# Batalla de la Bégaudière

La batalla de La Bégaudière va tenir lloc el 21 de febrer de 1796 durant la guerra de Vendée.

## Preludi

A mitjans de febrer de 1796, amb l'aprovació del general Lazare Hoche, es van iniciar negociacions a través de l'abat Guesdon, rector de la Rabatelière, per permetre a Charette sortir de França i proporcionar-li un passaport així com "un vaixell per a Anglaterra o una escorta per a Suïssa".
El 20 de febrer, Charette va reunir els seus homes al poble de La Bégaudière, entre Saint-Sulpice-le-Verdon i Saint-Denis-la-Chevasse. Els seus oficials el van instar a acceptar la proposta d'intentar tornar a la primavera amb els prínceps i els emigrants. Després d'algunes vacil·lacions, Charette va anunciar que es negà a marxar de França. Després va escriure al general Gratien:
| « | "Des de quan es creu que la República està autoritzada per dictar-me lleis, que l'honor i la justícia condemnen, i que no es poden adoptar sense una covardia notable? Des de quan es pensaven els seus dirigents que tenien dret a determinar les despeses dels meus viatges, a dirigir el seu progrés? Conquerir o morir pel meu Déu o pel meu Rei, aquest és el meu lema irrefragable". | » |
El pare Guesdon va condemnar aquesta decisió, afirmant en una carta a Hoche que havia estat «enganyat indignament per la hipocresia de Charette». Pocs dies després, el pare Guesdon va ser assassinat en circumstàncies obscures, pels soldats de la Vendée.

## Forces presents

Segons l'informe de l'ajudant general Travot, Charette estava al capdavant de 130 a 150 cavallers i 50 infants en el moment de l'atac. En una carta enviada el 24 de febrer al Directori Executiu, el general Lazare Hoche esmentava 160 homes.
Travot estava llavors al capdavant d'una columna de 300 infants i 50 genets.

## Procés

El 21 de febrer, les forces de Travot van atacar les de Charette a La Bégaudière, prop del molí de Chevasse, a mitja llegua de la ciutat de Lucs-sur-Boulogne. Republicans i Vendéans es van atacar, però la lluita es va girar ràpidament en avantatge dels primers. Els reialistes van fugir i van ser perseguits durant quatre llegües.

## Pèrdues

Segons l'adjudant general Travot, els Vendéans van deixar almenys 30 morts. L'abat Remaud, comissari general de l'exèrcit de Charette i supervivent de la derrota, va informar de 50 morts. L'armador del Sablais André Collinet dona al seu diari un balanç de 14 morts, i 75 presoners entre els Vendéans, enfront de “molt poca gent” del bàndol republicà. En una carta adreçada el 29 de febrer al ciutadà Fairan, Hoche va declarar que Charette només va poder escapar amb quaranta homes dels 150 que havia aconseguit reunir.
Entre els morts hi havia Louis Marin Charette de La Contrie, germà del general, Charette de La Colinière, la seva cosina, i Beaumel, el comandant de cavalleria, així com els emigrats La Porte i Jallais.
L'armador de Sablais André Collinet també esmenta en el seu diari la presència de dues amazones entre els presoners: Céleste de Couëtus, filla del general Couëtus, i Suzanne Poictevin de La Rochette:
| « | "Entre el nombre de presoners hi havia dues heroïnes que es van veure obligades a rendir-se. Cobertes de ferides, van lluitar al costat de Charette el seu general, aquestes dues noies disfressades d'homes són joves i molt maques". | » |
Els republicans es van apoderar de 50 a 60 cavalls, i van agafar l'estendard amb una flor de lis d'or i un porta mantes de Charette dins del qual van trobar cartes i una ordre de muntar des del mateix matí.

## Conseqüències

Les derrotes de Charette empenyen cada cop més els seus homes i oficials a sotmetre's a la República. El mateix dia de la lluita, Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière va deposar les armes amb el general Philippon. Mentrestant, Dabbaye, acompanyat de 18 genets, va ser sorprès pel comandant de batalló Lesol al poble de La Perraudière, prop de Legé. Si només mata un dels seus homes i tots els altres aconsegueixen escapar, Dabbaye és fet presoner i portat a Montaigu on és executat poc després. El 23 de febrer, Hyacinthe Hervouët de La Robrie, Guérin el jove i una trentena de genets van arribar a Vieillevigne i van proporcionar als republicans informació sobre Charette. El 25 de febrer, un grup de Vendéans va ser atacat a la granja de La Martinière, a Bournezeau: el cap de divisió Le Moëlle va ser assassinat, Charles de Lézardière i el cavaller de La Voyerie van ser fets presoners i Charles Caillaud va aconseguir fugir. El 2 de març, el cap de divisió Lecouvreur va deposar les armes per torn.

## Notes

* ↑ « "Totes les parròquies havien fet la seva submissió, un petit nombre d'oficials, genets i desertors encara seguien el General; diversos es van reunir per suggerir que es traslladés a Anglaterra. Li van dir: El partit reialista valora el teu nom; si mors, la festa pereix amb tu; ves a Anglaterra, la guerra ja no és possible ja que ja no tens soldats; tornaràs a la primavera, animaràs els prínceps i els emigrants a seguir-te; el país que, durant la teva absència, haurà estat molest per la República, tornarà fàcilment a tu, encara que només sigui per curiositat; així evitaràs causar la mort de moltes persones valentes la mort de les quals serà inútil. La resposta va ser: que mai abandonaria el seu país. El seu país ja l'havia abandonat. Els que van quedar es van retirar successivament. » — Memòries de Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière
* ↑ « "Avui, Charette, amb 130 a 150 genets i 50 infants, s'ha vist a la secció de Brouzils. En arribar a mitja hora del poble de Luc, em vaig trobar amb el senyor Charette. Ens vam precipitar sobre la seva cavalleria i infanteria; No van poder resistir la impetuositat de la nostra càrrega i, després d'uns quants cops de sabre, van abandonar el camp i van fugir. Pots creure, general, que no em vaig aturar aquí. El vaig perseguir durant quatre llegües, fins que vaig veure que els seus genets no podien marxar més. La noblesa, els emigrants, els dirigents van portar el pes d'aquest dia: almenys 30 van ser assassinats; molts es van veure obligats a refugiar-se caminant pel camp i els matolls; d'altres, pels camins laterals, i 40 com a màxim seguien el senyor Charette... Els seus manillars amb flor de lis d'or els van treure i una cinquantena de cavalls van abandonar els seus genets o van ser abandonats... El porta manta de Charette va caure al meu mans i em va proporcionar algunes de les cartes que us envio. » — Informe de l'adjudant general Travot, 21 de febrer al Château de la Chambodière.
* ↑ « "El diumenge 21 de febrer, l'ajudant de camp del general Travot va sorprendre els bandolers comandats per Charette, amb tres-cents soldats d'infanteria i dos-cents de cavalleria, entre La Roche i La Chaize-le-Vicomte, els bandits van ser batuts i derrotats amb els seus cavalls, van fer 75 presoners i 14 van ser assassinats. Vam perdre molt poca gent, entre elles hi havia un home guapo amb una barba molt llarga que va lluitar valentament contra set genets fins a mort [...]. Entre el nombre de presoners hi havia dues heroïnes que es van veure obligades a rendir-se cobertes de ferides, van lluitar al costat de Charette el seu general, aquestes dues noies disfressades d'homes són joves i molt maques, una és Mademoiselle le Couteleux (Couëtus), dels voltants de Machecoul i l'altra senyoreta de La Rochette, de Luçon, que va fer matar la seva germana en l'acció, aquestes dues noies antigament nobles van ser portades cobertes amb cops de sabre a l'hospital d'aquesta ciutat i posades en una habitació per ser tractades amb cura. »
* ↑ « "Creueu un moment el Loira, i veureu, el mateix dia 21, el cap de brigada Lefranc sorprendre i matar el primer oficial de divisió de Charette, de nom Lemoalle, i ferir a Cailleau que va ser sablejat en la derrota, o millor dit a la carnisseria, què va fer l'endemà l'ajudant general Travot amb els cent cinquanta homes que havia aconseguit reunir Charette, que van fugir al capdavant de quaranta homes. Tals van ser les conseqüències d'aquesta derrota que molts habitants, que havien guardat les armes, les van denunciar; que altres em portaven bandolers lligats i garrotats; i, finalment, que els caps de divisió, La Roberie i Guérin, vingueren a deixar les seves armes i les d'una trentena de cavallers (els van mantenir a la presó com a mesura de seguretat). Es va agafar el porta manta de Charette, on hi havia la seva correspondència amb el comte d'Artois, diverses cartes d'ell, plans d'operacions, etc. Vaig enviar una còpia de tot a la junta. Charette va perdre cinquanta cavalls. » — Carta del general Lazare Hoche al ciutadà Fairain, 29 de febrer de 1796
* ↑ « "André Collinet afirma que: "Un jove de les Sables anomenat Blaye, de 18 anys, va lluitar com a caçador a la Vendée amb el germà del general Charette, va derrotar aquest cavaller i el va matar". Un acte de notorietat datat l'1 de març de 1796 diu que François Gautté va veure Louis Marin Charette "caigut en mans de caçadors republicans i que no el veu des d'aquell dia i que també va saber per diversos caçadors que hi va perdre la vida i un d'ells tenia la seva jaqueta". » — Testimonis de la mort de Louis Marin Charette.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Dumarcet, 1998, p. 499-501.
* 1 2 3 Hussenet, 2007, p. 60.
* ↑ Savary, 1827, p. 179.
* ↑ Tabeur, 2008, p. 255.
* ↑ Lucas de La Championnière, 1994, p. 139-140.
* 1 2 Tabeur 2008, p. 255.
* 1 2 Dumarcet, 1998, p. 501-504.
* 1 2 3 4 Chassin, 1899, p. 339-340.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Dumarcet, 1998, p. 509-510.
* 1 2 3 Savary, 1827, p. 187-189.
* ↑ Dumarcet, 1998, p. 500.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Dumarcet, 1998, p. 519.
* 1 2 Dumarcet, 1998, p. 511.
* 1 2 3 4 5 6 Collinet, p. 14-15.
* 1 2 3 4 Savary, 1827, p. 201-202.
* ↑ Gabory, 2009, p. 505.
* ↑ Gras, 1994, p. 165.
* ↑ Dumarcet, 1998, p. 513.

## Bibliografia

* Collinet, André. Manuscrits, 17e carnet.
* Chassin, Charles-Louis. Les pacifications dans l'Ouest, t. II. éditions Paul Dupont, 1899.
* Dumarcet, Lionel. François Athanase Charette de La Contrie: Une histoire véritable. Les 3 Orangers, 1998. ISBN 978-2-912883-00-1.
* Gabory, Émile. Les Guerres de Vendée. Éditions Robert Laffont, coll. «Bouquins», 2009. ISBN 978-2-221-11309-7.
* Gras, Yves. La guerre de Vendée: 1793-1796. París: Economica, coll. «Campagnes et stratégies», 1994. ISBN 978-2-7178-2600-5.
* Jacques Hussenet (dir.). «Détruisez la Vendée!» Regards croisés sur les victimes et destructions de la guerre de Vendée. La Roche-sur-Yon: Centre vendéen de recherches historiques, 2007.
* Lucas de La Championnière, Pierre-Suzanne. Lucas de La Championnière, Mémoires d'un officier vendéen 1793-1796. Les Éditions du Bocage, 1994.
* Savary, Jean-Julien. Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République, t. VI. París: Baudoin Frères, Libraires-éditeurs, 1827.
* Tabeur, Jean. (préf. Jean Tulard). Paris contre la province: les guerres de l'ouest, 1792-1796. París: Economica, coll. «Campagnes & stratégies / Les grandes batailles» (no 70), 2008. ISBN 978-2-7178-5641-5.