OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El reporter

El reporter (títol original: Anchorman: The Legend of Ron Burgundy), és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Adam McKay i estrenada en sales l'any 2004. Ha estat doblada al català

## Argument

Durant els anys 1970, Ron Burgundy, presentador estrella, regna com a mestre a San Diego amb tot el seu equip: Brian Fantana, periodista, Brick Tamland, presentador del temps i Champ Kind, dels esports. Però l'arribada de la periodista Veronica Corningstone entre l'equip de Channel 4 posa panxa enlaire la jerarquia. Les hostilitats entre Ron i Veronica esclaten llavors per esdevenir el presentador del diari.

## Repartiment

* Will Ferrell: Ron Burgundy
* Christina Applegate: Veronica Corningstone
* Paul Rudd: Brian Fantana
* Steve Carell: Brick Tamland
* David Koechner: Camp Kind
* Fred Willard: Ed Harken, el director d'informatius de Channel 4
* Bill Kurtis: Bill Lawson, el narrador
* Chris Parnell: Garth Holliday, l'ajudant de Harken
* Kathryn Hahn: Helen
* Fred Armisen: Tino
* Seth Rogen: Scottie, el càmera
* Danny Trejo: el barman
Cameos
* Luke Wilson: Frank Vitchard, presentador de les notícies de Channel 2
* Ben Stiller: Arturo Mendez
* Vince Vaughn: Wes Mantooth, presentador de les notícies de KQHS Channel 9
* Jack Black: el motard
* Tim Robbins: el periodista de TV News

## Crítica

* "Riuràs. I llavors riuràs més. I tornaràs a riure"
* "La major part del temps és bastant divertida"
* "Més entretinguda que molesta. No té la boja desinhibició de "Old School" o l'encantadora demència de "Elf", però la seva alegre estupidesa és difícil de resistir"

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > El reporter». [Consulta: 15 novembre 2018].
* 1 2 Scott, A. O. «Anchorman: The Legend of Ron Burgundy». The New York Times.
* ↑ Hunter, Stephen «Anchorman: The Legend of Ron Burgundy». The Washington Post.
* ↑ Ebert, Roger «Anchorman: The Legend of Ron Burgundy». Chicago Sun-Times.
# Taradeu

Taradèu (en francès Taradeau) és un municipi francès situat al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 367 | 421 | 535 | 774 | 1.151 | 1.619 | 1.685 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1925-1935 | Camille Cauvin |
| 1935-1944 | Jean Banivello |
| 1944-1953 | Camille Cauvin |
| 1953-1977 | Jean Reynier |
| 1977-1995 | Victor David |
| 1995- | Gilbert Galliano |

## Agermanaments

* Röhrmoos

## Referències

* ↑ Forma adoptada per la viquipèdia occitana
# Epifani de Fortuny i de Carpi

Epifani de Fortuny i de Carpi (Barcelona, 7 d'abril de 1838 - 7 d'abril de 1924) fou un empresari i polític català, baró d'Esponellà.

## Biografia

Era net del militar Epifani de Fortuny i van Oosterom (1794-1860) i fill de Carles de Fortuny i de Sent-romà (1815-1881) i de Bernarda de Carpi i de Berart,(1817-1892), baronessa d'Esponellà. El 1899, aconseguí que el rei Alfons XIII li rehabilités el títol el 1899.
Casat amb María Teresa Miralles de Pérez-Cabrero (1848-1935), fou pare de Carles de Fortuny i de Miralles i avi de l'arqueòleg Epifani de Fortuny i Salazar.
Llicenciat en dret i de filiació carlina, a les eleccions generals espanyoles de 1907 aconseguí l'escó al Senat dins les llistes de Solidaritat Catalana per la província de Lleida, juntament amb l'integrista Marià de Gomar i de las Infantas (també van obtenir escó Emili Sicars i de Palau i Manuel Bonmatí de Cendra). Tanmateix, no es presentaria a la reelecció.

## Referències

* ↑ «Epifanio de Fortuny y de Carpi de Sentromá i Guardia de Berart». geneanet. Marta Díaz del Río de Fortuny.
* ↑ «Epifanio de Fortuny Van Oesterom». geneanet. Marta Díaz del Río de Fortuny.
* ↑ «Carlos de Fortuny de Sentromá». geneanet. Marta Díaz del Río de Fortuny.
* ↑ «Bernarda de Carpi i de Berart». geneanet. Marta Díaz del Río de Fortuny.
* ↑ «Epifani de Fortuny i van Oosterom». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «María Teresa Miralles Pérez-Cabrero de Almunia y Pastor». geneanet. Marta Díaz del Río de Fortuny.
* ↑ «FORTUNY Y DE CARPI, EPIFANIO. BARÓN DE ESPONELLA». Senado de España.
* ↑ Molas i Batllori, 2009.

## Bibliografia

* Molas i Batllori, Isidre. Els Senadors Carlins (1906-1923). Barcelona: Institut de Ciències Polítiques i Socials, 2009 (Working Papers, 275). </ref>
# Mercat Públic (Vilanova i la Geltrú)

El Mercat Públic és un monument del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local i obert al públic des de l'any 1941.

## Descripció

És un edifici de grans dimensions, aïllat obra de Josep Maria Miró i Guibernau. Té planta rectangular i les cobertes són a dues vessants a doble nivell. El conjunt respon a uns criteris de simetria compositiva, simplicitat de línies i domini absolut de les verticals i les horitzontals, que l'apropen a l'estètica del moviment arquitectònic racionalista.
L'interior manté aquest criteri de simplicitat, unit al de funcionalitat, reflectit en l'espaiositat i la il·luminació obtinguda mitjançant l'estructura metàl·lica vista i la llanterna longitudinal que recorre la coberta. Com a altres elements d'interès es pot fer esment dels voladissos situats al llarg de les dues façanes laterals.

## Història

El procés per a la construcció fou llarg degut a les dificultats de finançament que plantejava. Tot i que ja el 1916 l'ajuntament va convocar un concurs de projectes amb aquesta finalitat, no va ser fins al 1929 que es va poder comprar el terreny per a l'edificació. Això es feu gràcies al llegat testamentari del sr. Soler i Carbonell. La insuficiència de recursos va fer que la construcció definitiva no s'iniciés fins al 1935, amb projecte de l'arquitecte municipal Josep M. Miró i Guibernau, que va aplicar els criteris constructius i estètics del racionalisme, ja utilitzats per A. Sardà al mercat de Reus.

## Referències

* 1 2 «JM Miró i Guibernau». web. epdlp. [Consulta: 24 maig 2015].
* 1 2 3 4 «Mercat Públic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].
# Canas e Clairan

Canas e Clairan (en francès Cannes-et-Clairan) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Executiva amb problemes

Executiva amb problemes (originalment en anglès, New in Town) és una comèdia romàntica protagonitzada per Renée Zellweger i Harry Connick Jr., i dirigida per Jonas Elmer. Es va estrenar el 30 de gener de 2009 als Estats Units. El 30 de juliol de 2019 es va estrenar el doblatge en català a TV3.

## Argument

Lucy Hill (Renée Zellweger) és una executiva ambiciosa amb molt futur que viu a Miami, i a més està encantada amb l'estil de vida a la bulliciosa ciutat. Adora les sabates, adora els cotxes i adora pujar càrrecs en l'escalafó corporatiu. Quan d'un dia per un altre li ofereixen un lloc temporal lluny de la seva ciutat, en una petita població rural de Minnesota, per reestructurar una fàbrica, la Lucy l'accepta immediatament perquè sap que un gran ascens no és gaire llunyà. Però el que comença sent un treball senzill acaba sent una experiència que li canviarà la vida, ja que la Lucy trobarà més sentit a la seva existència i també, de forma imprevista, a l'home dels seus somnis (Harry Connick Jr.).

## Recepció crítica i comercial

La pel·lícula va rebre crítiques mediocres i va rebre un 18% segons la pàgina d'Internet Rotten Tomatoes, que va arribar a la conclusió següent: «Plena de clixés i amb poc encant, Executiva amb problemes és un exercici oportú del gènere que falla en dur la calor necessària a Minnesota».
Segons el portal Metacritic, va obtenir crítiques negatives, amb un 29% basat en 32 comentaris, quatre dels quals, positius.
A taquilla tampoc va obtenir bons resultats i va recaptar 17 milions de dòlars als Estats Units. Sumant les escasses recaptacions internacionals, la xifra puja a gairebé 28 milions. Es desconeix quin va ser el pressupost.

## Referències

* ↑ «Executiva amb problemes». ésAdir. [Consulta: 13 desembre 2021].
* ↑ «Crítica a Executiva amb problemes» (en anglès). Rottentomatoes [Consulta: 2009].
* ↑ Crítica a Executiva amb problemes
# Empús

Empus (en francès Ampus) és un municipi francès situat al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1006 | 1010 | - | 1122 | - | 1243 | 1245 | 1250 | - |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | 1156 | 1197 | - | - | 1068 | - | - | - |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 882 | - | - | 799 | 645 | 696 | - | 485 | - |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 345 | 388 | 439 | 534 | 622 | 707 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1944-1953 | Camille Cauvin | SFIO |
| 1959-1983 | Maurice Michel | PS |
| 1983-2001 | Roger Casanova | |
| 2001- | Patrick Vignal | Divers droite |

## Referències

* ↑ Forma adoptada per la viquipèdia occitana
# Charmosyna

Charmosyna és un gènere d'ocells de la família dels psitàcids.

## Llista d'espècies

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per tres espècies:
* lori de Josephine (Charmosyna josefinae)
* lori cuallarg (Charmosyna papou)
* lori de Stella (Charmosyna stellae)

## Referències

* ↑ «Charmosyna Wagler, 1832» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 13 desembre 2024].
* ↑ «Parrots, cockatoos – IOC World Bird List». [Consulta: 13 desembre 2024].
# Hèctor Moret i Coso

Hèctor B. Moret Coso (Mequinensa, Baix Cinca, 22 de març de 1958) és un poeta, assagista, columnista d'opinió i narrador en llengua catalana, lingüista, crític literari i investigador i historiador de la llengua i la literatura, amb especial atenció a l'Aragó catalanòfon. Des dels 10 anys resideix a Barcelona, on es va llicenciar en Filologia catalana. Des de 1992 fa de professor d'ensenyament secundari a Barcelona i la seua àrea metropolitana, on imparteix la matèria de llengua catalana i literatura.
Com a columnista d'opinió ha publicat -sovint amb l'heterònim Esteve Betrià- a les publicacions periòdiques Temps de Franja, Serra d'Or, L'Ebre, etc.
Com a periodista de redacció -sovint amb l'heterònim Berenguer de Mussots- ha col·laborat en Temps de Franja i Les Notícies de Llengua i Treball.
Com a narrador ha publicat -sovint amb l'heterònim Marc Cornell- en volums col·lectius.

## Obra poètica

* Pentagrama. Barcelona: Edicions Columna, 1987.
* Parella de negres. Barcelona: Edicions Columna, 1988.
* Ròssecs. Ajuntament de Cerdanyola del Vallès, 1992.
* Al cul del sac trobareu les porgueres. València: Edicions Alfons el Magnànim, 1993.
* Antídots. València: Eliseu Climent, 1996.
* Temps pervers. Saragossa: Diputación General de Aragón, 1999.
* In nuce. Antologia Lírica. Calaceit: Associació Cultural del Matarranya, 2005.
* Camp clos/Campo cercado. Saragossa: Prensas Universitarias de Zaragoza, 2006.
* Dat pel sac. Calaceit: Sisalls Edicions, 2020.

## Assaig, investigació i narrativa

* Sobre la llengua de Mequinensa. Fraga: Institut d'Estudis del Baix Cinca, 1994, 1996².
* Estudi descriptiu de la llengua de Fraga. Fraga: IEBC, 1995. [En col·laboració amb Josep Galan]
* Aproximació descriptiva a la llengua de Saidí. Fraga: IEBC, 1996. [En col·laboració amb Màrio Sasot]
* Indagacions sobre llengua i literatura catalanes a l'Aragó. Calaceit-Fraga: ASCUMA-IEBC, 1998.
* Circumloquis i remostrons. Fraga-Calaceit: ASCUMA-IEBC, 2003. [Signat amb l'heterònim Esteve Betrià]
* L’oratge de Mequinensa, Mequinensa: Grup d’Investigació Coses del Poble, 2014.
* Bèsties, bestiotes i bestietes. Una aproximació lèxica a la fauna de Mequinensa. Mequinensa: Grup d'Investigació Coses del Poble, 2021. [Amb fotografies de Manuel Silvestre, Javi Torres i Paquito Copons]
* Contes compromesos, Saragossa: Gara d'Edizions, 2022. [signat amb l'heterònim Marc Cornell]

## Referències

* ↑ «Hèctor Moret i Coso». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* La cultura popular (literatura i costumari) de l'Aragó catalanòfon contenguda en diverses obres lexicogràfiques i folklòriques. Hèctor Moret
# Antoni Pladevall i Arumí

Antoni Pladevall i Arumí (Taradell, 31 de juliol de 1961) és un escriptor i professor català.

## Biografia

Doctor en filologia clàssica i professor de llatí i grec, es va presentar com a escriptor amb el poemari «Les noies de l'hoste» inclòs en el llibre col·lectiu 6 poetes 83. Escriu en diferents publicacions periòdiques, entre les quals destaca Ausa, el butlletí del Patronat d'Estudis Osonencs, de la qual fou director entre 1990 i 1994.
Com a escriptor ha publicat l'assaig La il·lustració a Vic. Les aportacions de Francesc de Veyan i Mola i Llucià Gallissà i Costa (2000), el dietari La mentida original (2000), les proses breus Quadern de Can Garbells (2002) i les novel·les La lliça bruta (2001) i Massey Ferguson 35 (2003). Ara bé, l'èxit de crítica i públic li va arribar amb la novel·la Terres de lloguer, Premi Pin i Soler de narrativa 2005. També ha guanyat el premi Joaquim Amat-Piniella (2007) amb Terres de Lloguer, el premi Carlemany de novel·la (2008) amb La papallona negra i el Premi Prudenci Bertrana (2014) amb El dia que vaig fer vuit anys. L'any 2020 publicà la seva darrera novel·la, titulada La clau anglesa.

## Notes

* ↑ «Antoni Pladevall i Arumí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «L'osonenc Antoni Pladevall guanya el 47è Prudenci Bertrana amb unes memòries novel·lades de la seva infantesa rural». Vilaweb. Arxivat de l'original el 20 de febrer 2015. [Consulta: 19 setembre 2014].

## Enllaços externs

* LletrA. «Antoni Pladevall i Arumí». Universitat Oberta de Catalunya i Institut Ramon Llull.
# Josep Pujol i Coll

Josep Pujol i Coll (Vilobí d'Onyar, Selva, 1964) és un professor i escriptor català. Treballa a l'Escola Superior de Música de Catalunya (Esmuc) des de la seva creació, com a professor al departament de musicologia. Ha col·laborat a El Punt, la Revista de Girona, La Vanguardia i altres mitjans de comunicació. Com a escriptor, ha publicat diverses obres de narrativa, teatre, assaig historiogràfic d'història de l'art i musicologia, així com algunes poesies ocasionals.

## Obres publicades
### Narrativa

* Els tatuatges. València: Edicions Tres i Quatre, 1999. ISBN 8475025773
* L'estratègia del cucut. Barcelona: Columna, 1996. ISBN 8483000083
* Fruita del temps. Barcelona: Empúries, 1994. ISBN 8475964230
* Tres tríptics. Barcelona: Empúries, 1991. ISBN 8475962718
* Cal·ligrafia. Girona: El Pont, 1987

### Teatre

* Cardina, dins Diàlegs a quatre bandes, 2012. Publicat a Off Cartell, 11. ISBN 9788493813253
* Granes, dins Diàlegs a quatre bandes, 2010. Publicat a Off Cartell, 5. ISBN 9788493577896
* Narcís al mirall, dins Monòlegs a tres bandes, 1992.

### Assaig

* La Casa Teixidor, de Masó. Girona: Col·legi d'Aparelladors i Arquitectes Tècnics de Girona, 2007. ISBN 8493333344
* El barroc musical. Girona: Diputació de Girona (col. Quaderns de la Revista de Girona, 122), 2005. ISBN 8495187825
* Perfils de Xavier Monsalvatje (1881-1921). Girona: Curbet Edicions (col. Biblioteca Fundació Valvi), 2012. ISBN 9788494026386

## Premis literaris

* Bonmatí, de periodisme, 1999: Equinocci
* Premis Octubre - Premi Andròmina de narrativa, 1998: Els tatuatges
* Felip Ramis de narrativa breu de La Vila Joiosa, 1995: La trampa de la memòria
* Salvador Espriu de narrativa, de Calafell, 1994: L'estratègia del cucut
* Ciutat d'Olot - Marian Vayreda de narrativa, 1990: Tres tríptics
* Premi de novel·la curta Just Manuel Casero, 1986: Cal·ligrafia

## Referències

* ↑ «Currículum docent i musicològic a la web del Departament de Musicologia de l'Esmuc». Arxivat de l'original el 2012-10-26. [Consulta: 14 juliol 2012].
* 1 2 3 Josep Pujol i Coll al Qui és Qui de les Lletres Catalanes

## Enllaços externs

* Bloc personal
# Cendra per Martina

Cendra per Martina és una novel·la del gènere drama psicològic de l'escriptor català Manuel de Pedrolo, editada l'any 1965. Fou redactada l'any 1952, durant els anys durs de la postguerra. El pròleg del llibre és escrit per Rafael Tasis. El 1966 va rebre el premi Lletra d'Or.

## Estructura

Cendra per Martina està dividida en tres parts, on cadascun dels personatges narra els fets des del seu punt de vista.

## Fil argumental

Cendra per Martina és una història d'amor dolorosa, crua, dramàtica i entendridora, vista i jutjada successivament per cadascun dels protagonistes. Un amor que sembla perfecte i que és totalment desfet per la brutalitat del món extern i per l'insuportable aïllament dels personatges.
Tracta sobre un triangle amorós en els anys 60 entre dues relacions d'un mateix home, l'Adrià, amb dues germanes. Júlia i Martina.
L'Adrià és qui té relacions amb dues germanes, primer una d'elles, la Júlia, presentada d'una manera un punt maniqueista com a la dolenta, gelosa per haver estat substituïda per la Martina. De totes maneres, el funcionament de l'obra fa que no se la vegi tan dolenta quan és ella qui parla. Hi ha l'opinió de l'un, l'opinió de l'altre, i la veritat. Però el mateix autor es decanta per la pobra Martina, amb el títol, i també perquè és l'última que parla. L'Adrià, a més de ser un purità, tal com diu la Júlia, té un concepte de la dona molt masclista. Ell pot haver tingut relacions sexuals, ella no. I al final tracta la Martina d'una manera molt inhumana, que només s'entén perquè funcioni la història.

## El temps

La postguerra dels anys 60.

## L'espai

Una societat molt masclista on la dona és un ésser fràgil, tant físicament com mental, subordinada a l'home i incapaç de fer res per ella mateixa.

## Referències

* ↑ «Fundació Manuel de Pedrolo». [Consulta: 13 novembre 2016].
* ↑ «Una Novel·la polièdrica: Manuel de Pedrolo, 'Cendra per Martina' / Isidor Cònsul». [Consulta: 13 novembre 2016].
* ↑ «Manuel de Pedrolo - Enciclopèdia» (en català). [Consulta: 13 novembre 2016].
* ↑ «XTEC - Xarxa Telemàtica Educativa de Catalunya» (en català). [Consulta: 13 novembre 2016].
* ↑ «Bibliografia» (en català). [Consulta: 13 novembre 2016].
* ↑ «Diari Ara» (en català). [Consulta: 13 novembre 2016].
* ↑ «Diari El Temps». Arxivat de l'original el 2016-11-14. [Consulta: 13 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Vídeo: Manuel de Pedrolo. Trencant l'oblit
# Nicetes Eugenià

Nicetes Eugenià (en llatí Nicetas Eugenianus, en grec Νικήτας) va ser un poeta romà d'Orient que va viure probablement a la part final del segle xii.
Va escriure una novel·la anomenada La Història de les vides de Drusil·la i Caricles, novel·la considerada per sota del nivell mig romà d'Orient. Aquesta obra va ser publicada per primer cop el 1819 en dos volums, per Jean François Boissonade juntament amb fragments de poemes eròtics de Constantí Manasses.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1183.
# Dídac Montfar-Sorts i Cellers

Dídac Montfar-Sorts i Cellers (Barcelona, c. 1600 - Terrassa, 1652) fou un arxiver català.

## Biografia

Era fill del doctor en drets Esteve Montfar i Sorts i de Paula Cellers, casats el 1591, i germà del jurista Joan Baptista Montfar-Sorts i Cellers.
Va ser arxiver de la Corona d'Aragó, va dirigir l'artilleria catalana en la batalla de Montjuïc del 26 de gener del 1641 durant la Guerra dels Segadors.

## Obra

* Historia de los condes de Urgel

## Homenatge

La ciutat de Barcelona té dedicat un carrer a Dídac i Joan Baptista Montfar-Sorts des del 23 de juliol de 1929 a Sants-Montjuïc.

## Referències

* ↑ «Dídac Montfar-Sorts i Cellers». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Didac de MONTFAR-SORTS y CELLERS». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Esteban de MONTFAR y SORTS». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Paula de CELLERS y PALAU». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ Manuel de Melo, Francisco. «Historia de los movimientos, separación y guerra de Cataluña». Arxivat de l'original el 2010-01-07.
* ↑ reimpressió facsímil de 2011, Nabu Press 582 pàgines, ISBN 978-1272319397
* ↑ «Montfar, carrer dels». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ 41° 22′ 13.96″ N, 2° 8′ 55.19″ E﻿ / ﻿41.3705444°N,2.1486639°E﻿ / 41.3705444; 2.1486639
# Paulina Pozzali i Crotti

Paulina Pozzali i Crotti (Cremona, 1875 - Cornellà de Llobregat, 10 de gener de 1953), fou una cantant d'òpera i articulista catalana d'origen italià.

## Biografia

Era esposa d'Arnau de Mercader i de Zufía (1852-1931), comte de Bell-lloc.
D'orientació cristiana molt profunda i que va ser rebuda per Pius XI el 1922, va resultar ferida en l'atemptat del Liceu de 1893. Va mantenir una forta vinculació amb la ciutat de Cornellà i va participar en els Jocs Florals de 1908, organitzats pel Centre Catalanista l'Avenç del mateix municipi.
Va mantenir el Palau Mercader de Cornellà des de la mort del seu espòs fins a l'esclat de la Guerra Civil el 1936, any en què el Comitè Revolucionari el va decomissar i va passar a dependre de la Generalitat de Catalunya. Finalitzada la guerra, hi tornaria per establir-hi la seva residència definitiva.
Paral·lelament va instituir la Fundació Bell-lloc-Pozzali, que tenia com a objectiu la urbanització del parc de Can Mercader. La forta oposició del veïnat del Barri d'Almeda de Cornellà i el resultat d'una consulta popular a membres de l'àmbit social, cultural i històric de la ciutat va impedir l'èxit del projecte i la fundació es va dissoldre.

## Referències

* 1 2 3 «Necrología: La condesa viuda de Belloch». La Vanguardia, 15-01-1953, pàg. 11.
* 1 2 3 4 Tardà i Coma, Joan. «Pozzali i Grotti, Paulina». A: Cornellanencs. Ajuntament de Cornellà de Llobregat, 1996, p. 35, 98, 108. ISBN 84-921-736-0-2.
* ↑ Tardà i Coma, Joan. «Mercader i de Zufia, Arnau». A: Cornellanencs. Ajuntament de Cornellà de Llobregat, 1996, p. 19, 51, 98, 108. ISBN 84-921-736-0-2.
* ↑ Parròquia de Santa Maria «El futuro de la Fundación Bell-lloc – Pozzali sometido a consulta popular» (en castellà). El pensamiento, 303, 9-1970. Arxivat de l'original el 2016-10-19 [Consulta: 18 octubre 2016].

## Bibliografia

* Caccialanza, Roberto; Berenguer, Anna Plans «Paolina Pozzali Crotti, contessa di Bell-lloc (1870-1953). Da Cremona a Barcellona, una favola divenuta realtà». Strenna ADAFA (Amici dell'Arte - Famiglia Artistica) [Cremona], 2015, pàg. 207-222.