OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Gradenigo

Joan Gradenigo (Venècia, ca. 930 - Montecassino, febrer del 1010) fou un noble venecià, després monjo benedictí a Sant Miquel de Cuixà i anacoreta. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Era fill de Pietro di Marco, d'una noble família veneciana. Molt amic de Pietro Orseolo, futur dux, alguns autors l'han volgut emparentar amb ell. Quan el dux Pere IV Candiano fou mort amb el seu fill i el palau ducal incendiat, Gradenigo va mostrar la seva pietat recollint els cossos del dux i el seu fill, abandonats al carrer perquè els mengessin els gossos, i els portà al monestir Sant'Ilario per enterrar-los-hi. El nou dux fou Pere Ursèol, molt religiós i donat a la caritat i la pregària.
Arran de la visita del monjo Garí, abat de Sant Miquel de Cuixà, va tenir una crisi espiritual i una nit del 961, Orsèol, Gradenigo, Joan Morosini, Romuald de Ravenna i l'eremita Marí van abandonar Venècia, deixant-ho tot, per fer-se monjos. Van anar al monestir de Cuixà, al Conflent català, on vestiren l'hàbit benedictí i, després d'un any de noviciat, es retiraren a un eremitori on van viure sota la direcció espiritual de Romuald. En morir Pere Ursèol, cap al 970, Gradenigo es convertí en el deixeble predilecte de Romuald, que l'envià al monestir de Montecassino. Segons una llegenda, quan fou a Montecassino, tingué el desig de fer un pelegrinatge a Jerusalem, desobeint Romuald, i emprengué el viatge; el cavall, però, el va fer caure i li va trencar una cama, i Gradenigo va interpretar que era un senyal perquè no deixés el monestir.
A Cassino, va construir una ermita propera al monestir, amb una capella dedicada a la Mare de Déu. Hi visqué durant trenta anys, fent una vida de gran austeritat i rigorós dejuni. La seva fama de virtut es va estendre i molta gent volia sentir-lo o ésser-ne deixeble. Entre els deixebles que tingué hi hagué: els futurs sant Pere Damià i el papa Víctor III, sant Benet de Benevent, l'abat Joan I de Montecassino i Lleó d'Òstia.
Hi morí en llaor de santedat el febrer de 1010. Aviat se li atribuïren miracles i fou beatificat, tot i que no oficialment a Roma. Pere Damià, trenta anys després de la seva mort, l'anomena "sant".

## Referències

* ↑ Alexandre Masoliver. Història del monaquisme cristià: II- De Sant Gregori el Gran al segle XVIII. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1980, p.64.
* ↑ Pere Orsèol, dux i monjo
* ↑ VVAA. Enciclopedia italiana e dizionario della conversazione: F-GUI, Volum 7, 1845, p.3401.
# 239

El 239 (CCXXXIX) fou un any comú començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* Orígenes tradueix l'Antic Testament a cinc llengües.
* Una força expedicionària xinesa de l'estat de Wu oriental descobreix l'illa de Taiwan.
* Cao Fang succeeix al seu pare adoptiu Cao Rui com a emperador de l'estat de Cao Wei, en el període dels Tres Regnes de la Xina.

## Necrològiques

* 22 de gener: Cao Rui, emperador de Cao Wei (n. el 204 o 206)

## Referències

* ↑ Moiz, Azra; Wu, Janice; Nevins, Debbie. Taiwan: Third Edition (en anglès). Cavendish Square Publishing, LLC, 2016-07-15, p. 24. ISBN 978-1-5026-1846-7.
* ↑ Crespigny, Rafe de. A Biographical Dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23-220 AD) (en anglès). BRILL, 2006-12-01, p. 47. ISBN 978-90-474-1184-0.
# 315

* La crucifixió és abolida com a càstig en l'Imperi Romà.
* Constantí I dedica la Basílica de Maxenci i hi instal·la una gran estàtua d'ell mateix.

## Naixements

* Cesarea (Palestina): Sant Ciril, patriarca de Jerusalem i pare de l'Església. (m. 386)
* Prusa (Bitínia): Himeri de Prusa, filòsof sofista grec. (m. 386)

## Referències

* ↑ Küng, Hans. The Catholic Church: A Short History (en anglès). Orion, 2011-12-29. ISBN 978-1-78022-386-5.
* ↑ Oshitelu, Gideon Adebandele. The Early Church and the Roman Empire (en anglès). Sefer, 2003, p. 114. ISBN 978-978-8059-00-4.
* ↑ Fazio, Michael W. Buildings across time : an introduction to world architecture. Boston : McGraw-Hill Higher Education, 2014, p. 134. ISBN 978-0-07-337929-6.
# Aha

Aha (nom d'Horus: Horus-Aha; nom de Nebti: Aha; nom de Nesut-Biti: Iti, Men, Meni, Teti; nom grec donat per Manethó: Athothis) fou el segon faraó de la primera dinastia d'Egipte, que va governar vers el 3100 aC per un període, segons les fonts, d'entre 23 i 30 anys.
Se suposa que fou fill i successor de Narmer i de la princesa Neithhotep. El seu nom volia dir 'Falcó lluitador'. Segons la pedra de Palerm, va comerciar amb les ciutats fenícies, va dirigir una expedició a Núbiai va rebre tributs de les tribus líbies (ancestres dels amazics, que vivien a l'oest del país).
Va tenir com a dones: Berenib i Khenthap, i segurament d'altres. Els seus suposats fills foren Djer (el successor), Het, Rekhit i Saiset.
Altres transcripcions del seu nom: Horaha, Ity, Mena, Min.

## Referències

* ↑ Mark, Joshua J. «First Dynasty of Egypt» (en anglès). World History Encyclopedia, 26-01-2016. [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Heagy, Thomas C. «Who was Menes?». Archéo-Nil, 24, 1, 2014, pàg. 59–92. DOI: 10.3406/arnil.2014.1071.
* ↑ Gardiner, Alan Henderson. Egypt of the Pharaohs: An Introduction (en anglès). Clarendon Press, 1961, p. 407. ISBN 978-0-19-500267-6.
* ↑ Lebedev, MA «Stela Nubia Museum 59485: the last known expedition of the early Middle Kingdom beyond the Nile Valley1». Journal of Social Archaeology, 2006, pàg. 293..
# Albert Dejonghe

Albert Dejonghe, també conegut com a Berten Dejonghe, (Middelkerke, 14 de febrer de 1894 - Middelkerke, 9 de febrer de 1981) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1914 i 1926. En el seu palmarès destaquen la París-Roubaix de 1922 i una victòria d'etapa al Tour de França de 1923.

## Palmarès

* 1919
** Vencedor d'una etapa al Circuit dels Camps de Batalla
** 3r a la Bordeus-París
* 1920
** 2n al Tour de Flandes
** 2n a la Volta a Bèlgica
** 2n a la París-Tours
* 1922
** 1r a la París-Roubaix
* 1923
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** 3r al Tour de Flandes
* 1926
** 1r a la París-Angers

### Resultats al Tour de França

* 1914. Abandona (8a etapa)
* 1919. Abandona (2a etapa)
* 1920. Abandona (3a etapa)
* 1921. Abandona (9a etapa)
* 1922. Abandona (2a etapa)
* 1923. Abandona (6a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1924. Abandona (4a etapa)
* 1925. 5è de la classificació general
* 1926. 6è de la classificació general

## Referències

* ↑ «DEJONGHE Albert». [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès d'Albert De Jonghe (Bel)». [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ Boulting, Ned. 1923: The Mystery of Lot 212 and a Tour de France Obsession (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2023-06-22, p. 222. ISBN 978-1-3994-0155-5.

## Enllaços externs

* Palmarès d'Albert Dejonghe (francès)
# Elise Kellond-Knight

Elise Kellond-Knight (Southport, 10 d'agost de 1990) és una centrecampista de futbol internacional des de 2007 amb Austràlia, amb la qual ha guanyat una Copa Asiàtica i ha jugat els Mundials 2011 i 2015. Va ser escollida al All-Star Team de tots dos, i en tots dos anys va ser nomenada millor jugadora d'Austràlia. A nivel de clubs ha guanyat una Lliga d'Austràlia amb el Brisbane Roar.

## Trajectòria

* Brisbane Roar (2008 - 2015)
* Fortuna Hjorring (11/12)
* Iga Kunoichi (2014)
* Turbine Potsdam (15/16 - act.)

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 10 juliol 2016].
* ↑ The Guardian
# Ryan MacAnally

Ryan MacAnally (Gold Coast, 14 de setembre del 1992) és un ciclista australià que actualment milita a l'equip Nice Cycling Team.

## Palmarès

* 2016
** 1r al Tour de Jakarta

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# William G. James

William G. James (Ballarat, Austràlia, 28 d'agost de 1892 – 10 de març de 1977 fou un pianista i compositor australià. Va estudiar a la Universitat de Melbourne i piano al Conservatori de Música, on es va graduar en 1912. Per recomanació de la pianista Maria Teresa Carreño, es va dirigir a l'estranger per estudiar a Londres i Brussel·les amb Arthur De Greef, un antic alumne de Franz Liszt i Camille Saint-Saëns. És al voltant d'aquest període que James va compondre les seves Sis cançons australianes Bush, que es dedicaven a Dame Nellie Melba. A partir de 1914 donà nombrosos concerts en la capital anglesa, on també estrenà algunes de les seves obres, la majoria escrites per a piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa volum nº. 28, segona part, pàg. 2441 ISBN 84-239-4582-0
# Djer

Djer (Nom d'Horus: Horus-Djer; nom de nebti: Iti; nom d'Horus d'or: Ninebu; nom de Nesut-Biti: Itit; nom grec donat per Manethó Kenkenes) fou el tercer faraó de la primera dinastia de l'antic Egipte. Fou fill d'Aha i de la princesa Khenthap (Hent). Va residir a la capital, Memfis, on va fer bastir un palau i va governar durant 50 anys. Va combatre els anomenats hikses al Sinaí.
Es va casar amb Merneith i Nakhneith. El seu complex mortuori a Abidos és anomenat l'autèntica tomba del déu Osiris. Fills seus foren, probablement, Djet (possible successor) i Meritneith.
S'ha trobat una inscripció seva a Wadi Halfa, al sud de la primera cascada del Nil. Altres transcripcions del seu nom: Ata, Atet, Ati, Cencenes, Dje, Djer, Dye, It, Itet, Iteti, Itti, Ity, Khent, Khentta, Sekhti, Tchetat, Ti, They, Ty, Zar.
Fou un faraó de la dinastia VII o la dinastia VIII de l'antic Egipte, que va governar a Memfis. Iti fou el seu nom de naixement; el seu nom de regnat no es coneix.

## Referències

* ↑ Mark, Joshua J. «First Dynasty of Egypt» (en anglès). World History Encyclopedia, 26-01-2016. [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Hornung, Erik. History of Ancient Egypt: An Introduction (en anglès). Cornell University Press, 1999, p. 8. ISBN 978-0-8014-8475-9.
* ↑ LeSouffrir, Julian. Mastema: Last of the Satanim (en anglès). AuthorHouse, 2014-06-11, p. 206. ISBN 978-1-4969-1031-8.
* ↑ Hollis, Susan Tower. Five Egyptian Goddesses: Their Possible Beginnings, Actions, and Relationships in the Third Millennium BCE (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2019-10-03, p. 15. ISBN 978-1-78093-595-9.
* ↑ Shaw, Ian. The Oxford History of Ancient Egypt (en anglès). OUP Oxford, 2003-10-23, p. 68. ISBN 978-0-19-160462-1.
* ↑ Cervelló, Autuori Josep «Was King Narmer Menes?». Archéo-Nil, 15, 1, 2005, pàg. 31–46. DOI: 10.3406/arnil.2005.896.
# Eduardo Novella Contreras

Eduardo Novella Contreras (Villan, França, 1818 - Madrid, 20 d'octubre de 1865) fou un astrònom espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
Nascut a França, quan va tornar a Espanya es va establir a Madrid, on va estudiar jurisprudència i ciències i va ser deixeble d'Alberto Lista. Traslladat a Cadis, va treballar com a professor de matemàtiques al Col·legi San Felipe Neri i a l'Institut d'Ensenyament Mitjà, i després tornà a Madrid on va donar classes a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran. Durant uns anys va visitar els Observatoris de Pàdua, Paris, Londres i Berlín, i quan va tornar en 1853 va ser nomenat primer astrònom de l'Observatori Astronòmic de Madrid, i en virtut d'aquest càrrec va dirigir una expedició astronòmica al Moncayo. En 1849 va ocupar durant poc temps la càtedra de matemàtiques sublimes en la Universitat de Santiago de Compostel·la i en 1857 va obtenir la càtedra d'astronomia i geodèsia de la Universitat Central de Madrid.
En 1861 va ser escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, però no en va prendre possessió fins al 25 de juny de 1865 amb el discurs Consideraciones acerca de la naturaleza del sol. Va morir poc després, el 20 d'octubre de 1865 durant l'epidèmia de còlera de Madrid.

## Referències

* ↑ J. Ildefonso Díaz Díaz La primera fotografía de las protuberancias solares fue hecha en España. El eclipse de Sol de 1860 y la Real Academia de Ciencias (pàgina 24) Revista de la Real Academia de Ciencias Exactactas, Físicas y Naturales, Vol. 107, Nº. 1-2, pp 9-42, 2014
* ↑ Iván Fernández Pérez. Aproximación histórica al desarrollo de la astronomía en España.. Universitat de Santiago de Compostel·la, p.58.
* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-05 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Evolución Histórica de laa Licenciatura de Matemáticas en la Universidad Central Arxivat 2016-08-06 a Wayback Machine. p. 34
# KDE Games

KDE Games és un conjunt de jocs desenvolupats dins de l'ecosistema KDE, destinat a usuaris i usuàries de sistemes operatius basats en Unix com Linux, i que formen part del projecte KDE. Aquests jocs es distribueixen com a part de l'entorn d'escriptori KDE i ofereixen una àmplia gamma d'opcions de joc, des de jocs de taula fins a jocs d'estratègia i d'habilitat. Les persones interessades en el desenvolupament dels jocs poden obtenir el codi font de KDE Games a través del sistema de control de versions SVN de KDE.
Els jocs de KDE Games es distribueixen en diverses categories. A la categoria kdegames, es pot trobar KPatience, entre d'altres. La categoria kdegames-arcade inclou jocs com KAsteroids, KBounce, KFoulEggs, KSirtet, KSmileTris i KTuberling, entre molts més. A la categoria kdegames-board, es poden jugar títols com Atlantik, KBackgammon, KBattleship i KBlackBox, entre altres jocs de taula. A la categoria kdegames-tactic, s'hi poden trobar jocs d'estratègia com Konquest i altres. Finalment, a la categoria kdegames-card hi ha KPoker, així com altres jocs de cartes.

## Referències

* ↑ Heni, Martin. Open source game development : QT games for KDE, PDAs, and Windows. Hingham, Mass. : Charles River Media, 2006. ISBN 978-1-58450-406-1.
* 1 2 Gagné, Marcel. Moving to Linux: Kiss the Blue Screen of Death Goodbye! (en anglès). Addison-Wesley Professional, 2004. ISBN 978-0-321-15998-4.
* ↑ Negus, Christopher. Linux Bible: Boot Up to Ubuntu, Fedora, KNOPPIX, Debian, openSUSE, and 11 Other Distributions (en anglès). John Wiley & Sons, 2008-02-13. ISBN 978-0-470-28706-4.

## Enllaços externs

* KDE Games - Lloc web oficial
# Lliurepensament

El lliurepensament és una doctrina que defén el pensament lliure, sense acceptar cap autoritat dogmàtica, sigui de la naturalesa que sigui. Un lliurepensador preconitza d'emprar l'anàlisi racional i crítica davant de tota proposició i refusa qualsevol argumentació d'autoritat.
Té una basa en l'actitud dels grecs i romans, quan molts filòsofs i escriptors no feien servir qualsevol veritat revelada en la reflexió filosòfica i científica o criticaven la superstició. En la seva forma moderna rau en les idees de la Il·lustració francesa i anglesa.
Aquesta actitud es troba llargament lligada a concepcions oposades que qüestionen la naturalesa de les religions, tals com l'ateisme, l'agnosticisme o el racionalisme. Igualment, la idea és relacionada amb l'escepticisme i l'humanisme i en l'essència de la francmaçoneria i l'anarquisme contemporanis.

## El lliurepensament a Catalunya

El lliurepensament tingué una gran extensió a Catalunya durant el darrer terç del segle xix. Aquesta extensió es causà per la difusió que se'n feu dins la majoria de corrents progressistes oposats al sistema de la Restauració. Es crearen cercles, publicacions i escoles que ensenyaven i divulgaven sota uns principis de lliurepensament. Actuava, a més, com a marc d'actuació política, social i cultural de les classes populars. Per entre les seves files, hom hi troba anarquistes, francmaçons, republicans, alguns catalanistes progressistes i fins i tot alguns espiritistes. Cal destacar la importància de la publicació anarquista La Tramontana de Josep Llunas i Pujals i de la publicació La Luz, del Círculo Libre Pensador de Barcelona, que agrupava lliurepensadors anarquistes, maçons i republicans, sota la direcció de Rossend Arús i Arderiu.
Aquest lliurepensament català tenia un fort contingut anticlerical i revolucionari. Per exemple, l'anarquista i maçó Anselmo Lorenzo imaginava un lliurepensament que combatia la religió, l'autoritat i el capitalisme, i tenia com a enemics el capellà, el governant i el burgès. Amb tot, l'anticlericalisme en fou el tret més distintiu i forjà els mites de l'anticlericalisme català que es manifestaren durant la Setmana Tràgica de 1909.

## Referències

* ↑ «lliurepensament -». Diccionari General de la Llengua Valenciana. Real Acadèmia de Cultura Valenciana. [Consulta: 27 setembre 2024].
* ↑ Citot, Vincent. «La philosophie romaine importe moins pour compléter le catalogue des grandes doctrines que pour penser le cycle d’une évolution intellectuelle». A: Grandeur et décadence de la philosophie romaine, p. 199-270. ISBN 978-2-35338046-6.
* ↑ Hoffmeister, Johannes. Wörterbuch der philosophischen Begriffe: Hrsg. von Johannes Hoffmeister (en alemany). Hamburg: F. Meiner, 1955, p. 236.

## Bibliografia

* Font, Jordi Martí «Vicente Izquierdo, Manuel Josep Llunas i Pujals. La Tramuntana i el lliure pensament radical català». Kesse: butlletí del Cercle d'Estudis Històrics i Socials Guillem Oliver, 31, 2000, pàg. 24–25.

## Enllaços externs

* «Fundació Francesc ferrer i Guàrdia, espai de lliure pensament».
* «Ateus de Catalunya».
* «Fédération nationale de la Libre Pensée [Federació National del Lliurepensament de França]» (en francès).
# Louis Caput

Louis Caput (Saint-Maur-des-Fossés, 23 de gener de 1921 - 15è districte de París, 8 de febrer de 1985) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1942 i 1957. Al llarg d'aquests anys va aconseguir una cinquantena de victòries, les més importants de les quals foren el Campionat de França en ruta de 1946, la París-Tours de 1948 i dues etapes del Tour de França, el 1949 i el 1955.
Entre 1966 i 1978 fou director esportiu de ciclisme i codirigí l'equip Frimatic-Viva-de Gribaldy de Jean de Gribaldy de les temporades 1968 i 1969.

## Palmarès

* 1942
** 1r al Gran Premi d'Auray
** 1r del Circuit d'Autun
** Vencedor d'una etapa del Circuit de França
** Vencedor d'una etapa del Circuit de Midi
* 1945
** 1r de la París-Alençon
* 1946
** Campió de França en ruta
** 1r del Circuit dels Boucles del Sena
** 1r de l'Armagnac-París
** 1r a la París-Reims
* 1947
** 1r del Circuit de Guiniberts
* 1948
** 1r a la París-Tours
** 1r de la París-Limoges
* 1949
** 1r del Gran Premi de l'Echo d'Oran
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1952
** 1r del Gran Premi de la Bicicleta Eibarresa i vencedor d'una etapa
** 1r del Gran Premi de Vayrac
* 1953
** 1r del Tour de Pircardia
** Vencedor de 2 etapes de la Volta al Marroc
* 1954
** 1r a Oloron Sainte-Marie
** Vencedor de 2 etapes de la Volta al Marroc
** Vencedor d'una etapa del Tour del Sud-est
* 1955
** 1r de la París-Limoges
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1956
** 1r del Tour de l'Oise i vencedor d'una etapa
** 1r del Circuit dels 2 Ponts
** Vencedor de 2 etapes del Critèrium del Dauphiné Libéré
** Vencedor d'una etapa de la Ronda de l'Est

### Resultats al Tour de França

* 1947. Abandona (2a etapa)
* 1948. Abandona (4a etapa)
* 1949. Abandona (12a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1951. 45è de la classificació general
* 1952. Abandona (4a etapa)
* 1953. Abandona (12a etapa)
* 1954. Abandona (5a etapa)
* 1955. 54è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1956. 56è de la classificació general

### Resultats de la Volta a Espanya

* 1955. 55è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1955. 68è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «CAPUT Louis». [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Louis Caput (Fra)». [Consulta: 19 novembre 2024].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Louis CAPUT» (en italià). [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ Augendre, Jacques. Petites histoires secrètes du Tour... (en francès). edi8, 2015-06-04. ISBN 978-2-263-06995-6.

## Enllaços externs

* Palmarès de Louis Caput (francès)
# Edward Cave

Edward Cave (27 de febrer del 1691 – 10 de gener del 1754), impressor i editor, va crear la primera revista generalista en el sentit modern del terme, The Gentleman's Magazine.
Fill d'un sabater, Cave va néixer a Newton, a prop de Rugby al comtat de Warwickshire. Hi va rebre l'educació elemental, que va haver d'abandonar després que l'acusessin d'haver robat al director. Va treballar en diverses feines, entre les quals comerciant de fusta, reporter i impressor, fins que se li va acudir la idea de llançar una publicació periòdica que parlaria de tots els temes que interessaven el públic amb una certa formació, des del comerç fins a la poesia, i va intentar tirar endavant la idea convencent diversos impressors i llibreters de Londres. Però ningú no hi va mostrar cap interès, de manera que Cave va començar el projecte tot sol. The Gentleman's Magazine va aparèixer el 1731. Ben aviat es va convertir en la publicació periòdica més influent i imitada del seu temps, Cave va esdevenir un home ric.
Cave dedicava tota l'energia a The Gentleman's Magazine, i rarament abandonava les seves oficines del carrer Saint John's Gate al barri londinenc de Clerkenwell. La revista tenia una àmplia nòmina de col·laboradors –el més famós dels quals és Samuel Johnson, que sempre es va mostrar agraït a Cave per haver-li donat feina durant tants anys–, i Cave mateix hi escrivia sovint. Signava els seus articles amb el pseudònim de Sylvanus Urban.
A més de la seva activitat com a editor, va obtenir de Lewis Paul una llicència per a 250 fusos per a un teler mecànic que va patentar, precursor del teler de vapor. El 1742, Cave va comprar la propietat de Marvels Mill, a la ciutat de Northampton, i la va convertir en una fàbrica de cotó, probablement la primera filatura de vapor del món, que aparentment havia d'aportar uns bons beneficis, però que de fet va oferir una rendibilitat bastant migrada. La filatura va tancar l'any 1761, o possiblement una mica més tard.
Cave tenia gota. Va morir el 1754, i està enterrat a l'església de Saint James, a Clerkenwell.

## Enllaços externs

* Pàgines dels primers vint volums de The Gentlemen's Magazine Arxivat 2015-09-07 a Wayback Machine., des de v1 1731 fins a v20 1750
* La vida quotidiana a l'Anglaterra georgiana tal com la recollia The Gentleman's Magazine Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Marca de Merseburg

La marca de Merseburg fou una jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic a l'est de Saxònia.
Inicialment Merseburg fou un comtat que va esdevenir el centre d'una marca per les conquestes del comte Geró. La marca es va dir Marca Geronis (encara que a vegades se l'ha anomenat també Marca de Merseburg), del nom de seu líder, i a la mort d'aquest el 965 es va dividir en cinc marques més petites una de les quals va agafar el nom de Merseburg (que era la capital de la Marca Geronis).
El primer marcgravi que s'esmenta en aquesta nova marca fou Thietmar de Merseburg que va governar també a Meissen des del 970. Va ser marcgravi fins al 979. El successor fou Günther de Merseburg que va governar fins al 982. En aquest any les marques de Merseburg, Zeitz i Meissen foren donades a Ricdag o Rikdag i en endavant va deixar d'existir com a marca separada sent part de la marca de Meissen que el 985 va recaure en Eccard I, fill de Günther i membre de la família dels Ekkehardings.

## Referències

* ↑ Stone, Gerald. Slav Outposts in Central European History The Wends, Sorbs and Kashubs (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2015, p. 18.

## Bibliografia

* James Westfall Thompson, Feudal Germany, Volume II. New York: Frederick Ungar Publishing Co., 1928.
# Menkare

Menkare és el nom esmentat en segon lloc en la llista d'Abidos, per als faraons de la dinastia VII. Es considera molt probable que es tracti de la reina Nitokris, de la qual el nom Sa Ra es creu que fou Menkare. Manethó esmenta Nitokris i la confon amb Menkaure, de ben segur a causa del seu nom de regnat, atribuint-li erròniament la tercera piràmide.

## Referències

* ↑ Editora, On Line; Editora, História On Line; Editora, Civilizações On Line. A Vida no Antigo Egito (en portuguès). On Line Editora, p. 69.
* ↑ Hayes, William C.; Rowton, M.B.; Stubbings, Frank H. The Cambridge Ancient History; Egipt; Western Asia; Aegean Broze age (en anglès). CUP Archive, 1964, p. 9.