OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pont de Mas Riera

El Pont de Mas Riera és un monument del municipi de Maià de Montcal (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El pont romànic de Mas Riera està situat a l'antic municipi de Dosquers a Maià de Montcal. Es troba a poca distància del Mas Riera, sobre el torrent Gamanell, en el paratge anomenat la Font. Per accedir-hi cal passar per l'era del mas, baixar per un caminet en mal estat el qual dificulta l'accés a aquest indret.
Aquest es troba enmig d'una frondosa vegetació, en una zona d'esbarjo on hi ha una font. Al marge dret del pont hi ha l'antiga N-260 que va cap a Figueres.
Es tracta d'un pont romànic de dos ulls i de grans dimensions, amb arcades de mig punt de considerable amplada. La mida de les dues arcades és diferent. Cal destacar la fornícula, per a una imatge, integrada en l'obra.
Tots aquests elements fan suposar que és una obra d'època baix-medieval. Aquest pont servia per comunicar els pobles de Dosquers i Maià de Montcal.
L'estat de conservació del pont és bo. El pont presenta una gran fermesa, les pedres estructurals estan molt senceres i no es veuen fissures importants que afectin l'obra. L'enllosat superior està cobert de vegetació que dificulta la visió del paviment.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Pont de Mas Riera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# Riatós

Riatós és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès.
Està situada a 647 m d'altitud.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Riatós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Llaureda

La Llaureda és una muntanya de 353 metres que es troba entre els municipis d'Avinyonet del Penedès, a la comarca de l'Alt Penedès i d'Olivella, a la comarca del Garraf.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Església de Sant Antoni de Calonge

L'Església de Sant Antoni de Calonge és l'Església parroquial del nucli de Sant Antoni de Calonge al Baix Empordà. És un monument protegit com a bé cultural d'interès local.
L'any 1923 s'inaugurà aquest temple, d'estil neogòtic, per satisfer les necessitats de la nova barriada de sant Antoni. El 1936 va ser destruïda i no es va acabar de restaurar fins a la dècada del 1950. El seu interès arquitectònic és molt limitat. Es tracta d'un edifici d'una sola nau de quatre trams amb tres altars per banda: a la dreta la Dolorosa, el Carme, i un altre sense dedicar; a l'esquerra, el sant Pere, sant Llop (co-patró) i el de Sagrat Cor de Jesús. A l'absis poligonal hi ha l'altar major dedicat a sant Antoni de Pàdua. Als peus del temple es troba el cor sustentant per un arc toral i amb barana de pedra treballada. A la part alta hi ha onze finestres ogivals molt estilitzades què il·luminen l'interior a través dels vitralls. Tot el parament està emblanquinat exceptuant els nervis i pilastres que han estat pintats de gris. Els frontis té una porta, flanquejada per dues finestres i una finestra geminada al capdamunt, tots ells d'arcs apuntats.
A la part més alta hi ha un rosetó. Al costat dret s'aixeca un campanar de planta quadrada amb rellotge. Tot l'exterior ha estat arrebossat i emblanquinat menys les parts de motlluratge que són de pedra vista.

## Referències

* ↑ «Església de Sant Antoni de Calonge». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].
* ↑ Pere Caner i Estrany, «VI: Els Monuments, 5. Contemporanis: Església Parroquial de Sant Antoni», La vall de Calonge, Calonge, Ajuntament de Calonge, 1983 (2$^a$ ed.), pàgina 199, ISBN 9788450084467
# Phoberomys pattersoni

Phoberomys pattersoni és un rosegador fòssil gegantí que visqué durant el Miocè superior (fa uns 8 milions d'anys) a l'antic delta del riu Orinoco.
Aquest animal era realment gegantí: tot i estar relacionat amb els porcs espins i conills porquins, les dimensions de P. pattersoni eren comparables a les d'un bisó: mesurava tres metres de llarg (amb un metre i mig addicional de la cua) i pesava aproximadament 700 quilograms, sent un dels rosegadors més grossos que mai han existit. Com molts altres rosegadors, P. pattersoni era un herbívor dotat de molars i premolars de corona alta. Les potes anteriors són molt més curtes que les posteriors: aquest fet suggereix que l'animal podria haver passat molt de temps recolzat només sobre les potes posteriors i la cua. Probablement passava molt de temps a l'aigua o a prop seu, alimentant-se de les plantes que creixien a l'entorn.
# Cantó d'Estanh

El cantó d'Estanh és un cantó francès del departament de l'Avairon, situat al districte de Rodés. Té sis municipis i el cap cantonal és Estanh.

## Municipis

* Campuac
* Cobison
* Estanh
* Lo Nairac
* Sebrasac
* Vilacomtal

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1936-1949 | Louis Galtier | |
| 1949-1992 | Albert Bessière | Divers droite |
| 1992-2004 | Léon Romieu | Unió pel Moviment Popular |
| 2004- | Jean Claude Anglars | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.129 | 3.463 | 3.250 | 3.271 | 3.124 | 3.023 | 3.092 |
# Cantó d'Andelot-Blancheville

El cantó d'Andelot-Blancheville és un cantó francès del departament de l'Alt Marne, situat al districte de Chaumont. Té 16 municipis i el cap és Andelot-Blancheville.

## Municipis

* Andelot-Blancheville
* Bourdons-sur-Rognon
* Briaucourt
* Chantraines
* Cirey-lès-Mareilles
* Consigny
* Darmannes
* Ecot-la-Combe
* Forcey
* Mareilles
* Montot-sur-Rognon
* Reynel
* Rimaucourt
* Rochefort-sur-la-Côte
* Signéville
* Vignes-la-Côte

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1946-1964 | Roger Bittner | Radical |
| 1964-1994 | Marcel Geoffroy | Divers droite |
| 1994-2001 | Bernard Leseur | RPR |
| 2001- | Jean-Philippe Geoffroy | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 3.740 | 4.049 | 3.619 | 3.684 | 3.595 | 3.463 | 3.518 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Mas Serra (Avinyonet de Puigventós)

Mas Serra és una masia del municipi d'Avinyonet de Puigventós inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El conjunt de construccions que formen el mas Serra està situat a la zona meridional del veïnat de les Tres Cases, al qual ha donat nom juntament amb el mas Bosc i el mas Comelles. Tot i que es troba molt modificada en l'actualitat, la casa conserva elements molt remarcables, d'entre els quals cal esmentar la gran façana principal, orientada a migdia, on es troba la porta d'accés d'arc de mig punt amb grans dovelles de pedra molt ben tallades i la data del 1526 a la clau. Al damunt d'aquest portal hi ha una finestra renaixentista rectangular, amb un frontó triangular de coronament. A la part superior hi ha la base de pedra d'un matacà, completat amb maó. Altres obertures de tipologia diversa completen aquesta façana; les dues rectangulars que hi ha situades a la banda dreta mostren la inscripció: "NARCIS SERRA 1577". Hi ha altres cossos d'edifici a la banda de ponent d'aquesta façana, i també mostren elements d'interès arquitectònic. El conjunt es cobreix amb teulades a dues vessants.

## Història

El mas Serra és un dels tres masos que configuren el veïnat de les Tres Cases. És una construcció que data del segle xvi, igual que el mas Bosc i el mas Comelles, però que ha estat molt modificada al llarg del temps.A diversos llocs de la façana principal apareixen inscripcions relatives al segle xvi en què fou construïda.

## Referències

* 1 2 «Mas Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2014].
# Santa Maria de Fares

Santa Maria de Fares és una església del municipi de Sant Ferriol (Garrotxa) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Esglesiola dedicada a Santa Maria, havia estat l'església parroquial del poble de Fares fins que aquest fou agregat a la parròquia de Sant Vicenç de Besalú.
És d'una sola nau i, possiblement, bastida en època romànica; la primitiva porta d'ingrés, amb arc de mig punt d'origen romànic, va ser cremada al segle xviii, i reconstruïda posteriorment seguint la tipologia originària. A la porta hi ha la següent inscripció: "VYALSSMTS DEAY 1717 FOUCRAMADA". El forrellat conserva la data de 1837. Damunt del frontispici s'alça el vell campanar on es varen instal·lar les campanes el 1703, que originàriament fou d'espadanya de doble obertura i transformat en torre amb un teulat a quatre vessants.

## Història

Les primeres notícies que disposem de Santa Maria de Fares corresponen a l'any 977 en què fou cedida per Miró, comte de Besalú, a l'església de Sant Genís i Sant Miquel de Besalú. Amb el nom de "Santa Maria que est in Faxis" es troba esmentada a la butlla del papa Gregori V, a favor de Santa Maria de Besalú -redactada l'any 998-. El comte Bernat Tallaferro va confirmar, l'any 1000, les possessions de Santa Maria de Besalú, citant l'esglesiola de Santa Maria de Fares com "Sancta Maria sita in villa Fraxis".

## Referències

* ↑ «Santa Maria de Fares». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1960). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* 1 2 3 «Santa Maria de Fares». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# El Cuàs

El Cuàs és una muntanya de 1.419 metres que es troba entre els municipis de Campdevànol i de Ribes de Freser, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El Pujolet (Torrelles de Foix)

El Pujolet és una muntanya de 688 metres que es troba al municipi de Torrelles de Foix, a la comarca de l'Alt Penedès. Forma part d'un petit massís on també hi trobem la Muntanya de Fontfregona a l'oest, i al nord-nord-est el Tossal de Foix, i està inclòs dins l'espai d'interès natural de les Capçaleres del Foix (inclòs en el PEIN de la Generalitat de Catalunya).
Diverses edificacions estan ubicades a les faldes d'aquest cim, com són les masies de Can Julià, Can Janet, Cal Bòlit, Cal Rossell de les Bassegues i els Giberts, amb més del santuari de la Mare de Déu de Foix, que es troba prop de les restes del Castell de Foix.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «El Pujolet (Torrelles de Foix)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Patrimoni natural: Característiques i contingut». Generalitat de Catalunya. Departament de Territori i Sostenibilitat. [Consulta: 16 febrer 2013].
# Sant Romà de Valldarques

Sant Romà de Valldarques és un monument del poble de Valldarques, al municipi de Coll de Nargó (Alt Urgell), protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici religiós d'una nau amb absis rodó i coberta amb volta de canó. L'estructura obrada en pedra rústica escairada. L'absis adornat amb un fris en dents de serra. La torre campanar consta de tres pisos sobre socalada. Es conserven restes de pintura a la façana N del campanar.

## Referències

* «Sant Romà de Valldarques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].

## Enllaços externs

* «Sant Romà de Valldarques». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 4 maig 2012].
# Sewelleladon predontia

Sewelleladon predontia és una espècie de mamífer rosegador extint de la família dels aplodòntids, que actualment només conté una espècie vivent, el castor de muntanya. Visqué a Nord-amèrica durant el Miocè. Era un animal herbívor.
# Cantó d'Auberive

El cantó d'Auberive és un cantó francès del departament de l'Alt Marne, situat al districte de Langres. Té 20 municipis i el cap és Auberive.

## Municipis

* Arbot
* Auberive
* Aulnoy-sur-Aube
* Bay-sur-Aube
* Colmier-le-Bas
* Colmier-le-Haut
* Germaines
* Mouilleron
* Poinsenot
* Poinson-lès-Grancey
* Praslay
* Rochetaillée
* Rouelles
* Rouvres-sur-Aube
* Saint-Loup-sur-Aujon
* Ternat
* Vals-des-Tilles
* Villars-Santenoge
* Vitry-en-Montagne
* Vivey

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Mme Guénin | MRP |
| 1949-1973 | Jules Deloix | radical |
| 1973-1979 | M. Aubertot | Divers droite |
| 1979-1992 | Henri Lodiot | Divers droite |
| 1992-2011 | Didier Jannaud | Divers gauche, després PRG |
| 2011- | Patrick Berthelon | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 1.966 | 2.357 | 2.029 | 1.857 | 1.654 | 1.541 | 1.578 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Laissac

El cantó de Laissac és un cantó francès del departament de l'Avairon, situat al districte de Rodés. Té 8 municipis i el cap cantonal és Laissac.

## Municipis

* Bertolena
* Cossèrgas
* Cruèjols
* Galhac de Roergue
* Laissac
* Palmàs
* Severac de la Glèisa
* Vimenet

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1931-1967 | Adrien Viguier | |
| 1961-1979 | Jean Sudres | |
| 1979-1992 | Georges Bonnefous | Divers droite |
| 1992- | Yves Boyer | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.940 | 4.223 | 4.042 | 4.056 | 4.059 | 4.165 | 4.392 |
# Fàbrica de ciment de Can Pagès

Fàbrica de ciment de Can Pagès és una fàbrica del municipi de Boadella i les Escaules (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al sud-est del nucli urbà del poble de les Escaules, entre el paratge dels boscos d'en Salelles i les Erugues, pel camí de la Fàbrica.
Del conjunt arquitectònic, de caràcter noucentista, que conforma la fàbrica de ciment, la part destacable és l'edifici situat a l'extrem nord-oest de la construcció actual. Es tracta d'un edifici de planta rectangular amb la coberta de dues aigües i distribuït en planta baixa, pis i altell. La façana principal, orientada a tramuntana, presenta obertures rectangulars de mida gran a la planta baixa. Al pis, les finestres també són rectangulars i força allargades, amb els ampits inclinats. Es troben agrupades en tres grups, dos grups de dues obertures als extrems i cinc al grup que integra el cos central del parament. A l'altell hi ha tres petites finestres de mig punt. La façana presenta un coronament esglaonat al cos central del parament. La façana posterior, a migdia, manté el mateix tipus d'organització dels buits i el mateix tipus de coronament, tot i que presenta diversos cossos i estructures adossades. Adossat davant la façana principal hi ha un porxo de recent construcció. A l'interior, la nau està distribuïda en cinc crugies cobertes amb voltes de canó i rebaixades bastides en maons, igual que els arcs torals que les separen.
La construcció està arrebossada i pintada.

## Història

Com a conseqüència dels efectes que va provocar la fil·loxera a les vinyes de la comarca a finals del segle xix, des d'aquest moment fins a l'actualitat, la fabricació de ciment ha estat una de les activitats econòmiques més importants al municipi de les Escaules, proveint de pedra i ciment a tota la província de Girona i també a França.
Pau Pagès i Lloveres, enriquit per la construcció de diferents centrals hidroelèctriques a la Muga, va modernitzar la fabricació de ciment

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fàbrica de ciment de Can Pagès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# El Molar (Montseny)

El Molar és una masia del municipi de Montseny (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El cos principal de l'edifici és més alt que la resta, l'altra part sembla afegida, malgrat que no molt més tard. La porta té 15 dovelles d'amplada irregular però més aviat primes. Les llindes de les finestres són de pedra, en una d'elles hi ha una motllura conopial; la majoria tenen ampit i sobre una d'elles hi ha un arc de descàrrega de maó. Malgrat que la teulada és asimètrica, el carener coincideix amb la vertical de la porta. A la part posterior de la masia hi ha dos contraforts que sostenen el mur. A la part de l'edifici més baixa hi ha una finestra, possiblement nova, d'arcs de maons.

## Història

Antigament era tradicional la creença al Samont (Sant Pere de Vilamajor) que durant l'hivern al Molar es feia servir l'arenisca del Pla de la Calma per moles d'esmolar. Com la casa nova del Molar és del segle xviii, aquesta, la més antiga, ha de ser anterior, i pels detalls constructius es pot datar del segle xvi.

## Referències

* 1 2 «El Molar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2013].
# Miralles (Sant Pau de Segúries)

El Miralles és una muntanya de 1.228 metres que es troba al municipi de Sant Pau de Segúries, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó de la Pòpia

El Turó de la Pòpia és una muntanya de 344 metres que es troba al municipi de Santa Margarida i els Monjos, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Carodnia

Carodnia és un mamífer meridiungulat extint del Paleocè de Sud-amèrica. Està relacionat amb l'ordre dels piroteris, dels quals possiblement és l'avantpassat.
Era un animal de la mida d'un tapir. Era molt similar a alguns condilartres i dinocerat, però mancava d'ullals i ossicons.
# Cantó de Fayl-Billot

El cantó de Fayl-Billot és un cantó francès del departament de l'Alt Marne, situat al districte de Langres. Té 18 municipis i el cap és Fayl-Billot.

## Municipis

* Belmont
* Champsevraine
* Chaudenay
* Farincourt
* Fayl-Billot
* Genevrières
* Gilley
* Grenant
* Les Loges
* Poinson-lès-Fayl
* Pressigny
* Rougeux
* Saulles
* Savigny
* Torcenay
* Tornay
* Valleroy
* Voncourt

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1973 | Charles Aubertin | RPF, després divers droite |
| 1973-1998 | Pierre Morice | Divers droite |
| 1998- | Bernard Gendrot | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 5.490 | 5.806 | 5.546 | 5.264 | 4.894 | 4.523 | 4.436 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Càstias

El cantó de Castries és un cantó francès del departament de l'Erau, a la regió del Llenguadoc-Rosselló. Forma part del districte de Montpeller, té 18 municipis i el cap cantonal és Càstias.

## Municipis

* Assats
* Balhargues
* Bèuluòc
* Businhargues
* Càstias
* Galargues
* Gusargues
* Jacon
* Montaut
* Restinclièiras
* Sant Breç
* Sant Dreseri
* Sant Ginièis de las Morgas
* Sant Alari de Belvéser
* Sant Joan de Cornièrs
* Suçargues
* Teiran
* Vendargues
# Santa Maria de Creixell

Santa Maria de Creixell és una església del municipi de Borrassà (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Creixell està situada al centre del veïnat. És un capella d'una sola nau amb absis semicircular encarat a tramuntana, amb un cos quadrat i la sagristia a ponent. La porta d'accés està situada damunt d'una escalinata de pedra datada a 1935; la porta és rectangular, emmarcada de carreus ben escairats de pedra amb la inscripció a la llinda 1772. Hi ha també, a la façana principal, una petita fornícula i un òcul. El frontis és coronat per un campanar de cadireta d'una sola arcada.
La nau té volta de llunetes i està enguixada, la cornisa amb dentat neoclàssic. Entrant hi ha un cor al que s'hi arriba per una escala de cargol. Al presbiteri hi ha un altar de fusta pintada i quatre columnes que deixen les capelles entremig. Per una escala es dona la volta al presbiteri i es pot adorar la talla gòtica de la Mare de Déu. L'aparell é de pedruscall, terrissa i argamassa, encara que en alguns indrets, allà on l'arrebossat ho permet, es veuen carreus ben escairats de pedra sorrenca.

## Història

Hi ha referències medievals de Santa Maria de Creixell. L'any 1219, Dalmau II de Creixell cedeix la castlania de Creixell a la canònica de Lladó, també passaria la capella del castell. El 1343 Santa Maria de Creixell apareix esmentada en una permuta entre Berenguer Olivet, clergue de la capella del castell de Creixell i Guillem Vila de Banyoles.
El cert, però, és que l'actual capella està datada entre 1772 i 1779. Restaurant-ne el retaule el 1918 i situant les pedres de les escales el 1936.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Maria de Creixell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].