OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gàlag del Gabon

El gàlag del Gabon (Sciurocheirus gabonensis) és una espècie de primat de la família dels galàgids.

## Descripció

El seu cap i el seu cos mesuren conjuntament uns 22 centímetres, mentre que la seva cua, lleugerament més llarga, fa uns 25 centímetres. El seu pes és d'uns 280 grams.

## Distribució i hàbitat

Es troba al Camerun, Gabon i la República del Congo, on viu en els boscos humits perennifolis tropicals.

## Dieta

S'alimenta principalment de fruita caiguda, però també d'alguns artròpodes.

## Classificació

Originalment fou inclòs dins del gàlag d'Allen, però actualment l'espècie està restringida a la població de l'illa de Bioko.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 124. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ «Answers.com Animal Encyclopedia Gabon Allen's bushbaby». (anglès)
# Serrat de Penyores

El Serrat de Penyores és una serra situada al municipi de Sant Mateu de Bages, a la comarca catalana del Bages, amb una elevació màxima de 688 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Parc Nacional de Mercantour

Parc Nacional Mercantour (francès: Parc nacional du Mercantour) és un dels deu parcs nacionals de França. D'ençà que fou creat el 1979, el Parc Mercantour ha demostrat la seva popularitat amb 800.000 visitants cada any gaudint de 600 km de viaranys marcats i visitant els seus pobles.

## Extensió

L'àrea protegida és de 685 km², consistent en una zona inhabitada central que comprèn set valls - Ròia, Bévéra, Vésubie, Tinée, Haut Var/Cians (en els Alps) més Verdon i Ubaye (en els Alps de l'Alta Provença) - i una zona perifèrica que comprèn 28 pobles. Molts d'ells són pobles enfilats, com Balvèr a l'entrada a l'espectacular vall Gordolasque, encobrint grans riqueses arquitectòniques (nombroses esglésies decorades amb murals i retaules de pintors primitius de Niça). Més de 150 llocs rurals es troben dins del Parc. Al voltant del Mont Bégo hi ha petròglifs picats damunt pissarra i granit. Han estat datats del neolític tardà i l'edat de bronze.

## Geografia

En el cor d'aquest enquadrament de cimeres vertiginoses (incloent el Cime du Gélas, la tercera muntanya més alta dels Alps Marítims a 3.143 m), es troba una joia catalogada com a monument històric, la famosa Vall de les Meravelles (Vallée des Merveilles). Al peu del Mont Bégo, els escaladors poden admirar alguns dels 37.000 petròglifs que daten de l'edat de bronze; representen armes, bestiar i figures humanes, algunes molt misterioses. També es troba el Musée des Merveilles a Tende.

## Flora

A més de l'alzina, l'olivera mediterrània, rododendre, avet, pícees, pins suïssos i sobretot làrixs, el Parc Mercantour conté també més de 2.000 espècies de plantes florides, 200 de les quals són molt rares: edelweiss i el lliri marcòlic, però hi ha també saxifrage amb flors múltiples, sempervivum, molsa campion (Silene acaulis) i la genciana, que ofereix una paleta multicolor a la primavera.

## Fauna

Els visitants poden veure fàcilment els Isards i sentir xiular a les marmotes. L'ermini és més rar (i més furtiu), mentre la Cabra dels Alps i el Mufló, amb una mica de sort, poden ser observats durant les parts més fresques del dia a l'estiu. Hi ha una varietat enorme de flora i fauna en el Parc Mercantour: cérvol comú i cabirol, llebres i senglars, perdius, àguiles daurades i rapinyaires, nombroses espècies de papallones i fins i tot aproximadament 50 llops italians (que van emigrar a principis del 1990s). El centre de llops rep als visitants a Sant-martin-Vésubie.

## Vegeu també

* Llista de parcs nacionals de França

## Referències

* ↑ «Vallée des Merveilles» (en francès). [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ Jegues-Wolkiewiez, Chantale «Des gravures de la vallée des merveilles au ciel du Mont Bego, Dissertation,». Laboratoire d'Ethnologie, UNSA, 1997.
# Praomys petteri

Praomys petteri és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds de fins a 500 msnm al sud del Camerun, el Congo i la República Centreafricana. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals de plana. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg francès Francis Petter.

## Referències

* ↑ Van der Straeten, E.; Decher, J. Praomys petteri. UICN 2017. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2017, consultada el 22 novembre 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 319-320. ISBN 978-0801893049.
# Casa Llovereta

Casa Llovereta és un monument del municipi del Pla de Santa Maria protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres. Façana molt modificada en la planta baixa i el primer pis. De la planta baixa es conserva la porta original d'arc escarser formada per carreus regulars de pedra. Al primer pis hi ha tres finestres i, a més, dues obertures modificades en tribuna i balcó. Les golfes presenten set finestres d'arc de mig punt, al costat de les quals es troben dues finestres irregulars. El ràfec apareix molt sobresortint i està format per teules i un conducte per al desguàs. És de gran interès el treball i d'esgrafiats encara existents, així com la policromia en el resseguiment de les finestres del 1r pis.

## Història

La casa forma part d'un conjunt armònic d'edificis de característiques similars emplaçats tots ells al llarg del carrer Major. Tots ells es singularitzen de la resta de cases de la vila tant per la seva antiguitat (que ha estat impossible de precisar amb exactitud) com pel seu caràcter noble.

## Referències

* 1 2 «Casa Llovereta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «Casa Llovereta». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Turó Cremat

El Turó Cremat és una muntanya de 244 metres que es troba al municipi de la Roca del Vallès, a la comarca del Vallès Oriental.

## Vegeu també

Poblat Ibèric del Turó Cremat

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Elopiformes

Els elopiformes són un ordre de peixos marins teleostis del superorden Elopomorpha, distribuïts per tots els oceans. És un grup petit en l'actualitat, encara que existeixen bastants espècies extingides.

## Sistemàtica

Existeixen dues famílies de tarpons, els anomenats matxets i els sàbals:
* Ordre Elopiformes
** Família Elopidae
*** Gènere Elops - Matxets
** Família Megalopidae
*** Gènere Megalops - Sàbals
# Gàlag elegant meridional

El gàlag elegant meridional (Euoticus elegantulus) és una espècie de primat de la família dels gàlags, que pertany al gènere Euoticus.
Viu al Camerun, a la República Centreafricana, a la República del Congo, a Guinea Equatorial, el Gabon, i possiblement a Angola i la República Democràtica del Congo. El seu hàbitat natural són els boscos secs tropicals o subtropicals.
Tot i que no es tracta d'una espècie amenaçada o en perill, algunes poblacions locals poden estar amenaçades per la destrucció de l'hàbitat.

## Referències

* ↑ Bearder, S. Euoticus elegantulus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1-01-2009. (anglès)
# Serrat del Repetidor

El Serrat del Repetidor és una serra situada entre els municipis de Balsareny i de Sallent, a la comarca del Bages, amb una elevació màxima de 485 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Estació del Nord (Mollerussa)

LEstació del Nord és un monument del municipi de Mollerussa (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de mercaderies de l'antiga estació del Nord. La seva estructura és formada per un frontis a doble vessant, al primer nivell del qual es disposa una porta de notables proporcions. Damunt d'aquesta hi ha una obertura en forma d'arc mitraic, és travessada per un entramat de ferro. La teulada metàl·lica segueix el vessant del frontís prolongant-se per un cantó per fer d'aixopluc, prolongació que trenca la simetria de l'edifici. Les parets laterals consten de dos nivells, un primer que, fet amb maó, supera l'altura de les portes, i un segon que està format per una estructura entramada de ferro que dona llum i ventilació a l'espai interior. Amb aquest segon nivell l'edifici es fica de ple dins la línia de tota l'arquitectura fèrria, imposar el ferri al mur exterior i complir amb la seva funcionalitat.

## Història

Aquest edifici formà part de l'Estació del Nord de Mollerussa, inaugurada el 1854. D'aquí arrancava la línia Mollerussa-Balaguer (actualment desapareguda) per on es transportaven bàsicament mercaderies: remolatxa, farratges, alfals, etc.

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Línia Mollerussa-Balaguer
* Estació de Mollerussa

## Referències

* 1 2 «Estació del Nord». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Bisbat de Valle de Chalco

El bisbat de Valle de Chalco (espanyol: Diócesis de Valle de Chalco, llatí: Dioecesis Vallis Chalcensis) és una seu de l'Església Catòlica a Mèxic, sufragània de l'arquebisbat de Tlalnepantla, i que pertany a la regió eclesiàstica Metro-Circundante. Al 2014 tenia 2.381.000 batejats sobre una població de 2.703.000 habitants. Actualment està regida pel bisbe Víctor René Rodríguez Gómez.

## Territori

La diòcesi comprèn els següents municipis de la part oriental de l'estat mexicà de Mèxic: Amecameca, Atlautla, Ayapango, Cocotitlán, Chalco, Ecatzingo, Juchitepec, Ozumba, Temamatla, Tenango del Aire, Tepetlixpa, Tlalmanalco, Valle de Chalco, i la ciutat de Cuatro Vientos al municipi d'Ixtapaluca..
La seu episcopal és la ciutat de Chalco, on es troba la catedral de San Juan Diego Cuauhtlatoatzin.
El territori s'estén sobre 1.238 km², i està dividit en 60 parròquies.

## Història

La diòcesi va ser erigida el 8 de juliol de 2003 mitjançant la butlla Venerabilis Frater del Papa Joan Pau II, prenent el territori del bisbat de Netzahualcóyotl.

## Cronologia episcopal

* Luis Artemio Flores Calzada (8 de juliol de 2003 - 30 de març de 2012 nomenat bisbe de Tepic)
* Víctor René Rodríguez Gómez, des del 25 d'octubre de 2012

## Estadístiques

A finals del 2014, la diòcesi tenia 2.381.000 batejats sobre una població de 2.703.000 persones, equivalent al 88,1% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parròquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 2003 | 2.996.000 | 3.404.400 | 88,0 | 86 | 55 | 31 | 34.837 | | 42 | 195 | 46 |
| 2004 | 2.996.000 | 3.404.400 | 88,0 | 86 | 55 | 31 | 34.837 | | 42 | 195 | 46 |
| 2010 | 2.302.000 | 2.613.000 | 88,1 | 81 | 59 | 22 | 28.419 | | 25 | 73 | 56 |
| 2014 | 2.381.000 | 2.703.000 | 88,1 | 92 | 66 | 26 | 25.880 | | 27 | 213 | 60 |

## Fonts

* Anuari pontifici del 2015 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diocese of Valle de Chalco (anglès)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
* Butlla Venerabilis Frater (llatí)
* Butlletí de la Sala Stampa vaticana amb l'erecció de la diòcesi (italià)
# Turó del Fum

El Turó del Fum és una muntanya de 222 metres que es troba al municipi de Sant Celoni, a la comarca del Vallès Oriental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Roda (Sant Salvador de Guardiola)

La Roda és una muntanya de 376 metres que es troba al municipi de Sant Salvador de Guardiola, a la comarca catalana del Bages.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pesanggrahan

Pesanggrahan és un subdistricte del districte Jakarta del Sud (en indonesi Jakarta Selatan) a Jakarta (Indonèsia) que es divideix en 5 pobles administratius (en indonesi kelurahan): Ulujami, Petukangan del Nord, Petukangan del Sud, Pesanggrahan, i Bintaro.

## Referències

* ↑ Coneixements generals d'indonèsia Arxivat 2013-08-20 a Wayback Machine. (indonesi)
# La Farinera (Mollerussa)

La Farinera fou un monument del municipi de Mollerussa (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El complex de la farinera consta d'un cos central i annexos adossats. L'edifici central està constituït per tres pisos, la qual cosa provoca una alçada considerable. A cada nivell hi ha tres obertures, a excepció de la planta baixa o primer nivell on se situa la porta d'entrada. Les finestres estan allindanades. El llindar comença ja al nivell superior de la part lateral de l'obertura. L'edifici està cobert a doble vessant.
Al voltant del cos central s'hi afegeixen cossos annexos de petites dimensions, que van desdibuixant i complicant l'estructura simple del cos central. Aquests annexos, construïts segons les necessitats d'espai, guarden l'equilibri estructural amb el cos que envolten, car estan construïts amb els mateixos paràmetres estilístics.

## Història

La Farinera de Mollerussa era el molí de farina on els habitants del poble i el veïnat anaven a fer el pa. Construït cap als volts del 1850, després de la Guerra Civil va quedar inhabilitat. Posteriorment fou magatzem d'una nau de pinso.
F. Rebolledo situa els inicis d'aquest molí a inicis del segle xx, sense seguretat però. El fill del fundador es deia Antoni Maria Calaf, i per aquest motiu l'empresa es deia "Farinera Sant Antoni", i comenta que en el frontal d'una de les parets, en una cavitat interior amb forma de capella hi havia una imatge de Sant Antoni.
Aquesta farinera començà a treballar utilitzant el primitiu sistema de dues moles que trituraven el gra i, posteriorment, amb ajut d'una ventiladora, es netejava d'ordi i el blat. El primer procediment motriu emprat era l'hidràulic, fent servir el pas de la séquia del canal. El segon procediment, més modern, va ser la posada en marxa d'un motor "Robson", amb fuel quan no baixava aigua. El tercer ja fou la força elèctrica.
El 20 de juny de 2017 es va aprovar per part de l'Ajuntament de Mollerussa l'enderroc de l'històric molí. Atesa l'oposició que es va crear en contra, membres del Centre de Recerques del Pla d'Urgell "Mascançà" van mantenir una reunió amb el consistori per defensar l'interès històric del l'edifici i la seva conservació. Malgrat tot, l'edifici de la Farinera va ser enderrocat a finals d'agost de 2017.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Farinera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
* ↑ «L'Ajuntament de Mollerussa autoritza l'enderroc de l'edifici de l'antiga Farinera». 324, 20-06-2017. [Consulta: 2018].
# Bisbat de Veracruz

El bisbat de Veracruz (castellà: Diócesis de Veracruz, llatí: Dioecesis Verae Crucis) és una seu de l'Església Catòlica a Mèxic, sufragània de l'arquebisbat de Jalapa, i que pertany a la regió eclesiàstica Golfo. L'any 2014 tenia 1.958.000 batejats sobre una població de 2.177.000 habitants. Actualment està regida pel bisbe Luis Felipe Gallardo Martín del Campo, S.D.B.

## Territori

La diòcesi comprèn 22 municipis de l'estat mexicà de Veracruz:Veracruz, Boca del Río, Medellín, La Antigua, Manlio Fabio Altamirano, Soledad de Doblado, Cotaxtla, Alvarado, Amatitlán, Tlacotalpan, Carlos A. Carrillo, Cosamaloapan, Tres Valles, Tierra Blanca i Tlalixcoyan.
La seu episcopal és la ciutat de Veracruz, on es troba la catedral de l'Assumpció de Maria Verge.
El territori s'estén sobre 9.000  km², i està dividit en 74 parròquies.

## Història

La diòcesi va ser erigida el 9 de juny de 1962, mitjançant la butlla Populorum bono del papa Joan XXIII. Va rebre territori de la diòcesi de Veracruz-Jalapa (avui arquebisbat de Jalapa) i del bisbat de San Andrés Tuxtla.

## Cronologia episcopal

* José Guadalupe Padilla Lozano † (15 de gener de 1963 - 18 de febrer de 2000 jubilat)
* Luis Gabriel Cuara Méndez † (18 de febrer de 2000 - 20 de novembre de 2005 mort)
* Luis Felipe Gallardo Martín del Campo, S.D.B. des del 8 de maig de 2006

## Estadístiques

A finals del 2014, la diòcesi tenia 1.958.000 batejats sobre una població de 2.177.000 persones, equivalent al 89,9% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parròquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 1966 | 455.000 | 495.000 | 91,9 | 46 | 30 | 16 | 9.891 | | 16 | 16 | 23 |
| 1970 | 604.000 | 630.000 | 95,9 | 51 | 31 | 20 | 11.843 | | 22 | 170 | 24 |
| 1976 | 660.000 | 700.000 | 94,3 | 64 | 42 | 22 | 10.312 | | 24 | 250 | 31 |
| 1980 | 684.000 | 798.000 | 85,7 | 69 | 47 | 22 | 9.913 | | 24 | 250 | 31 |
| 1990 | 1.205.000 | 1.285.000 | 93,8 | 71 | 47 | 24 | 16.971 | | 24 | 206 | 38 |
| 1999 | 3.038.080 | 3.167.900 | 95,9 | 102 | 78 | 24 | 29.785 | | 24 | 223 | 66 |
| 2000 | 2.035.000 | 2.200.000 | 92,5 | 110 | 86 | 24 | 18.500 | 8 | 24 | 223 | 68 |
| 2001 | 2.035.000 | 2.200.000 | 92,5 | 106 | 82 | 24 | 19.198 | 8 | 24 | 223 | 68 |
| 2002 | 2.035.000 | 2.200.000 | 92,5 | 119 | 85 | 34 | 17.100 | 8 | 34 | 183 | 69 |
| 2003 | 2.035.000 | 2.200.000 | 92,5 | 121 | 87 | 34 | 16.818 | 8 | 40 | 188 | 70 |
| 2004 | 1.800.000 | 2.000.000 | 90,0 | 123 | 89 | 34 | 14.634 | 8 | 40 | 182 | 70 |
| 2010 | 1.894.000 | 2.105.000 | 90,0 | 129 | 102 | 27 | 14.682 | 10 | 34 | 154 | 72 |
| 2014 | 1.958.000 | 2.177.000 | 89,9 | 144 | 116 | 28 | 13.597 | 35 | 54 | 124 | 74 |

## Fonts

* Anuari pontifici del 2015 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diocese of Veracruz (anglès)
* Pàgina oficial de la diòcesi Arxivat 2012-08-06 a Wayback Machine. (castellà)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
* Butlla Populorum bono, AAS 55 (1963). p. 699(llatí)
# Turó de la Font de Llorà

El Turó de la Font de Llorà és una muntanya de 758 metres que es troba entre els municipis de Sant Iscle de Vallalta, a la comarca del Maresme i de Sant Celoni, a la comarca del Vallès Oriental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Thermarces

Thermarces és un gènere de peixos de la família dels Zoarcidae en l'ordre dels Perciformes.

## Taxonomia

* Thermarces andersoni Rosenblatt & Cohen, 1986
* Thermarces cerberus Rosenblatt & Cohen, 1986
* Thermarces pelophilum Geistdoerfer, 1999
# Congosorex verheyeni

Congosorex verheyeni és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes (Soricidae). Viu a República Centreafricana, la República del Congo i, possiblement, el Camerun. El seu hàbitat natural són els boscos de plana humits tropicals o subtropicals.
# Puig dels Eixuts

El Puig dels Eixuts és una muntanya de 800 metres que es troba al municipi de Lluçà, a la comarca d'Osona.
A la muntanya hi ha el Mas Puig dels Eixuts, una antiga masia propietat del fons voltor Blackstone que actualment és un projecte ecosocial comunitari.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «“Volem que el Puig dels Eixuts sigui un projecte col·lectiu del Lluçanès” – La Rella». [Consulta: 13 juliol 2023].
# Phingeswar

Phingeswar o Fingeswar fou un estat tributari protegit del tipus zamindari al districte de Raipur a les Províncies Centrals, a uns 50 km al sud de la ciutat de Raipur, format per 84 pobles i valuosos boscos amb una superfície de 539 km² i una població el 1881 de 16.325 habitants. El rajà era d'ètnia gond i la sobirania hauria estat concedida al primer raja el 1579. La capital era Phingeswar a 20° 58′ N, 82° 05′ E﻿ / ﻿20.967°N,82.083°E﻿ / 20.967; 82.083.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# El Molinet (el Poal)

El Molinet és un monument noucentista del municipi del Poal (el Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La finca del molinet és un conjunt d'edificacions construïts a l'entorn de l'antic molí en transformar-se en la Granja Rius. El molinet pròpiament dit és una construcció industrial dels anys 20 del segle XX amb planta per moldre el gra i sitges per emmagatzemar-lo. Aquest molí utilitzava la força del riu Corb. Actualment està molt reformat, però encara es pot veure la porta d'accés adovellada, les finestres allindanades i la galeria coberta al nord. Aquest fou ampliat el 1943 i s'anomenà "Granja Rius". Aquesta construcció forma part d'una sèrie d'edificacions annexes ubicades a la part posterior de la casa principal de la finca El Molinet. L'edifici principal del Molinet, seria la casa dels amos. És una casa de tres plantes amb torre adossada i galeria lateral. L'accés de la casa es realitza per una porta de mig punt adovellada. Al primer pis destaca una fornícula amb una imatge de Sant Antoni (?) feta amb rajola.

## Història

Aquest molí fou construït a principis del segle xx. Sembla que era el mateix que el mencionat, al s. XVII, de Sarcenit o tanmateix conegut posteriorment com el Molí del Poal, actualment al lloc hi ha una gran casa pairal amb diverses construccions adossades, una d'elles correspon a una moderna farinera que funcionà fins als anys 60 del s. XX.

## Referències

* 1 2 «El Molinet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Bischofswiesen

Bischofswiesen és un municipi de l'Alta Baviera situat al districte de Berchtesgadener Land, a l'entrada de la vall de Berchtesgadener, entre Bad Reichenhall al nord (a 13 km) i Berchtesgaden (a 5 km) al sud. Prop de la frontera amb Àustria, a uns 25 km de Salzburg i a 140 km de Múnic. És a les portes del Parc Nacional de Berchtesgaden, declarat Reserva de la Biosfera per la UNESCO el 1990.
El nom del municipi fa referència als prats (wiesen) que originàriament pertanyien al bisbe (bischof) de Salzburg. El municipi és format per sis pobles (Ortsteile): Bischofswiesen, Engedey, Strub, Stanggaß, Loipl i Winkl.

## Història

La primera referència documental de Bischofswiesen data del 8 de maig del 1155, es tracta d'un document d'intercanvi territorial entre l'arquebisbe Eberhard I. de Salzburg i el prebost Heinrich I. de Berchtesgaden. Bischofswiesen va pertànyer al Prebostat de Berchtesgaden fins al 1803, i des del segle xv va ser el centre d'una de les vuit Gnotschaften en què era dividit. El 1810 va passar a mans de Baviera. El juliol del 2005 es va establir un acord de col·laboració o agermanament amb el municipi de Wölbling a la Baixa Àustria en record del fet que els va unir 850 anys abans, el 1155.

## Escut

Sobre un cel blau, un prat verd amb una granja amb dos bàculs de plata creuats al darrere. Aquest escut va ser adoptat per una resolució municipal del 1929.

## Economia

En el passat la base econòmica del municipi va ser l'activitat agrària, centrada en l'aprofitament dels seus recursos naturals de prats i boscos, sense oblidar l'explotació de la sal, que havia estat la base econòmica del Prebostat. Avui dia l'aprofitament forestal i la indústria de la fusta continua essent de gran importància econòmica. Els darrers anys la indústria mecànica de precisió s'ha anat establint al municipi fins arribat a tenir un gran pes econòmic. El turisme va començar a arribar al segle xix i s'ha anat incrementant fins a esdevenir una important font d'ingressos, el paisatge ha esdevingut un recurs econòmic i els darrers anys s'ha complementat amb la creació d'un centre d'esports d'hivern. Això ha portat a desenvolupar polítiques de protecció del paisatge, flora i fauna.