OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Jordi de Brandenburg

Joan Jordi - Johann Georg - (Berlín, 11 de setembre de 1525 - ibídem 8 de gener de 1598) fou príncep elector de Brandenburg - amb el nom de Joan II - de la Casa de Hohenzollern, fill de Joaquim II (1505-1571) i de la duquessa Magdalena de Saxònia (1507-1534).
Per tal de fer front als grans deutes acumulats durant el regnat del seu pare, va instituir nous impostos que van perjudicar els camperols que depenien d'una noblesa que estava exempta d'impostos. Tot i que era fermament oposat a la Reforma Protestant i a l'ascens del calvinisme, va permetre que s'instal·lessin al seu territori els refugiats que fugien de les guerres de religió als Països Baixos espanyols i al regne de França.
A la mort del duc de Prússia Albert I de Prússia el 1568, el Ducat de Prússia va ser heretat pel fill petit d'aquest últim, Albert Frederic, i Joan Jordi es va convertir en co-regent.

## Matrimoni i fills

El 1545 es va casar amb la princesa Sofia de Liegnitz (1525-1546), filla de Frederic II de Liegnitz (1480-1547) i de Sofia de Brandenburg-Ansbach (1485-1537), amb qui va tenir un fill: Joaquim Frederic (1546-1608), casat primer amb la princesa Caterina de Brandenburg-Küstrin (1549-1602), i després amb la princesa Elionor de Prússia (1583-1607).
Havent enviudat, el 1548 es va casar amb Sabina de Brandenburg-Ansbach (1529-1575), filla de Jordi de Brandenburg-Ansbach (1484-1543) i de Hedwig de Münsterberg (1508-1531). D'aquest segon matrimoni en nasqueren:
* Jordi Albert (1555-1557)
* Joan
* Albert
* Magdalena Sabina
* Erdmuda (1561-1623), casat amb el duc Joan Frederic de Pomerània (1542-1600).
* Maria
* Magdalena
* Margarida
* Anna Maria (1567-1618), casada amb el duc de Pomerània Barnim X (1549-1603).
* Sofia (1568-1622), casada amb l'Elector Cristià I de Saxònia (1568-1622).
Finalment, el 1577 es va casar amb la princesa Elisabet d'Anhalt-Zerbst (1563-1607), filla de Joaquim Ernest d'Anhalt (1536−1585) i d'Agnès de Barby (1540-1569). D'aquest tercer matrimoni va tenir els següents fills:
* Cristià (1581-1655), casat amb Maria Hohenzollern de Prússia (1579-1649).
* Magdalena (1582-1616), casada amb Lluís V de Hessen-Darmstadt (1577-1626).
* Joaquim Ernest (1583-1625), casat amb Sofia de Solms-Laubach (1594-1651).
* Agnès (1584-1629), casada primer amb el duc de Pomerània Felip Juli (1584-1625), i després amb el duc de Saxònia-Lauenburg Francesc Carles (1594-1660).
* Frederic (1588-1611)
* Elisabet Sofia (1589-1629), casada primer amb Janusz Radziwiłł (1579-1620) i després amb el duc Juli Enric de Saxònia-Lauenburg (1586-1665).
* Dorotea Sibil·la (1590-1625), casada amb el duc Joan Cristià de Brieg (1591-1639).
* Jordi Albert (1591-1615)
* Segimon (1592-1640)
* Joan (1597-1627)
* Joan Jordi (1598-1637)

## Bibliografia

* Fritz Roth: Restlose Auswertungen von Leichenpredigten und Personalschriften für genealogische Zwecke. Band 1, R 462, S. 258
* Marcel Piethe: "Kurfürst Johann Georg. Die Ökonomie der Zurückhaltung", In: "Die Mark Brandenburg", Heft 72, Marika Großer Verlag Berlin, 2009 ISBN 978-3-910134-14-0

## Enllaços externs

* http://www.uni-mannheim.de Arxivat 2012-07-16 a Wayback Machine.
# Amador Bendayán

Amador Bendayán (Villa de Cura, Aragua, 11 de novembre de 1920 – Caracas, 8 d'agost de 1989) fou un actor i presentador de ràdio i televisió veneçolà.

## Biografia

Bendayán, fill d'immigrants jueus sefardites marroquins, nasqué a Villa de Cura, a l'estat d'Aragua, però cresqué i estudià a Caracas. Començà la seva carrera a la ràdio als 17 anys, el 1937, com a presentador i comediant.
Bendayán aconseguí una enorme popularitat amb les seves comèdies radiofòniques El Bachiller y Bartolo (1949–59) i La Bodega de la Esquina (1950–1960), i quan es va passar a la televisió la seva popularitat i la seva audiència van seguir creixent. També aparegué en diverses pel·lícules a Mèxic i a Veneçuela entre 1947 i 1971, i treballà en una sàtira paròdica, The Amador News, a la televisió a mitjans anys seixantes.
El 1968, Bendayán fou contractat per Radio Caracas Televisión per presentar el programa Sábado Espectacular, un xou de varietats de cinc hores de durada que va durar fins al 1971. L'any següent es va passar a Venevisión, i el seu xou va reaparèixer amb el nom de Sábado Sensacional, i s'hi va mantenir fins al 1988, pocs mesos abans de la seva mort, a l'edat de 68 anys. Gilberto Correa el succeí com a presentador del xou, que va perdurar fins al 1996.
Amador Bendayán fou el fundador i primer president de la Casa del Artista, un centre cultural situat al bulevard que porta el seu nom. A Caracas també hi ha una plaça d'Amador Bendayán.

## Principals pel·lícules

* Misión atómica (1947)
* Yo quiero una mujer así (1951)
* Seis meses de vida (1951)
* Yo y las mujeres (1959)
* Si yo fuera millonario (1962)
* El ídolo (1963)
* Napoleoncito (1964)
* Escuela para solteras (1965)
* El Pícaro (1967)
* El Reportero (1968)
* Departamento de soltero (1971)
* O.K. Cleopatra (1971)

## Enllaços externs

* Casa del Artista
# Daniel Jesús Trujillo Suárez

Daniel Jesús Trujillo Suárez (Santa Cruz de Tenerife, Tenerife, 15 de gener de 1983) és un àrbitre de futbol espanyol de la Segona Divisió d'Espanya. Pertany al Comitè d'Àrbitres de Tenerife.

## Trajectòria

Després de set temporades a Segona Divisió, on va dirigir 105 partits, aconsegueix l'ascens a Primera Divisió d'Espanya conuntamente amb el col·legiat andalús José Luis Munuera Montero i el col·legiat de La Rioja Daniel Ocón Arráiz.
Va debutar l'11 de setembre de 2016 a primera divisió en un partit que va enfrontar el Granada Club de Fútbol contra la Sociedad Deportiva Eibar (1-2).
Després de només dues temporades a la primera divisió d'Espanya, descendeix a la Segona Divisió d'Espanya la temporada 2017-18. L'últim partit que va dirigir a primera divisió va ser el Málaga Club de Fútbol - Getafe Club de Fútbol (0-1) el 19 de maig de 2018.

## Temporades

| Categoria | País | Any |
| Segona Divisió "B" | Espanya | 2005-2010 |
| Segona Divisió | Espanya | 2010-2016 |
| Primera Divisió | Espanya | 2016-2018 |
| Segona Divisió | Espanya | 2018- |

## Referències

* ↑ «Trujillo Suárez, Daniel Jesús Trujillo Suárez - Árbitro». www.bdfutbol.com. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ «Los árbitros Trujillo Suárez, Ocón Arráiz y Munuera Montero ascienden a Primera | COPE». www.cope.es. Arxivat de l'original el 2016-08-11. [Consulta: 21 juny 2016].

## Enllaços externs

* Trujillo Suárez o la força de la voluntat
# Camí Vell d'Herba-savina a la Molina

El Camí d'Herba-savina a la Molina és un antic camí dels termes municipals d'Abella de la Conca i Conca de Dalt (antic terme d'Hortoneda de la Conca), al Pallars Jussà.
Arrencava del poble d'Herba-savina cap al sud-est, per adreçar-se cap a llevant, fins a atènyer l'antiga caseria de Carreu.
Només es conserva memòria i vestigis d'aquest camí en el moment que travessa al barranc dels Cóms de Carreu, al sud de la partida de Claverol. El 2010 només es conservava parcialment en algun dels seus trams.

## Etimologia

Pren el nom de les poblacions que uneix. La Molina es refereix a la Molina de Carreu.

## Enllaços externs

* El Camí Vell d'Herba-savina a la Molina en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Campionat de la República guatemalenc de futbol

El Campionat de la República guatemalenc de futbol fou una competició de Guatemala de futbol.

## Història

El campionat fou diputat entre els diversos campions de les lligues regionals. Es disputà fins a l'any 1941, desapareixent amb el naixement de la lliga guatemalenca de futbol.

## Historial

* 1931 Pensativo de Antigua Guatemala
* 1935 Pensativo de Antigua Guatemala
* 1936 Cibeles
* 1937 Quetzal
* 1938 Tipografía Nacional
* 1939 Municipal de Retalhuleu
* 1940 Tipografía Nacional
* 1941 Guatemala FC

## Enllaços externs

* RSSSF
* Lligues de Guatemala
* Història del futbol a Guatemala Arxivat 2009-02-25 a Wayback Machine.
# Tilominis

Els tilominis (Tylomyini) són una tribu de rosegadors de la subfamília dels tilomins. Viuen a Centreamèrica i Sud-amèrica. El grup se subdivideix dos gèneres. El gènere Ototylomys, que és monotípic, representa una espècie que mesura 10–19 cm de llargada i pesa 63–120 g, mentre que les set espècies que componen el gènere Tylomys mesuren 17–26 cm de llargada. Diverses espècies d'aquesta tribu són considerades vulnerables o en perill d'extinció per la Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN).
# Amancio Muñoz de Zafra

Amancio Muñoz de Zafra (Cehegín, Múrcia, 8 de desembre de 1894 - Vall de Núria, Ripollès, 4 d'octubre de 1938) va ser un polític socialista espanyol.
Advocat de professió, va ser triat regidor de Cartagena (Múrcia) el 1931 i segon tinent d'alcalde. Posteriorment va ser alcalde de Cartagena. A les eleccions generals de febrer de 1936 va ser elegit diputat socialista per Múrcia, dins les llistes del Front Popular. Va ser membre de la Diputació Permanent de les Corts republicanes.
Casat amb la també diputada socialista Julia Álvarez Resano. Va ser el primer matrimoni entre membres del Congrés dels Diputats.
Va morir per malaltia al sanatori de Núria (Ripollès) el 4 d'octubre de 1938.

## Enllaços externs

* Fitxa al Congrés dels Diputats.
# Lliurona

Lliurona o Llorona és un nucli de població muntanyenc de l'Alta Garrotxa. Pertanyia a l'antic municipi fronterer de Bassegoda, conformat el 1846, però va ésser desagregat el 1969 de la comarca de la Garrotxa per a ser agregat al municipi d'Albanyà i, per consegüent, Lliurona va canviar administrativament de comarca a l'Alt Empordà.
El seu petit nucli urbà és situat a 766 metres d'altitud, al vessat meridional de la serra de Lliurona. Formen el poble aquest nucli i diversos masos propers dispersos com les pairalies del Carig i de Can Vim, i més separats, com els grans masos dels Trulls, Can Bosc, l'Olivera i el Casalot, a més d'altres cases de pagès més petites.

## Història

Sobre els seus orígens, la primera referència documental data de 1019 quan la parròquia de Sant Andreu conjuntament amb altres parròquies van ser donades pel bisbe de Girona Pere Rotger per dotar la comunitat de canonges de la catedral gironina.
Les dades del bisbat de Girona de 1900 li atribueixen 190 habitants que, el 1913, havien augmentat a 225. La despoblació posterior es produeix per les dificultats econòmiques i polítiques de la postguerra durant els anys quaranta del segle XX i per la migració dels anys seixanta cercant feina a la indústria en expansió. Des dels anys 1980 un grup de joves va tornar la vida al poble, fins aquella data amb risc de despoblar-se. L'obertura d'una escola reconeguda per la Generalitat va contribuir a estabilitzar el projecte de repoblació.
Abans de la seva incorporació al municipi d'Albanyà, Lliurona era el nucli més habitat del municipi de Bassegoda.

## Lloc d'interès

* L'església de Sant Andreu de Lliurona del segle xi amb afegits posteriors, restaurada el 2007.
* L'Hostal de l'Arç, hostal ben conservat encara.

## Referències

* ↑ Louis de Marcillac. Historia de la guerra entre la Francia y la España, durante la revolucion francesa .... Repullés, 1815, p. 266–.
* ↑ «Lliurona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
* ↑ Carreres, Joan; Vilar, Josep. Albanyà i Bassegoda (en català). Diputació de Girona, 2018. ISBN 978-84-15808-65-7.
* ↑ Tremoleda, J. i Pujol, D.. La Mare de Déu del Mont. Cassà de la Selva: Editorial Gavarres, 2018, p. 39 - 40.
* ↑ Carreras, Jordi «Lliurona, el poble que ha aconseguit renéixer». Ara, 10-09-2015.
* ↑ Botet i Sisó, Joaquim. Geografia General de Catalunya. Província de Gerona., 1915-1918.
* ↑ «Lliurona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Camí Vell de Toralla

El Camí Vell de Toralla és un camí del terme municipal de Conca de Dalt, en territori del poble de Serradell, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà.
Arrenca de la Pista de Serradell cap al sud-oest, i s'adreça cap al riu de Serradell, però es perd i qieda interrompuda a la Borda de Camparriu.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mónica López Ferrado

Mónica López Ferrado és una periodista científica versada en biomedicina i medi ambient.
És llicenciada en Periodisme científic, mèdic i mediambiental per la UAB i màster en Comunicació científica per la UPF, on també va cursar un doctorat en Comunicació social i audiovisual. Ha estat guionista i directora en diversos programes televisius de caràcter científic, com De la Terra (C33), Pelopicopata (Antena3), Redes i Tres14 (TVE), el documental Dimensió Dalí (coproducció TV3, RTVE, entre d'altres), en la recerca i assessorament científic del documental Bicicleta, cullera, poma (sobre Pasqual Maragall i la malaltia d'Alzhèimer, dirigit per en Carles Bosch) i per a nous mitjans a Internet com Canal Salut (Generalitat de Catalunya), Xplore Health. També ha estat redactora per a les seccions de salut i ciència d'El País. Ha coordinat la secció de ciència del diari Ara. Ha estat investigadora i coordinadora d'àrea del Màster en Comunicació Científica de l'UPF.
Ha rebut el premi Matemàtiques i Societat de la Fundació Ferran Sunyer i l'IEC. També ha rebut el Premi de Bioètica i Periodisme de la Fundació Grífols (2011-2012), el primer premi del VI Premio de Periodismo en Medicina Personalizada de Precisión i el premi Fem Talent en la categoria de periodisme. Les pàgines de ciència de l'ARA, creades i coordinades per la periodista científica, van rebre al novembre de 2013 el Premi Nacional de comunicació científica, una distinció que atorguen conjuntament el Govern i la Fundació Catalana per a la Recerca i la Innovació (FCRi) i que forma part dels Premis Nacionals de Recerca.

## Referències

* 1 2 3 «Mónica López Ferrado». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
* 1 2 3 Ara. «La periodista de l'ARA Mònica López Ferrado, premi Fem Talent pels seus articles de ciència», 17-04-2015. [Consulta: 17 març 2021].
# Esplugues Televisió

Esplugues Televisió (ETV) és la cadena de televisió local d'Esplugues de Llobregat, que pertany al Grup de Comunicació Global i s'emet per la TDT al canal 36. La cadena emet programes de caràcter cultural, contingut local i comarcal i informatius. La seva primera emissió va tenir lloc el juny de 1983, tot i que no va tenir una programació regular fins al 21 de setembre de l'any 1986. El 2008 va rebre el Premi Nacional Joan Coromines, lliurat per la Coordinadora d'Associacions per la Llengua catalana.

## Història

Durant els primers anys, des de 1983 fins a 1985 i principis del 1986, ETV cercava un lloc estable on ubicar el seu centre emissor i així millorar el senyal de televisió, per tant es va limitar a fer emissions esporàdiques. Va ser el 21 de setembre de l'any 1986 quan va iniciar les seves emissions regulars i sense interrupcions que van acabar consolidant la cadena. La Gala de presentació de programes de la temporada de tardor, l'any 1993, va ser un dels primers actes públics de l'emissora.
Dos equips d'ETV es van dirigir cap a Sarajevo el desembre de 1995 per portar aliments recollits a Esplugues de Llobregat i informar de primera mà del conflicte dels Balcans.
La cobertura es va estendre fins a Pallejà, Molins de Rei i Cervelló l'any 2001, quan es va engegar el nou centre emissor, i el 2003 es va estrenar les seves instal·lacions actuals. L'any 2006, amb l'atorgament de les Concessions de TDT-Local, va aconseguir la seva llicència i es va convertir en el primer projecte de TDT al Baix Llobregat i el tercer de tota Catalunya.
ETV va incorporar altres mitjans com a grup de comunicació audiovisual: l'any 2007 es crea E-digital, el primer diari digital del Baix Llobregat. Aquest mateix any, ETV amb tot un conjunt de televisions d'arreu de Catalunya van crear dues noves plataformes de televisió privades: Televisions Digitals Independents (TDI) i l'Associació de Mitjans de Proximitat (AMP) de les quals, el director d'ETV, Frederic Cano n'és el president. El 2008 ETV va crear amb altres emissores el grup d'emissores de ràdio a tot Catalunya, Emissores Catalanes Audiovisuals de Proximitat i l'abril del 2010 va néixer el setmanari de pagament del Baix Llobregat i l'Hospitalet. També existeix, des de 2013, la pàgina web de la cadena.
ETV ha estat guardonada amb el premi Joan Coromines, organitzat per la Coordinadora d'Associacions per la Llengua Catalana, i amb el de comunicació als premis "Pont d'Esplugues".

## Referències

* 1 2 3 «ETV, la televisió comarcal del Baix Llobregat, celebra el seu 30è aniversari», 22-05-2013. [Consulta: 2 desembre 2019].
* ↑ «Tres dècades d'informació i entreteniment televisiu al Baix», 09-05-2013. [Consulta: 2 desembre 2019].
* ↑ Informe de la comunicació a Catalunya 2005-2006. Univ. Autònoma de Barcelona, 2007, p. 204–. ISBN 978-84-490-2503-7.
* ↑ «ETV estrena nou web amb més continguts», 28-02-2014. [Consulta: 2 desembre 2019].
* ↑ «El director d'ETV, Frederic Cano, rep el Premi Pont d'Esplugues».

## Enllaços externs

* Esplugues Televisió - Lloc web oficial
* Ajuntament d'Esplugues - Lloc web. Arxivat 2019-12-20 a Wayback Machine.
# Amando Vilaplana Gironés

Amando Vilaplana Gironés (Alcoi, 16 de novembre de 1960) és un polític i sindicalista socialista valencià, diputat a les Corts Valencianes en la VII legislatura.
Treballa en el departament jurídic d'una empresa de serveis, i s'afilià a la UGT el 1977 i al PSPV-PSOE el 1980. Va ocupar diversos càrrecs en la UGT d'Alcoi fins que el 1983 fou nomenat regidor de Festes, Seguretat Ciutadana, Policia, Trànsit i Personal, i portaveu del Grup Municipal Socialista a l'ajuntament d'Alcoi, càrrec que ocupà fins al 2007. Candidat a l'Alcaldia d'Alcoi el 2003. També ha estat secretari general de l'agrupació local d'Alcoi del PSPV-PSOE (2000/2007), membre del Comitè Nacional i diputat per la província d'Alacant a les eleccions a les Corts Valencianes de 2007.
Elegit per les Corts Valencianes a proposta de PSPV-PSOE, membre del Consell d'Administració de Radiotelevisió Valenciana (2011/2013).

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. Corts Valencianes
* Biografia Arxivat 2008-09-13 a Wayback Machine. a alcoidigital.com
# Sperlingita

La sperlingita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la paulkerrita.

## Característiques

La sperlingita és un fosfat de fórmula química (H₂O)K(Mn²⁺Fe³⁺)(Al₂Ti)(PO₄)₄[O(OH)] [(H₂O)₉(OH)]·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de març de l'any 2024, i publicada pocs mesos després. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És l'anàleg amb Fe³⁺Al(OH) de la macraeïta.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben dipositades a la col·lecció estatal de minerals de Baviera, a Múnic (Alemanya), amb el número de registre: MSM38185, i a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 76310.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'escombrera de la mina Hagendorf Sud, situada a Oberpfalz, al nord-est de Baviera (Alemanya). Aquesta mina alemanya és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 3 «Sperlingite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 maig 2024].
* 1 2 Rewitzer, Christian; Hochleitner, Rupert; Grey, Ian E.; Kampf, Anthony R.; Boer, Stephanie; MacRae, Colin M.; Mumme, William G.; Wilson, Nicholas C.; Davidson, Cameron J. «Sperlingite, (H 2 O)K(Mn 2+ Fe 3+ )(Al 2 Ti)(PO 4 ) 4 [O(OH)][(H 2 O) 9 (OH)]⋅4H 2 O, a new paulkerrite-group mineral, from the Hagendorf-Süd pegmatite, Oberpfalz, Bavaria, Germany.». Mineralogical Magazine, 20-05-2024, pàg. 1–27. DOI: DOI:10.1180/mgm.2024.40 [Consulta: 26 juny 2024].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 78». European Journal of Mineralogy, 36, 2, 05-04-2024, pàg. 361–367. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-361-2024 [Consulta: 15 maig 2024].
# Camí de Bernils (Sant Quirze Safaja)

El Camí de Bernils és una pista rural asfaltada del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
Arrenca del costat de l'església parroquial de Sant Quirze Safaja, des d'on s'adreça cap al nord-oest, fent giragonses per tal de guanyar alçada. Passa pel vessant de llevant del Turó del Pi Gros, després arriba al costat de llevant de la masia de Can Riera, travessa el Pla de Can Riera, sempre carenant pel cim de la Serra de Bernils, va a buscar la Corona, travessa pel mig de Serratacó (ponent) i Serracarbassa (llevant), i arriba, finalment, a Barnils.

## Enllaços externs

* El Camí de Bernils en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Noche ¿de Paz? Holy Night!

Noche ¿de Paz? Holy Night! és una pel·lícula d'animació en 3D espanyola dirigida i escrita per Juan Galiñanes. Fou exhibida en la 58a edició del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià de 2010 com la primera pel·lícula d'animació en 3D espanyola. Tanmateix, degut als problemes financers de la productora Dygra Films, no es va estrenar fins al 2015, tot i haver-se exhibit als Estats Units i Austràlia, encara que es va exhibir la versió en gallec a Vilagarcía de Arousa i altres localitats gallegues el desembre de 2014. El seu pressupost fou de 12.000.000 euros.

## Sinopsi

En el saló d'una casa la nit de Nadal hi conviuen dos mons de joguina. En una banda hi ha l'arbre de Nadal, la llar del Pare Noel i els seus elfs de plàstic. A l'altra, el pessebre amb els Reis Mags i altres figuretes del Portal, totes elles de fusta.
Les dues tradicions es preparen per a celebrar el Nadal quan de sobte salta l'alarma. El trineu de Pare Nadal ha desaparegut i el Nen Jesús ha estat segrestat. El Nadal està en perill i els serveis de seguretat de totes dues tradicions es culpen entre si, però la veritable culpable camina solta.

## Nominacions

Fou nominada al Goya a la millor pel·lícula d'animació als XXX Premis Goya. També fou nominada a la millor pel·lícula d'animació a les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2014.

## Referències

* ↑ 'Holy Night!', primera película española de animación en 3D, se estrenará en San Sebastián, rtve.es, 13 d'agost de 2010
* ↑ Galiñanes: "Es una gran película aunque sin suerte", La Opinión de La Coruña, 15 de desembre de 2015
* ↑ La película de Galiñanes "Holy Night, noite de paz?" llega el fin de semana al Salón García con 5 pases, faro de Vigo, 18 de desembre de 2014
* ↑ Holy Night!” se gana el cariño del público más exigente en un humilde estreno mundial Arxivat 2014-11-11 a Wayback Machine., Dirio de Arousa, 8 de novembre de 2014
* ↑ La productora gallega Dygra presenta un avance de la película «Holy night!», Diario de Galicia, 23 de setembre de 2010
* ↑ La supertaquillera "Atrapa la bandera", Goya a la mejor película de animación, Agencia Efe, 7 de febrer de 2016
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2014». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-01-23. [Consulta: 6 setembre 2019].