OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Volta a Palència

La Volta a Palència (en castellà: Vuelta a Palencia) és una cursa ciclista per etapes que es disputa a la província de Palència. Està reservada a ciclistes de categoria amateur i sub-23. El 2015 va celebrar les 50 edicions.

## Palmarès a partir de 1999

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1999 | Koldo Gil | Gorka González | Oleg Kachirine |
| 2000 | Patxi Vila | Antonio López | Oleg Kachirine |
| 2001 | Pedro Arreitunandia | Xavier Tondo | Andrei Korovine |
| 2002 | Cristian Climent | Pablo de Pedro | Maxim Gourov |
| 2003 | José Rafael Martínez | Alejandro Barbero | Efrain Gutierrez |
| 2004 | David Martín | Daniel Navarro | Aaron Villegas |
| 2005 | Diego Gallego | Mario García | Juan Carlos López |
| 2006 | Juan Carlos Escamez | Raúl Santamarta | Antonio Piedra |
| 2007 | Arturo Mora | Higinio Fernández | José Manuel Ballesta |
| 2008 | Arturo Mora | Dmitri Ignatiev | Ángel Madrazo |
| 2009 | Higinio Fernández | Alexander Ryabkin | Antonio Cervera |
| 2010 | Serguei Txernetski | Karol Domagalski | Samuel Nicolás Martínez |
| 2011 | Jesús Ezquerra | Román Osuna | Víctor Holgado |
| 2012 | David Desmecht | Thomas Vanbesien | Cristóbal Sánchez |
| 2013 | Cristian Cañada | Tiesj Benoot | Edison Bravo |
| 2014 | Miguel Ángel Benito | Alain Santamaria | Enric Mas |
| 2015 | Víctor Etxeberria | Enric Mas | Gabriel Reguero |
| 2016 | Óscar Rodríguez | Jaime Castrillo | Héctor Carretero |
| 2017-2018 | no organitzada | no organitzada | no organitzada |
| 2019 | Oier Lazkano | Magnus Brynsrud | Iñigo González Ibarra |

## Referències

* ↑ diariopalentino.es «El recorrido y la continuidad de la Vuelta a Palencia depende de las Instituciones». , 26-06-2015 [Consulta: 30 agost 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2015-08-20 a Wayback Machine.
* Palmarès a siteducyclisme.net
# Sede do BankBoston

Sede do BankBoston és un gratacel de 145 m i 35 pisos situat a la ciutat de São Paulo, Brasil. Es va completar l'any 2002. En el moment de la seva inauguració, va ser el gratacel més alt de l'Amèrica del Sud, superat el 2005 per les Torres El Faro de Buenos Aires.

## Referències

* ↑ Santelli, Luciano. «News: Bankboston building new Headquarters in Sao Paulo» (en anglès). Emporis, 19-05-2001. Arxivat de l'original el 2008-03-18. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ «BankBoston | São Paulo» (en portuguès). Isabel Duprat. [Consulta: 21 desembre 2024].

## Enllaços externs

* SkyscraperPage
# Estadi Centenario

L'Estadio Centenario se situa al barri de Parque Batlle, Montevideo, Uruguai. Va ser seu de la Copa del Món de Futbol de 1930, del Campionat Sud-americà 1942, del Campionat Sud-americà 1956, del Campionat Sud-americà 1967 i de la Copa Amèrica 1995, tots disputats a l'Uruguai i guanyats també per Uruguai. És la seu de la Selecció de futbol de l'Uruguai.

## Història

El Centenari és un dels estadis més importants en el desenvolupament esportiu de Sud-amèrica i del futbol internacional. Va ser inaugurat el 18 de juliol de 1930, durant el partit del Mundial de 1930 entre Uruguai i Perú, obtenint la victòria la selecció celeste per 1-0, amb gol del recordat Héctor Castro (més conegut com el Manxol Castro), el qual va ser el primer gol convertit al Centenario. El seu nom s'origina de la celebració dels 100 anys de la jura de la primera Constitució de l'Uruguai.
Va ser construït especialment per a l'organització del torneig internacional, per treballadors immigrants en un temps rècord de 9 mesos. En un començament, en ell es realitzarien tots els partits de la Copa Mundial, no obstant això, les fortes pluges que van assotar Montevideo temps abans van impedir la fi de la construcció de l'estadi, pel que diversos partits hagueren de realitzar-se al Parc Central pertanyent al Club Nacional de Football, i al desaparegut Estadio Pocitos del Club Atlético Peñarol.
La final d'aquesta Copa del Món va enfrontar a la selecció de l'Uruguai amb la selecció de futbol de l'Argentina, sortint guanyador l'Uruguai per 4-2. Des d'aquell llavors, el Centenario va ser seu de quatre Copes Amèrica (1942, 1956, 1967, 1995), de dues Sud-americans sub-20 (1979, 2003), d'un Sud-americà sub-17 (1999) i del recordat Mundial de 1958.
El 18 de juliol de 1983 és declarat per la FIFA com a Monument Històric del Futbol Mundial, essent l'única construcció d'aquest tipus en tot el món.

## Referències

* ↑ http://es.fifa.com/classicfootball/stadiums/stadium=34866/index.html Arxivat 2015-01-14 a Wayback Machine.
* ↑ Primer Gol
* ↑ Final 1930
# Aeroport Internacional Príncep Said Ibrahim

L'Aeroport Internacional Príncep Said Ibrahim (IATA: HAH, ICAO: FMCH) és un aeroport internacional situat a Moroni, a les Comores.

## Aerolínies i destinacions

| Aerolínia | Destinacions |
| African Express Airways | Mombasa, Nairobi, Zanzibar |
| Air Austral | Dzaoudzi, Saint Denis de la Réunion |
| Air Madagascar | Majunga |
| Comores Aviation | Anjouan, Antananarivo, Dar es Salaam, Dzaoudzi, Mahajanga, Mohéli |
| Kenya Airways | Nairobi |

## Incidents i accidents

El 30 de juny de 2009, el vol 626 de Yemenia, un Airbus A310-300 amb número de vol IY626, sortí de l'Aeroport de Sanà, al Iemen, amb destinació a l'Aeroport Internacional Príncep Said Ibrahim. L'avió s'estavellà durant l'apropament a l'aeroport de destinació, amb 152 persones a bord. Una adolescent de catorze anys va ser l'única supervivent del sinistre.

## Referències

* ↑ L'adolescent que va sobreviure a l'accident del vol de Yemenia va ser projectada per l'aparell, VilaWeb.cat, 1 de juliol 2009 (data d'accés: 8-7-09).
# William Keighley

William Jackson Keighley (Filadèlfia, Pennsilvània, 4 d'agost de 1889 - Nova York, 24 de juny de 1984) fou un actor de teatre i director de cinema estatunidenc.
Després de graduar-se de l'Escola d'Art Dramàtic de Ludlum, Keighley va començar a actuar a l'edat de 23 anys. En els anys 1910 i 1920, va actuar i dirigir a Broadway. Amb l'adveniment del cinema sonor, es va mudar a Hollywood. Finalment va signar amb Warner Bros, on van demostrar ser expert en la direcció en una àmplia varietat de gèneres. Va ser el primer director de Les aventures de Robin Hood, protagonitzada per Errol Flynn, però va ser substituït per Michael Curtiz. Durant la Segona Guerra Mundial, va supervisar la pel·lícula de l'exèrcit dels EUA. Es va retirar el 1953 i es va traslladar a París amb la seva dona, l'actriu Genevieve Tobin.

## Filmografia seleccionada

* The Match King (1932) (debut, co-director)
* Ladies They Talk About (1933) (co-director)
* G Men (1935)
* Special Agent (1935)
* Bullets or Ballots (1936)
* The Green Pastures (1936)
* The Prince and the Pauper (1937)
* Varsity Show (1937)
* Les aventures de Robin Hood (The Adventures of Robin Hood) (1938) (co-director)
* Brother Rat (1938)
* Each Dawn I Die (1939)
* Yes, My Darling Daughter (1939)
* The Fighting 69th (1940)
* Torrid Zone (1940)
* No Time for Comedy (1940)
* The Bride Came C.O.D. (1941)
* L'home que va venir a sopar (The Man Who Came to Dinner) (1942)
* George Washington Slept Here (1942)
* Target for Today (1944) (documental)
* Lluna de mel (Honeymoon) (1947)
* The Street with No Name (1948)
* Close to My Heart (1951)
* El senyor de Ballantrae (The Master of Ballantrae) (1953)

## Referències

* ↑ «William Keighley Dies at 94; Theater and Movie Director». , 26-06-1984.
* ↑ «William Keighley | Biography, Movie Highlights and Photos». www.allmovie.com. [Consulta: 12 març 2016].
# Estadi Parque Artigas

L'Estadi Parque Artigas és un estadi de futbol de la ciutat de Paysandú, Uruguai.
És la seu dels clubs Paysandú Fútbol Club i Paysandú Bella Vista. La seva capacitat és per a 25.000 espectadors. Va ser construït l'any 1995.
Va ser seu de la Copa Amèrica de futbol de 1995.

## Referències

* ↑ «Stadiums in Uruguay». Worldstadiums.com. [Consulta: 8 setembre 2011].
* ↑ «Campionat sud-americà de futbol 1995». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].
# Pasquale La Rotella

Pasquale La Rotella (Bitonto (Pulla), 26 de febrer, 1880 – Bari (Pulla), 20 de març, 1963), va ser un compositor italià.

## Biografia

Pasquale La Rotella va començar a estudiar música amb només quatre anys, tocant la flauta durant les festes de la banda musical de la seva ciutat, on el nen va ser rebut pel director, el mestre Nicola Bellezza, que aviat va notar el talent de l'infant. El jove Pasquale va assistir llavors al Conservatori de Nàpols.
Amb només tretze anys es va llicenciar en flauta i va continuar els seus estudis per obtenir el diploma de piano, orgue i composició. El 1896, amb només setze anys, va dirigir la seva primera temporada d'òpera al teatre Umberto I de Bitonto. El 20 de gener de 1900, quan tenia 20 anys, va presentar la seva primera òpera Ivan al teatre Piccinni de Bari Un any més tard va guanyar el concurs de director de la Schola Cantorum de Bari on va ser mestre amb un sou d'1 lira a l'any. El 14 de febrer de 1903 va ser convidat a la inauguració del teatre "Petrone" de Bari.
El 9 de maig de 1912 va ser iniciat a la maçoneria a la Lògia Caprera de Bari. El mestre La Rotella va obtenir resultats encara més satisfactoris gràcies a les victòries amb Pietro Mascagni, Giacomo Puccini, Francesco Cilea, Alberto Franchetti, Riccardo Zandonai, Gabriele D'Annunzio. Al Teatre Dal Verme de Milà Tullio Serafin va dirigir Fasma de La Rotella. Fasma també va ser el nom que va posar La Rotella a la seva filla que va morir als nou anys. El 1933 esdevingué director permanent a Montecarlo, on dirigien en aquells anys famosos directors com Arturo Toscanini, Dimitri Mitropoulos i Bruno Walter.
Del 1933 al 1950 va ser Director de l'Escola Superior de Música del Consorci "Niccolò Piccinni" de Bari, que després esdevingué el Conservatori Niccolò Piccinni.
El 22 de maig de 1946 va dirigir La traviata al Teatre Umberto I de Bitonto per commemorar Giuseppe Verdi. L'any 1948 es va representar la seva darrera òpera a l'Òpera de Niça, resultat final de la temporada tardo-verista Manuela.
El 1957 Pasquale La Rotella va tornar a Bitonto de nou per commemorar un gran músic de Bitonto: Tommaso Traetta. Pasquale va morir a Bari el 20 de març de 1963 a l'edat de 83 anys.

## Obra

* Ivan (1900 al Teatro Piccinni de Bari)
* Dea (1903 al Teatro Petruzzelli de Bari)
* Fasma (1908 a Milà)
* Corsaresca
* Manuela

## Referències

* ↑ Vittorio Gnocchini, L'Italia dei Liberi Muratori, Erasmo ed., Roma, 2005, p. 160.

## Bibliografia

Alberto Fassone, Pasquale La Rotella i la metamorfosi de la musa realista a Itàlia, Schena, 1991, ISBN 88-7514-547-4.
# Miquel Àngel Vidal Pons

Miquel Àngel Vidal Pons (Binissalem, 1962) és un escriptor mallorquí en llengua catalana.

## Biografia

Miquel Àngel Vidal va néixer a Binissalem, Mallorca el 1962. Es va llicenciar en filologia hispànica a la Facultat de Filosofia i Lletres de la Universitat de les Illes Balears el 1986 i es va doctorar en filologia catalana a la mateixa universitat el 2012.

## Obra

Ha publicat les novel·les El batec de la fosca (Quaderns Crema, 2001, reeditada per MDS books/Mediasat, 2004), L'escriptora de bestsellers (Bromera, 2003), Encara que sents com creix la nit (El Gall Editor, 2005), El jardí de les Hespèrides (Editorial Moll, 2008, traduïda a l'anglès amb el títol The Garden of the Golden Apples Calador.org, 2010 i 2012), La mort de Marat (Cal Siller, 2016), La ciutat de les ànimes (Ensiola Editorial, 2016), que s'ha traduït al castellà (La ciudad de las almas, Calambur, 2017) i Vint-i-cinc dies d'agost i tres dies de setembre (Adia Edicions, 2024); els aplecs de contes Distàncies curtes (Lleonard Muntaner Editor, 2003), Cal·ligrafies agòniques (Perifèric, 2004), La mesura de les coses (Edicions Proa, 2005), Jardí de gel (Pagès Editor, 2010), El mètode de composició (Bromera, 2020), Una lliura de carn (Disset Edició, 2023) i L'impacte dels meteorits (Disset Edició, 2024); les obres de teatre El conyac de Voltaire (El Gall Editor, 2004), Sang aliena (Editorial Moll, 2010), La nit de glòria d'AM (Bromera, 2011), El bosc de Birnam (Lleonard Muntaner Editor, 2015), Equacions de dues incògnites (Cal Siller, 2016) i Tebes (Balèria, 2019), algunes de les quals han estat representades a Catalunya, València i Balears; els reculls d'articles El fill del segle i Res no és el que sembla (Can Sifre, 2006 i 2008), les biografies de Llorenç Moyà La tebior dels dies (El Gall Editor, 2013) i Antoni Vidal Ferrando (AELC, 2024), i el llibre-entrevista Antoni Vidal Ferrando. La mà de l'escriptor (Lleonard Muntaner Editor, 2021). En castellà ha publicat la novel·la Todos los mares, todas las tierras (Calambur, 2021).
També ha tingut cura de l'edició i estudi de les Memòries literàries (Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2004), Hispània Citerior (Hora Nova Edicions, 2006), El fogó dels jueus (El Gall Editor, 2006) i Panegírics blancs (Editorial Moll, 2006), A Robines també plou (Consell de Mallorca, 2010), Gloses d'un Xafarder (Editorial Moll, 2013) i Poesía escollida (Ensiola Editorial, 2016) de Llorenç Moyà Gilabert. Ha obtingut el títol de doctor en filologia catalana amb la tesi Llorenç Moyà: vida i literatura (Poesia i prosa). Ha estat guardonat amb diversos premis literaris de narrativa, dramàtica i periodisme, entre les quals destaquen el Ciutat d'Alzira de teatre (2010) i el Ciutat de Palma "Llorenç Villalonga" de Novel·la (2015).

## Referències

* 1 2 3 4 «Miquel Àngel Vidal Pons». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 «Biografia Miquel Àngel Vidal | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana». [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ «Qui és qui. Cercador de les Lletres Catalanes. Fitxa de l'Autor Vidal, Miquel �ngel», 28-02-2005. [Consulta: 21 desembre 2024].
# Teinolophos trusleri

Teinolophos trusleri fou una espècie prehistòrica de monotrema, o mamífer ponedor d'ous. Se'l coneix a partir d'un maxil·lar inferior trobat a Flat Rocks, a Victòria (Austràlia). Visqué durant l'estatge Aptià del Cretaci inferior. És el parent més antic conegut de l'ornitorrinc.
El nom de l'espècie és en honor de l'artista Peter Trusler. El nom genèric Teinolophos significa 'cresta estesa' en llatí i es refereix a la seva estructura dental.
# Cretoxyrhina mantelli

Cretoxyrhina mantelli és una espècie extinta de tauró lamniforme que va viure en el Cretaci superior, fa 80 milions d'anys. Arribava a mesurar fins a 7 metres de llarg. La seva aparença era la d'un tauró de gran mida. S'alimentava de qualsevol cosa que tingués a prop, és a dir, era oportunista.
# Dolcet verí

Dolcet verí va ser una revista underground publicada a Reus el 1977, que va sortir en només dos números.
Al primer número es definia com a "portantveu de la xafarderia escandalosa" i reportava una entrevista al suposat i "celebrat poeta local" Edmon d'Artagan, identificable per l'homofonia del nom. El segon número tenia més pretensió i incloïa al suplement interior Contrasenya un interessant article, "D'indigència imaginativa", de Josep Murgades, sobre certes pintades amb suposats missatges àcrates aparegudes a la localitat. El coordinador era Ot Cucurny i hi van col·laborar, entre d'altres, Miquel Escudero, Xavier Izquierdo, Antoni Nomen i Wecesiau Wagenberg, que va signar una entrevista amb Raimon Llopis, heterònim fictici d'un popular personatge de la societat local d'aleshores. Es va donar la circumstància que la col·laboració de Miquel Escudero, un article on denunciava un problema urbanístic reusenc, va ser la darrera publicació d'aquest celebrat poeta, que es va suïcidar, al cap de quatre mesos, justament prop del lloc a què es referia l'escrit.

## Referències

* ↑ Cucurny, Ot «Condemna i llaor de "Dolcet Verí"». Revista del Centro de Lectura de Reus, 296, 7-1977, pàg. 9.
* ↑ VallcorbaPlana, Jaume «Underground vol dir metro (II)». Els Marges, 1-1978, pàg. 114-117.
* ↑ Escudero, Miquel. Terres de llum. Benicarló: Onada, abril 2023, p. 61-62. ISBN 978-84-19606-35-8.
# Thalassiodracon

Thalassiodracon fou un petit plesiosaure que visqué del Triàsic superior al Juràssic inferior a Europa. L'animal és conegut per un nombre d'esquelets complets (holotip: BMNH 2018) trobats per Thomas Hawins a Somerset, Anglaterra.
# Haramiya

Haramiya és un gènere de mamaliaformes extints que visqueren durant el Triàsic superior i el Juràssic inferior. És conegut a partir de restes cranials i dentals, a partir de les quals els paleontòlegs han deduït que devia ser un animal d'uns 12 cm de llargada i semblant als arvicolins d'avui en dia.
# Hypsognathus

Hypsognathus (gr. "mandíbula alta") és un gènere primitiu de sauròpsids (rèptils) anàpsids del Triàsic superior, trobat en l'estat de Nova Jersey (EUA). Pertanyia a la família Procolophonidae, ordre Procolophonia, una de les més antigues de rèptils.
Feia 33 cm i era de cos rabassut. Posseïa unes espines a banda i banda del cap que probablement li servissin per defensar-se, ja que es creu que era herbívor. A causa de la seva complexió és probable que no pogués aconseguir grans velocitats.
# Megalancosaure

El megalancosaure (Megalancosaurus) és un gènere representat per una única espècie d'avicèfal drepanosàurid que va viure en el Triàsic superior, en el que avui és Itàlia.
# Coll de Guix (Pontils)

El Coll de Guix és un coll de muntanya del terme municipal de Pontils, de la comarca de la Conca de Barberà, a prop de Sant Magí de Brufaganya.
Es troba a 755,3 metres d'altitud, a l'extrem de llevant del terme municipal, a ponent del Coll de Camp, que fa de límit municipal i comarcal, entre les comarques de l'Anoia, l'Alt Camp i la Conca de Barberà. És a llevant de Sant Magí de Brufaganya, a migdia del Grony, al sud-oest del Turó de Pixallits i al nord-oest de la Serra de la Savinosa.
# Cryptoclidus

Cryptoclidus (gr. "clavícula oculta") és un gènere representat per una única espècie de sauròpsid plesiosaure que va viure en el Juràssic Mitjà en el que avui és Anglaterra, el nord de França, Rússia i Amèrica del Sud.

## Característiques

Cryptoclidus és un de majors plesiosaures coneguts; mesurava 8 m de longitud. Est pesava fins a 8 tones.
# Romaleosaure

Rhomaleosaurus és un gènere de sauròpsids (rèptils) de l'ordre dels plesiosaures que pertany a la superfamília dels pliosaures. Feia uns set metres de longitud i visqué al període Juràssic.

## Enllaços externs

* Informació del gènere "Rhomaleosaurus" Arxivat 2007-09-11 a Wayback Machine. (anglès)
# Joan Ragolta Salvador

Joan Ragolta Salvador (Treumal, Fenals d'Aro,1860- Calonge, 1928) fou un propietari calongí i cap del sometent de Calonge i La Bisbal. Amb l'herència del seu oncle, Ponç Ragolta Lloret (Treumal, Fenals d'Aro, 1821 - Barcelona, 1897) un indiano que morí després dels seus fills Caterina i Lluís, va poder encarregar al mestre de cases Joan Albertí Salvador (àlies Ferriol) una casa de tres plantes i badalot, coneguda com a Can Rusques (1901), al peu de la carretera de La Bisbal, aprofitant les pedres de l'antiga torre de l'homenatge del castell.
Casat amb Genoveva Plana i Bellver (Calonge, 1863-1947), tingueren quatre fills: Rosa, Felícia, Enrica i Ponç. El 31 de març de 1906 fou nomenat cap del sometent del districte de Calonge i La Bisbal. Fou gran amic de Pere Josep Casademont Salvador (Calonge, 1878-1960) que feu estades a Londres com a apoderat de la família Roura. Propietari de diversos immobles, el 1922 signà un contracte de lloguer amb Ernest Rotllant impulsor de la Fonda Mundial de Calonge.

## Referències

* ↑ BAUTISTA PARRA, Jordi «"Can Pagès, un llegat indià a Calonge".». RUÀS, Centre d'Estudis Calongins Colonico, La Vall del Vent, 6 (2023), pàg. 38.
* ↑ AYMAR RAGOLTA, Jaume «L'empordanesa que va fer riure el Papa». Ruàs. La vall del vent. Centre d'Estudis Calongins Colonico, 12-2022.
* ↑ AYMAR RAGOLTA, Jaume «Els Ragolta, un llinatge català a Cuba.». Estudis del Baix Empordà, 15 (1996).
* ↑ AYMAR RAGOLTA, Jaume «Els Roura de Calonge: una nissaga catalana projectada al món.». Estudis del Baix Empordà, 34, 2015.
* ↑ ROTLLANT, Maria Dolors. "La fonda mundial de Calonge" dins la Miscel·lània d'homenatge a Montserrat Darnaculleta. Calonge: Centre d'Estudis Calongins, Abril, 2023, p. 141-148.
# Germanodactylus

Germanodactylus és un gènere de pterosaure pterodactiloïdeu del Juràssic superior que es trobà a Alemanya. Durant molt de temps es pensà que els espècimens pertanyien a Pterodactylus. La cresta del cap és un dels trets distintius d'aquest pterosaure.
Pterosauromorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia :
Pterosauromorpha :
Pterodactylomorpha :
Lophocratia :
Ornithocheiroidea :
Pteranodontoidea :
Vegeu també: Cronologia de la investigació del pterosaure • Filogènesi dels pterosaures • Llista de gèneres de pterosaures :
# Hurdia victoria

Hurdia victoria és una espècie extinta d'anomalocarídid que va viure durant el Cambrià, fa 500 milions d'anys. És part del llinatge ancestral que es relaciona amb Anomalocaris.
# Arandaspis

Arandaspis és un gènere extint de peixos àgnats (sense mandíbules) que van viure en l'Ordovicià inferior, fa uns 480-470 milions d'anys. És un dels vertebrats més antics que es coneixen.
Les seves restes fòssils foren trobats en Alice Springs (Austràlia) en 1959, però no es va descobrir que era el vertebrat més antic fins a finals dels anys 1960. El nom d'Arandaspis prové de "Aranda", una tribu d'aborígens australians (avui coneguts com a Arrernte).
# Ichthyostega

Ichthyostega ('sostre de peix' en grec) és un dels primers gèneres de tetràpodes. Va viure al període Devonià superior, fa entre 367 i 362,5 milions d'anys. Ichthyostega tenia potes amb set dits per comptes d'aletes carnoses, però probablement no les utilitzava per a caminar, sinó per a obrir-se pas als aiguamolls devonians. Ichthyostega era un amfibi sensu lato, però no sensu stricto.
# Seymouriamorfs

Els seymouriamorfs (Seymouriamorpha) són un clade de tetràpode que van habitar al llarg del període Permià en el que avui és Europa, Nord-amèrica i Àsia. Presentaven grandàries que variaven des de 30 fins a 150 cm, a més d'un desenvolupament larval.

## Taxonomia

* Subordre Seymouriamorpha
** Família Kotlassiidae
*** Buzulukia
*** Bystrowiana
*** Karpinskiosaurus
*** Kotlassia
*** Família Discosauriscidae
*** Makowskia
*** Discosauriscus
*** Ariekanerpeton
** Família Seymouriidae
*** Gnorhinosuchus
*** Nyctiboetus
*** Rhinosauriscus
*** Seymouria
# Eotitanosuchus olsoni

Eotitanosuchus olsoni ("cocodril gegant de l'alba d'Olson") és una espècie de teràpsid de la família Eotitanosuchidae trobat al krai de Perm (Rússia) en dipòsits inundables de canals juntament amb Biarmosuchus tener, Estemmenosuchus uralensis i Estemmenosuchus mirabilis.
Visqué fa uns 225 milions d'anys i era un animal molt gros; encara que el crani mostrat habitualment mesura uns 35 cm de llarg, pertany a un jove, i s'estima que el crani adult hauria mesurat un metre.
# Marmosops

Marmosops és un gènere d'opòssums, un grup de marsupials sud-americans.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Blufi

Blufi (sicilià Blufi) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Palerm. L'any 2007 tenia 1.208 habitants. Limita amb els municipis d'Alimena, Bompietro, Gangi, Petralia Soprana, Petralia Sottana i Resuttano.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Calogero Brucato | Centre |
# Blåvands Huk

Blåvands Huk o Blåvandshuk és un promontori front el Mar del Nord de la costa de Jutlàndia, al nord-oest de la ciutat d'Esbjerg, que és el punt més occidental de Dinamarca.
Blåvands Huk havia donat nom al municipi de Blåvandshuk que va existir fins al primer de gener del 2007 quan va entrar en vigor la reforma municipal aprovada pel Parlament de Dinamarca el 2005. L'antic municipi tenia una superfície de 223 km² i una població 4.378 (2005) habitants. El darrer alcalde va ser Hans Christian Thoning, del Venstre. La principal ciutat i seu del seu consell municipal era Oksbøl. Amb la reforma l'antic municipi e s va fusionar amb els de Blaabjerg, Helle, Varde i Ølgod per formar el nou municipi de Varde.
Al sud se situa la península de Skallingen que avança vers el sud-est deixant Blåvands Huk com un sortint envoltat d'aigua. Al sud-est de Skallingen hi ha la badia de Fanø (Bugt Fanø) on hi ha l'illa de Fanø, en el que es coneix com a mar de Wadden, i al nord-est la petita illa de Langli.