OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amàlia Elisabet de Hanau-Münzenberg

Amàlia Elisabet de Hanau-Münzenberg (en alemany Amalia Elisabeth von Hanau-Münzenberg) (Hanau, Alemanya, 29 de gener de 1602 - Kassel, 8 d'agost de 1651). Era la filla gran del comte Felip Lluís II de Hanau-Münzenberg (1576-1612) i de Caterina d'Orange-Nassau (1578-1648). Comtessa de Hanau-Münzenberg va esdevenir landgravina de Hessen-Kassel en casar-se amb Guillem V de Hessen-Kassel.
Els conflictes del seu home en la Guerra dels Trenta Anys van provocar que la família s'hagués d'exiliar del país. Després de la mort Guillem V el 1637 i de la derrota de Hessen-Kassel en la guerra, Amàlia Elisabet tornà a Kassel amb els seus fills. El fill gran Guillem VI, va ser nomenat el nou landgravi, però donat que encara no era major d'edat, va ser ella qui en va assumir la regència des del 1637 fins al 1650.
Amàlia va mantenir la política de col·laboració amb França i amb Suècia que havia portat el seu marit. Es va negar a reconèixer els acords de 1627, que estipulaven que el territori de l'extingit landgraviat de Hessen-Marburg havia de passar íntegrament a la branca de Hessen-Darmstadt. Així, va iniciar les hostilitats contra Hessen-Darmstadt i el 6 de març de 1645, el seu exèrcit va envair el nord de Hessen-Marburg, en un conflicte armat que va durar fins al 1648, conegut com la Guerra Hesseniana, en el marc de la Guerra dels Trenta Anys. L'exèrcit d'Amàlia Elisabet va aconseguir imposar-se al de Jordi II de Hessen-Darmstadt. Amb la Pau de Westfàlia, s'anul·laren els acords de 1627 i Hessen-Kassel aconseguí mantenir el domini del nord de Hessen-Marburg, que incluïa la ciutat de Marburg.
Amàlia Elisabet va rebre el suport econòmic del cardenal Richelieu per a mantenir el seu exèrcit de 20.000 homes. Així mateix, va lluitar per tal que es reconegués la igualtat del calvinisme amb el luteranisme i el catolicisme en els estats membres del Sacre Imperi Romanogermànic.

## Matrimoni i fills

El 1619 es va casar amb Guillem V de Hessen-Kassel (1602-1637), fill de Maurici I de Hessen-Kassel (1572-1632) i d'Agnès de Solms-Laubach (1578-1602). El matrimoni va tenir dotze fills:
* Agnès (1620-1626)
* Maurici (1621-1621)
* Elisabet (1623-1624)
* Guillem (1625-1626)
* Amàlia (1626-1693), casada amb Enric Carles de La Trémoille
* Carlota (1627-1686), casada amb el príncep elector Carles I Lluís del Palatinat.
* Guillem VI de Hessen-Kassel (1629-1663), landgravi de Hessen-Cassel, casat amb Hedwig Sofia de Brandenburg (1623-1683).
* Felip (1630-1638)
* Adolf (1631-1632)
* Carles (1633-1635)
* Elisabet (1634-1688)
* Lluïsa (1636-1638)
# Tuc dera Comassa

El Tuc dera Comassa és una muntanya de 2.394 metres que es troba entre els municipis de Canejan, a la comarca de la Vall d'Aran i França.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# OpenCV

OpenCV (Open Source Computer Vision) és una llibreria de programació de codi obert dirigida principalment a la visió per computador en temps real, desenvolupada per la divisió russa d'Intel en el centre de Nijni Nóvgorod, actualment també compta amb el suport de Willow Garage y la companya de visió Itseez. L'ús és gratuït sota la llicencia open source BSD. La llibreria OpenCV és multiplataforma. Es centra principalment en el processament d'imatges en temps real. Està optimitzada per a ser usada en processadors Intel, perquè si la llibreria detecta que les llibreries d'Intel IPP (Integrated Performance Primitives) es troben en el sistema, en farà ús automàticament per tal d'accelerar el rendiment de l'aplicació. També compta amb suport SIMD, optimitzacions OpenMP, optimitzacions per Intel TBB (Threading Building Blocks) i a partir de la versió 2.4.8 dona suport a instruccions vectorials NEON per a sistemes ARM.
OpenCV permet desenvolupar en C, C++ o Python i és compatible amb l'IDE QT Creator i les seves corresponents llibreries QT.

## Exemple codi C++

Aquí tenim un exemple de programa bàsic en OpenCV 2.4.X extret de la documentació oficial d'OpenCV. Mostra a l'usuari el Canny que obté després de processar l'entrada de vídeo.

## Referències

* ↑ Itseez http://itseez.com/
* ↑ Intel Integrated Performance Primitives https://software.intel.com/en-us/intel-ipp/?wapkw=ipp

## Enllaços externs

* OpenCV - Lloc web oficial
* OpenCV a SourceForge.net
* Documentació d'OpenCV
# Serra de Freixeneda

La Serra de Freixeneda és una serra situada al municipi de la Vall d'en Bas a la comarca de la Garrotxa, amb una elevació màxima de 1.412 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pedrera de Montlleó

La pedrera de Montlleó és un jaciment paleontològic situat en una antiga pedrera d'on s'havia extret roca calcària a la vall de la riera de Cornet o Guardiola. La pedrera es localitza a la partió dels termes municipals de Manresa i Castellgalí.
S'hi extreien minerals com la calcita i la pirita i s'hi ha trobat, entre diverses restes fòssils, un exemplar de Modiolus modioloides (Modiolus sp. gr. modioloides; Bellardi 1852), un mol·lusc bivalve marí de l'Eocè.
L'any 2011 també hi van aparèixer les restes fossilitzades dels ossos d’un sireni en un bloc de roca que va ser tallat a la pedrera, en el qual s'hi observen algunes vèrtebres i costelles. El bloc de roca és de gres calcari de la formació geològica Santa Maria, d’origen marí, datada del Priabonià (Eocè), de fa uns 35 milions d’anys. Els sirenis eren una espècie molt present en el medi aquàtic del Terciari. Actualment els sirenis s'han reduït a 5 espècies de les quals la més coneguda és el manatí del Carib (Trichechus manatus).
Molt probablement les restes trobades a la pedrera de Montlleó són de l'espècie trobada a Mas Enric (1982), anomenada Prototherium montserratense "el sireni de Montserrat".
Ara fa entre 42 i 35 milions d’anys l'àrea que correspon al Bages era ocupada per l'aigua marina d’un gran golf comunicat amb l’oceà Atlàntic. En aquestes aigües somes s’hi acumulaven els sediments (fangs i sorres) que formaren el subsol d'aquesta àrea geogràfica. Coincidint amb el límit sud de l'actual comarca hi havia la línia costanera. Montserrat i Sant Llorenç del Munt eren deltes emplenats dels detritus de les serralades del massís Català. Hi existien esculls de corall i fauna molt variada en un mar càlid i condicions semblants a l'actual Carib.

## Referències

* ↑ «Pedrera de Montlleó, Bages». MinerAtlas, 2024. [Consulta: 12 juny 2024].
* ↑ Abad García, A.. «Paleotaxodonta y pteriomorphia del eoceno del margen sur de la depresión central catalana.» (en castellà) p. làmina 5. UAB, 2001. [Consulta: 12 juny 2024].
* 1 2 «Sireni de Montserrat». El medi natural del Bages, Institució Catalana d'Història Natural, 2024. [Consulta: 12 juny 2024].
* ↑ Oriol Oms, Florenci Vallès i Josep Biosca. «La història geològica». El medi natural del Bages i el Moianès, Institució Catalana d'Història Natural, 2024. [Consulta: 12 juny 2024].

## Enllaços externs

* Mapes de patrimoni cultural, Diputació de Barcelona, PDF
* Inventari de jaciments arqueològics de Catalunya Arxivat 2013-12-27 a Wayback Machine. PDF
# Amàlia Enriqueta de Solms-Baruth

Amàlia Enriqueta de Solms-Baruth (en alemany Amalie Henriette zu Solms-Baruth ) va néixer a Klitschdorf el 30 de gener de 1768 i va morir a Karlsruhe el 31 d'octubre de 1847. Era filla de Joan Cristià II de Solms-Baruth (1733-1800) i de Frederica Lluïsa de Reuss Kostritz (1749-1798).

## Matrimoni i fills

El 30 de gener de 1789 es va casar a Klitschdorf amb Carles Lluís Hohenlohe-Langenburg (1762−1825), fill de Cristià Albert (1726-1789) i de la princesa Carolina de Stolberg-Gedern (1731-1796). El matrimoni va tenir tretze fills:
* Lluïsa, nascuda i morta el 1789.
* Elisabet (1790-1830), casada Víctor Amadeu de Hessen-Rotenburg (1779-1834).
* Constança (1792-1847), casada amb Francesc Josep de Hohenlohe-Schillingsfürst (1787-1841).
* Emília (1793-1859), casada amb Frederic Lluís de Castell-Castell (1791-1875).
* Ernest (1794−1860), casat amb la princesa Feodora de Leiningen (1807−1872).
* Frederic Guillem, nascut i mort el 1797.
* Maria Enriqueta, nascuda i morta el 1798.
* Lluïsa (1799-1881), casada amb Adolf de Hohenlohe-Ingelfingen (1797-1873).
* Joana Enriqueta (1800-1877), casada amb Emili Cristià d'Erbach-Schönberg (1789-1829).
* Maria Agnès (1804-1835), casada amb Constantí de Löwenstein-Wertheim-Rosenberg (1802-1838).
* Gustau Enric (1806-1861).
* Helena (1807-1880), casada amb Eugeni de Württemberg (1788-1857)
* Enric (1810-1830).

## Enllaços externs

* http://awt.ancestrylibrary.com
# Cap dera Sèrra

El Cap dera Sèrra és una muntanya de 2.167 metres que es troba al municipi de Vielha e Mijaran, a la comarca de la Vall d'Aran.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Chief Joseph

Chief Joseph o Hinmatówyalahtqit ("Tro què rodola per la muntanya"), (3 de març de 1840 - 21 de setembre 1904) fou un cabdill Nez Percé, qui adoptà el nom de Joseph quan el feu batejar el seu pare.
Destacà pel seu pacifisme i el seu humanitarisme. El 1871 esdevé cap a la mort del seu pare Tuekakas, qui s'havia oposat al Tractat del 1863, però malgrat la seva oposició a la guerra, influït pel profeta Smohalla, l'agost del 1877 fou un dels caps indis de la guerra nez percé contra les tropes nord-americanes d'Oliver O. Howard, fins que després de l'extermini de bona part de la tribu i la mort dels capitosts més destacats es rendí a la batalla de Bear Paw.
Fou internat a la reserva Colville on va morir.

## Referències

* ↑ Gunther 2010: p. 66-76
* ↑ Gunther 2010: p. 164

## Bibliografia

* Vanessa, Gunther. Chief Joseph: A Biography (en anglès). ABC-Clio, 2010. ISBN 0313379203.
# Serrat de les Ginebres

El Serrat de les Ginebres és una serra situada al municipi de la Vall de Bianya a la comarca de la Garrotxa, amb una elevació màxima de 1.223 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# An-Nàssir Ayyub

Al-Màlik an-Nàssir Ayyub ibn Tughtaguín ibn Ayyub —àrab: الملك الناصر أيوب بن طغتكين بن أيوب, al-Malik an-Nāṣir Ayyūb b. Ṭuḡtagīn b. Ayyūb—, conegut simplement com a an-Nàssir Ayyub fou un príncep aiúbida del Iemen, que va ser emir del 1202 al 1214.

## Biografia

L'atabeg d'Ismaïl, Sayf al-Din Sunkur, havia estat apartat de qualsevol funció de govern pel seu senyor quan va arribar al poder i es trobava de fet confinat al castell de Hadjdja, però en va sortir al saber-se la mort d'Ismaïl i llavors va proclamar al seu altre pupil, el jove germà d'Ismail, An-Nàssir Ayyub del qual es va declarar atabeg. Nàssir es va establir a Taizz i tot seguit va restablir les coses com abans d'Ismail. A la pregària de divendres es va tornar a llegir la khutba o oració en nom del califa abbàssida; va perdonar els kurds que havien matat al seu germà i fins i tot va nomenar dos dels conspiradors com a governadors, un a Sanaa i un a la Tihama (excloent Zabid i Kedra). A Sanaa va esclatar una revolta contra els kurds; tots els kurds que es van trobar a la ciutat foren assassinats; però el governador va reagrupar forces fora de les muralles i la va assetjar i combatre. Pel seu costat el atabeg Sunkur va anar a Djubla (1202) i llavors va cridar al governador de Sanaa, Warxar (que li devia el càrrec) per ajudar-lo a lluitar contra el governador kurd de Zabid que obstaculitzava les seves ambicions. Els dos homes van avançar cap a Zabid i van xocar contra el governador a Kurtub, i el van derrotar. Així Sunkur dominava ara de fet tot el Iemen incloent Zabid (restava encara la revolta de l'imam que es podia considerar menor).
El 1203 es va produir a Zabid una pluja de cendra blanca que va durar 24 hores, i va anar seguida d'una pluja de cendra negra tan espessa que semblava que fos de nit. És de suposar que això fou a causa de l'erupció d'algun volcà.
El 1208 l'atabeg va atacar Baraqix i també es van lliurar diverses batalles entre l'imam i el governador kurd de Sana i finalment l'imam va demanar la pau. El 1211 va morir Sunkur i el 1213 el va seguir Warxar de Sanaa. Al lloc de Sunkur fou nomenat com a wazir Badr al-Din ibn Djabril. El 1214 el wazir va convèncer l'emir de fer una expedició contra l'imam Abd Allah ibn Hamza; per això Nàssir va anar a Sanaa, i en aquesta ciutat fou enverinat per Badr al-Din (1214). Nàssir fou enterrat a un mausoleu al sud de la ciutat de Taizz. L'intent de Badr-ad-Din d'usurpar el poder no va reeixir. L'emirat va acabar en mans d'al-Mudhàffar Sulayman, un cosí.

## Font

* Ali ben al-Hasan al-Khazradji, The pearls-strings: a history of the Resuliyy dinasty of Yemen, traducció de Sir James W. Redhouse, Leyden i Londres, 1906
# Montanha de Sendrosa de Son

La Montanha de Sendrosa de Son és una serra situada al municipi de Naut Aran a la comarca de la Vall d'Aran, amb una elevació màxima de 2.482 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Vitalina Varela (pel·lícula)

Vitalina Varela és una pel·lícula dramàtica portuguesa del 2019 dirigida per Pedro Costa. L'obra va guanyar el lleopard d'or a la millor pel·lícula i Vitalina Varela el premi a la millor actriu principal al Festival de cinema de Locarno de 2019. La pel·lícula es va doblar al català i es va projectar, per primera vegada, en cinemes de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat), Lleida (Segrià) i Barcelona (Barcelonès) del 19 al 22 d'octubre de 2020.

## Argument

Vitalina Varela, capverdiana de 55 anys, arriba a Lisboa tres dies després del funeral del seu marit. Fa més de 25 anys que espera el bitllet d'avió. En la sumptuosa foscor d'un barri travessat per ombres hieràtiques, de sobte el vermell dels llençols sagnants. Vitalina, que ha arribat massa tard, no té més remei que assumir els assumptes del seu marit mort. No plorarà pels infeliços: davant d'homes desgastats i miserables, sinó que es comprometrà a reconstruir, sostre rere sostre, paret rere paret, el record d'una casa sòlida a Cap Verd, contra la trista realitat d'una vida que a Portugal no ha sabut trobar un sostre real.

## Recepció
### Resposta crítica

Al portal de crítiques cinematogràfiques Rotten Tomatoes, la pel·lícula rebé una qualificació d'aprovació del 97% basada en 34 ressenyes, amb una qualificació mitjana de 8,42/10. El consens crític del web manifesta que: «rigorosa i bellament composta, Vitalina Varela és un drama tranquil·lament absorbent, la superfície plàcida de la qual contrasta profunditats ocultes». Metacritic, que utilitza una mitjana ponderada, li assignà a la pel·lícula una puntuació de 83 sobre 100, basada en 15 crítiques, definint-la d'«aclamació universal».

## Referències

* ↑ Weissberg, Jay. «Locarno Film Review: ‘Vitalina Varela’» (en anglès). Variety, 17-08-2019.
* ↑ Corless, Kieron. «Locarno 2019 report: films forged in fire» (en anglès). BFI, 03-09-2019. [Consulta: 18 gener 2020].
* ↑ «La pel·lícula Vitalina Varela». Gencat.cat. [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ «Projeccions - Vitalina Varela». Gencat.cat. [Consulta: 19 octubre 2020].
* ↑ «Vitalina Varela (2020)» (en anglès). Rotten Tomatoes. [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ «Vitalina Varela» (en anglès). Metacritic. [Consulta: 24 març 2020].

## Enllaços externs

* Vitalina Varela - Lloc web oficial
# Serrat del Fumàs

El Serrat del Fumàs és una serra situada al municipi de la Vall d'en Bas a la comarca de la Garrotxa, amb una elevació màxima de 1.195 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Kill Me Please

Kill Me Please és una pel·lícula francesa-belga dirigida per Olias Barco, estrenat el 2010.

## Argument

El doctor Kruger somia amb portar el "suïcidi a la modernitat". Ofereix als seus pacients el servei d'una clínica on es pot morir amb total tranquil·litat, amb una copa de xampany a la mà. Però a la clínica de la "mort ideal", res no surt com estava previst.

## Repartiment

* Aurélien Recoing: Doctor Kruger
* Benoît Poelvoorde: Sr. Demanet
* Bouli Lanners: Sr. Vidal
* Virginie Efira: Inspectora Evrard
* Virgil Bramly: Virgili
* Daniel Cohen: Jean-Marc
* Saul Rubinek: Jack Breiman
* Stéphanie Crayencour: Sophia
* Gérard Rambert: Senyor Nora
* Vincent Tavier: Senyor Plouvier
* Zazie de Paris: Madame Rachel
* Clara Cleymans: Julia Davidson
* Olga Grumberg: Ingrid
* Philippe Nahon: Senyor Antoine
* Nicolas Buysse: infermera Luc
* Jérôme Colin: infermera Bob
* Muriel Bersy: infermera Muriel
* Ingrid Heiderscheit: infermera Sylvie
* Stéphane Malandrin: l'assistent del doctor Kruger, Steve

## Transmèdia

Per a la seva estrena, la pel·lícula es va beneficiar d'una operació transmèdia original amb emissió prèvia de la pel·lícula al lloc web RTBF, precedida d'una investigació real/falsa emesa diàriament al mateix lloc durant tres setmanes, produïda pel periodista Jérôme Colin, també actor de la pel·lícula, a la clínica de suïcidi real/falsa el perfil de Facebook i el lloc web de la qual s'havien creat per separat.

## Rodatge

La pel·lícula es va rodar en tres setmanes al Domaine de Ronchinne, que es troba prop de Crupet, a la província de Namur a Bèlgica.
El lloc també va acollir el rodatge el 2015 d'algunes escenes de la pel·lícula Les Visiteurs : La Révolution de Jean-Marie Poiré.

## Distincions

* Marc'Aurelio d'Oro; Premi de la Crítica i Premi de la Joventut (Farfalla d’Oro) del Festa del Cinema di Roma 2010.
* Premi de la Crítica i Premi al Millor Director del Festival Internacional del Cinema d'Odessa 2011
* Diploma "Dark Fiction" del Premi Noves Visions al XLIV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.
* Nominada a la cerimònia de la Magritte du cinéma 2012 com a millor actor secundari (Bouli Lanners) i millor actriu en un paper secundari (Virginie Efira)

## Notes i referències

* ↑ «Kill me please». unifrance.org. [Consulta: 15 novembre 2015].
* ↑ «Kill me please». cineuropa.org. [Consulta: 15 novembre 2015].
* ↑ L'expérience transmédia décryptée
* ↑ «Une expérience transmédia originale sur le site de la RTBF». Arxivat de l'original el 2012-06-09. [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ https://www.flickr.com/photos/14401918@N04/5147803381/
* ↑ Mademoiselle Zazou. «Silence, on tourne et ça se passe près de chez vous!». blog.com, 11-11-2010..
* ↑ Les deux prix les plus prestigieux pour Kill Me Please au festival de Rome Arxivat 2010-11-10 a Wayback Machine., article de La Libre Belgique
* ↑ Sitges 2011 | Un palmarés encabezado por 'Red State', de Kevin Smith, espinof.com, 16 d'octubre de 2011
* ↑ «Les Magritte du Cinéma». lesmagritteducinema.com.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# An American Crime

An American Crime (en català Un crim americà) és una pel·lícula estatunidenca del 2007. Està basada en una història real: la tortura i mort de Sylvia Likens. La pel·lícula fou estrenada a cinemes a mitjan agost del 2007 als Estats Units.

## Trama

La família de la Sylvia era nombrosa i amb pocs recursos, treballant en una fira. Davant la desesperació de la seva família, la Sylvia i la seva germana Jennifer són encarregades a una dona als suburbis per 20 dòlars, la Gertrude Baniszewski, tot i que ella també tenia pocs recursos i una família molt gran.

## Repartiment

* Ellen Page
* Catherine Keener
* Ari Graynor
* James Franco
* Romy Rosemont
* Jeremy Sumpter
* Hayley McFarland
* Scout Taylor-Compton
* Hannah Leigh Dworkin
* Evan Peters
* Michael Welch
* Nick Searcy
* Channing Nichols
* Scott Reeves
* Tristan Jarred
* Carlie Westerman
* Eliza Dean
* Will Carter
* Bradley Whitford
* James E. Meehan

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 2008: Primetime Emmy a la millor actriu en minisèrie o telefilm per Catherine Keener
* 2009: Globus d'Or a la millor actriu en minisèrie o telefilm per Catherine Keener
# Montanha deth Dossau

La Montanha deth Dossau és una serra situada al municipi de Naut Aran a la comarca de la Vall d'Aran, amb una elevació màxima de 2.522 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Combat de Chêne (1832)

La batalla de Chêne, va tenir lloc el 6 de juny de 1832 durant la Cinquena Guerra de Vendée.

## Preludi

Durant la insurrecció legitimista, Athanase Marie de Charette va formar una petita tropa de 300 Vendéans formada per burgesos de Nantes comandada pel tinent de gendarmeria Laroche i pagesos de Rezé, Montbert i Geneston. Charette ha de reunir-se amb els 150 insurgents de Saint-Philbert-de-Bouaine i Saint-Étienne-de-Mer-Morte comandats per Louis de Cornulier. No obstant això, aquests últims van ser sorpresos i posats en fuga per un destacament de soldats comandat pel coronel Duvivier.
Charette va arribar llavors a Aigrefeuille-sur-Maine, on es va assabentar de la derrota de La Blanchetière a la batalla de Hautière (Combat de Maisdon). El general Dermoncourt es va traslladar llavors per atacar Charette, però va rebre l'ordre de girar-se per lluitar contra els chouans a Ancenis. El 6 de juny, Charette es va unir amb un centenar d'homes de Legé comandats per Mornet du Temple i per uns quants homes de Clisson i Saint-Lumine-de-Clisson sota les ordres de Hyacinthe Hervouët de La Robrie, després va arribar al poble de Chêne.

## Procés

El mateix dia, els Vendéans van ser atacats per dues companyies del regiment d'infanteria de línia 44, comandades pels capitans Schwin i Lacroix. Els Vendéans van caure en una emboscada, La Roberie a la dreta, Charette a l'esquerra i la cavalleria en reserva. Els soldats orleanistes es van refugiar al poble. L'companyia Lacroix intenta agafar els Vendéans per darrere, però és encaminat, la companyia Schwin també acaba cedint als números i fuig al seu torn. Charette els persegueix abans de tornar al poble de Chêne. No obstant això, poc després, quatre companyies van arribar al camp de batalla i es van enfrontar a esquenes dels Vendéans. Comença una nova lluita, que aquesta vegada es converteix en desavantatge dels Vendéans, que s'espanten i fugen. Els fugitius es van trobar amb una nova companyia de granaders a Pont-James on van perdre més homes.
Les pèrdues van ser 5 morts i 10 ferits per a les tropes orleanistes i 34 morts per als Vendéans. Després d'aquest desastre, Charette va acomiadar les seves tropes.

## Referències

* 1 2 3 4 Gabory 2009, p. 997-998.
* ↑ Lescadieu et Laurant 1836, p. 242.

## Bibliografia

* Émile Gabory, Les Guerres de Vendée, Éditions Robert Laffont, coll. «Bouquins», 2009, 1504 p. (ISBN 978-2221113097).
* Alfred Lescadieu et Auguste Laurant, Histoire de la ville de Nantes, suivie de l'histoire des guerres de la Vendée, t. I, 1836 (text en línia a Google Books [arxiu]).
# Turó de les Ofrenes

El Turó de les Ofrenes és una muntanya de 555 metres que es troba al municipi de Sant Ferriol, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lancashire County Criquet Club

El Lancashire County Criquet Club, fundat el 1864, és un club de criquet anglès que juga al County Championship pel comtat de Lancashire. El Lancashire juga a l'estadi d'Old Trafford a la ciutat de Manchester, al Gran Manchester, i ha guanyat el County Championship 8 cops. El Lancashire va jugar en la primera temporada del Championship el 1890 i el va guanyar per primer cop el 1897. Va compartir la victòria el 1950 amb el Surrey County Criquet Club.
El Lancashire té una rivalitat amb el Yorkshire County Criquet Club a causa de la guerra de les Dues Roses. L'escut de Lancashire és una rosa vermella, i el de Yorkshire és una rosa blanca.

## Palmarès

* County Championship (8): 1897, 1904, 1926, 1927, 1928, 1930, 1934, 2011
** Compartit: 1950

## Referències

* ↑ http://www.espncricinfo.com/england/content/page/477366.html
* ↑ http://news.bbc.co.uk/1/hi/england/manchester/3146468.stm

## Enllaços externs

* Lancashire County Criquet Club - Lloc web oficial