OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Fruitós de Carmeniu

Sant Fruitós de Carmeniu, o Sant Fructuós de Carmeniu, és una església sufragània del poble de Carmeniu, en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església d'una sola nau, capçada a ponent amb capçalera plana. La coberta és de fusta de doble vessant i sosté un llosat i que queda visualment separat de la nau per un trebol de canyís arrebossat. La porta, en arc de mig punt, es troba al mur meridional, prop de la cantonada amb la façana oriental. Aquest mur presenta dos ulls de bou circulars situats en dos nivells de la mateixa vertical de la façana. Corona aquesta façana un campanar d'espadanya de dos ulls. La construcció és rústega de pedres unides amb fang i sense fer filades.

## Història

El lloc de Carmeniu s'ha identificat amb el topònim Kasamuniz que s'esmenta a l'acta de consagració de la catedral de la Seu d'Urgell, l'any 839. Com a indret de la vall de Castellbò, la seva història està íntimament lligada al vescomtat de Castellbò. L'església de Sant Fruitós és un edifici de l'edat moderna, en el qual no resten vestigis de cap construcció anterior, que l'any 1575 tenia desperfectes al llosat que hom manà reparar. En la visita pastoral realitzada aquest any i en l'efectuada l'any 1758, Sant Fruitós era sufragània de la parroquial de Sant Iscle i Santa Victòria de Turbiàs. L'any 1904, però, fou segregada d'aquesta parròquia i integrada a la de Castellbò.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Fruitós de Carmeniu». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 33-34. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 maig 2012].
* ↑ «Església parroquial de Sant Fruitós de Carmeniu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 maig 2012].
# Sant Fruitós de Guils del Cantó

Sant Fruitós de Guils del Cantó és una església barroca del poble de Guils del Cantó, en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església d'una sola nau, molt ampla, de planta basilical i capçada amb capçalera plana orientada a nord-oest, tot i que presenta evidències d'haver experimentat un canvi d'orientació del seu altar major en algun moment indeterminat. La nau és coberta per quatre trams de volta de canó amb llunetes, que descansa sobre un fris motllurat i que sosté un llosat a doble vessant. Presenta dues capelles laterals que s'obren a la nau a través d'arcs de mig punt. La façana occidental presenta petites finestres quadrangulars obertes en alt. La porta d'accés, amb llinda, es troba a la façana meridional i presenta la data 1676, i a la façana nord hi ha un ull de bou circular. El conjunt, construït amb la pedra rogenca típica del país, presenta un campanar de torre de dos pisos, de secció quadrangular i coronat per un teulat piramidal de llosa, adossat a la façana meridional.

## Història

La parròquia de Guils del Canto és esmentat a l'acta de consagració de la catedral de la Seu d'Urgell de l'any 839. El primer esment de l'església data de l'any 901, en un testament que explica com el temple fou consagrat pel bisbe Nantigís d'Urgell, a precs del prevere Adeudat, que havia reconstruït i engrandit l'edifici antic, i construït de nou un campanar. L'església actual és una construcció moderna, del segle xvii. No queda cap prova del temple medieval.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Fruitós de Guils del Cantó». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 45-46. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 9 maig 2012].
# Sant Joan de l'Erm Nou

Sant Joan de l'Erm és un santuari al municipi de Montferrer i Castellbò (l'Alt Urgell), protegit com a bé cultural d'interès local. Va substituir Sant Joan de l'Erm Vell destruït el 1936, però construït en el pla de la Basseta, a cinc quilòmetres de distància del santuari vell.

## Arquitectura

Aquesta edificació conjuga l'arquitectura tradicional pirinenca amb les tendències arquitectòniques contemporànies. Els murs han estat construïts amb pedra pissarrosa i blocs de granit en les cantonades i pissarra en els llosats. L'interior presenta una divisió tripartita amb capçalera a llevant que sobresurt de la nau, de forma rectangular, sobre la qual s'aixeca la torre campanar de perfil triangular. El presbiteri, més estret que la nau, s'obre a aquesta a través d'un arc de secció parabòlica. A ponent s'obre la porta flanquejada a costat i costat per una sèrie de tres finestrals per on entra molta llum. Tant la porta com les finestres presenten una llinda triangular. Una rosassa situada a certa altura per damunt de la porta il·lumina la nau. És un edifici modern, amb un teulat a doble vessant, pronunciat i un campanar triangular situat darrere seu.

## Història

L'antic santuari de Sant Joan de l'Erm patí un incendi el mes de desembre de 1935 i, durant la guerra civil, a causa de la seva proximitat al front del Pallars, va completar la seva ruïna. Aquest santuari gaudia d'una llarga tradició tant en la comarca del Pallars com en la de l'Alt Urgell, ja que està situat en el límit d'ambdues. El santuari nou s'edificà després de la guerra civil en el Pla de la Basseta, més proper a la vila de Castellbò, a uns 5 km de l'emplaçament de l'antic santuari. El fet que el nou santuari s'edifiqués en el Pla de la Basseta i no en el seu antic emplaçament produí certa consternació entre la gent del Pallars perquè perdien el predomini sobre el santuari, ja que l'anterior es trobava en el vessant del Pallars. Va ser completat el 1959 per l'arquitecte Isidre Puig i Boada que fou seguidor i estudiós d'Antoni Gaudí.

## Referències

* 1 2 «Santuari de Sant Joan de l'Erm Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 maig 2012].
* ↑ «Santuari de Sant Joan de l'Erm nou». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 67-68. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 maig 2012].
# Cantó d'Agulhas

El cantó d'Agulhas és un cantó francès del departament dels Alts Alps, situat al districte de Briançon. Té 7 municipis i el cap és Agulhas.

## Municipis

* Abrièrs
* Agulhas
* Arvieus
* Chastèu-Vila Vielha
* Molinas-en-Cairas
* Ristolas
* Sent Veran

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1961-1992 | Louis Blanc-Chabrand | RPR |
| 1992-2004 | Pierre Eyméoud | Divers droite |
| 2004-2011 | Jean-Claude Catala | Divers gauche, després PRG |
| 2011- | Jean-Louis Poncet | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.611 | 1.674 | 1.677 | 1.902 | 1.948 | 2.138 | 2.175 |
# Clarmont Dessús

Clarmont Sobiran (en francès Clermont-Soubiran) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 315 | 316 | 270 | 236 | 301 | 333 | 375 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2008 | Aldée Bernardin | |
| 2008- | Guy Depasse | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Transcripció a la grafia occitana.
# 1,3-Difluoropropan-2-ol

L'1,3-difluoro-2-propanol, és un compost químic d'interès en la química orgànica sintètica, que pertany als alcohols halogenats, la seva fórmula química és C$_3$H$_6$F$_2$O. La seva massa molecular és de 96,08 g/mol i la seva densitat és d'1,24 g/ml a 25 graus.

## Estructura

La seva estructura molecular es pot descriure com una molècula de propan-1-ol amb dos àtoms de fluor substituint dos àtoms d'hidrogen a la posició 1 i 3 del carboni central. Això li dona una estructura específica i defineix les seves propietats químiques. És un líquid d’aplicacions industrials i de laboratori.

## Propietats

Normalment, es presenta com un líquid groguenc. El seu punt de fusió, és al voltant de -55 °C, el punt d'ebullició, és aproximadament 77-78 °C, i és soluble en aigua i en dissolvents orgànics com acetona, etanol i èter. Aquesta estructura és inflamable i irritant i ha estat utilitzat en productes farmacèutics.

## Usps

L'1,3-difluoro-2-propanol és un verí metabòlic que altera el cicle de l'àcid cítric i s'utilitza com a raticida, similar al fluoroacetat de sodi. És l'ingredient principal (juntament amb l'1-clor-3-fluor-2-propanol) del rodenticida Gliftor, que es va utilitzar àmpliament a l'antiga i encara està aprovat a la Xina. La seva estructura molecular que li permet participar en una varietat de reaccions químiques.
# Cantó de Livarot

El cantó de Livarot és un cantó francès del departament de Calvados, situat al districte de Lisieux. Té 22 municipis i el cap es Livarot.

## Municipis

* Auquainville
* Les Autels-Saint-Bazile
* Bellou
* La Brévière
* La Chapelle-Haute-Grue
* Cheffreville-Tonnencourt
* Fervaques
* Heurtevent
* Lisores
* Livarot
* Le Mesnil-Bacley
* Le Mesnil-Durand
* Le Mesnil-Germain
* Les Moutiers-Hubert
* Notre-Dame-de-Courson
* Sainte-Foy-de-Montgommery
* Sainte-Marguerite-des-Loges
* Saint-Germain-de-Montgommery
* Saint-Martin-du-Mesnil-Oury
* Saint-Michel-de-Livet
* Saint-Ouen-le-Houx
* Tortisambert

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | Marcel Lescène | RPF, després Divers droite |
| 19..-1964 | Maurice Troussier | UNR, després Divers droite |
| 1964-1967 | Gustave Timmerman | Divers droite |
| 1967-1980 | Gilles Dudouit | Divers droite |
| 1980-198. | M. Rioult de Neuville | Divers droite |
| 198.-2004 | Robert Halley | Divers droite |
| 2004- | Sébastien Leclerc | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.219 | 6.818 | 6.302 | 6.219 | 6.337 | 6.360 | 6.761 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Sant Vicenç de Foix

Sant Vicenç de Foix és una capella romànica de Lladurs (Solsonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una petita capella situada en un entorn boscós davant la masia Foix a l'entitat de població dels Torrents-Vilanova de Lladurs. La capella és d'una nau de planta rectangular amb absis semicircular asimètric, més estret en un dels costats, que presenta volta de canó. La coberta de la nau és a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana principal. Situada sobre una roca s'hi accedeix a través d'un esglaonament de pedra. Està bastida amb murs de pedres treballades unides amb morter de diferents mides, més grans i escairades al portal i a les cantonades. En algunes zones del mur les pedres estan disposades en opus spicatum. A la façana principal destaca el portal d'arc pla de grans dimensions que està reculat respecte del plom de la façana. L'extrem del carener que dona a la façana principal està coronat per una esvelta creu amb els braços trilobulats.

## Història

Es tracta d'una construcció preromànica, probablement del segle x, tot i que va ser reconstruïda posteriorment d'estil romànic. Després d'anys d'enrunament, es troba restaurada.

## Referències

* 1 2 «Sant Vicenç de Foix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 agost 2021].
# Skone

José Miguel Manzano Bazalo, més conegut pel seu pseudònim artístic Skone (Màlaga, 27 de desembre de 1989) és un raper i competidor de batalles de rap espanyol. És bicampió nacional (2016 i 2020) i campió internacional (2020) de la Red Bull Batalla de los Gallos.
José Miguel va descobrir el Hip-hop i el rap a través del graffiti. Públicament va dir “Jo no sabia dibuixar i volia posar-me un malnom. Només em sortien bé la S, la K i la E, i provant i provant combinacions em va sortir SKONE.”
El 2007 va publicar el seu primer disc, “Caso Abierto” amb 5 cançons.
Al 2010 va ser l'únic any que no es va celebrar la Red Bull Batalla de los Gallos, llavors Skone va anar a esdeveniments de menys importància com Cultura Urbana 2010, Torre del Mar. Aquest any es va centrar mes en temes que en batalles. Igual que el 2011 i el 2012. Es desconeix l'activitat en batalles d'aquests dos anys, l'únic lloc en que va assistir va ser a MarBella Rap on només feia shows de freestyle i mostrava els temes. Els temes que va treure erens dins del disc "12UNO Rockerss".

## Palmarès

* #1 Red Bull Batalla de los Gallos Nacional Espanya 2016
* #1 Red Bull Batalla de los Gallos Internacional Perú 2016
* #2 FMS Espanya 2017-2018
* #1 God Level Argentina 1v1 2018
* #3 FMS Espanya 2018-2019
* #1 Red Bull Batalla de los Gallos Nacional Espanya 2020
* #2 Red Bull Batalla de los Gallos Internacional República Dominicana 2020
* #2 Red Bull Batalla de los Gallos Internacional Xile 2021

## Referències

* ↑ «Skone - Caso abierto » Álbum Hip Hop Groups» (en castellà). [Consulta: 24 febrer 2021].
* ↑ «Skone, Kevin y Mario - 12UNO Rockerss » Álbum Hip Hop Groups» (en castellà). [Consulta: 24 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina de Skone a Red Bull
# Duje Bonačić

Duje Bonačić (Split, 10 d'abril de 1929 - Split, 24 de gener de 2020) fou un remer croat que va competir sota bandera iugoslava durant les dècades de 1940 i 1950. També practicà la natació i l'handbol.
De pare croat i mare eslovena, s'inicià en el rem a la fi de la Segona Guerra Mundial per enfortir el cos, perquè amb una alçada de 1,83 m sols pesava 56 kg.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla d'or en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb Velimir Valenta, Mate Trojanović i Petar Šegvić. En el seu palmarès també destaquen cinc campionats nacionals entre 1950 i 1953. Després de retirar-se de les competicions va treballar com a professor de geografia, meteorologia i oceanografia a escoles marítimes i també va exercir d'entrenador i àrbitre de rem i vela.

## Referències

* ↑ «Preminuo Duje Bonačić, najstariji hrvatski olimpijac i osvajač zlatne olimpijske medalje 1952. u Helsinkiju». tportal.hr. Hrvatski Telekom, 24-01-2020. [Consulta: 25 gener 2020].
* ↑ «Bonačić, Duje | Hrvatska enciklopedija». [Consulta: 6 octubre 2021].
* 1 2 ŽIVLJENJEPISI SLOVENCEV V HRVAŠKEM ŠPORTU. slovenci-zagreb.hr (2014), pàg. 188
* ↑ «Olympedia – Duje Bonačić». [Consulta: 6 octubre 2021].
# Dino Rađa

Dino Rađa, transcrit sovint com Dino Radja (Split, República Socialista de Croàcia, Iugoslàvia, 24 d'abril de 1967), és un exjugador de bàsquet croata. Va jugar a la Jugoplastika a finals dels anys 1980 i 1990, on va guanyar dos Eurolligues. Als Estats Units va jugar tres temporades i mitja als Boston Celtics de l'NBA.

## Referències

* Perfil a Fibaeurope.com
# Nicola Jerkan

Nikola Jerkan (Split, Croàcia, el 8 de desembre de 1965), és un futbolista croat, ja retirat, que jugava de defensa.

## Trajectòria

Es va formar a les files del NK Zagreb i el 1983 va passar al Dinamo Vinkovci, on es va estar tres anys abans de donar el salt a un dels grans de la llavors lliga iugoslava, l'Hajduk Split. Al club croat va pertànyer durant quatre anys, del 86 al 90, destacant les dues darreres campanyes sobretot.
El 1990 fitxa pel Reial Oviedo, de la lliga espanyola. A Astúries va militar sis temporades, sent peça clau del conjunt ovetenc en totes elles (mai va baixar dels 30 partits per temporada), i a més a més, va ser nomenat defensa més destacat de la competició a la lliga 91/92.
Deixa l'Oviedo i es trasllada a la lliga anglesa amb el Nottingham Forest, on amb prou feines tindria oportunitats de jugar i fins i tot seria cedit la 97/98 al Rapid de Viena.
Finalment, el 1999 s'incorpora al conjunt belga del Charleroi. A Bèlgica va disputar dues temporades abans de retirar-se.

## Selecció

Jerkan va ser 31 vegades internacional amb la selecció de futbol de Croàcia, i va marcar un gol. Va formar part del combinat del seu país que va acudir a l'Eurocopa d'Anglaterra 1996.
# Nenad Pralija

Nenad Pralija (Split, 11 de desembre de 1970) és un exfutbolista i actualment entrenador de futbol croat.

## Trajectòria esportiva

Pralija destacà al seu país a les files del Hajduk Split de la seva ciutat natal. L'RCD Espanyol es fixà en ell i l'incorporà al primer equip l'any 1996, jugant-hi durant dues temporades un total de 42 partits de lliga en els quals marcà 4 gols. El 1998 Pralija retornà al Hajduk iniciant posteriorment una nova aventura que el portà al Reggina Calcio italià i al Maccabi Haifa israelià. Fou 11 cops internacional amb Croàcia.

## Enllaços externs

* (hebreu) Perfil a One.co.il
# Sant Sadurní de Sallent

Sant Sadurní de Sallent, o Sant Serni, és l'església de Sallent de Castellbò, en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'una sola nau, orientada al nord i capçada amb capçalera plana. Presenta una coberta en volta de canó que sosté un llosat a doble vessant. A la façana meridional hi ha la porta d'accés, arc rebaixat i descentrada cap a ponent respecte l'eix de simetria del mur. Un campanar d'espadanya d'un sol ull, parcialment ensorrat, culmina aquesta façana. La construcció és rústega de pedres sense fer filades.

## Història

La primera notícia relativa a Sallent data de l'any 1010. L'any 1068 hi ha un nou esment que, com l'anterior, presenta altres topònims vinculats amb la vall de Castellbò, motiu que permet diferenciar-lo de la població de Sallent de Nargó del municipi de Coll de Nargó. L'església de Sallent, junt amb la de Sant Climent de Sallent (futur Sant Climent de la Torre), apareix en la relació de la dècima del Bisbat d'Urgell de 1391, dins del deganat de l'Urgellet. L'església de Sant Serni depenia de Sant Vicenç de Sendes, i posteriorment fou annexionada a la parròquia de Santa Maria de Castellbò.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Serni de Sallent». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 69-70. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 9 maig 2012].
* ↑ «Església parroquial de Sant Sadurní de Sallent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 maig 2012].
# Cantó de Gap Sud-Est

El cantó de Gap Sud-Est és un cantó francès del departament dels Alts Alps, situat al districte de Gap. Compta amb part del municipi de Gap.

## Municipis

* Gap

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1982 | Gaston Julian | PCF |
| 1982-1998 | Jean-Claude Chappa | UDF-CDS |
| 1998- | Bernard Jaussaud | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | - | - | - | 8.622 | 8.103 | 7.938 |
# Sent Roman (Òlt i Garona)

Sant Róman lo Nòble (en francès Saint-Romain-le-Noble) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 248 | 261 | 243 | 271 | 388 | 416 | 404 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Christian Marcheval | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Astra Kid

Astra Kid és un grup de Rock indie alemany de Datteln format l'any 1996. Formen part de la "Neuen" Neuen Deutsche Welle (Hamburger Schule, Tocotronic, Die Sterne, Wir sind Helden, Virginia Jetzt!). Es van dissoldre a finals de l'any 2005 després de traure al mercat el seu últim disc Stereo.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Planet der Affen (2000)
* Müde, ratlos, ungekämmt (2003)
* Stereo (2005)

## Enllaços externs

* (alemany) Pàgina web oficial Arxivat 2019-11-18 a Wayback Machine.
# Cantó de Gisors

El cantó de Gisors és un cantó francès del departament de l'Eure, situat al districte de Les Andelys. Té 18 municipis i el cap es Gisors.

## Municipis

* Amécourt
* Authevernes
* Bazincourt-sur-Epte
* Bernouville
* Bézu-Saint-Éloi
* Bouchevilliers
* Dangu
* Gisors
* Guerny
* Hébécourt
* Mainneville
* Martagny
* Mesnil-sous-Vienne
* Neaufles-Saint-Martin
* Noyers
* Saint-Denis-le-Ferment
* Sancourt
* Vesly

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1925-1940 | Albert Forcinal | PRS |
| 1951-1958 | Raymond Marchandin | Radical |
| 1958-1976 | Albert Forcinal | RGR, després PSU |
| 1976- | Marcel Larmanou | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 10.475 | 11.881 | 12.770 | 13.834 | 15.600 | 17.860 | 19.511 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Arta Terme

Arta Terme (friülà Darte) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 2.287 habitants. És situat dins la Val Bût, a la Cjargne. Limita amb els municipis de Moggio Udinese, Paluzza, Paularo, Sutrio, Tolmezzo, Treppo Carnico i Zuglio. Es troba al Val Bût, dins la Càrnia.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Marlino Peresson | Llista cívica |
# Artem Milevski

Artem Volodímirovitx Milevski (en ucraïnès Артем Мілевський) (Mazir, Belarús, 12 de gener de 1985) és un futbolista naturalitzat ucraïnès que juga com a davanter en el Dinamo de Kíev de la Premier League d'Ucraïna.

## Enllaços externs

* Perfil al Dynamo Kyiv (anglès)
* Perfil de la World Cup del 2006 Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine. (anglès)
# Arteriola interlobel·lar del ronyó

El primer conjunt de vasos sanguinis renals, les arterioles o artèries interlobel·lars, es desprenen en angle recte des del costat de les artèries arcuades i es dirigeixen directament a l'exterior entre els raigs medul·lars de la substància cortical del ronyó per aconseguir la túnica fibrosa, on acaben en la xarxa capil·lar d'aquesta part. Aquestes no s'anastomosen entre si, sinó que són terminals. En el seu curs cap a l'exterior emeten branques laterals, que són els vasos aferents per als corpuscles renals.
# Arthur Groussier

Arthur Groussier (Orleans, 18 d'agost del 1863 - Enghien-les-Bains, 6 de febrer del 1957) fou un sindicalista, maçó i polític francès.
Va ser Secretari General de la Federació Nacional francesa d'Obrers de la Metal·lúrgia, que el 1895 es convertiria en la Confederació General del Treball (CGT), un dels sindicats representatius de França i que en l'actualitat compta amb més de 700.000 militants.
Militant del POSR des de 1893, amb el qual va ser conseller del districte 10 de París, de l'Aliança Comunista Revolucionària, amb les posteriors fusions de partits socialistes va passar a formar part primer del PSF i posteriorment del SFIO. Dins d'aquest partits va ocupar un escó de l'Assemblea Nacional durant sis mandats. Va ser President de la Comissió del Treball i, el 1917, vicepresident de la Cambra.
Es mostrà implicat en el canvi social i en el desenvolupament de lleis de progrés social, de les quals destaca l'aplicació del Codi de Treball.
# Arthur Saxon Dennett Smith

Arthur Saxon Dennett Smith (Sussex, 1883-1950) fou un bard, escriptor i gramàtic còrnic, conegut pel nom bàrdic de Caradar.
Nasqué a Anglaterra, però de pares còrnics. Fou gramàtic col·laborador de Robert Morton Nance i Henry Jenner en el Gerlyver noweth Kernewek ha Sawsnek (Diccionari còrnic-anglès). Va compondre algunes gramàtiques per a simplificar l'aprenentatge del còrnic.

## Obres

* Cornish Simplified (Kernewek Sempelhes) (1939)
* Nebes Whethlow Ber (1946)
* The Story of the Cornish Language (Whedhel an Yeth Kernewek)
* How to Learn Cornish (Fatell dhyskir Kernewek)
* Whethlow an Seyth Den Fur a Rom (1948)
* Trystan hag Ysolt (1950)