François Bordes

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Adaptació a la grafia occitana.
Viccionari
# Avraham Duvdevani

Avraham Duvdevani (Jerusalem, 5 d'agost de 1945) és un activista jueu ortodox, elegit president de l'Organització Sionista Mundial el juny de 2010.

## Biografia

Nascut en una família de fermes conviccions religioses, és fill de Baruk Duvdevani, que fou durant molts anys director general d'immigració de l'Agència Jueva. Va fer estudis religiosos i es va llicenciar en Història d'Israel, Administració Educativa i Sociologia de l'Educació a la Universitat Hebrea de Jerusalem. A l'exèrcit, va servir de paracaigudista i va participar en l'alliberament de Jerusalem a la Guerra dels Sis Dies de 1967. Està casat i té quatre fills.
Va treballar per l'Agència Jueva en diversos llocs relacionats amb projectes d'educació i joventut. El 1977 va ésser nomenat secretari general mundial del Bnei Akiva, l'organització juvenil sionista. Va ocupar el càrrec fins a 1991 quan es va traslladar a l'Organització Sionista Mundial com a cap del Departament d'Assentaments. El juny de 2010 fou nomenat president de l'Organització per unanimitat.
* Curriculum, a l'Agència Jueva (anglès)
# Anna Maria de Hessen-Kassel

Anna Maria de Hessen-Kassel (en alemany Anna Maria von Hessen-Kassel) va néixer a Kassel (Alemanya) el 27 de gener de 1567 i va morir a Neunkirchen el 21 de novembre de 1626. Era una princesa de Hessen-Kassel, filla de Guillem IV (1532-1592) i de Sabina de Württemberg (1549-1581).

## Matrimoni i fills

El 4 de juny de 1589 es va casar a Kassel amb Lluís II de Nassau-Weilburg (1565-1627), fill del comte Albert de Nassau-Weilburg (1537-1597) i d'Anna de Nassau-Dillenburg (1541-1616). El matrimoni va tenir catorze fills:
* Guillem Lluís (1590-1640), casat amb Anna Amàlia de Baden-Durlach (1595-1651).
* Anna Sabina (1591-1593)
* Albert (1593-1595)
* Sofia Amàlia (1594-1612)
* Jordi Adolf (1595-1596)
* Felip (1597-1621)
* Lluïsa Juliana (1598-1622)
* Maurici (1599-1601)
* Ernest Carles (1600-1604)
* Maria Elisabet (1602-1626), casada amb el comte Frederic de Leiningen-Dagsburg (†1651)
* Joan (1603-1677), casat primer amb Sibil·la Magdalena de Baden-Durlach (1605-1644), i després amb Anna de Leiningen-Falkenburg (1625-1668).
* Dorotea (1605-1620)
* Ernest Casimir (1607-1655) casat amb Anna Maria de Sayn-Wittgenstein (1610-1656)
* Otó (1610-1632)
El 1626 Anna Maria va fugir de Saarbrücken, on tenien fixada la residència, per la pesta que s'hi havia declarat, i es va refugir Neunkirchen on va morir a causa de la mateixa pesta.

## Bibliografia

* Fried Köllner: Geschichte des vormaligen Nassau-sarbrück'schen Landes und seiner Regenten S. 307

## Enllaços externs

* www.saarland-biografien.de Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
# Kokkola

Kokkola (Karleby és el nom suec) és una ciutat a la costa oest de Finlàndia, capital de la regió d'Ostrobòtnia Central. Fou fundada el 1620.

## Ciutats agermanades

Kokkola manté una relació d'agermanament amb les següents ciutats:
* Ambla (Estònia)
* Averøy (Noruega)
* Fitchburg (Estats Units d'Amèrica)
* Fredericia (Dinamarca)
* Fushun (Xina)
* Härnösand (Suècia)
* Järva-Jaani (Estònia)
* Kristiansund (Noruega)
* Marijampolė (Lituània)
* Mörbylånga (Suècia)
* Ratingen (Alemanya)
* Sudbury (Canadà)
* Ullånger (Suècia)
* Hatvan (Hongria), des del 1989
* Boldog (Hongria) des del 1996/2009

## Referències

* ↑ «Kokkola» (en anglès). Kunta Liito. [Consulta: 12 desembre 2024].
# Ermengol VI d'Urgell

Ermengol VI d'Urgell, anomenat el de Castella (Valladolid, 1096 - Regne de Castella, 28 de juny de 1154), fou comte d'Urgell (1102-1154).

## Orígens familiars

Fill d'Ermengol V d'Urgell i Maria Pérez Ansúrez. Durant la seva minora d'edat va restar sota la tutoria del seu avi i senyor de Valladolid, Pedro Ansúrez.

## Núpcies i descendents

El 1119 es casà amb Arsenda de Cabrera, filla de Guerau III de Cabrera, vescomte d'Àger, i de Berenguera de Queralt. D'aquest matrimoni en nasqueren:
* l'infant Ermengol VII d'Urgell (?-1184), comte d'Urgell
* la infanta Estefania d'Urgell (?-1177), casada amb Arnau Mir de Pallars Jussà, comte de Pallars Jussà
Vers el 1135 es casà en segones núpcies amb Elvira Rodríguez de Lara, filla de Roderic de Lara i la infanta Sança de Castella. D'aquest matrimoni nasqueren:
* la infanta Isabel d'Urgell. El 1152, els seus pares Ermengol i Elvira realitzen pactes matrimonials per casar-la amb Ramon Folc III de Cardona, vescomte de Cardona (m. 1175). D'aquest matrimoni naixeria Guillem I de Cardona. En el seu testament datat el 18 de juliol de 1177, el comte Ermengol VII nomena a Guillem de Cardona com el seu sobirà. També esmenta al sobirà fill de Maria d'Almenara, la seva mitja germana, tots dos com a hereus en cas que el seu propi fill no tingués descendència legítima.
* l'infant Galceran d'Urgell i Sales (?-v1184), conegut també com a Galceran de Sales, senyor de Pontons. Es va casar amb Sibil·la de Queralt, hereva del llinatge dels Queralt. La relació familiar de Galceran de Sales amb el llinatge Urgell és discutida per alguns historiadors.
* la infanta Maria d'Urgell (?-1196), més coneguda pel nom de Maria d'Almenara, senyora de Miranda d'Ebre, Almenara i Palazuelos de la Serra, esposa de Lope López de Vizcaya, fill natural del comte Lope Díaz I d'Haro, senyor de Biscaia. Va tenir un fill anomenat Ermengaudo sine terra, nascut abans de 1172 i mort després de 1213-1214 amb descendència. María va rebre sepultura al Monestir de Santa María la Real de Las Huelgas a Burgos.

## Vida política

Amb l'ajut de Guerau II de Cabrera, governant real del comtat, i de Ramon Berenguer III de Barcelona es conquerí el 1106 la ciutat de Balaguer, que passà a ser des d'aquell moment la capital del comtat.
Ja adult va col·laborar amb Alfons I d'Aragó en la conquesta de Saraqusta l'any 1118, així com amb Alfons VII de Lleó en la Croada contra al-Mariyya el 1147.
La bona relació amb el casal de Barcelona va portar Ermengol VI a participar en el viatge de Ramon Berenguer IV de Barcelona fins a Provença el 1144 i a col·laborar amb el comte de Barcelona en la Croada contra l'emirat de Larida i la repoblació de la ciutat el 1149.

## Referències

* ↑ Fontana i Lázaro, Josep. La formació d'una identitat. Una història de Catalunya (paper). 4a ed.. Vic: Eumo (Universitat de Vic), 2014, p. 24. ISBN 978-84-9766-526-1 [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ Fernández-Xesta y Vázquez, Ernesto «Nuevos datos acerca de la "Fraternidad" entre Galcerán de Sales y Armengol VII, Conde de Urgel». Anales de la Real Academia Matritense de Heráldica y Genealogía, 15, 2012, pàg. 179–208. ISSN: 1133-1240.
# Cal Sastre Serra

Cal Sastre Serra és una masia situada al municipi de Guixers, a la comarca catalana del Solsonès. La rasa del Sastre desguassa al pantà de la Llosa del Cavall a 240 m al sud de l'edifici.
# Cantó de Chorge

El cantó de Chorge és un cantó francès del departament dels Alts Alps, situat al districte de Gap. Té 8 municipis i el cap és Chorge.

## Municipis

* Brezièrs
* Chorge
* Espinasses
* Prunieras
* Remolon
* Ròchabruna
* Rosset
* Teüs

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1961-1992 | Omer Margaillan | Divers droite, després MRG |
| 1992-1998 | André Arnaud | Divers droite |
| 1998- | Bernard Allard-Latour | PS, després PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 2.144 | 2.749 | 2.719 | 2.898 | 3.112 | 3.683 | 4.419 |
# BP-4313

La BP-4313 és una carretera antigament anomenada provincial, actualment gestionada per la Generalitat de Catalunya. La B correspon a la demarcació de Barcelona i la P a la categoria de provincial. Inicia el recorregut al terme municipal de Santa Maria d'Oló, a la comarca del Moianès, i segueix per la comarca del Bages fins a Súria.
La primera part del recorregut va ser integrada en el traçat de la carretera C-59, de manera que actualment comença en el punt quilomètric 15,1, en el quilòmetre 53,3 de la C-59, al nord de Montcabrer. Des d'aquest lloc arrenca cap a ponent, seguint de forma paral·lela a l'Eix Transversal, pel seu costat sud en un tram i pel nord en l'altre. En quasi 6 quilòmetres arriba a la cruïlla amb la carretera BV-4315, per la qual en un quilòmetre cap al sud-est es pot arribar a Santa Maria d'Oló.
La carretera continua cap a ponent, decantant-se lleugerament a migdia, seguint sempre de forma paral·lela a l'Eix Transversal, fins que al cap d'uns 15 quilòmetres se'n separa cap al nord-oest, per menar al poble d'Avinyó.
En un segon tram d'uns 12 quilòmetres, surt del nord d'Avinyó i segueix cap a ponent fins a Balsareny, on entra pel sud i surt pel nord. En un últim tram d'uns 14 quilòmetres, sempre cap a ponent, arriba a Súria.

## Fonts

* Mapes topogràfics de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* Mapes de carreteres al web de la Generalitat de Catalunya.
# Adam at Six A.M.

Adam at Six A.M. és una pel·lícula americana de Robert Scheerer estrenada el 1970.

## Argument

Un desencantat jove professor semàntica en una universitat de Califòrnia s'entera de la mort d'un parent llunyà a Missouri. Va al funeral, i decideix passar l'estiu allà i treballar com a peó per una empresa elèctrica. A més, coneix una noia i s'enamora i ha de fer front a una decisió important: en quina direcció vol fer anar la seva vida.

## Repartiment

* Michael Douglas: Adam Gaines
* Lee Purcell: Jerri Jo Hopper
* Joe Don Baker
# Sant Aubin

Sant Aubin (en francès Saint-Aubin) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 427 | 453 | 421 | 441 | 424 | 419 | 425 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Guy Poueymidanette | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Adaptació a la grafia occitana.