OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jengish Chokusu

El pic Jengish Chokusu (també conegut pel seu nom en rus, Pobeda) és el punt culminant de les muntanyes Tian Shan, a 7.439 metres sobre el nivell del mar. Es troba a la frontera entre la Xina i el Kirguizstan, i és el punt més alt d'aquest darrer i el segon més alt de l'antiga Unió Soviètica.

## Noms

Rebé el nom de Пик победы (Pik Pobedy) ('pic Victòria' en rus) en honor de la victòria soviètica en la Gran Guerra patriòtica després de la seva primera ascensió el 1956 per l'alpinista Vitali Abalàkov. Amb la dissolució de la Unió Soviètica i la independència del Kirguizstan, el pic conservà el seu nom, però traduït al kirguís: Жеңиш чокусу, transliterat Jengish Choqusu. El nom uigur per a la muntanya és Tömür, i el nom xinès Tuōmù'ěr Fēng.

## Referències

* ↑ «Central Asian Republics Ultras». [Consulta: 15 agost 2014].
* ↑ «Pik Pobeda/Tomur Feng». [Consulta: 15 agost 2014].
# Masherbrum

Masherbrum (també conegut com a K1) és, amb 7.821 msnm, la vint-i-dosena muntanya més alta del món, i l'onzena del Pakistan.
És el pic més alt de les Masherbrum Mountains, una serralada secundària del Karakoram. És una muntanya prominent i impactant, sovint menystinguda per estar envoltada de quatre vuit mils: K2, Gasherbrum I, Broad Peak i Gasherbrum II.
El significat del nom no és clar. Pot procedir de mashadar (mosquetó) i brum (muntanya), per la semblança del doble cim amb un mosquetó antic; però també pot procedir de masha (reina o senyoreta), del qual en resultaria "reina dels pics". Igualment s'han suggerit altres significats.

## Localització

El Masherbrum es troba al costat sud de la Glacera Baltoro, al cor del Karakoram central. La glacera és la ruta habitual per accedir als vuit mils de la zona i molts senderistes viatgen per recórrer el Baltoro. El Masherbrum se troba, també, a la part nord de la Vall d'Huixe, que serveix com a aproximació al pic des del sud.

## Història

El 1856 Thomas George Montgomerie, un enginyer britànic, realitzant feines topogràfiques i d'exploració, s'adonà de la seva gran alçada i l'anomenà "K1" (pic 1 del Karakoram). La gent del país l'anomenava Masherbrum.
El Masherbrum fou explorat el 1911 pel doctor William H. Workman i la seva dona, Fanny Bullock Workman. El 1938 es va fer un primer intent d'ascensió des del sud que es quedà a pocs metres del cim.
Després de dues expedicions més sense èxit, el 1955 i el 1957, el Masherbrum fou escalat per primera vegada el 1960 per George Irving Bell i Willi Unsoeld, formant part d'una expedició conjunta dels Estats Units i Pakistan, dirigida per Nick Clinch. Aconseguiren escalar la via de la cara sud-est, la qual no havia estat tinguda en compte per expedicions anteriors.
La llista Himalayan Index inclou tres ascensions més i sis més que quedaren en intent. Les ascensions inclouen dues noves vies: la cara nord-oest i l'aresta nord-oest/cara nord.

## Fonts

* H. Adams Carter, "Balti Place Names in the Karakoram", American Alpine Journal 49 (1975), p. 53.
* Jill Neate, High Asia: An Illustrated History of the 7000 Metre Peaks, ISBN 0-89886-238-8
* Himalayan Index

## Referències

* ↑ «Karakoram and India/Pakistan Himalayas Ultra-Prominences - peaklist.org». [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ «Masherbrum - Peakbagger.com». [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ «AAC Publications - Balti Place Names in the Karakoram». [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ Roberts, J. O. M. «The Attempt on Masherbrum, 1938». Himalayan Journal, 11, 1939.
* ↑ In Memoriam section Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. Plantilla:Web archive of the American Alpine Journal, 2001

## Enllaços externs

* Fotografies del Masherbrum a Peakware Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine.
* Fotografies de l'intent de 1999 Arxivat 2007-01-14 a Wayback Machine.
# Mont Incudine

El Mont Incudine, amb una alçada de 2.134 m, és el cim de més de 2000 m situat més al sud de Còrsega i inclòs en la ruta del GR20 per les grans muntanyes de l'illa. Còrsega té vora 120 pics que superen els 2.000 m d'altitud d'entre els quals els més coneguts són el mont Cinto (2706 m), la Paglia Orba (2525 m) el mont Rotondo (2622 m), el mont d'Oro (2389 m), el mont Renoso (2352 m) i el mont Incudine (2134 m).
La ruta típica per a la seva ascensió ressegueix el riu d'Asinao enfilant-se vall amunt fins al refugi d'Asinao (1536 m) i d'aquest a la cresta sud-oest que condueix al cim. En total unes 4 hores i escaig de ruta fins al cim, superant un desnivell de 1234 m.
# Puig del Moro (Sóller)

El Puig del Moro és una muntanya de la Serra de Tramuntana de Mallorca que té una altura de 785 m i que forma part del massís del Puig del Teix. Es troba molt a la vora de La Galera i del Pujol d'en Banya.
El cim pertany al municipi de Sóller, encara que a escassos metres d'aquest es troba el límit municipal amb el terme de Deià.

## Principals accessos

* Des de Deià.
* Des de Sóller, pel Racó d'en Barona.
# Patscherkofel

Patscherkofel és una muntanya de 2.246 msnm dels Alps del Tux, al Tirol (Àustria). Situat a l'entrada nord-est de la Wipptal, en el municipi de Patsch, el Patscherkofel es distingeix pel seu cim rodó i sense arbres, 7 km al sud d'Innsbruck. Al cim hi ha l'antena de Patscherkofel.

## Jocs Olímpics d'Hivern

A la muntanya hi ha també una famosa estació d'esquí, seu durant els Jocs Olímpics d'Hivern de 1964 i 1976 de les curses de descens masculines, i també de les competicions de bob i luge a la veïna localitat d'Igls. Les altres cinc competicions d'esquí es van celebrar a Axamer Lizum.
La llegenda de l'esquí Franz Klammer, austríac, va guanyar amb 22 anys la medalla d'or al Patscherkofel, superant dramàticament l'anterior campió olímpic Bernhard Russi (de Suïssa) per 0,33 segons en el descens de 1976. Klammer va acabar la cursa de 3,020 quilòmetres en 1:45.73, baixant els 870 m verticals a una velocitat mitjana de 102,8 km/h, i un descens vertical mitjà de 8,2 m/s.
Egon Zimmermann, també d'Àustria, es va endur la medalla d'or en el descens dels Jocs Olímpics de 1964.

## Referències

* ↑ «Senderkataster» (en alemany). [Consulta: 19 octubre 2013].
* ↑ «1964 Winter Olympics official report» (PDF) (en alemany). Arxivat de l'original el 2012-02-07. [Consulta: 19 octubre 2013].
* ↑ «1976 Winter Olympics official report» (en alemany, francès i anglès). Arxivat de l'original el 2008-02-26. [Consulta: 19 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Patscherkofelbahnen.at Arxivat 2014-10-05 a Wayback Machine. - pàgina web oficial
* Sports Illustrated Arxivat 2008-09-24 a Wayback Machine. - portada - 16-Feb-1976 - Franz Klammer a Patscherkofel
* Alpine Ski Maps.com Arxivat 2009-02-10 a Wayback Machine. - mapa d'hivern de l'àrea d'Innsbruck
* Alpine Ski Maps.com Arxivat 2013-10-20 a Wayback Machine. - mapa d'estiu de l'àrea d'Innsbruck
# Pic Horru

El Pic Horru o Penya Manteca (Picu Horru en asturlleonès) és el cim més alt de la Serra de la Manteca en la Serralada Cantàbrica. Està situat en el concejo espanyol de Belmonte de Miranda (Astúries). Compta amb una altura de 1527 msnm. Es troba entre les conques dels rius Pigüeña i Narcea. Forma part del Lloc d'importància comunitària Penya Manteca-Xinestaza.
Considerat el cim més representatiu i de més fàcil accés de la Serra de la Manteca, des del Picu Horru poden veure's el Miro la Chana, els Calastros de Posadoiro o el Sotambio.

## Referències

* 1 2 «Peña Manteca».
* ↑ «Peña Manteca-Genestaza» (en anglés). Natura 2000.
* ↑ http://www.montesdeasturias.com/techos_as/manteca.htm
# Pic Lenin

El pic Lenin o pic Ibn Sina (oficialment en kirguís Ленин Чокусу, Lenin Chokusu i en russ Пик Ленина, pik Lenina; oficialment en tadjik қуллаи Абӯалӣ ибни Сино, Qullai Abuali ibni Sino) és una elevació muntanyosa localitzada a les Muntanyes del Pamir, concretament a la serralada de Zaalajsk, a la frontera entre el Tadjikistan i el Kirguizstan, a la província de Gorno-Badakhxan. Pertany a la serralada Trans-Alay i el seu cim assoleix els 7.165 m d'altitud sobre el nivell del mar, el que el converteix en la segona muntanya més elevada del Tadjikistan, després del pic Ismail Samani, i la tercera de l'antiga Unió Soviètica. És considerat com un dels pics de 7.000 metres més senzill d'escalda del món, i té, i de llarg, el nombre d'ascensos més alt dels pics de 7.000 o més metres, amb centenars d'escaladors cada any intentant arribar al seu cim.
La primera ascensió del cim va ser duta a terme per un grup d'alpinistes soviètics l'any 1934. El 8 de setembre d'aquell any, a les 16:20 Kasian Chernuha, Vitaly Abalakov i Ivan Lukin, tres membres de l'expedició de l'antiga Unió Soviètica, van assolir el cim de 7.134 metres. L'atac al cim va durar 4 dies, amb tres camps que es trobaven als 5.700 n, 6.500 m i els 7.000 m). L'expedició va començar a escalar des del canyó d'Achik-Tash, a la vall d'Alai.

## Noms

La muntanya va ser descoberta el 1871, per l'explorador rus Fedchenko, qui el va denominar Muntanya Kaufman en honor del llavors governador de Turquestan, Konstantin von Kaufman. La primera ascensió va tenir lloc el 1928, i va ser portada a terme per una expedició internacional de muntanyencs russos, alemanys i austríacs. En aquest moment va canviar el seu nom pel de Lenin en honor de Vladimir Ilitx Uliànov, fundador del Partit Bolxevic.
El pic va ser reanomenat el juliol de 2006, pel govern tadjik, com a pic Abuali ibni Sino (en tadjik Абӯалӣ ибни Сино), en honor del filòsof medieval Avicenna.

## Referències

* 1 2 Resolución del gobierno tayiko No. 297, de 4 de julio de 2006, Dushanbe (Tayiko); el text en rus es troba a aquí.
* 1 2 «Pico Lenin». Arxivat de l'original el 2016-03-07. [Consulta: 24 novembre 2016].
* ↑ Lenin Peak on summitpost.org fechaacceso 21 de septiembre de 2011
* ↑ «Central Asian Republics Ultras». [Consulta: 15 agost 2014].

## Enllaços externs

* Expedición alicantina al Pico Lenin
* Lenin Peak on summitpost
* Alternative 3D map of climbing routes
* Climbing in Kyrgyzstan Arxivat 2016-11-03 a Wayback Machine.
# Regió del Bío-Bío

La regió del Bío-Bío (o Biobío) és una de les 16 regions de Xile. Limita al nord amb la regió del Maule, al sud amb la regió de l'Araucanía, a l'est amb la província del Neuquén (Argentina) i a l'oest amb l'oceà Pacífic.

## Administració

Està formada per quatre províncies i 54 municipis:
Divisió politicoadministrativa de la regió del Bío-Bío :
| Província | Capital | Comuna |
| Arauco | Lebu | 1 Arauco |
| Arauco | Lebu | 2 Cañete |
| Arauco | Lebu | 3 Contulmo |
| Arauco | Lebu | 4 Curanilahue |
| Arauco | Lebu | 5 Lebu |
| Arauco | Lebu | 6 Los Álamos |
| Arauco | Lebu | 7 Tirúa |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 8 Alto Bío-Bío |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 9 Antuco |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 10 Cabrero |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 11 Laja |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 12 Los Ángeles |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 13 Mulchén |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 14 Nacimiento |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 15 Negrete |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 16 Quilaco |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 17 Quilleco |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 18 San Rosendo |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 19 Santa Bárbara |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 20 Tucapel |
| Bío-Bío | Los Ángeles | 21 Yumbel |
| Concepción | Concepción | 22 Chiguayante |
| Concepción | Concepción | 23 Concepción |
| Concepción | Concepción | 24 Coronel |
| Concepción | Concepción | 25 Florida |
| Concepción | Concepción | 26 Hualpén |
| Concepción | Concepción | 27 Hualqui |
| Concepción | Concepción | 28 Lota |
| Concepción | Concepción | 29 Penco |
| Concepción | Concepción | 30 San Pedro de la Paz |
| Concepción | Concepción | 31 Santa Juana |
| Concepción | Concepción | 32 Talcahuano |
| Concepción | Concepción | 33 Tomé |
| Ñuble | Chillán | 34 Bulnes |
| Ñuble | Chillán | 35 Chillán |
| Ñuble | Chillán | 36 Chillán Viejo |
| Ñuble | Chillán | 37 Cobquecura |
| Ñuble | Chillán | 38 Coelemu |
| Ñuble | Chillán | 39 Coihueco |
| Ñuble | Chillán | 40 El Carmen |
| Ñuble | Chillán | 41 Ninhue |
| Ñuble | Chillán | 42 Ñiquén |
| Ñuble | Chillán | 43 Pemuco |
| Ñuble | Chillán | 44 Pinto |
| Ñuble | Chillán | 45 Portezuelo |
| Ñuble | Chillán | 46 Quillón |
| Ñuble | Chillán | 47 Quirihue |
| Ñuble | Chillán | 48 Ránquil |
| Ñuble | Chillán | 49 San Carlos |
| Ñuble | Chillán | 50 San Fabián |
| Ñuble | Chillán | 51 San Ignacio |
| Ñuble | Chillán | 52 San Nicolás |
| Ñuble | Chillán | 53 Treguaco |
| Ñuble | Chillán | 54 Yungay |

## Referències

* 1 2 desarrollo. «Biblioteca del Congreso Nacional | SIIT | Región del Biobío» (en anglès). [Consulta: 14 desembre 2024].
* 1 2 3 «Región del Bío Bío» (en castellà). [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ «Datos Geográficos» (en castellà). [Consulta: 14 desembre 2024].

## Vegeu també

* Aeroport de Carriel Sur
* Callaqui

## Enllaços externs

* Govern Regional del Bío-Bío
* Directori de llocs web del Bío-Bío
# Pico de São Tomé

El pico de São Tomé és la muntanya més alta de São Tomé i Príncipe amb una alçada de 2.024 metres. Es troba just a l'oest del centre de l'illa de São Tomé al Parc Natural d'Ôbo. El segon punt més alt, Pico Ana Chaves, es troba al seu sud-est. La muntanya és boscosa i accessible només a peu.
L'illa sencera de São Tomé és un volcà escut massiu qui s'eleva des del terra de l'oceà Atlàntic, uns 3000 m per sota del nivell del mar. Es va formar al llarg de la Serralada de Camerun, una zona de rift lineal que s'estén des del sud-oest de Camerun cap a l'Oceà Atlàntic. La major part de la lava que va sorgir en erupció de São Tomé en el darrer milió d'anys ha estat basalt. La roca més recent de l'illa és datada de fa uns 100.000 anys, però s'han trobat cons volcànics més recents al cantó sud-est de l'illa.

## Referències

* ↑ "Pico de Sao Tome" on Africa Ultra-Prominences Peaklist.org, retrieved 29 September 2011
* ↑ "Pico de São Tomé" a Peakbagger.com Consultat 29 de setembre de 2011

## Enllaços externs

* «São Tomé», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.
# Planche des Belles Filles

La Planche des Belles Filles és un cim de la serralada dels Vosges que s'eleva fins als 1.148 metres d'altitud, que es troba sobre la comuna de Plancher-les-Mines, a la vall del Rahin, a l'Alt Saona i la regió del Franc Comtat. El seu nom prové d'una llegenda sobre un episodi de la Guerra dels Trenta Anys, en què les nenes d'uns llogarets veïns es van suïcidar per escapar dels mercenaris suecs. Els dipòsits de minerals metàl·lics formats fa 40 milions d'anys foren explotats entre els segles xv i xviii en diverses mines excavades als vessants del turó. Durant la Segona Guerra Mundial un miler de guerrillers s'hi van refugiar abans de llançar un atac a la vall.
Actualment és conegut per la seva estació d'esports d'hivern, però també per les seves activitats turístiques i vinculades al ciclisme, com és l'arribada de diverses etapes del Tour de França a partir del 2012.
Al seu cim hi ha una estació d'esquí que compta amb tres remuntadors i quatre pistes principals de dificultat variable entre verd i negra. Hi ha nombrosos camins que permeten accedir al Ballon d'Alsace, al coll de Querty o fins i tot a les comunes de Lepuix, Auxelles-Haut, Giromagny o Plancher-les-Mines.

## Detalls de l'ascensió

Des de Plancher-les-Mines l'ascensió té 5,9 quilòmetres en què se superen 503 metres fins als 1.035 metres, que és on se situa l'arribada, amb un desnivell mitjà del 8,5% i rampes màximes que se situen entre el 22% i el 28% en el tram final.

### Tour de França

La primera aparició al Tour de França va tenir lloc en l'edició del 2012, quan fou final de la 7a etapa, el 7 de juliol. L'etapa fou guanyada per Chris Froome amb el seu company d'equip del Team Sky, Bradley Wiggins, fent-se amb el mallot groc.
Dos anys després fou l'arribada de la 10a etapa.
| Any | Etapa | Inici de l'etapa | Distància (km) | Categoria | Vencedor d'etapa |
| 2022 | 7 | Tomblaine | 176 | 1 | Tadej Pogačar (SLO) |
| 2020 | 20 | Lure | 36 (CRI) | 1 | Tadej Pogačar (SLO) |
| 2019 | 6 | Mulhouse | 157 | 1 | Dylan Teuns (BEL) |
| 2017 | 5 | Vittel | 160 | 1 | Fabio Aru (ITA) |
| 2014 | 10 | Mulhouse | 199 | 1 | Vincenzo Nibali (ITA) |
| 2012 | 7 | Tomblaine | 161,5 | 1 | Chris Froome (GBR) |

## Referències

* 1 2 «Stage 7: Tomblaine – La Planche des Belles Filles». Tour de França. Amaury Sport Organisation. [Consulta: 27 juny 2012].
* ↑ MacMichael, Simon. «TDF Stage 7: Video Preview - La Planche des Belles Filles». road.cc, 04-07-2012. [Consulta: 5 juliol 2012].
* ↑ «Tour de France: Bradley Wiggins takes yellow jersey». BBC Sport, 07-07-2012. [Consulta: 7 juliol 2012].
* ↑ (francès)«Le tracé tour de France 2014», 23-10-2013.
* ↑ «La Planche des Belles Filles dans le Tour de France» (en francès). ledicodutour. [Consulta: 14 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (francès)
# Pucaranra

El Pucaranra (possiblement del quítxua puka 'vermell', ranra 'pedregós', 'terreny pedregós',) és una muntanya de la Cordillera Blanca, al centre del Perú, a la serralada dels Andes, que s'eleva fins als 6.147 msnm. (tot i que altres fonts citen una alçada de 6.156 msnm. Està situat a la regió d'Ancash, al sud-oest del Chinchey.

## Referències

* 1 2 3 Díaz, Felipe. Carta Turística. Cordilleras Blanca, Negra, Huayhuash y Callejón de Huaylas., 2008-2009.
* 1 2 3 Alpenvereinskarte 0/3b. Cordillera Blanca Süd (Peru). 1:100 000. Oesterreichischer Alpenverein, 2005. ISBN 3-937530-05-3.
* 1 2 Biggar, John. The Andes: A Guide for Climbers (en anglès). Andes, 2005, p. 83. ISBN 9780953608720.
* 1 2 «Nevado Pucaranra - Peakbagger.com». [Consulta: 18 juny 2016].
* ↑ Teofilo Laime Ajacopa, Diccionario Bilingüe Iskay simipi yuyayk'ancha, La Paz, 2007
* ↑ Diccionario Quechua - Español - Quechua, Academía Mayor de la Lengua Quechua, Gobierno Regional Cusco, Cusco 2005

## Enllaços externs

* Nevado Pucaranra, Peru a peakbagger.com
# Vladímir Nemiróvitx-Dàntxenko

Vladímir Ivànovitx Nemiróvitx-Dàntxenko, rus: Владимир Иванович Немирович-Данченко, (Ozurgueti, Geòrgia, 23 de desembre de 1858 – Moscou, 25 d'abril de 1943) fou un director, escriptor, pedagog, dramaturg i productor rus del món del teatre que va fundar el Teatre d'Art de Moscou el 1898, juntament amb el seu col·lega Konstantín Stanislavski.
De família ucraïnesa i armènia (son pare era un oficial de l'Exèrcit rus), va estudiar a l'institut de Tbilisi i posteriorment a la Universitat Estatal de Moscou, als departaments de Física i Matemàtiques i Jurídic, de 1876 a 1879, any en què deixa la universitat pel teatre i es dedica a la crítica teatral. El 1881 publica la seva primera obra, Xipóvnik ('Gavarró'), que es representarà durant un any al Teatre Mali.
Va encoratjar la producció teatral de Txékhov i Gorki i les adaptacions al teatre dels novel·listes Dostoievski i Tolstoi. Fou professor d'Ivan Moskvín, Olga Knipper i Vsévolod Meierhold.
És famosa la frase que diu que «Si Stanislavski era l'ànima del Teatre de l'Art, Nemiróvitx n'era el cor». Va crear l'estil d'actuació i direcció del Teatre d'Art de Moscou, considerat el millor de la seva època, així com la companyia d'actors, però no en va deixar constància escrita, per la qual cosa avui dia només es coneix el «mètode Stanislavski».
El 1919 va crear el Teatre Musical del Teatre d'Art de Moscou, anomenat Teatre Musical Nemiróvitx-Dàntxenko el 1926. El 1943 va fundar l'Escola del Teatre d'Art de Moscou, que continua la seva obra.
Les seves produccions d'Els germans Karamàzov (1910), Resurrecció (1930), Anna Karènina (1937) i Les tres germanes (1940) són considerades obres mestres del món teatral rus i mundial.
Nemiróvitx-Dàntxenko fou un dels primers que fou guardonat com a Artista del Poble de l'URSS el 1936. Més endavant, va rebre el Premi Stalin (1942 i 1943), l'Orde de Lenin i l'Orde de la Bandera Roja del Treball. Els seus descendents continuen treballant al teatre que va fundar.

## Notes i referències

* ↑ 11 de desembre de 1858 segons el calendari julià, vigent en aquell moment a Rússia.
* 1 2 Bertensson, Sergei; Fryer, Paul; i Shoulgat, Anna. «In Hollywood with Nemirovich-Danchenko, 1926-1927: The Memoirs of Sergei Bertensson» pàg. 16. Scarecrow Press, 2004. [Consulta: 19 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Vladímir Nemiróvitx-Dàntxenko: biografia dins Answers.com (anglès)
# ECUARUNARI

ECUARUNARI (quítxua: Ecuador Runakunapak Rikcharimuy, "oviment dels Indígenes de l'Equador"), també dit Confederació de Pobles de la Nacionalitat Kichwa de l'Equador (Ecuador Kichwa Llaktakunapak Jatun Tantanakuy) és l'organització central de les ètnies indígenas kichwaparlants de la serra equatoriana, fundada en 1972.
ECUARUNARI és membre de la Confederación de Nacionalidades Indígenas del Ecuador (CONAIE) des de la seva fundació en 1986 i copa al voltant del 45% dels seus delegats.
La ECUARUNARI està vinculada amb el partit Pachakutik, sorgit en 1995, de tendència socialista.
ECUARUNARI és també afiliat a la Coordinadora Andina de Organizaciones Indígenas (CAOI), una xarxa d'organitzacions indígenes de Bolívia, Equador, Xile, Colòmbia i el Perú.
El seu president actual és Carlos Sucuzhañay.

## Ètnies representades

* Natabuela
* Otavalos
* Karanki (Caranqui)
* Kayampi (Cayambi)
* Kitu Kara (Quitu)
* Panzaleo
* Salasaca
* Chibuleo
* Puruhá
* Guranga
* Kañari
* Saraguros

## Organitzacions representades

* Imbabura: FICI - Federación de los pueblos quechuas, de la Sierra Norte del Ecuador - CHIJALLTA FICI (Karanki, Natabuela, Otavalos, Cayambi), president: Manuel de la Torre
* Pichincha: FPP - Pichincha Rikcharimuy (Cayambi, Kitu Kara), president: Ramón Lanchimba
* Cotopaxi: MICC - Movimiento Indígena y Campesino de Cotopaxi (Panzaleo), president: Leonidas Iza
* Tungurahua: MIT - Movimiento Indígena de Tungurahua (Salasaca, Chibuleo, Tomabela, Kisapincha), president: Polibio Punina
* Chimborazo: MICH - Movimiento Indígena de Chimborazo (Puruhá), president: Delfín Tenesaca
* Bolívar: Fecab Brunari (Waranka), president: Vicente Ninabanda
* Província de Cañar: UPCCC - Unión Províncial de Cooperativas y Comunidades de Cañar / Kañari Runakunapak Tantanakuy (Kañari), president: Antonio Caizán
* Azuay: UCIA (Kañari), president: Carlos Carchi
* Azuay: UNASAY (Kañari), president: Manuel Montero
* Loja: CORPUKIS - Corporación de pueblos kichwas de Saraguro / SAKIRTA – Saraguro Kichwa Runakunapak Jatun Tantanakuy (Saraguro), president: Carlos Sarango
* Zamora Chinchipe: ZAMASKIJAT (Saraguro), president: Miguel Sarango
* Esmeraldas: UOCE (Campesino y Afroecuatorianos), president: Mariana Solórzano
* Carchi: CCM (Pasto), president: Milton Carapaz

## Vegeu també

* Confederación de Nacionalidades Indígenas del Ecuador

## Referències

* ↑ Bases indígenas se reorganizan en Congreso de Ecuarunari
* ↑ Una organización indígena de Ecuador convoca un paro nacional progresivo contra el CNE, Europa Press, 23 de febrer de 2021
* ↑ «En Ingapirca se posesionará nuevo consejo de gobierno de la Ecuarunari» (en castellà), 12-08-2019. Arxivat de l'original el 2021-06-11. [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ La Ecuarunari analiza acciones de rechazo por el incremento en el valor de combustibles y pasajes, Expreso, 22 d'abril de 2021

## Enllaços externs

* http://www.ecuarunari.org/
* Llacta! - sobre ECUARUNARI
* Revista Rikcharishun
* Gloobal: Confederación de Pueblos de la Nacionalidad Kichwa del Ecuador (ECUARUNARI) Arxivat 2021-06-11 a Wayback Machine.
* El Universo: ECUARUNARI: Noticias fotos y vídeos
# Puig de Bàlitx

El Puig de Bàlitx és un puig del terme de Sóller, a Mallorca que té una altura de 578 m. El seu nom prové de la possessió de Bàlitx, avui dia dividida en tres: Bàlitx d'amunt, Bàlitx d'enmig i Bàlitx d'Avall.

## Referències

* ↑ «Puig de Bàlitx». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Punta Baretti

La Punta Baretti o Pointe Baretti és una muntanya de 4.013 metres que es troba a la regió de la Vall d'Aosta a Itàlia.

## Referències

* ↑ «Llista dels 4.000 UIAA» (pdf). UIAA.

## Enllaços externs

* «Camptocamp.org». [Consulta: 25 agost 2011].
Quatremils dels Alps :
Alps
Quatremils
categoria :
# El Frontó

El Frontó és un cim de Mallorca que forma part del massís del Massanella i que té una altura de 1055 m. Pertany al municipi d'Escorca.

## Principals accessos

* Des del Coll de la Batalla, a la carretera Ma-10.

## Referències

* ↑ Alonso, Emilio. «Es Frontó des Massanella» (en castellà), 22-06-2021. [Consulta: 15 desembre 2024].