# Rima

La rima és la concordança parcial o total d'uns sons als versos per produir un efecte de musicalitat a partir de l'última vocal tònica. Pot donar-se en qualsevol posició del vers, si bé el més freqüent és que es produeixi al final i entre versos que no estiguin gaire allunyats, per mantenir la memòria de la cadència a la ment del receptor. La rima pot ser consonant, si els sons repetits són exactes, o assonant, si només hi ha coincidència de les vocals.
És un recurs poligenètic, comú a quasi totes les llengües. En grec antic es deia homoioteleuton («que acaba en el mateix»), si bé que en la poesia grega i llatina no va ocupar el lloc central que va obtenir a Occident, primer amb la poesia hímnica del cant religiós de la seqüència gregoriana i sobretot des de la poesia trobadors a l'Edat Mitjana. A més del seu aspecte musical, és un recurs que facilita la memorització.
La paraula prové del provençal rim, derivat del grec antic ῥυθμός «moviment regular, cadenciós» via el llatí rhythmus. A l'edat mitjana va prendre el sentit de vers romanç, basat en accents, nombre de sil·labes i rimes, a diferència del vers mètric llatí, un altre recurs literari. A les obres modernes en versos alexandrins sovint és combina la rima amb una estructura mètrica sil·làbica inspirada en la poètica clàssica.

## Tipus de rima

Hi ha diversos tipus de rimes segons les síl·labes afectades, en català es comença a comptar des de la síl·laba tònica de l'última paraula del vers.
* Rima assonant: únicament coincideixen els sons vocàlics dels versos.
* Rima consonant: la repetició de fonemes de l'última síl·laba és total.
* Rima femenina: l'última paraula del vers és plana o esdrúixola.
* Rima masculina: l'última paraula del vers és aguda.
* Rima creuada, croada, encreuada, o de circularitat.
* Rima encadenada és aquella que en una quarteta, estructura en què rimen el primer i el tercer vers, d'una banda, i el segon i el quart, de l'altra (ABAB)
* Rima equívoca: la que es dona entre paraules homòfones però de significat diferent.
* Rima falsa: quan l'escriptura coïncideix, però la pronuncia no el fa.
* Rima interna: la que es produeix entre les paraules de l'interior del vers.
* Rima fàcil o pobra: la que abusa de terminacions freqüents de la llengua.
* Rima maridada. Es produeix entre les rimes masculines i femenines d'una mateixa paraula i les respectives masculina i femenina d'una altra: bufó (a) bufona (b) rodó (a) rodona (b).
* Rima visual.

## Referències

* ↑ «Rima». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ García i Martín, Manel. «2. Rima assonant i rima consonant» (vídeo). Breus de mètrica catalana, 29-12-2014.
* ↑ Julià i Garriga, 1999, p. 234.
* 1 2 Julià i Garriga, 1999, p. 235.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «rim, 3. rima». A: Diccionari etimològic, 1996 (2004, 4a edició), p. 798. ISBN 9788441225169.

## Bibliografia

* Diccionari valencià de la rima. València: Real Acadèmia de Cultura Valenciana.
* Julià i Garriga, Jordi. Al marge dels versos : estudis sobre la forma i la percepció poètiques. 1. ed. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1999. ISBN 84-8415-049-6.
* Teixidor i Martínez, Jordi. Manual de la rima. Barcelona: La Busca Edicions, 2005, p. 254. ISBN 84-96125-30-0.