OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat d'Europa d'Òmnium femení

El Campionat d'Europa d'Òmnium femení és el campionat d'Europa d'Òmnium, en categoria femenina, organitzat anualment per la UEC.
Quan es va crear hi havia dues modalitats, l'Òmnium Endurance (format per una cursa per punts, una de Persecució individual, una cursa scratch i una cursa per eliminació) i l'Òmnium Sprint (format per una prova de 200 metres llançats, una de keirin, una cursa per eliminació i una de velocitat).
El 2010, coincidint amb la seva entrada als Campionats d'Europa de ciclisme en pista, es van unificar en l'anomenat Òmnium Olímpic (format per una prova de 250 metres llançats, una cursa per punts, una de Persecució individual, una cursa scratch, una cursa per eliminació i una contrarellotge de 1000 metres.)

## Pòdiums de les Guanyadores
### Òmnium Endurance

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| 1995 | Ingrid Haringa | Nathalie Lancien-Even | Anke Wichmann |
| 1996 | Olga Sliússareva | Svetlana Samokhvalova | Nathalie Lancien-Even |
| 1997 | Antonella Bellutti | Ingrid Haringa | Sally Boyden |
| 1998 | Olga Sliússareva | Leontien Zijlaard-van Moorsel | Svetlana Samokhvalova |
| 1999 | Olga Sliússareva | Antonella Bellutti | Debby Mansveld |
| 2001 | Olga Sliússareva | Svetlana Ivakhovenkova | Vera Carrara |
| 2002 | Olga Sliússareva | Svetlana Ivakhovenkova | Natalia Karimova |
| 2003 | Olga Sliússareva | Elena Tchalykh | Iryna Yanovych |
| 2004 | Lyudmyla Vypyraylo | Apollinaria Bakova | Eleonora Soldo |
| 2005 | Olga Sliússareva | Lada Kozlíková | Gema Pascual Torrecilla |
| 2006 | Lada Kozlíková | Yulia Aroustamova | Carolina Lüthi |
| 2007 | Vera Carrara | Gema Pascual Torrecilla | Elke Gebhardt |
| 2008 | Elena Tchalykh | Ellen van Dijk | Anastassia Txulkova |
| 2009 | Ievguénia Romaniuta | Jolien D'Hoore | Monia Baccaille |

### Òmnium Sprint

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| 2008 | Yvonne Hijgenaar | Elise Van Hage | Helena Casas Roige |
| 2009 | Simona Krupeckaitė | Olga Streltsova | Viktoria Baranova |

### Òmnium Olímpic

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| 2010 | Leire Olaberría | Tatsiana Sharakova | Malgorzata Wojtyra |
| 2011 | Laura Trott | Tatsiana Sharakova | Kirsten Wild |
| 2012 | Tatsiana Sharakova | Aušrinė Trebaitė | Katarzyna Pawłowska |
| 2013 | Laura Trott | Kirsten Wild | Jolien D'Hoore |
| 2014 | Laura Trott | Jolien D'Hoore | Anna Knauer |
| 2015 | Laura Trott | Amalie Dideriksen | Aušrinė Trebaitė |
| 2016 | Katie Archibald | Kirsten Wild | Lotte Kopecky |
| 2017 | Katie Archibald | Kirsten Wild | Elisa Balsamo |

## Referències

* ↑ «Track», 24-10-2016. [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «CycleBase» (en anglès britànic). [Consulta: 17 desembre 2024].

## Vegeu també

* Campionat del món d'Òmnium femení
# Killing (pel·lícula)

Killing (斬、, Zan) és una pel·lícula dramàtica japonesa del 2018 dirigida per Shinya Tsukamoto. Va ser seleccionat per ser projectat a la secció principal de competició de la 75a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

## Argument

Mokunoshin Tsuzuki és un jove samurai errant sense mestre. S'atura en un poble de pagesos pobres per protegir-los i ajudar-los a collir arròs. S'entrena creuant espases amb Ichisuke, el fill adolescent de la seva família d'acollida. Un dia, un samurai vell anomenat Sawamura, arriba al poble, decidit a reclutar altres guerrers per anar a Kyoto i lluitar a la guerra civil. Tsuzuki accepta seguir-lo. Sawamura també dóna la benvinguda a l'entusiasta però sense experiència Ichisuke, tot i que la Yu, la germana d'aquest, està en contra. Tanmateix, també arriba al poble un grup de proscrits dissolts, liderats per Sezaemon Genda. En Tsuzuki inicialment aconsegueix mantenir bones relacions amb Genda, però Ichisuke provoca els proscrits, que el van colpejar. En contra dels consells de Tsuzuki, que voldria mantenir la pau, Sawamura decideix defensar l'honor d'Ichisuke, que ara és un dels seus homes. Així, el samurai mata una gran part de la colla de Genda. Els supervivents prenen represàlies matant a Ichisuke. Yu, devastada per la seva pèrdua, insta a la Tsuzuki a venjar el seu germà. Però Tsuzuki, que mai no ha matat ningú, no aconsegueix tractar amb els proscrits, que vénen a violar a Yu davant seu. Només la intervenció de Sawamura els salva: l'home gran mata Genda i els altres bandits, però queda greument ferit. Quan arriba el moment de marxar cap a Kyoto, però, en Tsuzuki no es troba. Sawamura el persegueix: Tsuzuki ha eludit els seus deures i, per tant, ha de ser matat. Quan els dos guerrers finalment es troben cara a cara, però, és en Tsuzuki qui mata a Sawamura.

## Repartiment

* Sosuke Ikematsu com a Mokunoshin Tsuzuki
* Yū Aoi com a Yu
* Tatsuya Nakamura com a Sezaemon Genda
* Ryūsei Maeda com Ichisuke
* Shinya Tsukamoto com a Jirozaemon Sawamura

## Premis

Va participar en la secció oficial del LI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya, on va guanyar el premi a la millor banda sonora.

## Referències

* ↑ «Venice to Kick Off Awards Season With New Films From Coen Brothers, Luca Guadagnino and Alfonso Cuaron». The Hollywood Reporter, 25-07-2018. [Consulta: 25 juliol 2018].
* ↑ «Venice Film Festival Lineup: Heavy on Award Hopefuls, Netflix and Star Power». Variety, 25-07-2018. [Consulta: 25 juliol 2018].
* ↑ Palmarés: 'Clímax' y 'Lazzaro Feliz' arrasan en el Festival de Sitges 2018, Fotogramas, 18 d'octubre de 2018

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Piragüisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1964

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 celebrats a la ciutat de Tòquio (Japó) es disputaren set proves de piragüisme, 5 en categoria masculina i 2 en categoria femenina. La competició se celebrà entre els dies 21 i 23 d'octubre de 1964 al Llac Sagami.
Les dues proves disputades en categoria femenina es realitzaren a bord de caiac, mentre que en categoria masculina dues foren en canoa i tres en caiac. En aquesta edició s'eliminà la prova de K-1 4x500 i s'introduí la prova de k-4.
Hi participaren un total de 145 piragüistes de 22 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| C-1 1000 metres Detalls | Jürgen Eschert | Andrei Igorov | Ievgueni Peniàiev |
| C-2 1000 metres Detalls | Unió SovièticaAndrí Khímitx Stepan Osxépkov | FrançaJean Boudehen Michel Chapuis | DinamarcaPeer Nielsen John Sörensen |
| K-1 1000 metres Detalls | Rolf Peterson | Mihály Hesz | Aurel Vernescu |
| K-2 1000 metres Detalls | SuèciaSven-Olov Sjödelius Gunnar Utterberg | Països BaixosAntonius Geurts Paulus Hoekstra | AlemanyaHeinz Büker Holger Zander |
| K-4 1000 metres Detalls | Unió SovièticaNikolai Txújikov Anatoli Grixin Viatxeslav Iónov Vladímir Morózov | AlemanyaGünther Perleberg Bernhard Schulze Friedhelm Wentzke Holger Zander | RomaniaSimion Cuciuc Atanase Sciotnic Mihai Turcas Aurel Vernescu |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| K-1 500 metres Detalls | Liudmila Khvedossiuk | Hilde Lauer | Marcia Jones |
| K-2 500 metres Detalls | AlemanyaRoswitha Esser Annemarie Zimmermann | Estats UnitsFrancine Fox Glorianne Perrier | RomaniaHilde Lauer Cornelia Sideri |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 2 | Alemanya | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 3 | Suècia | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 4 | Romania | 0 | 2 | 3 | 5 |
| 5 | Estats Units | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 6 | França | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Hongria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Països Baixos | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 9 | Dinamarca | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Canoe Sprint at the 1964 Summer Olympics». [Consulta: 17 desembre 2024].
# Lluita als Jocs Olímpics d'estiu de 1964

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 celebrats a la ciutat de Tòquio (Japó) es disputaren 16 proves de lluita, totes elles en categoria masculina. Es realitzaren vuit proves en lluita lliure i vuit proves més en lluita grecoromana entre els dies 11 i 19 d'octubre de 1964.
Participaren 275 lluitadors de 42 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Lluita grecoromana

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| – 52 kg | Tsutomu Hanahara | Angel Kerezov | Dumitru Pirvulescu |
| – 57 kg | Masamitsu Ichiguchi | Vladlen Trostyansky | Ion Cernea |
| – 63 kg | Imre Polyák | Roman Rurua | Branislav Martinovic |
| – 70 kg | Kazim Ayvaz | Valeriu Bularca | David Gvantseladze |
| – 78 kg | Anatoly Kolesov | Kiril Todorov | Bertil Nyström |
| – 87 kg | Branislav Simic | Jiří Kormaník | Lothar Metz |
| – 97 kg | Boyan Radev | Per Svensson | Heinz Kiehl |
| + 97 kg | István Kozma | Anatoly Roshchin | Wilfried Dietrich |

### Lluita lliure

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| – 52 kg | Yoshikatsu Yoshida | Chang Chang-Sun | Ali Akbar Heidari |
| – 57 kg | Yojiro Uetake | Hüseyin Akbas | Aydyn Ibragimov |
| – 63 kg | Osamu Watanabe | Stancho Kolev | Nodar Khokhashvili |
| – 70 kg | Enyu Valchev | Klaus Rost | Iwao Horiuchi |
| – 78 kg | Ismail Ogan | Guliko Sagaradze | Mohammad Sanatkaran |
| – 87 kg | Prodan Gardzhev | Hasan Güngör | Daniel Brand |
| – 97 kg | Alexander Medved | Ahmet Ayik | Said Mustafov |
| + 97 kg | Aleksandr Ivanitsky | Lyutvi Akhmedov | Hamit Kaplan |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Japó | 5 | 0 | 1 | 6 |
| 2 | Unió Soviètica | 3 | 4 | 3 | 10 |
| 3 | Bulgària | 3 | 4 | 1 | 8 |
| 4 | Turquia | 2 | 3 | 1 | 6 |
| 5 | Hongria | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 6 | Iugoslàvia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 7 | Alemanya | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 8 | Romania | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 9 | Suècia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 10 | Corea del Sud | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10 | Txecoslovàquia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 12 | Iran | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 13 | Estats Units | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Wrestling at the 1964 Summer Olympics». [Consulta: 17 desembre 2024].
# Junts pel Poble

Junts pel Poble (JPP), en portuguès, Juntos pelo Povo, és un partit polític portuguès i l'únic amb origen a la Regió Autònoma de Madeira. Els seus principis fundadcionals són unitat, transparència i resistència. Està legalitzat pel Tribunal Constitucional des de 2015.

## Història

El partit té origen en un moviment del municipi de Santa Cruz, a la Regió Autònoma de Madeira, que es va presentar a les eleccions municipals de 2013 en aquest municipi i va assolir la majoria absoluta, amb Filipe Sousa com a cap de llista.
Amb aquesta victòria electoral, va decidir convertir-se en partit polític el 2014. Van presentar més de 10.000 signatures (molt per sobre de les 7.500 exigides per llei) al Tribunal Constitucional el novembre de 2014.
Van concórrer a les eleccions generals regionals a Madeira el 2015, malgrat que la Constitució de la República Portuguesa no permet la candidatura de moviments de ciutadans als òrgans legislatius del país, ni tan sols l'existència de partits regionals. JPP va aconseguir 5 diputats a les eleccions generals regionals a Madeira el 2015 amb un 10,34% dels vots (13.229 vots).
Junts pel Poble es va presentar a les eleccions generals de 2015, i va proposar el primer cap de llista per Lisboa, Nuno Lobo Moreira, durant el seu primer congrés.

## Referències

* 1 2 3 4 «21.º partido português tem origem na Madeira». Jornal SOL, 3 fevereiro 2015. [Consulta: 12 fevereiro 2015].
* ↑ «Movimento Juntos Pelo Povo passa a partido». Diário de Notícias - Madeira, 18-03-2014. [Consulta: 12 fevereiro 2015].
* ↑ Diário de Notícias.

## Enllaços externs

* juntospelopovo.pt - Lloc oficial del Junts pel Poble
* Blogue del Junts pel Poble
# Quitó

El quitó (en grec, χιτών) o túnica jònica és un vestit de l'antiga Grècia que podia ser portat per homes i dones. Al començament, era de llana però més endavant es va començar a fer amb lli i cada cop més ample, per a ser portat amb un cinturó i formar plecs decoratius, i fins i tot botons. La introducció del lli fa que les dones comencin a preferir-la al peple, com veiem en escultures (per exemple, la Kore d'Eutidic) del segle v aC. Les dones el porten llarg, però de vegades els homes el poden portar fins a l'alçada dels genolls. De vegades, es portava amb una mena de xal anomenat himatió, molt popular entre els romans, que el van anomenar pallium.
Els romans portaven la túnica, que tenia com a model el quitó.

## Referències

* ↑ «Quitó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Kate Elderkin «Buttons and their Use in Greek Garments». The American Journal of Archaeology, 2, pàg. 333–345.
* ↑ Autenrieth, Georg. Homeric Dictionary. Duckworth Press, 1984, p. 330. ISBN 0-7156-1773-7.
* ↑ «Charioteer of Delphi, Museum of Antiquities, Delphi». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 6 maig 2017].
* ↑ Smith, William (ed.). «Tunica». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 21 març 2022].

## Enllaços externs

* Vestits grecs Arxivat 2015-11-05 a Wayback Machine.
* PDF (francès) Vestits grecs
# Ptolemàides

Els ptolemàides o ptolemaides (Ptolemaiida) són un ordre extint de mamífers, probablement del superordre dels afroteris, que visqueren a Àfrica com a mínim des de l'Oligocè inferior fins al Miocè inferior, fa entre 16 i 33,9 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Egipte, Kenya i Uganda. A més a més, hi ha una dent premolar inferior del Paleocè superior del Marroc que tal vegada pertany a aquest grup. Pot ser que haguessin estat parcialment mirmecòfags. La seva fórmula dental era ${\tfrac {3.1.2.3}{3.1.4.3}}$. Tenien les dents incisives petites i un xic procumbents.

## Referències

* 1 2 Entrada «Ptolemaiida» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 18 desembre 2024].
* 1 2 Werdelin i Sanders, 2010, «Ptolemaiida» (G. F. Gunnell, P. D. Gingerich i P. A. Holroyd).
* ↑ Simons i Bown, 1995, p. 3.269.

## Bibliografia

* Simons, E. L.; Bown, T. M. «Ptolemaiida, a new order of Mammalia—with description of the cranium of Ptolemaia grangeri» (en anglès). Proceedings of the National Academy of Sciences, 92, 8, 1995, pàg. 3.269-3.273. DOI: 10.1073/pnas.92.8.3269.
* Werdelin, L.; Sanders, W. J. Cenozoic Mammals of Africa (en anglès). University of California Press, 2010. ISBN 9780520257214.
# Esquerrà

Un esquerrà, esquerrer o persona esquerrana és més hàbil amb la mà esquerra que amb la seva mà dreta, i consegüentment escriurà amb la mà esquerra i probablement també realitzarà altres activitats de la vida quotidiana, com ara cuinar o la cura personal, amb aquesta mà. Aproximadament, el 13 % de la població mundial és esquerrana.
Al llarg de la història, ser esquerrà ha estat considerat quelcom negatiu –la paraula llatina sinister volia dir 'esquerra', però també 'sinistre'– i per això s'intentava corregir la lateralitat dels nens que mostraven un major ús de la mà esquerra. No obstant això, hi ha hagut molts esquerrans importants, i s'ha descobert que, en algunes circumstàncies, l'hemisferi cerebral dret (associat a la part esquerra del cos), més actiu en els esquerrans, està associat a la genialitat.
En alguns països, esquerrà és també un mot corrent per designar una persona amb idees polítiques d'extrema esquerra o comunistes, en general amb intenció despectiva, amb l'equivalent francés gauchiste.

## Referències

* ↑ «esquerrà» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «esquerrà». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «esquerrer» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «esquerrer». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Gutiérrez, Thaís «Sóc esquerrà. Marcant la diferència». Diari Ara (Ara Kids) [Barcelona], 03-12-2011, p.8-9. ISSN: 2014-010X.
Viccionari

## Vegeu també

* Dia Internacional dels Esquerrans
# Toll

Un toll o bassal és un petita acumulació de líquid, generalment d'aigua de pluja, continguda sobre una superfície. Es pot formar ja sigui per acumulació de líquid que convergeix cap una depressió del sòl prou impermeable, que fa de contenidor, o sortint des de l'interior cap a la superfície. De vegades el líquid que forma el toll es pot mantenir en la seva posició, directament sobre una superfície plana, sense necessitat de que hi hagi una depressió, simplement per la tensió superficial.

## Característiques

Un toll és considerat generalment prou petit per poder-lo saltar amb un pas llarg i de massa poca profunditat per emprar-hi una barqueta, encara que d'una magnitud suficient per travessar-lo caminant a peu (tot i mullant-se).
Un toll en general, pot mesurar des d'alguns decímetres fins a uns quants metres de diàmetre o longitud. Després d'haver-se acabat les fuites o la caiguda d'aigua que l'han generat, un toll desapareix al cap d'unes poques hores encara que també n'hi han que poden durar alguns dies o inclús setmanes, depenent de les condicions meteorològiques i climàtiques, el grau de les filtracions del sòl, i/o l'evaporació de l'aigua.
En una carretera o autopista, poden ser perillosos al causar hidroplaning a un automòbil. La petita fauna pot ser atreta pels bassals, com també poden ser una font de fascinació per als jocs dels nens, no és estrany que els nens juguin amb tolls saltant-hi al damunt per crear el màxim xipolleig entre ells.

## Vegeu també

* Gorga d'erosió
* Bassa
* Safareig
* Bugadera
* Planxadora

## Referències

* ↑ «toll» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «bassal» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* 1 2 DCVB: Toll
* ↑ «Reducing_health_and_safety_risks_on_poorly_maintained_rural_roads». [Consulta: 25 juny 2018].
Viccionari
# Eduard Escoffet

Eduard Escoffet (Barcelona, 1979) és un poeta, exdirector del festival Barcelona Poesia. Ha practicat diverses vessants de la poesia; tanmateix, recentment s'ha centrat en la poesia sonora i els recitals en directe. A més de la seva participació en l'escena contracultural de Barcelona, també ha presentat la seva obra en diverses ciutats d'Espanya, arreu d'Europa, els Estats Units, la Xina i diverses ciutats de l'Amèrica Llatina.
És cofundador del grup projectes poètics sense títol-propost.org i director del festival PROPOSTA, consagrat a la pràctiques poètiques actuals (Centre de Cultura Contemporània de Barcelona, 2000-2004). Entre 2010 va ser director, juntament amb Martí Sales, de Barcelona Poesia (Festival Internacional de Poesia de Barcelona). Dirigeix el festival Poesia i +, a Caldes d'Estrac, i altres municipis del Maresme. El 2019 va presentar la Fundació Joan Brossa el projecte La xarxa al bosc. Joan Brossa i la poesia experimental, 1946-1980, format per una exposició que es va poder veure a la fundació entre maig i novembre de 2019 i un llibre que va aparèixer el 2020, que incloïa una extensa antologia de poesia visual i concreta i documentació de la mostra.
És coautor de les obres de teatre ¡Wamba va! (2005), amb Gerard Altaió, Josep Pedrals i Martí Sales; Puaj./ecs. (2005), amb Gerard Altaió i Josep Pedrals; i La Belbel Underground (2006), amb Carles Hac Mor i Gerard Altaió. Ha publicat els llibres de poesia Gaire (2012), El terra i el cel (2013) i Menys i tot (2017), a banda del llibre d'artista Estramps amb Evru (2011). El 2018 va aparèixer la traducció al castellà d'El terra i el cel sota el títol Suelo y cielo. Entre 2009 i 2016 va col·laborar amb la banda Bradien, amb qui ha publicat els discos Pols (spa.RK, 2012) i Escala (spa.RK, 2015), produït per Stefan Schneider i amb la col·laboració de Lydia Lunch i Arnaldo Antunes. Actualment, amb Pope forma part del grup Barba Corsini, amb el qual va publicar el disc Un nou incendi (Bankrobber, 2021).

## Referències

* ↑ «La carretera de Ribes (Xavier Theros)» (en català). [Consulta: 9 desembre 2016].
* ↑ «Eduard Escoffet». CCCB, 04-12-2017. [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ Bordes, Jordi «“Els espais petits tenen més força que els grans”». El Punt Avui [Barcelona], 08-07-2021, p. 16.
* ↑ Fundació Joan Brossa, Barcelona, maig-novembre 2019. https://fundaciojoanbrossa.cat/arxiu-arts-visuals/la-xarxa-al-bosc-joan-brossa-i-la-poesia-experimental.
* 1 2 «Eduard Escoffet». Poetàrium. (Institut Ramon Llull). [Consulta: 20 novembre 2015].
# Rubiol anisat

El rubiol anisat(Agaricus arvensis), també conegut per bola de neu anisada, és un rubiol el barret del qual pot arribar als 20 cm de diàmetre. La superfície és blanca, groga al frec i la carn blanca. És comestible, amb una olor d'anís, encara que són preferibles els exemplars joves.

## Taxonomia

Va ser descrit com Agaricus arvensis per Jacob Christian Schaeffer a el 1774 i il·lustrat.
El seu nom específic arvensis significa 'del camp'.

## Descripció

Barret gran, de fins a 20 cm de diàmetre, llis, sec, de superfície blanca, groga al frec.
Làmines de blanques a rosa pàl·lid de joves, més tard grisenques i finalment de brunes a xocolata.
Cama de fins a 12 cm de longitud, llisa, blanca; anell gran, en roda dentada, blanc amb escates groguenques.
Carn blanca, amb olor d'ametlles o massapà (benzaldèhid).

## Distribució i hàbitat

És una de les espècies de rubiols anisats més grans. És una espècie de prats pasturats, on sol formar erols o corriols. També el trobem vora estables i pletes, entre ortigues i altres plantes nitròfiles.

## Espècies semblants

Es pot confondre amb altres espècies de rubiols de barret blanc, en especial els rubiols anisats grossos, com el rubiol anisat de bosc (Agaricus sylvicola), el rubiol anisat de cocodril (Agaricus crocodilinus) i el rubiol anisat gegant (Agaricus urinascens). Com indica el nom popular, el primer és un rubiol que creix en boscos, especialment de caducifolis, la resta són espècies que creixen en prats.

## Comestibilitat

Espècie considerada comestible durant generacions, pot acumular metalls pesants, com cadmi i coure.

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric: La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia. Editorial Efadós, volum II, El Papiol, 2022, ISBN 978-84-18243-12-7
* 1 2 3 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Schaeffer, Jacob Christian. Fungorum qui in Bavaria et Palatinatu circa Ratisbonam nascuntur Icones (en llatí). 4. Erlangen: J.J. Palmium, 1774, p. 73–74.
* ↑ Schäffer, Jacob Christian. «Fungorum qui a Bavaria et Palatinatu circa Ratisbonam nascuntur icones, nativis coloribus expressae» p. Tab. CCCXI, 1800. DOI: https://doi.org/10.5962/bhl.title.3884.
# Socarrell (bolet)

El socarrell (Cerioporus corylinus) és un bolet de soca que dona nom al grup dels socarrells.

## Descripció

== Distribució i hàbitat ==.

## Referències

* ↑ Codina i Vinyes, Joaquim «Apuntes para la Flora de La Sellera y su comarca». Colegio de Médicos de la Provincia de Gerona. Imp. y Lib. de Dolores Torres. Constitución, 9 [Girona], 1908, pàg. 1-98.
* ↑ Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* ↑ Gràcia i Barba, Enric. La Clau dels Bolets. Volum 1. El Papiol: efadòs, 2021, p. 112. ISBN 978-84-19239-32-7.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.