OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Creus i Rubin de Celis

Antoni Creus i Rubin de Celis (Madrid, 28 d'octubre de 1924 - Madrid, 19 de febrer de 1996) fou un pilot de Fórmula 1 català.

## Trajectòria

Destacat corredor de motos a la seva joventut, va començar a competir amb l'automobilisme a mitjans dels anys cinquanta pilotant els esportius Pegaso Spider fabricats per la marca espanyola (més coneguda pels seus camions). Corrent amb un Pegaso, va fer sisè als 1000 km de Spa-Francochamps i tot seguit va tornar a Espanya conduint el mateix cotxe per arribar a temps a la primera comunió de la seva filla.
Ja amb Ferrari, va disputar altres proves de resistencia com els 1000 km de Nürburgring i els 1000 km de Buenos Aires.
L'any 1958 va disputar el Gran Premi de Siracusa (prova que no era puntuable pel mundial) amb un Maserati. Amb aquest mateix cotxe i a títol personal, va disputar el 7 de febrer de 1960 la seva única cursa dins el mundial de la Fórmula 1: el Gran Premi de l'Argentina. Va sortir l'últim de la graella (22è) i es va haver de retirar després de 16 voltes per l'asfíxia provocada pels fums dels cotxes i la intensa calor a la pista. Aquesta va ser la penúltima vegada que un Maserati va córrer una prova del mundial de F1.
Als anys seixanta, va participar en el volant d'un Seat 600 en ral·lis espanyols com el Costa del Sol, el rally d'Almeria o la Copa Luis de Baviera.
# Teors

A l'antiga Grècia, els teors (en grec antic: θεωροὶ) eren uns ambaixadors especials per celebrar ritus religiosos com ara consultar un oracle en nom de l'estat o representar-lo en un festival religiós per oferir sacrificis en terra estrangera.
A Atenes, els teors no existien formalment, però de temps en temps se'n nomenaven per dirigir ambaixades religioses a altres llocs, especialment als Jocs Olímpics, els Jocs Pitis, els Jocs Nemeus i els Jocs Ístmics, i també per anar a consultar l'oracle de Delfos i per dirigir la solemne processó a Delos on els atenesos van establir les Dèlies, un festival quadriennal. Les despeses d'aquestes ambaixades eren a càrrec de l'estat en una part i en una altra part a compte de ciutadans rics, que generalment eren els que dirigien les ambaixades. El cap de l'ambaixada representava l'estat i gaudia d'una certa esplendor, amb dret a portar corona daurada, conduir per la ciutat amb un magnífic carruatge i altres distincions. Els ambaixadors més famosos van ser Nícies, l'ambaixada del qual va ocasionar grans despeses, i Alcibíades, que va sorprendre els espectadors d'Olímpia per la magnificència del seu carruatge i cavalls i l'amplitud de la seva despesa. Els vaixells de Salamina usats per enviar ambaixades a Delos portaven també el nom de teors, i aquestos vaixells de vegades serviren per altres missions.
A alguns estats doris, com ara Egina, Trezè, Messènia i Mantinea, entre d'altres, els teors o tears (θεωροὶ, θεαροὶ en dòric) eren uns magistrats principals nomenats oficialment. A Esparta, els que feien aquestes funcions d'ambaixadors religiosos, bàsicament per consultar l'oracle de Delfos, rebien el nom de pitis (πύθιοι) i eren elegits pel rei.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Theori». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 11 desembre 2020].
# Serrat de Costa de Larí

El Serrat de Costa de Larí és una serra situada al municipi d'Alins a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 2.609 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# De la guerra

De la guerra (Vom Kriege) és l'obra més coneguda del militar prussià Carl von Clausewitz, un tractat sobre la filosofia de la guerra i les tàctiques militars escrit al segle xix. Adopta un enfocament proper a la dialèctica i ha estat criticat pel paper atorgat gairebé en exclusiva als estats com a desencadenants de la guerra, oblidant conflictes de menor o major abast territorial.

## Llibres

* Reflexió teòrica sobre la naturalesa de la guerra, que es basa en l'ús de la força per disminuir el poder de l'enemic, sempre amb finalitats polítiques.
* Conceptes associats a la guerra, en què distingeix entre tàctica (ús de la força de la manera més òptima) i estratègia (ús dels combats aïllats per a assolir l'objectiu final), indicant que malgrat l'existència de l'atzar les lleis bèl·liques poden predir el resultat de guerres futures.
* Sobre l'estratègia, en què destaca el factor sorpresa i la importància d'atendre al resultat final i no a victòries parcials, especialment per a la motivació de les tropes.
* El combat, anàlisi dels principis i fases que el componen, destacant l'anomenada "boira de guerra" o estat d'incertesa en què es troben els que lluiten directament, incapaços de veure el pla global.
* Les forces militars al llarg de la història, amb especial atenció a la figura de Frederic el Gran.
* Estudi de la defensa, l'aspecte més fonamental en guerres llargues.
* Estudi de l'atac, basat en el trencament de l'equilibri de forces i el geni militar dels líders, així com les emocions de violència que empenyen els soldats.
* Plans de guerra, ja que la guerra mai no és un fi en ella mateixa sinó un mitjà.
# Sarrat dera Gireta

El Sarrat dera Gireta és una serra situada al municipi de Naut Aran a la comarca de la Vall d'Aran, amb una elevació màxima de 2.574 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Antoni Jaume i Garau

Antoni Jaume i Garau (Llucmajor, cap a 1820 – Palma, 1885) va ser un metge mallorquí que tingué diversos càrrecs públics a la capital balear.
L'any 1844 va ser elegit rector del Col·legi de Nostra Senyora de la Sapiència de Palma, càrrec que abandonà a l'any següent per traslladar-se a Montpeller a doctorar-s'hi en medicina. Obtingut el títol el 1850, s'establí a Palma on, a més d'exercir la professió mèdica, va ser regidor de l'ajuntament (1858-1862, 1867, 1875-1877), vocal d'Instrucció Pública de les Illes (1864), metge substitut (1854-1864) i metge cirurgià de la Inclusa (1864), vocal de la Junta de Beneficència i Sanitat i responsable de diverses institucions (com l'Hospital de Colèrics de Sa Lonja) en l'època de l'epidèmia de còlera del 1865. L'any 1874 va ser elegit membre de la Reial Acadèmia de Medicina i Cirurgia de Palma. Morí el 1885, quan era president de la Societat Arqueològica Lul·liana.
El seu germà, Mateu Jaume i Garau, va ser bisbe de Menorca i de Mallorca.

## Obres

* Quelques considérations sur les rétrécissements du canal de l'urèthre [Tesi doctoral] Montpeller: Imprimerie de Ricard Frères, 1850
* Henri Hermite; Antoni Jaume, trad. Los pozos artesianos en Mallorca, rectificación á la obra de Mr. Alfonso Richard titulada "Los pozos artesianos en España" en la parte referente á Mallorca Palma: Tip. Pedro José Gelabert, 1879

## Enllaços externs

* Notícia necrològica (castellà)
# Elena Martín Crevillén

Elena Irene Martín Crevillén (Madrid, 1972) és una política valenciana d'origen castellà, diputada al Congrés espanyols per la circumscripció d'Alacant a la VI Legislatura, i regidora de l'Ajuntament d'Alacant entre 2011 i 2015.

## Biografia

Filla i neta de militants socialistes, Elena Martín resideix a Alacant (l'Alacantí) des dels 18 anys. Estudià Ciències químiques a la Universitat d'Alacant, tot i que abandonà els estudis abans d'acabar la carrera. En aquesta època fundà el sindicat Campus Jove i fou secretaria general del Consell d'Alumnes del campus de Sant Vicent del Raspeig. Fou també vicesecretària general de Joves Socialistes del País Valencià.
El 1999, últim any de la sisena legislatura, accedeix a l'escó de diputada al Congrés en substitució del dimitit Josep Sanus, esdevenint amb 26 anys la diputada més jove. El 2006 és nomenada cap de gabinet de la subdelegada del Govern a Alacant Etelvina Andreu, que el 2007 fou candidata a l'alcaldia de la ciutat i de la que Elena Martín fou secretària a la campanya electoral, perdent amb una diferència de més de 4.000 vots davant el candidat del Partit Popular Luis Díaz Alperi. Fou assessora del grup municipal socialista de 2007 a 2008.
Al XI Congrés Nacional del PSPV celebrat el 2008 i on Jorge Alarte accedí a la secretaria general, fou nomenada secretària d'organització del partit, càrrec que mantindrà fins al 2012, quan Ximo Puig esdevé secretari general. També va resultar elegida candidata del PSPV a l'alcaldia d'Alacant per a les eleccions locals de 2011 en un procés de primàrias on s'enfrontà a Antonio Fernández Valenzuela. Elena Martín no aconseguí tombar la majoria absoluta de l'alcaldessa del PP Sonia Castedo, obtenint els pitjors resultats per al PSPV en la història. Va liderar el grup socialista i l'oposició al govern popular de la ciutat tan sols un any, quan va dimitir com a portaveu tot i que va retindre l'acta de regidora.

## Referències

* ↑ «Perfil de Elena Martín» (en espanyol). lacronicavirtual.com. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 7 abril 2012].
* ↑ «Elena Martín asume la organización» (en espanyol). La Verdad, 28-09-2009. [Consulta: 7 abril 2012].
* ↑ «Elena Martín será la candidata del PSOE a la Alcaldía de Alicante al obtener el 67,48% de los votos» (en espanyol). 20minutos, 03-10-2010. [Consulta: 7 abril 2012].
* ↑ «Castedo fulmina a los socialistas de Alicante» (en espanyol). Levante-EMV, 23-05-2011. Arxivat de l'original el 26 de maig 2011. [Consulta: 7 abril 2012].
* ↑ EFE. «Elena Martín deja el cargo de portavoz del Grupo Municipal Socialista en Alicante» (en castellà), 13-09-2012. [Consulta: 25 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa al Congrés dels Diputats
# Serrat de les Portes

El Serrat de les Portes és una serra situada al municipi de Lladorre a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 2.178 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Nimfa de bosc

La nimfa de bosc o goja de bosc (Limenitis camilla) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Descripció

* Eruga
* Costat dorsal
* Part ventral

## Distribució

Es distribueix centre d'Europa, Turquia, Urals, nord-oest del Kazakhstan, Amur, nord-est de la Xina, península de Corea i Japó. A la península Ibèrica es troba en zones del nord.

## Hàbitat

Clars assolellats en grans boscos de caducifolis normalment humits, plantacions de coníferes amb marges de boscos caducifolis. L'eruga s'alimenta de plantes del gènere Lonicera i Symphoricarpus racemosa.

## Període de vol i hibernació

Una generació a l'any entre mitjans de juny i mitjans d'agost. Hiberna com a eruga jove, dins d'una fulla fixada amb seda a la tija.

## Referències

* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 24 desembre 2024].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
* European Butterflies (anglès)
* UK Butterflies (anglès)
* Lepidoptera and their ecology (anglès)
# Agulles de Monestero

Les Agulles de Monestero és una muntanya de 2.766 metres que es troba al municipi d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situada a la conca alta del riu Escrita, i separa la vall de Monestero de la vall de Subenuix.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lalo Azcona

Ladislao de Arriba Azcona, conegut com a Lalo Azcona (Oviedo, 20 de juny de 1951), és un periodista i empresari espanyol.

## Biografia

Va iniciar la seva carrera treballant com a periodista i es va fer especialment famós durant els anys setanta quan, en l'estiu de 1976, se li va encarregar l'edició i presentació de la primera edició del Telediario de TVE, càrrec que va ocupar fins a finals de 1977. La seva joventut, la seva forma de donar les notícies peculiar i propera i la seva imatge caracteritzada per un nus de corbata tort, el van convertir en un rostre extremadament popular en l'època i una de les cares que va tenir l'oportunitat de retransmetre la Transició en directe, amb esdeveniments com la legalització del Partit Comunista d'Espanya o les primeres eleccions democràtiques. La seva labor al capdavant del Telediario, li va valer el Premi TP d'Or al millor presentador el 1977.
Més endavant apareixeria en algun altre programa de Televisió espanyola: El 1977 va presentar breument l'espai 300 millones i entre 1981 i 1983 es va posar al capdavant de l'espai de debat En este país.
Després s'ha dedicat al món dels negocis privats, sent fundador i president de la multinacional de comunicació empresarial Estudio de Comunicación (fundada en 1983), i de Tecnocom Arxivat 2017-07-05 a Wayback Machine., una de les cinc primeres empreses del sector de la tecnologia de la informació a Espanya que cotitza en la Borsa de Madrid des de 1987 fins que va ser adquirida per Indra en 2017.
Així mateix, presideix la Fundació Azcona, entitat sense ànim de lucre, que ha patrocinat i publicat els catàlegs raonats de grans figures de l'art contemporani espanyol del segle XX: Martín Chirino, Manolo Millares, Manuel Rivera, Luis Fernández, o Julio González. Amb la venda de Tecnocom al grup Indra serà el primer accionista individual de la companyia amb el 18,7% del capital.

## Referències

* ↑ «El periodismo es una etapa terminada para mí: hice la mili, pero no volveré a ser soldado» «Los periodistas y los editores tienen que reinventarse», La Nueva España, 25 d'abril de 2010
* ↑ El periodista Lalo Azcona relata cómo informó de la muerte de Franco, Telemadrid, 25 d'agost de 2018
* ↑ Lalo Azcona, el presentador que dejó la tele para dar pelotazos, El Español, 4 de desembre de 2016
* ↑ “La noticia que más me habría gustado dar es el fin del terrorismo”, Diario de Sevilla, 9 de juny de 2019
* ↑ Lalo Azcona vuelve a la primera plana, Las Provincias, 23 de desembre de 2016
* ↑ Lalo Azcona, entre el "pelotazo" de Tecnocom y el fracaso con el rey de las materias primas, vozpopuli.com, 7 de desembre de 2016
# Serrat de Sant Jaume (Espot)

El Serrat de Sant Jaume és un serrat situat a cavall dels termes municipals d'Espot i de la Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà, en el darrer, dins de l'àmbit de l'antic terme de Jou.
Té una elevació màxima de 2.226,1 metres, i separa la vall mitjana d'Espot, del Riu Escrita, de la capçalera de la vall de Jou, del Riu de Jou. Fa de contrafort sud-est del Pic de Quartiules.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pinus strobus

El pi blanc americà, pi strobus i pi de Weymouth (Pinus strobus) és una espècie de conífera de la família Pinaceae nadiua de l'est de l'Amèrica del Nord. Es troba des de l'illa de Terranova, passant per la regió dels Grans Llacs a Manitoba i Minnesota, i pel sud per la conca del Mississipi i els Apalatxes a Geòrgia i l'estat de Mississipi.
Pels amerindis iroquesos és l'Arbre de la Pau per George Weymouth que el va portar a Anglaterra el 1620.

## Descripció

Com en tots els membres del subgènere Strobus, les fulles són en grups de 5 (rarament 3 o 4).
La seva pinya és prima de 8 a 16 cm de llargada. Els pinyons fan de 4 a 5 mm de llargada i tenen una ala prima.
Poden viure 200 a 250 anys, alguns arriben als 400 o més.
Aquesta espècie de pi és la més alta de l'est de l'Amèrica del Nord, pot arribar als 70 m d'alt. Però actualment els més alts fan entre 50 a 58 metres.

## Usos

* Pals, molt importants en l'època dels vaixells de fusta
* Fusta, actualment es cultiven en plantacions forestals. l'any 1620 el Capità George Weymouth els importà a Anglaterra i en va fer plantacions que fracassaren per les malalties de fongs.
* Medicinal, les seves fulles tenen cinc vegades més vitamina C que la llimona i se'n pot fer una bona infusió. El seu càmbium és comestible i és una font de resveratrol.

## Referències

* ↑ https://questionspuntualsdellengua.blogspot.com/2016/10/el-termcat-i-la-llengua-dus-real.html?m=1
* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ Carey, Jennifer H. 1993. Pinus strobus. In: Fire Effects Information System, [Online]. U.S. Department of Agriculture, Forest Service, Rocky Mountain Research Station, Fire Sciences Laboratory (Producer). 2013, agost 12 consultat el 12 agost 2013
* ↑ USDA: Native distribution map for Pinus strobus, consultat el 1.13.2013
* ↑ Moore, Gerry; Kershner, Bruce; Craig Tufts; Daniel Mathews; Gil Nelson; Spellenberg, Richard; Thieret, John W.; Terry Purinton; Block, Andrew. National Wildlife Federation Field Guide to Trees of North America. Nova York: Sterling, 2008, p. 77. ISBN 1-4027-3875-7.
* ↑ Beck, D.E. «Height-Growth Patterns and Site Index of White Pine in the Southern Appalachians». Forest Science, 17, 2, 1971, pàg. 252–260.
* ↑ NTS—Native Tree Society
* Conifer Specialist Group (1998). Pinus strobus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 maig 2006 (en anglès).
* Pinetum.org: Cone photo from Arboretum de Villardebelle
* Eastern Native Tree Society - Boogerman Pine photo gallery
* The Monday Garden: The Eastern White Pine Arxivat 2005-02-20 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* EFLORAS—Flora of North America: Pinus strobus treatment
* EFLORAS: P. strobus Distribution map
* Gymnosperm Database: Pinus strobus
* Pinus strobus — U.C. Photo gallery
# Bony de la Sovinyera

El Bony de la Sovinyera és una muntanya de 1.845,8 metres que es troba a cavall dels termes municipals d'Alt Àneu, a l'antic terme de Son, i d'Esterri d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Antonio Galdeano Benítez

Antonio Galdeano Benítez (Màlaga, 14 de febrer de 1984) més conegut com a Apoño, és un futbolista andalús, que ocupa la posició de migcampista i juga actualment al Reial Saragossa.

## Trajectòria

Comença la seua carrera a l'equip de la UD San Pedro. El 2004 recala a la UD Marbella, de Segona B, on roman tres temporades.
El juliol de 2007 fitxa pel Màlaga CF, llavors en la categoria d'argent. Eixe any disputa 31 partits, sent titular i assolint l'ascens a final de temporada. La temporada 08/09, a primera divisió, qualla una gran campanya, en la qual marca 9 gols en 32 partits.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Shulamitita

La shulamitita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al subgrup de la brownmil·lerita. Rep el nom en honor de Shulamit Gross (1 d'octubre de 1923, Grodno, Polònia (ara Belarús) - 19 de setembre de 2012), geòloga, mineralogista i membre emèrit del Servei Geològic d'Israel.

## Característiques

La shulamitita és un òxid de fórmula química Ca₃TiFe³⁺AlO₈. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, sent publicada per primera vegada el 2013. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 7. És l'anàleg d'alumini de la sharyginita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del museu mineralògic de la Universitat Estatal de Sant Petersburg (Rússia), amb el número de catàleg: 1/19465, i a les col·leccions del Museu geològic de Sibèria Central, a Novosibirsk (Rússia), amb el número de catàleg: vii-87/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la conca de l'Hatrurim, al consell regional de Tamar (Districte del Sud, Israel). També ha estat descrita en altres indrets propers dins el mateix districte israelià, així com en altres a Palestina, Hongria, Alemanya, Àustria i Ucraïna.

## Referències

* ↑ «Shulamitite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 gener 2022].
# Serravilla

La Serravilla és una serra situada entre els municipis d'Espot i de Rialp a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 2.413 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Magnetòmetre

Es diu magnetòmetre als dispositius que serveixen per quantificar en força o direcció del senyal magnètic d'una mostra. N'hi ha de molt senzills, com la balança de Gouy o la balança d'Evans, que mesuren el canvi en pes aparent que es produeix en una mostra en aplicar un camp magnètic (pel moment magnètic que indueix), i també molt sofisticats, com els dotats d'SQUID, que són els més sensibles actualment.
El magnetisme varia d'un lloc a l'altre i aquestes variacions en el camp magnètic terrestre (magnetosfera) poden ser causades per la diferent naturalesa de les roques i la interacció entre les partícules carregades del Sol i la magnetosfera d'un planeta. Els magnetòmetres són un component instrumental molt freqüent de les naus espacials que exploren planetes.

## Tipus

Els magnetòmetres es poden dividir en dos tipus bàsics:
* Magnetòmetres escalars mesuren la força total del camp magnètic al qual estan sotmesos. Per exemple: magnetòmetres de precessió protònica.
* Magnetòmetres vectorials tenen la capacitat de mesurar el component del camp magnètic en una direcció particular. Per exemple: magnetòmetres de nucli saturat (fluxgate).
Un magnetògraf és un magnetòmetre especial que registra contínuament les dades.

## Referències

* ↑ «magnetòmetre | enciclopèdia.cat». [Consulta: 15 abril 2019].
# Cap de Canalets

El Cap de Canalets és una muntanya de 2.609 metres d'altitud que es troba al municipi de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà. Forma part del Parc Natural de l’Alt Pirineu. Al peu del seu vessant nord es troba el refugi de Certascan.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Antonio Gómez González

Antonio Gómez González, més conegut com a Antoñito, és un exfutbolista castellanomanxec. Va nàixer a Ciudad Real el 17 de desembre de 1966. Ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Provinent del Villarrobledo, a la campanya 87/88 debuta a primera divisió amb el Sevilla FC. Va romandre cinc campanyes al conjunt andalús, sent suplent en totes elles, fins a la seua marxa el 1992. En total, va sumar 41 partits i dos gols.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Tossal del Duc

El Tossal del Duc és una muntanya de 2.063 metres que es troba al municipi de la Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya