OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bartolommeo Veneto

Bartolommeo Veneto (n. Venècia?, actiu entre 1502 i 1555) va ser un pintor italià. Autor de biografia mal coneguda i ignorat per molt temps, va merèixer l'atenció dels historiadors en el segle xix.
Va ser deixeble de Gentile Bellini a Venècia i va estudiar les novetats de Dürer, que va residir en la ciutat cap a 1506. Va treballar en la cort de Ferrara i en altres llocs. Va absorbir, per tant, la influència de pintors llombards.
Recentment s'ha suggerit que Veneto va col·laborar amb Rafael Sanzio en el mural de La missa de Bolsena, de les Estades del Vaticà (Estades de Rafael). Entre les seves obres més destacades, sobresurt el Retrat d'home amb sabre de la Galeria Nacional d'Art Antic de Roma (Palau Barberini), antany atribuït a Leonardo da Vinci i Hans Holbein el Jove.
Les figures del cavaller i el soldat visibles en el paisatge estan copiades d'un gravat de Dürer de 1496. Un altre Retrat d'home es conserva en el Museu Thyssen-Bornemisza, i sobretot és rellevant el Suposat retrat de Lucrècia Borgia, de l'Institut Städel de Frankfurt, no només per la seva presumpta identitat sinó també per la seva audaç nu i el seu refinamento artístic.
# Hugo Burghauser

Hugo Franz Robert August Burghauser (Viena, 27 de febrer, 1896 - Nova York, 9 de desembre, 1982), va ser un fagotista austríac que va haver d'emigrar als EUA.

## Biografia

Burghauser era fill d'una mare italiana i d'un pare alemany dels Sudets. A Viena va estudiar a l'Acadèmia de Música. Després del servei militar, es va convertir en membre de la Orquestra Filharmònica de Viena el 1919 i de la seva junta el 1932. El 1937 va rebre una cátedra de fagot a l'Acadèmia de Música. Després de l'annexió d'Àustria, va perdre el seu càrrec per motius polítics i es va exiliar el 12 de setembre de 1938, primer al Canadà i després als EUA. Allà esdevingué membre de l'Orquestra Simfònica de la NBC de Nova York el 1941, dirigida per Arturo Toscanini, amb qui era amic. De 1943 a 1965 va ser membre de la Metropolitan Opera Orchestra.
Burghauser va estar casat amb l'actriu Lilly Dillenz de soltera Hollitzer de 1920 a 1925 i amb la mestressa de ballet de l'Òpera Estatal de Viena Margarita Wallmann des de 1934, però ja estava divorciat en el moment de la seva fugida d'Àustria.
Richard Strauss va dedicar el seu duet concertino per a clarinet i fagot a "Hugo Burghauser, el fidel" el 1947.

## Referències

* ↑ https://data.matricula-online.eu/de/oesterreich/wien/05-st-josef-zu-margareten/02-60/?pg=83
* ↑ https://data.matricula-online.eu/de/oesterreich/salzburg/salzburg-dompfarre/TRBXVII/?pg=280

## Bibliografia

* Hugo Burghauser: Philharmonische Begegnungen. Erinnerungen eines Wiener Philharmonikers. Atlantis, Zürich/Freiburg, 1979.
* Uwe Harten: Burghauser, Hugo. In: Oesterreichisches Musiklexikon. Online-Ausgabe, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5; Druckausgabe: Band 1, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2002, ISBN 3-7001-3043-0.

## Enllaços externs

* Avís de defunció al New York Times (11 de desembre de 1982)-(anglès)
* Alexander Mejstrik: Els danys laborals en la reorganització nacionalsocialista del treball, Oldenbourg Wissenschaftsverl., 2004, pàg 527f.-(anglès)
* H. Burghauser: Philharmonic Adventures with Bassoon (Record del 5 de desembre de 2008 a Internet Archive)-(anglès)
* Hugo Burghauser a l'arxiu en línia de la Mediateca d'Àustria-[=%22Burghauser,+Hugo%22&filter[12][timespan]=&page[10]=1&page[11]=1&page[12]=1]-(alemany)
# Puig Ou

El Puig Ou és una muntanya de 1.299,5 metres del municipi de la Vall de Bianya (Garrotxa) i separa la Vall del Bac al sud, de la Vall de Bolòs i Salarsa al nord.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 295083002)
Aquest cim està inclòs a la llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Ornithocheirus

Ornithocheirus (del grec ορνις (ornis), "au" i χειρ (cheir), "mà") és un gènere de pterosaurios pterodactiloideos de la família Ornithocheiridae. Va ser un pterosaure de dimensions descomunals que va habitar Sud-amèrica en el Cretaci Inferior, fa 125-110 milions d'anys.

## Descripció

Les escasses restes sobre Ornitocherius s'han trobat en la Formació Santana, un jaciment del Brasil, però es creu que, juntament amb Quetzalcoatlus, va ser un dels majors pterosaures que hagin existit, aconseguint una envergadura estimada de 12 metres i uns 3,5 m de longitud. Malgrat aquestes grans dimensions, es creu que Ornithocheirus pesava tan sols 70 quilograms, gràcies als seus oss buits i plens d'aire.
Pterosauromorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia :
Pterosauromorpha :
Pterodactylomorpha :
Lophocratia :
Ornithocheiroidea :
Pteranodontoidea :
Vegeu també: Cronologia de la investigació del pterosaure • Filogènesi dels pterosaures • Llista de gèneres de pterosaures :
# Esteban Paredes

Esteban Efraín Paredes Quintanilla (1 d'agost del 1980) és un futbolista xilè que des del 2014 juga al club xilè Colo-Colo de davanter.
Esteban Paredes - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Xile – Copa del Món de futbol 2010
1 Bravo •
2 Fuentes •
3 Ponce •
4 Isla •
5 Contreras •
6 Carmona •
7 Sánchez •
8 Vidal •
9 Suazo •
10 Valdívia •
11 González •
12 Pinto •
13 Estrada •
14 Fernández •
15 Beausejour •
16 Orellana •
17 Medel •
18 Jara •
19 Fierro •
20 Millar •
21 Tello •
22 Paredes •
23 Marín •
Seleccionador: Bielsa
Selecció de futbol de Xile – Copa Amèrica de futbol 2011
1 Bravo •
2 Silva •
3 Ponce •
4 Isla •
5 Contreras •
6 Carmona •
7 Sánchez •
8 Vidal •
9 Suazo •
10 Valdivia •
11 Jiménez •
12 Pinto •
13 Estrada •
14 Fernández •
15 Beausejour •
16 Fierro •
17 Medel •
18 Jara •
19 Muñoz •
20 Millar •
21 Gutiérrez •
22 Paredes •
23 Garcés •
Seleccionador: Borghi
Selecció de futbol de Xile – Copa del Món de futbol 2014
1 Bravo  •
2 Mena •
3 Albornoz •
4 Isla •
5 Silva •
6 Carmona •
7 Sánchez •
8 Vidal •
9 Pinilla •
10 Valdívia •
11 Vargas •
12 Toselli •
13 Rojas •
14 Orellana •
15 Beausejour •
16 Gutiérrez •
17 Medel •
18 Jara •
19 Fuenzalida •
20 Aránguiz •
21 Díaz •
22 Paredes •
23 Herrera •
Seleccionador: Sampaoli :
# Sauviac (Alta Viena)

Sauviac (en francès Sauviat-sur-Vige) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.128 | 1.156 | 1.164 | 1.205 | 1.129 | 1.049 | 942 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Béatrice Dufour | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Barbarosa

Barbarosa és una pel·lícula estatunidenca de western dirigida per Fred Schepisi estrenada el 1982, protagonitzada per Willie Nelson i Gary Busey, sobre un jove cowboy que fuig de la llei i que s'ajunta amb un bandit famós i s'assabenta de la seva vida.Un dels millors westerns passats per alt els 20 darrers anys segons LG Writer, i presentat en un episodi de l'espectacle de televisió que Siskel & Ebert dedicaven a descobrir coses dorments dignes, és "un conte de traïció, vendetta, honor, i dignitat". Barbarosa va ser la primera pel·lícula estatunidenca dirigida pel director australià Fred Schepisi.

## Argument

Willie Nelson és Barbarosa, un conegut fora de la llei, el nom del qual és temut i odiat pels residents d'un poble mexicà. És casat amb Josephina (Isela Vega), però el seu pare, Don Braulio (Gilbert Roland), el menysprea tant que, de fet, ha encarregat els seus fills de matar Barbarosa. Sense immutar-se, Barbarosa s'arrossega al poble de nit per veure la seva muller; de dia ell deixa enrere i és més llest que els seus possibles assassins.
Quan Barbarosa coneix Karl (Gary Busey), un innocent pagès que fuig per un assassinat accidental, decideix ensenyar-li els trucs del seu "negoci".

## Repartiment

* Willie Nelson: Barbarosa
* Gary Busey: Karl Westover
* Gilbert Roland: Don Braulio
* Isela Vega: Josephina
* Danny De La Paz: Eduardo
* Alma Martinez: Juanita
# Abdelmoumene Djabou

Abdelmoumene Djabou (nascut el 31 de gener de 1987) és un futbolista algerià que juga com a migcampista ofensiu per a Club Africain a la Lliga tunisiana Professionnelle 1.
# Bartın (província)

Bartın és una petita província del nord de Turquia, a la mar Negra, que envolta la ciutat de Bartin. És a l'est des de la província de Zonguldak. La ciutat de Bartın conté un cert nombre de cases de fusta molt velles que ja no es troben en altres llocs. A la província de Bartın trobem l'antiga ciutat portuària d'Amasra. Aquesta ciutat és en dues petites illes fortificades i conté molts antics edificis interessants i restaurants. La província de Bartın es divideix en 4 districtes: Amasra, Bartın (districte de la capital), Kurucaşile i Ulus.

## Enllaços externs

* Web oficial del municipi de Bartın (turc).
* Web oficial del governador de Bartın (turc).
* Bartin - Amasra Arxivat 2011-05-07 a Wayback Machine. (turc).
* Informació sobre el pronòstic del temps a Bartın Arxivat 2010-05-15 a Wayback Machine. (anglès).
* Amasra, vista des del pont
* Posta de sol a Amasra
* Riu Bartın, prop de la Mar Negra
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1896 - Salt de llargada homes

Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu 1896 :
| Proves de pista |||||||
| 100 m | homes |
| 400 m | homes |
| 800 m | homes |
| 1.500 m | homes |
| 110 m tanques | homes |
| Curses de carretera |||||||
| Marató | homes |
| Proves de camp |||||||
| Salt de llargada | homes |
| Triple salt | homes |
| Salt d'alçada | homes |
| Salt amb perxa | homes |
| Llançament de pes | homes |
| Llançament de disc | homes |
| 1900 > |||||||
La prova del salt de llargada masculina va ser una de les quatre proves de salts que es van disputar durant els Jocs Olímpics d'Atenes de 1896. Nou saltadors van prendre part en el salt de llargada, que es disputà el 7 d'abril. Els nord-americans van dominar la prova, ocupant les tres places d'honor. El vencedor de la prova fou Ellery Clark, que aconseguí el millor salt en la darrera temptativa, després que en els dos primers intents els salts fossin nuls.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Ellery Clark | Robert Garrett | James Connolly |

## Resultats

| Posició | Atleta | Dìstància |
| | Ellery Clark | 6,35 m |
| | Robert Garrett | 6,00 m |
| | James Connolly | 5,84 m |
| 4 | Aléxandros Khalkokondilis | 5,74 m |
| 5-9 | Alphonse Grisel | desconegut |
| 5-9 | Carl Schuhmann | desconegut |
| 5-9 | Henrik Sjöberg | desconegut |
| 5-9 | Athanasios Skaltsogiannis | desconegut |
| 5-9 | Alexandre Tuffèri | desconegut |
La classificació de la 5a a la 9a posició és confusa.

## Referències

* ↑ Lampros, S.P.; Polites, N.G.; De Coubertin, Pierre; Philemon, P.J.; & Anninos, C.. The Olympic Games: BC 776 – AD 1896. Athens: Charles Beck, 1897. (Consultable digitalment a AAFLA.org Arxivat 2013-01-16 a Wayback Machine.)
* ↑ Mallon, Bill; & Widlund, Ture. The 1896 Olympic Games. Results for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson: McFarland, 1998. ISBN 978-0-7864-0379-0. (Extracte consultable a AAFLA.org Arxivat 2012-09-12 a Wayback Machine.)
* ↑ Smith, Michael Llewellyn. Olympics in Athens 1896. The Invention of the Modern Olympic Games. London: Profile Books, 2004. ISBN 978-1-86197-342-9.
* ↑ «Olympedia – High Jump, Men». [Consulta: 24 desembre 2024].
# José Luis Anta Félez

José Luis Anta Félez (Lleó, 23 de febrer de 1964), és un antropòleg i professor universitari. Actualment imparteix docència a l'Àrea d'Antropologia Social de la Universitat de Jaén. És director del Grup d'Investigació "Una mirada antropológico-social desde Andalucía" i director de la Revista de Antropología Experimental.

## Obres

* Cantina, garita y cocina. Estudio antropológico de soldados y cuarteles. Editorial Siglo XXI, 1990. ISBN 84-323-0704-1
* Donde la pobreza es marginación: un análisis entre gitanos. Editorial Humanidades, 1994. ISBN 84-604-8020-8
* Atacama fin de siglo: tres historias de vida y una bibliografía. Universidad de Jaén, 1998. ISBN 84-89869-41-3
* El sexo de los ángeles: cultura, modernidad e historia en la antropología social. Editorial Jabalcruz, 2002. ISBN 84-95233-47-9
* Epistemología más acá de las redes: conceptos para una antropología social de la modernidad. Editorial Meta 4, 2003. ISBN 84-933212-3-0
* La cultura del olivo : ecología, economía, sociedad. Universidad de Jaén, 2005. ISBN 84-8439-250-3
* Segmenta Antropológica. Un debate crítico con la antropología social española. Editorial Universidad de Granada, 2007. ISBN 978-84-338-4781-2
* Fiesta, trabajo y creencia. Pensar Jaén desde la antropología social. Universidad de Jaén, 2008.

## Enllaços externs

* Revista de Antropología Experimental
* Universidad de Jaén
# Aleksandr Medvédev

Aleksandr Medvédev (Moscou, 9 de juliol de 1927 - Moscou, 26 de juliol de 2010) fou un musicòleg i llibretista rus, autor del llibret de La passatgera de Mieczysław Weinberg.
Es va graduar en Història i Teoria de la Música a l’Institut Gnessin (1953) i va obtenir un doctorat a l’Institut de Teatre, Música i Cinematografia de Leningrad (1961). Va publicar més de 10 llibres i nombrosos articles sobre música clàssica, òpera, ballet, folklore i jazz, dirigint també el departament de literatura musical del Teatre Bolxoi (1963–68). Va ser director de l’Oficina de premsa del Concurs Txaikovski i, des de 1972, president de la comissió de folklore de l’Associació de Compositors de la RSFSR, participant activament en expedicions de recerca folklòrica, sobretot a la regió d'Omsk.
Durant dècades, va treballar amb Xostakóvitx i sobretot amb Weinberg, a qui li va aportar el llibret per a quatre òperes: La passatgera (1968), La Madonna i el soldat (1971), El retrat (1980), L'idiota (1986). També va escriure el llibret de l'òpera inacabada de Revol Bunin Membres de la Llibertat Popular i va col·laborar en el llibret de l'òpera La màscara negra de Krzysztof Penderecki.
Al llarg de la seva vida, Medvédev va dedicar-se amb passió a crear una col·lecció excepcional de llibres, reunint milers de volums que abastaven obres clàssiques russes i internacionals, poesia, dramatúrgia i, especialment, textos sobre filosofia, crítica literària, musicologia, així com història i teoria del teatre i del cinema. Després del seu decés, el seu fill, Serguei Medvédev, va decidir donar gran part d’aquesta valuosa biblioteca a l'Escola Superior d'Economia de Moscou.

## Altres obres

* Yuri Milyutin. Moscou, 1956
* L'Ensemble de Violins del Teatre Bolxoi. Moscou, 1966
* ... Dedicat a Txaikovski. Moscou, 1966; 1970
* El nostre Teatre Bolxoi. Moscou, 1977
* El jazz soviètic: problemes, esdeveniments, mestres. Moscou, 1987

## Referències

* 1 2 «Biografia». Neos Music. [Consulta: 20 desembre 2024].
* 1 2 3 «Biografia». Ekaterinburg Theatre of Opera and Ballet. [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ Hulme, Derek C. Dmitri Shostakovich Catalogue: The First Hundred Years and Beyond. Scarecrow Press, 2010, p. 470. ISBN 9780810872653.
* ↑ «Publicacions» (en anglès). worldcat.org. [Consulta: 26 setembre 2021].
# Peirabufiera

Péira Bufíera (en francès Pierre-Buffière) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.118 | 1.237 | 1.237 | 1.156 | 1.106 | 1.128 | 1.131 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Stéphane Patier | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net.
# Bargello

El Museu Nacional del Bargello (en italià, Museo Nazionale del Bargello) és un museu de Florència situat des del 1786 al Palazzo del Bargello, dedicat principalment a l'escultura.
Exhibeix els dissenys del Sacrifici d'Isaac que Lorenzo Ghiberti i Filippo Brunelleschi van presentar al concurs convocat per a la construcció de la segona porta del Baptisteri florentí (1401).
Altres obres mestres exposades al Bargello són:
* el Bacus de Miquel Àngel
* el Brutus de Miquel Àngel
* el David de Donatello
* el Tabernacle de Sant Jordi de Donatello
* el Bacus de Sansovino
* L'Arquitectura de Giambologna

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del museu Arxivat 2016-09-13 a Wayback Machine. (italià).
# Baró de Münchhausen

Hieronymus Carl Friedrich von Münchhausen (Bodenwerder (Baixa Saxònia), 11 de maig de 1720 - Bodenwerder, 22 de febrer de 1797) fou un noble i narrador de contes fantàstics alemany.

## Vida real i vida literària

Malgrat ser un noble alemany, Münchhausen es va allistar a l'exèrcit rus i va participar en dues campanyes contra l'Imperi Otomà. Sembla que quan va tornar a casa es va dedicar a explicar una gran quantitat d'històries impossibles que feia passar per les aventures que havia viscut. La fama de narrador de contes de Münchhausen es va estendre per tot Europa, exagerada extraordinàriament per diversos escriptors que li atribuïen qualsevol història fantàstica, encara que ja hagués estat circulant abans del seu naixement, cosa que el va convertir, de fet, i tot i ser una persona amb una existència real, en un personatge literari que tothom anomena senzillament el Baró de Münchhausen.
El baró de Münchhausen, que tanmateix no deixava de ser un personatge real, morí a la seva ciutat natal de Bodenwerder (Baixa Saxònia) el 1797, a prop de fer els setanta-set anys.
* Fa repintar la Lluna.
* Cavalca una bala de canó.
* El porten els ànecs.
* Al fons del mar.
* Amb un mig cavall.

## El baró a les ciències

En teoria del coneixement és de molta importància el trilema de Münchhausen, un terme filosòfic que designa la impossibilitat de provar cap veritat fins i tot en els camps de la lògica i la matemàtica, anomenat així per la coneguda història del baró en què ell s'hauria pogut treure a si mateix i al seu cavall d'un pantà només estirant-se del seu propi cabell.
En psiquiatria també s'ha identificat una síndrome de Münchhausen per analogia amb passatges de la vida del baró.
# Anna Fillat Prat

Anna Fillat Prat (Lleida, 1969) és una jugadora d’handbol, dirigent esportiva i professora universitària catalana.
Central i també extrem, començà a practicar l'handbol a l'escola Isaura de Lleida. Posteriorment, jugà a l'INEFC de Lleida i a l'Associació Lleidatana d'Handbol, amb el qual aconseguí l'ascens a la Divisió d'Honor estatal la temporada 1997-98. Després de la seva retirada esportiva, ha exercit com a directiva i entrenadora a l’Handbol Pardinyes. Llicenciada en Educació física i màster en Activitat física adaptada, treballa com a coordinadora d'activitats físiques i esportives a la Fundació Aspros i com a professora associada a la Facultat d'Educació, Psicologia i Treball Social de la Universitat de Lleida.
Entre d'altres reconeixements, rebé el guardó Gran Persona de Lleida 2019 a la XXIV Nit d’Els Armats.

## Referències

* ↑ «Anna Fillat Prat». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Anna Fillat: «Entrenar et treu temps per a la casa»». Segre, 13-05-2019. [Consulta: 5 desembre 2023].
* ↑ «Grau en Educació Primària - Anna Fillat Prat». Universitat de Lleida. [Consulta: 5 desembre 2023].
* ↑ «La Nit d’Els Armats corona els guardonats com a Gran Persona de Lleida». La Mañana, 15-2020. [Consulta: 5 desembre 2023].
# Sigismund Bachrich

Sigismund Bachrich (Zsambokrét, (Hongria), 23 de gener, 1841 - Grimmenstein o a Viena (Àustria), 16 de juliol, 1913), també conegut com Sigmund Bachrich o Siegmund Bachrich, va ser un compositor, violinista i violista hongarès d'origen jueu.
Va començar l'estudi del violí al Conservatori de Viena de 1851 a 1857 amb Joseph Böhm, institució de la qual es va graduar el 1857. Després va acceptar un càrrec de director en un teatre de Viena i quatre anys. Després va anar a París, on va ser mestre de capella al Théâtre Lyrique de París de 1866 a 1869. Aquí es va veure obligat a lluitar, primer com a líder d'una petita orquestra, després com a periodista i finalment com a apotecari.
A la seva tornada a Viena va tocar la viola al Quartet Helmesberger, organització amb la qual va romandre associat durant dotze anys. També es va incorporar a la Filharmònica de Viena com a violista, romanent-hi fins al 1899. Va ser professor al Conservatori de Viena fins al 1894. Es va unir al Quartet Rosé el 1890.
Les seves memòries es van publicar pòstumament, l'any 1914, sota el títol "!Aus verklungenen Zeiten; Erinnerungen eines alten Musikers".

## Obres seleccionades
### Escena

* Muzzedin, Òpera (1883)
* Heini von Steier, Òpera en 1 acte (1884); llibret de Hugo Wittmann
* Sakuntala, Ballet (1884)
* The Fox Major, opereta (1889)
* La llar i les flames de l'amor, opereta
* El paradís de Mahomed, opereta

### Música de cambra

* Impromptu per a violí i piano (1862)
* Al poble, Idil·li per a violí i piano (1864)
* 5 peces per a violí i piano, op. 4 (1869)
* Suite per a violí i piano, op. 7 (1872)
* "Capriccio, Madrigal i Mazurka" per a violí i piano (1881)
* 5 petites peces de personatges per a violí i piano (1889)

### Piano

* Fuscher-Tänze, Ländler per a piano a 4 mans, op. 10 (1872)
* Fuscher-Tänze (Neue Folge) per a piano a 4 mans (1878)
* Des dels Alps, Danses de l'Alta Àustria per a piano a 4 mans (1881)

### Veus

* 6 Cançons per a veu i piano, op. 5 (1872)
* 5 cançons antigues alemanyes del segle XVI per a veu i piano, op. 14 (1873)

## Referències

* 1 2 https://www.jewishencyclopedia.com/articles/2311-bachrich-sigismund
* ↑ https://www.musiklexikon.ac.at/ml/musik_B/Bachrich_Familie.xml

## Fonts

* https://www.jewishencyclopedia.com/articles/2311-bachrich-sigismund (enciclopèdia jueva)
* https://www.musiklexikon.ac.at/ml/musik_B/Bachrich_Familie.xml
* http://opera.stanford.edu/composers/B.html
# Naraoia

Naraoia és un gènere de trilòbit (o d'artòpode similar a un trilòbit) trobat als estrats del Cambrià dels esquists de Burgess i dels esquistos de Maotianshan. Eren animals aplanats i de forma oval. Tenien la closca sense calcificar i estava dividida en dues regions, una regió anterior més petita que cobria el cap i una secció més gran que cobria el cos. No s'insinuen lòbuls com els que tenen trilòbits vertaders. Sembla que totes les espècies eren cegues, no hi ha traces d'ulls.
Els fòssils de Naraoia fan entre 2 i 4 centímetres de longitud.