OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Terrerol de jaça

El terrerol de jaça (Agaricus bisporus var. bisporus), també conegut per camperol dels fems i xampinyó, és un rubiol del grup dels terrerols. És una espècie comestible, la varietat cultivada de la qual és el xampinyó (Agaricus bisporus var. albidus).

## Taxonomia

Va ser descrit per J.E. Lange com Psalliota hortensis var. bispora El seu nom específic bisporus significa 'dues espores'.

## Il·lustracions

JE Lange

## Descripció

Bolet de mida petita a mitjana; barret inicialment hemisfèric, més tard convex aplanat; de fins a 12 cm de diàmetre; superfície amb esquames adherides, brunes, sobre un fons pàl·lid.
Làmines denses, rosa pàl·lid de joves, més tard de brunes a xocolata, aresta blanca.
Cama de cilíndrica a lleugerament clavada, de fins a 6 cm de longitud, llisa, blanquinosa; anell flocós, ínfer, sempre complex.
Carn blanca, bru rosada al tall, especialment a la part apical de la cama; olor agradable, tast suau, dolç.

## Distribució i hàbitat

En pastures, parcs, camps de cultiu femats, jardins, marges de camins, munts de fems. Des dels Pirineus al litoral, Mallorca, Menorca D'estiu a principis d'hivern. Ocasional.

## Espècies semblants

Altres espècies que tenen la característica del vermelliment de la carn de la part apical de la cama, el barret brunenc en part o totalment i que no grogeja al frec:
* Rubiol de sang de cama llanosa (Agaricus lanipes), de cama més curta que el barret i ornamentada amb flocs brunencs
* Rubiol de sang de Bohus (Agaricus bohusii), de barret amb esquames erectes.
* Terrerol tigrat (Agaricus subperonatus), de barret cobert per grans esquames brunes, adherides.

## Comestibilitat

Espècie comestible, excel·lent, no consumir els exemplars més adults ni els que apareixen en llocs amb molts nitrats

## Referències

* 1 2 3 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia. II. El Papiol: Editorial Efadós, 2022. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 3 4 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Lange, JE «Studies in the agarics of Denmark. Part VI. Psalliota. Russula.». Dansk Botanisk Arkiv. 4., 1926, pàg. 8.
* 1 2 3 Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* ↑ Knudsen, Henning; Vesterholt, Jan. Funga Nordica: agaricoid, boletoid and cyphelloid genera. Copenhagen: Nordsvamp, 2008. ISBN 978-87-983961-3-0.
* 1 2 Parra Sánchez, Luis Alberto. Agaricus L. Allopsalliota Nauta & Bas: Tribu Agariceae S. Imai. Alassio: Candusso, 2008. ISBN 978-88-901057-7-7.
* 1 2 Mir, Guillem; Melis, Josep Lluís; Mascaró, Cristòfol. Guía dels Bolets de Menorca. Maó: Consell Insular de Menorca, p. 1-384. ISBN 978-84-15921-26-8.
# Dònhen

Dònhen (en francès Dognen) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 464 | 492 | 505 | 518 | 570 | 542 | 538 | 518 | 478 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 510 | 469 | 489 | 458 | 469 | 466 | 471 | 475 | 448 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 461 | 469 | 401 | 339 | 323 | 302 | 312 | 284 | 270 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 269 | 247 | 230 | 208 | 209 | 194 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Gaston Faurie | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Conca Permiana

«Conca Permiana» té aquests significats:
* Conca permiana (Europa), conca situada al subsol del nord d'Europa i centrada a la mar del Nord
* Conca permiana (Nord-amèrica), conca situada al subsol del sud dels Estats Units, a l'oest de Texas i el sud-est de Nou Mèxic
# Eibar Rugbi Taldea

El Eibar Rugbi Taldea és un club de rugbi de la localitat guipuscoana d'Eibar, (País Basc).
L'equip va ser fundat en 1977 i actualment compta amb una base i un projecte de desenvolupament. Compta amb diverses categories, i l'equip sènior femení, actualment és a la màxima categoria estatal, Divisió d'Honor. El sènior masculí, juga a la Divisió d'Honor B, segona categoria del rugbi espanyol. D'altra banda, el club compta amb acadèmies i escoles per a crear un planter eibarrès.

## Història

El Eibar Rugbi Taldea va ser fundat en 1977, i durant tots aquests anys ha estat vinculat a la vida esportiva del municipi d'Eibar i la comarca del Baix Deva.
Des de la seva fundació, molts joves de la comarca han participat en els diferents esdeveniments esportius de la vida d'aquest club.
Des de 2002 celebra la Fira Anual de la Cervesa el mes de juny, coincidint amb la festivitat de sanjuanes, on obté bona part dels ingressos del club.

## Palmarès

* Campió de Primera Nacional la temporada 2008/2009.

## Referències

* ↑ «VII Fira de la Cervesa d'Eibar 2009». Arxivat de l'original el 2023-03-21. [Consulta: 17 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del club
* Informació de l'equip en la pàgina de l'Associació de Clubs de Rugbi (ACR)
* Fotos de la secció femenina de l'equip
# Jodie Henry

Jodie Henry OAM (Brisbane, Austràlia 1983) és una nedadora australiana, ja retirada, guanyadora de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 17 de novembre de 1983 a la ciutat de Brisbane, població situada a l'estat de Queensland (Austràlia).
L'any 2004 fou nomenada membre de l'Orde d'Austràlia.

## Carrera esportiva

Especialista en estil lliure, es donà a conèixer a nivell internacional en els Jocs de la Commonwealth de l'any 2002 realitzats a Manchester (Regne Unit), on va aconseguir guanyar tres medalles d'or i una medalla de plata. En el Campionat del Món de natació de 2003 realitzat a Barcelona (Catalunya) aconseguí guanyar una medalla de plata i dues de bronze, demostrant el seu gran estat de forma. Un fet que es feu evident en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on va aconseguir guanyar tres medalles d'or: en els 100 metres lliures, esdevenint la primera nedadora australiana a aconseguir aquest fet després de Dawn Fraser, 4a anys abans; en els relleus 4x100 m. lliures i els relleus 4x100 m. estils, aconseguint sengles rècords del món en les proves de relleus. Aquest mateix any fou nomenada nedadora del Pacífic de l'any per la revista "Swimming World Magazine".
L'any 2005 aconseguí guanyar tres medalles en el Campionat del Món de natació de Mont-real (Canadà) i el 2007 aconseguí guanyar-ne dues més. Gran favorita per repetir triomfs als Jocs Olímpics d'estiu de 2008 realitzats a Pequín (R. P. de la Xina), una lesió impedí la seva participació.
# Ca l'Arana i Cal Tet

La zona humida de Ca l'Arana i Cal Tet comprèn una zona de prats inundables, aiguamolls litorals i maresmes de rereduna, entre els quals es troben aquestes dues llacunes: Ca l'Arana i Cal Tet. Aquest espai s'ha vist molt afectat per la creació de la nova llera del riu Llobregat, resultat del desviament del riu, que ara transcorre pel límit NE d'aquesta zona humida. La llacuna de Cal Tet rep les aigües de l'EDAR situada al marge oposat del riu Llobregat i actua com a llacuna de depuració final de les aigües.
Cal Tet és una llacuna d'origen natural recrescuda artificialment. La llacuna de Ca l'Arana és un petit estany d'origen mixt, natural i antròpic. Un mapa del 1890 ja l'assenyalava pràcticament al seu emplaçament actual. Sobre el marge d'aquest estany primigeni, la major part del qual va desaparèixer per la regressió litoral al llarg del segle xx, es va efectuar una extracció d'àrids que va donar lloc a la seva morfologia i superfície actuals (gairebé 6 hectàrees).
En aquesta zona humida apareixen salobrars i jonqueres halòfiles (Schoeno-Plantaginetuim crassifoliae), herbassars humits (Molinio-Holoschoenion, Magnocaricion), canyissars i prats humits de tendència nitròfila (Paspalo-Polypogonion, Trifolio-Cynodontion). A la platja s'hi feia una vegetació psamòfila fragmentària, que s'ha vist afectada pels moviments de terres derivats de la formació dels espigons que delimiten la nova llera del Llobregat. Cal destacar la presència de canyissars turbosos, amb espècies com l'asteràcia caps blaus (Centaurea jacea), la xisca borda (Cladium mariscus) i altres ciperàcies (Cyperus fuscus, Cyperus difformis, Cyperus laevigatus), entre d'altres, que formen comunitats dominades per mansega (Cladium mariscus), de vores d'aigua de terra baixa. Hi ha també algun petit bosquet de pi pinyer (Pinus pinea).
Pel que fa als hàbitats d'interès comunitari, segons la cartografia dels hàbitats hi apareixen els següents:
* 1150 Llacunes litorals -hàbitat prioritari-
* 1320 Espartinars
* 1410 Prats i jonqueres halòfils mediterranis (Juncetalia maritimi)
* 1420 Matollars halòfils mediterranis i termoatlàntics (Sarcocornetea fruticosae)
* 1430 Matollars halonitròfils (Pegano-Salsoletea)
* 7210 Aiguamolls calcaris amb mansega (Cladium mariscus) -hàbitat prioritari-
* 9540 Pinedes mediterrànies.
La fauna és diversa i nombrosa. Destaca, per exemple, la presència de martinet menut (Ixobrychus minutus) i tortuga de rierol (Mauremys leprosa).
Aquest espai disposa de diversos equipaments: torre-observatori, aguait, caseta d'informació, zona d'aparcament, etc. Aquesta zona humida està inclosa a l'espai del PEIN "Delta del Llobregat" i a l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES0000146 "Delta del Llobregat". També forma part de la Reserva natural parcial «La Ricarda - Ca l'Arana».

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ca l'Arana i cal Tet». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 9 agost 2014].
# Vladimir Voronin

Vladimir Nicolae Voronin (en rus Владимир Николаевич Воронин, Vladímir Nikoláyevich Voronin) (Corjova (Moldàvia), 25 de maig de 1941) és un polític moldau, president del país entre el 7 d'abril de 2001 i l'11 de setembre de 2009 Membre del Partit dels Comunistes de la República de Moldàvia, la seva política és procliu a Rússia, fins al punt que durant el seu mandat es va tornar a incloure l'ensenyament del rus com a matèria obligatòria a les escoles del país. També és conegut per les seves declaracions en contra de Romania. Tot i aquesta política pro-Moscou, durant el seu mandat expressà l'interès que Moldàvia formés part de la Unió Europea.

## President de Moldàvia

Fou escollit president del país el 7 d'abril.
Vasile Tarlev va dimitir com a Primer ministre de Moldàvia el 31 de març de 2008 per la situació econòmica del país i va nomenar Zinaida Greceanîi en el seu lloc.

### Esdeveniments de 2009 i renúncia

Després d'esgotar els dos mandats que permetia la constitució, a les eleccions parlamentàries del 5 d'abril de 2009, Voronin i el seu Partit dels Comunistes aconseguiren el 49,48% dels vots i obtingueren 60 escons, un menys dels necessaris per escollir un nou President. Per aquest motiu, i donada la impossibilitat d'escollir un candidat alternatiu, Voronin fou designat President del Parlament per tal que retingués la presidència del país de forma interina mentre es negociava el suport necessari per trobar un nou candidat.
La reacció dels opositors davant dels resultats electorals i les acusacions de frau van fer impossible qualsevol tipus de negociació i portaren a manifestacions i greus disturbis als carrers de tot el país. Finalment, es va dissoldre el Parlament i es convocaren noves eleccions, que tingueren lloc el 29 de juliol.
En aquests nous comicis, el Partit dels Comunistes aconseguí un 44,69% dels vots i 48 escons, perdent així la majoria davant de la coalició dels partits opositors. Tot i així, aquesta coalició tampoc aconseguí el suport necessari per designar un nou president, fet que va permetre a Voronin continuar sent, de forma interina, cap de l'Estat moldau. La manca de suport i el clima d'incertesa política van fer però, que el 2 de setembre presentés la seva renúncia com a president del Parlament. Un dels líders de l'oposició, Mihai Ghimpu, fou designat per a aquest càrrec i ocupà la presidència del país de forma interina fins a les eleccions de 2010.

## Referències

* ↑ Univisión. «Renúncia del president moldau Vladimir Voronin» (en castellà). Associated Press, 11-09-2009.
* ↑ «Moldova's prime minister resigns» (en anglès). Jerusalem Post, 19-03-2008. [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ «Moldova's Leader Nominates First Female Prime Minister» (en anglès). The Moscow Times, 15-04-2009. [Consulta: 5 desembre 2024].
# El Balcó del Pirineu

El Balcó del Pirineu és una urbanització del municipi de Montferrer i Castellbò. La urbanització fou construïda en un serrat, continuació del serrat de Castellciutat i Montferrer, a l'esquerra del riu Segre. Per aquesta raó, algunes parcel·les tenen un pendent important. Cal destacar que la majoria dels xalets són propietat d'andorrans.

## Referències

* ↑ GGCC, Montferrer i Castellbò: Arxivat 2021-06-08 a Wayback Machine. El poble de Montferrer de Segre.
# El Fontanil

El Fontanil és una masia situada al municipi de les Planes d'Hostoles, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ «les Planes d'Hostoles». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya p. 662, 2003.
# Puig de la Comuna Grossa

El puig de la Comuna Grossa és una muntanya de 409 metres de les serres de Llevant situada al municipi de Felanitx, entre el puig de Sant Salvador i el Puig de Santueri.
# Fosfur de calci

El fosfur de calci, de fórmula ${\ce {Ca3P2}}$, és una sal neutra, constituïda per cations ${\ce {Ca^2+}}$ i anions ${\ce {P^3-}}$. Es presenta en forma de pols vermella i marró, o embalums grisos, amb el punt de fusió de 1605 °C. Es pot trobar al mercat sota el nom de Photophor quan es destina a bengales, o Polytanol quan s'usa com a rodenticida. Aquest compost és una impuresa comú del carbur de calci, que podria causar la contaminació de la fosfina, fent que s'inflami fàcilment.

## Preparació

El fosfur de calci es prepara per escalfament d'una mescla de calci en pols i fòsfor vermell:
${\ce {6Ca_{(s)}~+~2P4_{(vermell)}~->~2Ca3P2_{(s)}}}$ També es produeix mitjançant la reacció d'òxid de calci i fòsfor que dona, a més del fosfur de calci fosfat de calci:
${\ce {24CaO_{(s)}~+~4P4_{(vermell)}~->~5Ca3P2_{(s)}~+~3Ca3(PO4)2_{(s)}}}$

## Propietats

No és combustible en si, però produeix fosfà, ${\ce {PH3}}$, quan es posa en contacte amb aigua o àcids, el qual s'encén espontàniament:
${\ce {Ca3P2 + 6H2O -> 2PH3 + 3Ca(OH)2}}$
És realment contaminant als medis aquàtics i causa irritació a la pell o als òrgans interiors (pulmons, renyons, etc) en cas de ser inhalat.

## Usos

Els fosfurs metàl·lics s'usen com a rodenticides. Una mescla de menjar i fosfur de calci es deixa on els rosegadors s'ho puguin menjar. L'àcid a l'aparell digestiu del rosegador reacciona amb el fosfur i genera fosfà. Aquest mètode de control de plagues s'usa en llocs on han aparegut rosegadors immunes a molts de verins comuns. Altres pesticides similars al fosfur de calci son el fosfur de zinc i fosfur d'alumini.
El fosfur de calci també s'utilitza als focs artificials, torpedes, bengales marítimes d'auto-ignició i altres tipus de municions autoinflamables. Durant els anys 1920 i 1930, Charles Kingsford Smith usava carbur de calci i fosfur de calci als bots dels vaixells per a les seves bengales, que duraven fins a deu minuts.

## Perills

En contacte amb altres àcids o aigua, el fosfur de calci allibera fosfà, que és tòxica i causa explosions a l'aire. En cas d'inhalació, provoca convulsions, tossina, diarrea, mal de cap, dificultat respiratòria, mal de coll i vòmits. Si entra en contacte amb la pell, causa enrogiment i dolor. En el cas de la ingestió, es recomana provocar el vòmit.

## Referències

* 1 2 3 Richard C. Ropp. Encyclopedia of the Alkaline Earth Compounds. Newnes, 31 desembre 2012, p. 231–. ISBN 978-0-444-59553-9.
* ↑ GOV, NOAA Office of Response and Restoration, US. «CALCIUM PHOSPHIDE | CAMEO Chemicals | NOAA».
* ↑ https://books.google.cat/books?id=6h4D6v2SeswC&pg=PA510&lpg=PA510&dq=calcium+phosphide&source=bl&ots=EwUE1yV710&sig=xyYcDP8QkBI4SSZFm219WVTrqUQ&hl=ca&sa=X&ved=0ahUKEwiDxa7q8-rRAhUG5xoKHanGA_k4FBDoAQgeMAI#v=onepage&q=calcium%20phosphide&f=false
* ↑ Colin McEvedy (1992),The New Penguin Atlas of Medieval History, Nova York: Penguin.
* ↑ http://www.insht.es/InshtWeb/Contenidos/Documentacion/FichasTecnicas/FISQ/Ficheros/1101a1200/nspn1126.pdf Arxivat 2017-02-05 a Wayback Machine.
# El Mikado (pel·lícula de 1939)

El Mikado (títol original: The Mikado) és una pel·lícula de comèdia musical britànica de 1939 basada en l'òpera còmica de 1885 de Gilbert i Sullivan The Mikado . Rodada en Technicolor. La pel·lícula és protagonitzada per Martyn Green com Ko-Ko, Sydney Granville com Pooh-Bah, el cantant estatunidenc Kenny Baker com Nanki-Poo i Jean Colin com Yum-Yum. Molts dels altres protagonistes i coristes eren o havien estat membres de la D'Oyly Carte Opera Company. Està doblada al català.

## Argument

El fill del Mikado del Japó, un joglar errant, s'enamora d'una noia que està compromesa amb el seu tutor.

## Repartiment

* Kenny Baker com Nanki-Poo
* Martyn Green com Ko-Ko
* Sydney Granville com Pooh-Bah
* John Barclay com the Mikado
* Gregory Stroud com Pish-Tush
* Jean Colin com Yum-Yum
* Elizabeth Nickell-Lean com Pitti-Sing

## Producció

La música va ser dirigida per Geoffrey Toye, un antic director musical de D'Oyly Carte, que també va ser el productor i se li va atribuir l'adaptació, que va implicar una sèrie de talls, addicions i escenes reordenades. Victor Schertzinger va dirigir i William V. Skall va rebre una nominació a l'Oscar a la millor fotografia. La direcció d'art i els dissenys de vestuari van ser de Marcel Vertès. L'orquestra (i els músics representats a la pel·lícula) estava formada per 40 membres de l'Orquestra Simfònica de Londres.

## Estrena

El Mikado es va estrenar a Londres el 12 de gener de 1939 abans d'estrenar-se als Estats Units l'1 de maig. Una dècada més tard, el 23 de juliol de 1949, la pel·lícula es va tornar a estrenar a la ciutat de Nova York.

## Referències

* 1 2 Lejeune, C. A. "Films of the Week: Gentlemen of Japan", The Observer, 3 July 1938, p. 14.
* ↑ «El mikado». esadir.cat. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ Shepherd, Marc. "The Technicolor Mikado Film (1939)" Arxivat 2016-08-02 a Wayback Machine., A Gilbert and Sullivan Discography 28 June 2009, accessed 26 October 2021
* ↑ Galbraith IV, Stuart. "The Mikado (Blu-ray)". DVDTalk, 27 March 2011
# Ievhèn Martxuk

Ievhèn Martxuk (ucraïnès: Євген Кирилович Марчук) (Dolynivka, 28 de gener de 1941 - Kíiv, 5 d'agost de 2021) fou un polític ucraïnès. El 1963 estudià magisteri i fou reclutat pel KGB. Fou destinat a Kíev, però sempre afirmà que no havia torturat dissidents. El 1990, però, es declarà lleial al nou govern de la Ucraïna independent i hi fou nomenat ministre de la Seguretat Nacional.
Fou nomenat primer ministre d'Ucraïna l'1 de març de 1995, i confirmat el 8 de juny del mateix any. Dimití el 27 de maig de 1996, després de ser escollit per a la Verkhovna Rada. Va quedar en tercer lloc a les eleccions presidencials ucraïneses del 1999, i fou nomenat secretari del Consell de Seguretat Nacional i Defensa pel president Leonid Kutxma. Més endavant fou ministre de Defensa d'Ucraïna, de juny del 2003 a setembre del 2004.
El 2001 fou acusat per un fiscal italià de violar l'embargament d'armes de l'ONU a diversos països del món, però les acusacions no foren confirmades. El 2006 es presentà a les eleccions ucraïneses amb el Partit de la Llibertat. La seva esposa edita el diari Den.

## Referències

* ↑ «Помер Марчук. СБУ назвала причину смерті» (en ucraïnès). [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «Donbas moves back onto the national stage at last». Arxivat de l'original el 2008-11-19. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ «Yevhen Marchuk died» (en anglès). [Consulta: 29 gener 2023].
# Zolotonoixa

Zolotonoixa (en ucraïnès Золотоноша) és una ciutat de la província de Txerkassi, Ucraïna, es troba a la riba del riu Seim. El 2021 tenia 27.458 habitants. Es troba al riu Zolotonoixa, tributari del Dniprò a 30 km de la capital de la província, Txerkassi.

## Referències

* ↑ «Золотоніська територіальна громада» (en ucraïnès). decentralization.gov.ua.
* ↑ «Zolotonosha».
* ↑ «Zolotonosha index».
# Iziàslav

Iziàslav, també Zàslav, Jéslav (ucraïnès: Ізя́слав, Заслав, Жеслав; polonès: Zasław; rus: Изяслав, Изяславль; alemany: Saslaw) és una ciutat d'Ucraïna a la vora del riu Horýn, afluent del Prýpiat, a l'óblast de Khmelnitski a les regions històriques de Volínia i Pohóryna. La ciutat es remunta al segle XI. El 2021 tenia una població estimada de 16.162 habitants. És capital del raion de Iziàslav.

## Història

Iziàslav és esmentada per primera vegada l'any 1390. Era una vila privada de Polònia, propietat de les famílies Zasławski i Sanguszko. Va formar part del voivodat polonès de Volhynian. El 1583 se li van concedir els drets de la ciutat de Magdeburg.
Després de les particions de Polònia va formar part de l'Imperi Rus, a la Governació de Volínia.
A l'inici de la Segona Guerra Mundial la població jueva representava el 28% dels habitants. Tan bon punt els alemanys van ocupar la ciutat, els jueus foren empresonats en un gueto i més tard assassinats en execucions massives perpetrades per Einsatzgruppen.
Fins al 18 de juliol de 2020 va ser el centre administratiu del raion d'Iziàslav. El raion va ser abolit el juliol de 2020 com a part de la reforma administrativa d'Ucraïna, que va reduir el nombre de raions de l'oblast de Khmelnytskyi a tres. La seva superfície es va fusionar amb el de Shepetivka.

## Referències

* ↑ Михайло Нікітенко. Знайдено давньоруський город на Волині // "Золоті ворота" № 3, 1994, с. 6-14; Його ж: До питання про літописний Ізяславль: нові археологічні дані. // Велика Волинь: минуле й сучасне. Хмельницький — Ізяслав — Шепетівка, 1994. с. 237—239 (in Ukrainian).
* ↑ «Изяславская городская громада» (en rus). Портал об'єднаних громад України.
* ↑ «Izyaslav Kehilalinks Home Page».
* ↑ «Yahad – in Unum».
* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020 [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України, 17-07-2020.
# Apóstolove

Apóstolove (en ucraïnès Апостолове, en rus Апостолово) és una ciutat de la província de Dnipropetrovsk, Ucraïna. El 2021 tenia 13.246 habitants. Fins al 28 de juliol de 2020, Apóstolove era el centre administratiu del districte homònim, però d'ençà la reforma administrativa d'Ucraïna del 2020 el districte passà a formar part del districte de Kriví Rih.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020 [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Ladijin

Ladijin (en ucraïnès i en rus Ладижин) és una ciutat de la província de Vínnitsia, Ucraïna. El 2021 tenia 22.593 habitants.

## Referències

* ↑ «Чисельність наявного населення України (Actual population of Ukraine)» (en ucraïnès). State Statistics Service of Ukraine. Arxivat de l'original el 2018-07-13. [Consulta: 1r juliol 2016].
# Paniútine

Paniútine o Paniútino (en ucraïnès Панютине, en rus Панютино) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 6.997 habitants.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020.
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Kulínitxi

Kulínitxi (en ucraïnès Кулиничі, en rus Кулиничі) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 2.981 habitants.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020.
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.