OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bultaco 200

La Bultaco 200 fou un model de motocicleta de turisme fabricat per Bultaco entre 1962 i 1964. Molt semblant estèticament a la Tralla i a la 155 (les primeres motos fabricades per Bultaco, llançades respectivament el 1959 i el 1960), era una evolució d'aquesta darrera, a la qual s'havia augmentat el motor des dels 153 cc fins als 196, amb la qual cosa oferia encara més potència i facilitat de conducció. Aquest nou motor equipà més tard nombrosos models desenvolupats per Bultaco, entre ells la primera Metralla (1962) i les Sherpa N i Matador 200 de 1963.
Les principals característiques de la 200 eren les següents: motor de dos temps monocilíndric refrigerat per aire amb canvi de 4 velocitats, bastidor de bressol simple, frens de tambor i amortidors de forquilla convencional davant i telescòpics darrere. Era una moto molt fiable i eficaç i representà l'inici de la saga de "gran turisme" de la marca. Finalment, a la fi de 1964 es deixà de fabricar i fou substituïda per un model nou, inicialment molt semblant tant en l'apartat estètic com en el mecànic: la Saturno 200.

## Característiques
### Fitxa tècnica

Bultaco 200 :
| Id. Model | 2 | Bultaco 200 de 1962 |
| Núm. Sèrie | 204.059 - 214.300 | Bultaco 200 de 1962 |
| Anys | 1962 - 1964 | Bultaco 200 de 1962 |
| CC | 196,04 | Bultaco 200 de 1962 |
| Diàmetre x Carrera | 64,5 x 60 mm | Bultaco 200 de 1962 |
| Compressió | 8:1 | Bultaco 200 de 1962 |
| CV | 16,3 a 6.000 rpm | Bultaco 200 de 1962 |
| Carburador | 25 mm | Bultaco 200 de 1962 |
| Canvi | 4 velocitats | Bultaco 200 de 1962 |
| Pneumàtic davant | 2,50 x 19" | Bultaco 200 de 1962 |
| Pneumàtic darrera | 2,75 x 19" | Bultaco 200 de 1962 |
| Frens davant | 160 x 35 mm | Bultaco 200 de 1962 |
| Frens darrera | 140 x 40 mm | Bultaco 200 de 1962 |
| Pes en sec | 95 kg | Bultaco 200 de 1962 |
| Dipòsit | Verd grisós i argentat (16 l) | Bultaco 200 de 1962 |
| Bultaco 200 de 1962 ||

## Referències

* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «1945: Cataluña». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 96-98. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ «Bultaco, més que un mite». Fricandó motarra, 16-03-2009. [Consulta: 17 abril 2017].
* ↑ «Bultaco. 1959 - 1962» (en castellà). motoguapa.com. Arxivat de l'original el 20 d’abril 2017. [Consulta: 17 abril 2017].
* ↑ «Bultaco 200 - 200 cc – 1962» (PDF). museumoto.com. Museu de la Moto de Barcelona, 31-10-2014. [Consulta: 3 maig 2017].
* ↑ «Características Bultaco 200» (JPG. Catàleg original de 1962 escanejat) (en castellà). lamaneta.com. Bultaco, 06-07-2012. [Consulta: 3 maig 2017].

## Bibliografia

* Herreros, Francisco. Bultaco 155/200, Saturno 200, Senior 200 y Mercurios : (las "tranquilas" de Bultaco) (en castellà). Barcelona: Moto Retro, 2006. D.L. B. 6722-2006. ISBN 9788493473419.

## Enllaços externs

* Vídeo d'una Bultaco 200 en marxa
# Berta d’Arle

Berta d'Arle (vers 910-920 –965), comtessa d'Arle.

## Orígens familiars

Era filla de Bosó d'Arle, comte d'Arle i Provença i marques de Toscana i de Wil·la II de Borgonya.

## Núpcies i descendents

Podria haver estat casada en primeres noces amb Bosó I o amb Bosó II, que algunes teories consideren que era la mateixa persona.
Es va casar vers l'any 936 amb Ramon II de Roergue, comte de Roergue, i van tenir tres fills:
* Ramon III de Roergue (945- 1008), comte de Roergue.
* Adelaida de Roergue de Pons (950-1011)
* Ermengarda de Roergue (951- ?)
# Cantó d'Orgon

El cantó de Orgon és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte d'Arle. Té 8 municipis i el cap és Orgon.

## Municipis

* Cabanas
* Aigalieras
* Molegés
* Orgon
* Lo Plan d'Orgon
* Sant Andiòu
* Senaç
* Verquiera
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1976 | René Fatigon | CNI |
| 1976-2001 | Pierre Beynet | PS |
| 2001- | Maurice Brès | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Borda de Perutxo (Estavill)

La Borda de Perutxo és una borda del terme municipal de la Torre de Cabdella, a l'antic terme de la Pobleta de Bellveí, al Pallars Jussà.
És una de les bordes que integren el conjunt de les Bordes d'Estavill; estan situades al sud del poble d'Estavill i a l'oest de la Pobleta de Bellveí, a la carena del Serradet del Far, en el seu extrem sud-est.
La de Perutxo és un xic més a l'oest que les altres (bordes de Batllevell i Pau, i un xic més enlairada.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Dent de drac

El terme dent de drac es refereix a estructures piramidals quadrades, usades durant la Segona Guerra Mundial per impedir el pas a exèrcits mecanitzats. El seu ús va ser extensiu a la Línia Sigfrid.

## Segona Guerra Mundial

Les dents de drac (en alemany: "Drachenzähne", "dents de drac") eren estructures en forma de piràmides quadrades fetes de formigó armat usades durant la Segona Guerra Mundial per impedir l'avenç dels tancs. La idea era de ralentir la seva marxa i desviar els tancs a la “zona mortal” on podrien ser fàcilment destruïts amb canons antitanc. A la pràctica, però, l'ús d'enginyers de combat i els vehicles de "neteja" va permetre'n l'eliminació relativament ràpida.
Les dents de drac van ser usades per tots dos bàndols del Teatre europeu de la Segona Guerra Mundial. El bàndol alemany en va fer un ampli ús a la Línia Sigfrid i al Mur atlàntic; cada "dent" era de 90 cm a 120 cm d'alçada depenent del model exacte. Les mines terrestres sovint es trobaven entre les dents, i al llarg de les línies de dents es construïen molts obstacles (com el filferro de pues per impedir el pas a la infanteria, o bé es col·locaven en diagonal cables d'acer per dificultar el pas als tancs).
Durant l'ocupació de Noruega, es van crear diverses línies de les quals en van destacar les conegudes amb el nom de Dents de Hitler (Hitlertennene), al sud del país, arribant a assolir quatre línies defensives i de les quals es van conservar diversos quilòmetres.
França les va emprar a la línia Maginot, mentre que moltes van ser instal·lades al Regne Unit el 1940-1941 com a part de l'operatiu per reforçar el país mitjançant defenses contra una possible invasió alemanya.

## Actualitat

Durant la invasió russa d'Ucraïna del 2022, el Grup Wagner va construir una línia defensiva amb dents de drac, per dificultar el desplaçament dels tancs ucraïnesos a Luhansk.

## Referències

* ↑ Wilson, Joe. The 761st "Black Panther" Tank Battalion in World War II: An Illustrated History of the First African American Armored Unit to See Combat (en anglès). McFarland, 1999, p. 150-156. ISBN 978-0-7864-0667-8.
* ↑ Owens, Emiel W. Blood on German Snow: An African American Artilleryman in World War II and Beyond (en anglès). Texas A&M University Press, 2006-08-02, p. 56. ISBN 978-1-58544-537-0.
* ↑ Ambrose, Stephen E. The victors : Eisenhower and his boys : the men of World War II (en anglès). New York, NY : Simon & Schuster, 1998, p. 318. ISBN 978-0-684-85628-5.
* ↑ «Hitler's teeth (Hitlertennene)» (en anglès). Visit Norway. Innovation Norway. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «Les dents de dragons» (en francès). Le Républicain Lorrain, 06-11-2015. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ Desmonceaux, Juliette. «"Dents de dragon": le groupe russe Wagner construit une ligne fortifiée pour ralentir les Ukrainiens» (en francès). BFMTV, 28-10-2022. [Consulta: 1r febrer 2024].
# Bertiolo

Bertiolo (friülà Bertiûl) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 2.542 habitants. Limita amb els municipis de Codroipo, Lestizza, Rivignano, Talmassons i Varmo.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Mario Battistuta | Llista cívica |
# Cantó de Beça

El cantó de Bessa d'Issòla és un cantó francès del departament de la Var, situat al districte de Brinhòla. Té 5 municipis i el cap és Bessa d'Issòla.

## Municipis

* Bessa d'Issòla
* Cabassa
* Flassan d'Içòla
* Gonfaron
* Pinhans

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | M. Platel | PS |
| 1973-1985 | René Clérian | PCF |
| 1985-2002 | Hubert Falco | UDF |
| 2002-2007 | Jean-Louis Raybaud | UDF, després UMP |
| 2007- | Paul Denis | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 5.857 | 6.613 | 6.445 | 6.932 | 8.929 | 10.399 | 13.848 |
# Borda del Frare (Guiró)

La Borda del Frare és una borda del terme municipal de la Torre de Cabdella, en el seu terme primigeni.
Està situada al nord-est del poble d'Aguiró, al sud-est dels Corrals de Guiró, en una carena a la dreta del barranc de la Torrentera.
La borda antiga és en ruïnes, però rere seu ha estat construïda una nau moderna, per tal d'acollir-hi una explotació agropecuària.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bertney Langley

Bertney Langley, nascut a la vila koasati d'Elton (Louisiana), és un contador i compilador d'històries koasati-alibamu, nebot de Bel Abbey, fundador i director de la Bayou Indian Federation. Ha participat a diverses exhibicions folklòriques i literàries arreu dels Estats Units i de Louisiana.

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2006-01-14 a Wayback Machine.
* Treballs per o sobre Bertney Langley en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Cantó de Brinhòla

El cantó de Brinhòla és un cantó francès del departament de la Var, situat al districte de Brinhòla. Té sis municipis i el cap és Brinhòla.

## Municipis

* Brinhòla
* Camps de la Fònt
* La Cèla
* Torvas
* Lo Vau
* Vins de Carami

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1979 | M. Marcel | PS |
| 1979-1998 | Jacques Cestor | UDF |
| 1998- | Claude Gilardo | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 10.915 | 12.780 | 14.494 | 16.043 | 19.436 | 22.193 | 26.968 |
# Apóstolos Doxiadis

Apóstolos Doxiadis és un escriptor i matemàtic grec, nascut el 1953 a Brisbane, Queensland (Austràlia).

## Referències i enllaços

* Pàgina oficial d'Apostolos Doxiadis
# Antoku

L'emperador Antoku (安 徳 天皇, Antoku Tennō), (22 de desembre del 1178 - 25 d'abril del 1185), va ser el 81è emperador del Japó, segons l'ordre tradicional de successió. Va regnar sent un nen al final del període Heian des del 22è dia del quart mes del 1180, fins al 25 d'abril de 1185. El seu nom personal era Tokihito (言 仁).
Durant el seu govern van tenir lloc les Guerres Genpei entre el 1180 i el 1185 que van enfrontar els clans Taira i Minamoto pel control de la successió Imperial, amb victòria del clan Minamoto i establiment del shogunat Kamakura.
En 1181 va tenir lloc la Fam Yōwa que va provocar la mort de 42.300 persones.

## Referències

* ↑ Farris, William Wayne. Japan's Medieval Population Famine, Fertility, and Warfare in a Transformative Age (en anglès). University of Hawai'i Press, 2006, p. 31. ISBN 9780824829735.

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
# Bordano

Bordano (friülà Bordan) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 796 habitants. Limita amb els municipis de Cavazzo Carnico, Gemona del Friuli, Trasaghis i Venzone.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Gianluigi Colomba | Centreesquerra |
# Bertoldo di Giovanni

Bertoldo di Giovanni (Florència, entre 1435 i 1440 - Poggio a Caiano, 28 de desembre de 1491) fou un escultor deixeble de Donatello i durant força temps va treballar en el seu taller, arribant també a finalitzar les obres del mestre que havien quedat inconcluses a la seva mort com els relleus dels púlpits de San Lorenzo de la Basílica de San Lorenzo de Florència. Va ser l'organitzador i mestre de l'escola d'escultura creada per Llorenç el Magnífic al jardí del seu Palau de la Via Llarga, on es van acumular nombroses escultures grecoromanes. En aquesta escola es van formar artistes com Miquel Àngel, Baccio da Montelupo, Giovanni Francesco Rustici, o Jacopo Sansovino.
# Cantó de Calàs

El cantó de Calàs és un cantó francès del departament de la Var, situat al districte de Draguinhan. Té sis municipis i el cap és Calàs.

## Municipis

* Barjamon
* Calàs
* Castèudoble
* Clavier
* Figanieras
* Montferrat

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1992 | André Delpui | PS |
| 1992- | Pierre-Yves Collombat | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.412 | 2.943 | 3.510 | 4.399 | 5.527 | 6.411 | 7.919 |
# Bosc Vell

A la Terra Mitjana, el món fictici creat per J. R. R. Tolkien, el Bosc Vell és una petita àrea boscosa a l'est de La Comarca.
El Bosc Vell és un dels pocs supervivents dels boscos primitius que cobrien gran part d'Èriador abans de la Segona Edat; constituïa la part més septentrional de la immensitat boscosa que cobria tot el territori fins al bosc de Fàngorn.
Està limitat a l'est pel Tossal dels Túmuls, i a l'oest pel Closalt, una gran bardissa on els hòbbits de La Boqueria hi cultivaven, després que tallessin el bosc per fer-hi les seves cases.
Els hòbbits creien que els arbres del Bosc Vell estaven 'esperant', i eren hostils. Els arbres es balancejaven quan no feia vent, xiuxiuejaven a la nit, i desorientaven els viatgers cap a dins el bosc. Quan els arbres creixien massa a prop de la bardissa, els hòbbits tallaven els arbres més pròxims i creaven clarianes cremant-los. Des de llavors, els arbres encara eren més hostils. A les profunditats del bosc hi havia la vall de Tombasalzar, un lloc fosc, maleït i demoníac que era l'arrel de totes les pors del bosc.
Just abans de la Guerra de l'Anell, els hòbbits Frodo Saquet, Samseny Gamgí, Meriadoc Brandiboc i Peregrín Tuc van creuar-lo intentant escapar dels genets negres, com surt detallat a El Senyor dels Anells: La Germandat de l'Anell, al capítol anomenat "El Bosc Vell". Segons aquest capítol, el bosc havia atacat La Boqueria molt abans, plantant-se fins al Closalt i traspassant-lo. Després d'això, els hòbbits van netejar una gran àrea fora del Closalt i varen fer-hi un gran foc. Després d'això, els arbres van tornar-se molt més hostils vers els hòbbits.
A la banda sud-est del bosc, a la riba del riu Tombasalzar, hi ha la casa d'en Tom Bombadil, qui va rescatar en Pippin i en Merry quan ells foren atrapats per un arbre que en Tom va anomenar Vell home Salze.
# Col·lectiu Gai de Barcelona

El Col·lectiu Gai de Barcelona (CGB) és una associació que neix l'any 1988 arran de la iniciativa d'un grup d'activistes gais que volen donar a la ciutat de Barcelona l'alternativa d'una associació de lluita pels drets dels homosexuals amb un tarannà d'esquerres i oberta a un ampli sector de la població. Des d'un bon principi agafa el testimoni a l'edició de la revista Infogai, la revista més antiga amb continuïtat de temàtica gai a Catalunya.
S'hi poden distingir dues etapes, la primera, fins a l'any 2000 tenen la seu social al carrer Paloma i la segona des de llavors fins ara amb la nova seu social al Passatge Valeri Serra, 23 de l'Eixample. En aquesta segona etapa, i després de superar una crisi interna, el CGB es desenvolupa fortament i sorgeixen iniciatives com la Festa al Carrer, que aspira conquerir l'espai públic del carrer per als gais, o els tallers d'autodefensa.
El CGB participa del teixit associatiu de la ciutat i està involucrat especialment en la Comissió Unitària 28 de Juny (CU28J), responsable de les celebracions a Catalunya de la Diada internacional per l'Alliberament de gais, lesbianes, homes i dones transsexuals i bisexuals, així com a la xarxa contra l'homofòbia que aglutina grups de diversos indrets.

## Referències

* ↑ Portell, Sebastià. «Mapa de l'associacionisme LGBTI». Time Out Barcelona, 24-10-2019. [Consulta: 2 juliol 2022].
* ↑ «Dia Internacional de l’Orgull 2021: reivindicació, celebració i música per defensar els drets LGTBI». Ajuntament de Barcelona, 17-06-2021. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ Departament d'Acció Social i Ciutadania; Generalitat de Catalunya; Programa per al col·lectiu GLT «Història del moviment gai, lesbià i transsexual a Catalunya». El Moviment en imatges. El moviment gai, lesbià i transsexual a Catalunya, pàg. 24 [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «El teixit associatiu de Barcelona». El Camí. [Consulta: 11 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial del CGB Arxivat 2021-05-09 a Wayback Machine.
# Batalla d'Abukir (1799)

La primera batalla d'Abukir va ser el darrer triomf militar de Napoleó Bonaparte a Egipte abans que tornés a França i va frustrar l'intent anglo-otomà de reconquerir Egipte.
A París hi ha un carrer d'Aboukir (al segon districte/arrondissement), nomenada per decret de 2 d'octubre de 1865 que celebra la victòria francesa de 1799.

## Victòria inicial otomana

L'Imperi Otomà, empès pel Regne Unit, va declarar la guerra a França. Un exèrcit turc d'uns 18.000 homes comandats per Mustafà IV, desembarcà a Abukir (Egipte), el març de 1799. Quan Napoleó, que estava assetjant Acre (Israel), en va ser informat, va retirar el setge i marxà cap Síria. Estant ell de camí, els otomans derrotaren les petites guarnicions franceses del litoral egipci.
El 14 de juny, el contingent francès de Napoleó tornà al Caire amb sols 7.000 soldats, reagrupà altres guarnicions i marxaren cap al nord, deu dies després es van trobar amb els otomans congregats a Abukir. Els francesos van contraatacar. Una càrrega de cavalleria del general Joachim Murat va fer fugir els otomans, va prendre un dels fortins i captura Mustafà; amb ell es rendeixen 6.000 homes.

## Resultat de la batalla

Els francesos tingueren unes 386 baixes. Els otomans perderen 2.000 homes morts en combat, i més de 4.000 ofegats. Uns altres 2.500 turcs es van tancar al castell d'Abukir, sense disposar d'aigua potable. Durant la setmana següent en moriren un miler; el 2 d'agost els supervivents hissaren la bandera blanca.
Sidney Smith va enviar alguns vaixells per rescatar alguns dels turcs que es van enfonsar a les aigües. Entre els otomans rescatats de l'aigua hi havia l'oficial de trenta anys d'ascendència albanesa Mehmet Ali, que sis anys després governaria i transformaria Egipte.

## Referències

* ↑ Durant i Durant, 1975, p. 113.
* ↑ Cervera, Francesc. «La batalla del Nilo: cuando el almirante Nelson destruyó la flota de Napoleón en Egipto» (en castellà). National Geographic HIstoria, 07-08-2024. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ Woodman, 2014, p. 122.
* ↑ Strathern, 2008, p. 392.
* ↑ Strathern, 2008, p. 396.
* ↑ Bonaparte, 2008, p. 537.
* ↑ Young, Alden. Transforming Sudan (en anglès). Cambridge University Press, 2018, p. 27. ISBN 978-1-107-17249-4.

## Bibliografia

* Durant, Will; Durant, Ariel. The age of Napoleon : a history of European civilization from 1789 to 1815. New York : Simon and Schuster, 1975. ISBN 978-0-671-21988-8.
* Woodman, Richard. The Sea Warriors: Fighting Captains and Frigate Warfare in the Age of Nelson (en anglès). Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-202-8.
* Strathern, Paul. Napoleon in Egypt (en anglès). Bantam Books, 2008. ISBN 978-0-553-80678-6.
* Bonaparte, Napoléon. Michel Kerautret, Gabriel Madec (eds.). Boulogne, Trafalgar, Austerlitz, 1805 (en francès). París: Fayard, 2008. ISBN 978-2-213-63721-1.

## Enllaços externs

* Bataille d'Aboukir Arxivat 2010-03-04 a Wayback Machine.
# Bordes d'Estavill

Les Bordes d'Estavill és una antiga caseria de bordes de l'antic terme de la Pobleta de Bellveí, de l'actual de la Torre de Cabdella, al Pallars Jussà.
Situades a 1,2 km al sud del poble del qual depenien, Estavill, en dues carenes paral·leles, són actualment en part abandonades. Només queden dempeus la borda de Pau, la de Batllevell i, un xic apartada a ponent, la de Perutxo.
S'hi accedeix mitjançant un antic camí de carro, ample i pla, però on la vegetació ha crescut fins al punt que en el moment que el camí arriba a la llau de les Bordes, les bardisses s'han emparat del tot del pas principal. Es pot superar fàcilment anant a buscar el clar bosquet que s'estén a migdia del camí.
Entre les ruïnes de les bordes i les seves dependències (cledes i pallers), hi ha les restes de l'església romànica de Sant Salvador de les Bordes d'Estavill.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Punta Alta (Senan)

La Punta Alta és una muntanya de 673 metres que es troba al municipi de Senan, a la comarca catalana de la Conca de Barberà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Alà-ad-Dawla as-Simnaní

Alà-ad-Dawla Rukn-ad-Din Abu-l-Makàrim Àhmad ibn Xàraf-ad-Din Muhàmmad ibn Àhmad al-Biyabanakí as-Simnaní, més conegut simplement com a Alà-ad-Dawla as-Simnaní (Simnan, Khurasan, 1261-1336) fou un místic persa. El seu pare fou governador de Bagdad sota Il-kan Arghun i va renunciar vers 1289; un oncle fou executat.
Va defensar els punts de vista sunnites i va escriure nombroses obres. Va tenir una activitat educativa i literària tota la vida. Va morir al seu monestir a Simnan el 6 de març de 1336.

## Bibliografia

* Jamal J. Elias. The Throne Carrier of God: The Life and Thought of 'Ala' ad-dawla as-Simnani Arxivat 2016-08-08 a Wayback Machine.. SUNY Press, 1995. ISBN 0-7914-2612-2
* Fasih Khwafi, Ahmad b. Jala al-Din. Mujmal-i Fasihi. Ed. Muhammad Farrukh. 3 vol. Mashhad: Bastan, 1339/1960.
* Shams, Mohammad Javad; Gholami, Rahim; Melvin-Koushki, Matthew. "ʿAlāʾ al-Dawla Simnānī." Encyclopaedia Islamica. Editors en cap: Wilferd Madelung i Farhad Daftary. Brill Online, 2016. Referència. 28 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-islamica/ala-al-dawla-simnani-COM_0245>
* J. van Ess, “Ala-Al-Dawla Semnani,” Encyclopædia Iranica, I/7, pp. 774-777; una versió actualitzada es troba disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/ala-al-dawla-semnani
# Beset

En la mitologia egípcia, Beset era una deessa que protegia la humanitat de les serps i altres animals, éssers i dimonis malvats així com de la mala sort. Era una deessa del plaer, de la música, de la dansa i de les altres arts. Normalment es representava amb una llengua llarga, cames deformades i algunes (cua, crinera i oïdes) parts de lleó.
Era masculinitzada com a Bes. Segons altres teories, Beset és només una transcripció tardana de Bes (els jeroglífics tendien a fer perdre algunes pronúncies i els escribes ho van resoldre afegint sufixos).
Viccionari
# Cantó de Cuers

El cantó de Cuers és un cantó francès del departament de la Var, situat al districte de Toló. Té 4 municipis i el cap és Cuers.

## Municipis

* Carnolas
* Cuers
* Pèirafuec
* Puget Vila

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1982 | Fernand Blacas | SFIO, després PS |
| 1982-2008 | Guy Guigou | PCF |
| 2008- | Véronique Baccino | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 11.505 | 12.262 | 12.529 | 14.430 | 15.950 | 18.196 | 21.160 |
# Ca l'Aran (Biscarri)

Ca l'Aran és una masia del terme municipal d'Isona i Conca Dellà situada en el poble de Biscarri, de l'antic terme de Benavent de Tremp. És la casa més allunyada del poble, per la carretera en direcció a Isona.
Està situada a tocar i al nord de la carretera C-1412b, a l'extrem de llevant de la Serra de Sant Pere. Té Cal Perot al sud-est, Ca l'Erola a l'est, Cal Solsona i Cal Basturs al sud.
# Bordes de Buiro

Les Bordes de Buiro és una masia del terme municipal d'Alins, al sud de l'antic terme municipal d'Ainet de Besan.
Està situada al Pla de Buiro, al vessant nord de la Serra de Màniga.

## Enllaços externs

* «Mapa Topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic de Catalunya.
* Fotografia de les Bordes de Buiro
# Punta de l'Àliga (Arnes)

La Punta de l'Àliga és una muntanya de 753 metres que es troba al municipi d'Arnes, a la comarca catalana de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Besstràixnaia

Besstràixnaia - Бесстрашная (rus) - és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al Caucas Nord, a 34 km al sud-oest d'Otràdnaia i a 192 km al sud-est de Krasnodar.