OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cambridge University Botanic Garden

El Cambridge University Botanic Garden (en català, jardí botànic de la Universitat de Cambridge) és un jardí botànic situat a Cambridge al Regne Unit. D'una superfície de 16 hectàrees, està situat entre el centre de la ciutat i l'estació de Cambridge.
Fundat per a la universitat de Cambridge el 1831 per John Stevens Henslow (1795-1861), el jardí va obrir al públic el 1846. Molts el consideren com el segon en importància darrere els Jardins Botànics Reials de Kew.

## Col·lecció

* Autumn colour garden (Jardí del color de la tardor)
* Bed of British native plants
* Dry garden (Jardí sec, mostra de plantació de reg reduït)
* Aiguamoll
* Genetics garden (jardí genètic)
Al jardí hi ha més de 3.000 espècies protegides a nombrosos hivernacles per protegir-los del clima anglès:
** L'hivernacle temperat: hi són emmagatzemades nombroses plantes originàries de climes oceànics. No requereixen un clima gaire càlid però han de ser protegides absolutament de les glaçades.
** Alpine house (casa alpina)
** Belize house (casa de Belize)
** Cactus house (casa del cactus)
** Conservatory (amb exposicions variables)
** Evolution house (casa de l'evolució)
** Filmy fern house (casa de les falgueres, tancada per renovació)
** Succulent and carnivorous plant house (casa de les plantes suculentes i de les plantes carnívores)
** Wet tropical house (casa tropical humida)
* Llac
* Col·leccions nacionals de:
** Alchemilla
** Bergenia
** Fritil·lària
** Lavanda
** Xuclamel
** Grosella
** Ruscus
** Saxífraga
** Tulipes
** Geranis
* Jardí de rocall (Rock gardens) per a plantes alpines:
** Jardí de rocall calcari construït entre 1954 i 1957
** Jardí de rocall de gres
* Jardí perfumat
* Col·lecció d'arbres
* Jardí aquàtic
* Jardí d'hivern (desembre a abril)
* Jardí forestal

## Activitats

S'organitzen al seu recinte nombroses activitats relacionades amb les plantes i la natura, també hi tenen lloc diversos actes públics, com la jornada de gran rellevància popular del dia de la poma (Apple day).
* Selecció d'arbres i cures (Tree Selection and Care)
* Fent cistells i barrets (Making Rush Baskets and Hats)
* Dibuixant plantes amb ploma i tinta (Illustrating Plants using Pen and Ink)
* Pintant les collites de la Tardor (Painting the Autumn Harvest)
* La Fusta: la història interna (Wood: the Inside Story)
* Les estacions al jardí: Hivern (Gardening Seasons: Winter)
* Identificació dels arbres a l'Hivern (Winter Tree Identification)
Molts d'aquests actes els organitzen i financen els Amics del Jardí Botànic de Cambridge (Friends of Cambridge Botanic Garden) que recullen fons amb diversos mètodes i fundacions, actuant també com a voluntariat.

## Enllaços externs

* Web oficial
* Plànol del jardí
* Vista satèl·lit del jardí a Google Map
# Yeol Eum Son

Yeol Eum Son (Wonju, provincia de Gangwon (Corea del Sud), 2 de maig, 1986), és una pianista clàssica sud-coreana. Va cridar l'atenció internacional durant la seva aparició com a solista de l'Orquestra Filharmònica de Nova York sota la direcció del conductor Lorin Maazel el 2004. Va rebre la medalla de plata al Concurs Internacional Txaikovski el 2011, en què també va obtenir el reconeixement a la millor interpretació de concert de cambra.

## Biografia

Son va rebre la seva primera lliçó de piano a la edat de tres anys i mig. El seu primer recital el va fer a la sèrie de concerts "Kumho Prodigy" el juliol de 1998. A l'edat de 12 anys va iniciar els seus estudis amb el pianista Kim Dae-jin. Als 16 va ingressar a la Universitat Nacional de Corea per a les arts per tal de continuar els seus estudis pianístics. Als 18 anys es va matricular per obtenir la seva especialització vers Chopin.

## Carrera artística

Són ha tocat el piano amb l'Orquestra Filharmònica de Nova York, amb l'Orquestra Filharmònica de Rotterdam, amb l'Orquestra Filharmònica Txeca, la d'Israel, la de Tòquio, la Deutsche Radio Philharmonie Saarbrücken Kaiserslautern, la NDR Radiophilharmonie, la de la Acadèmia de Sant Martí a la Fields, l'Orquestra Simfònica de la NHK], la de la federació Russa , l'Orquestra Simfònica de Seattle, la del Teatre Mariinsky i moltes altres, sota la batuta de distingits directors com Iuri Baixmet, Karel Mark Chichon, Myung- whun Chung, James Conlon, Lawrence Foster, Valeri Guérguiev, Dmitri Kitayenko, Lorin Maazel, Ludovic Morlot. Des de l'any de 2006, va estudiar amb Arie Vardi a la "Hochschule für Musik und Theater" de Hannover, Alemanya.

## Premis

* 1997: 2n lloc, al Concurs Internacional Chaikovsky per a joves músics.
* 1999: Premi Oberlin, Concurs Internacional de Piano
* 2001: Premi al setè Concurs de Piano d'Ettlingen
* 2002: Premi a la 53 edició del Concurs Internacional per a Piano Viotti
* 2005: 3r lloc, Arthur Rubinstein International Piano Master Competition
* 2009: Medalla de plata i Premi Steven De Groote Memorial per la millor interpretació de música de cambra (compartit amb Evgeni Bozhanov), a la 30 edició del concurs internacional Van Cliburn
* 2011: 2n lloc, millor concert de cambra (Mozart) i millor interpretació d'obra sota encàrrec (de Rodion Sxedrín) XIV Concurs Internacional Txaikovski, a Moscou

## Discografia

* 2004: Chopin "24 Estudios" (Universal Music)
* 2008: Chopin "Nocturnos" per a piano i orquestra (Universal Music)
* 2009: 13è Concurs Van Cliburn: Yeol Eum Son, Medalla de Plata (Harmonia Mundi)
* 2012: Yeol Eum Son, Piano (O'new World Music)
* 2016: Schumann & Brahms

## Referències

* ↑ KOSIS KOrean Statistical Information Service [archive], sur kosis.kr (consulté le 20 février 2021)
* ↑ Datos biográficos de Yeol Eum Son
* ↑ Discografia de Yeol Eum Son (Schumann)

## Enllaços externs

* Lloc oficial
* - Piano Concerto No. 21, K.467 / Yeol Eum Son
# Bussoleno

Bussoleno (arpità Busoulin) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 6.627 habitants. Està situat a la Vall de Susa, una de les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb els municipis de Chianocco, Mattie, Mompantero, Roure, San Giorio di Susa, Susa i Usseglio.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Giuseppe Joannas | Llista cívica |
# Menidia menidia

Menidia menidia és una espècie de peix teleosti de l'ordre dels ateriniformes. És un dels més peixos comuns de les costes orientals dels Estats Units. És subjecte d'estudis a causa de la seva sensibilitat a canvis ambientals, tant que fixa el seu sexe per canvis en la temperatura de l'entorn.
Ateny una llargada de prop de 15 cm. És majorment argentat i blanc. Menja minúsculs animals i plantes, entre ells: crustaci, algues, anèl·lids, gambeta, zooplancton, maxil·lòpdes , amfípodes, calamar.
És molt predat pel llobarro estriat (Morone saxatilis), l'anjova (Pomatomus saltatrix) i moltes espècies d'aus de costa.
Els factors abiòtics necessaris per a la seva supervivència són aigua, oxigen, i temperatura adequada (prop de 21 °C).
Habita fins a pocs metres de profunditat. També es troba en rius i rierols que desemboquen en el mar, nedant entre vegetals. Durant l'hivern, baixa a més profunditat (però no gaire) per evitar baixes temperatures. A l'estiu, es troba prop de les costes en aigües no masprofundes que pocs decímetres.
La seva defensa és ocultar-se en la vegetació. Són veloços nedadors i la seva coloració plata ho dissimula a altes velocitats.
# Angela Bettis

Angela Marie Bettis és una actriu, guionista i directora de cinema i televisió nord-americana.
Angela Bettis va néixer a Austin (Texas, EUA) el 9 de gener de 1973 i es va graduar a l'institut Westlake de la mateixa localitat. Instants després accedí a anar a l'Acadèmia d'Art dramàtic i Musical de Nova York on es va graduar. Va debutar al cinema protagonitzant Storia di una capinera de Franco Zeffirelli, malgrat això no fou fins al 1999 on aconseguí un paper juntament amb Angelina Jolie en el film "Innocència interrompuda", l'any 2002 aconseguí el premi a Millor actriu del Festival de Sitges gràcies a la seva interpretació a la pel·lícula "May" amb el qual aconseguí cridar l'atenció dintre del món cinematogràfic i se l'ha anomenada com a nova "reina dels xiscles" amb films com "Carrie" (2002, versió televisiva), "Els assassinats de la caixa d'eines" (Toolbox Murders, 2004) També ha protagonitzat un dels capítols de "Masters of horror" titulat "Sick Girl" (2006), on compareixia amb un rol semblant al de "May".

## Filmografia

* The Weird Kidz (2021)
* Ghosts of the Ozarks (2021)
* 12 Hour Shift (2020)
* Our Little Secret (2017)
* Sinister (2012)
* Legs (2011)
* The Woman (2011)
* My Alien Mother (2010)
* All My Friends Are Funeral Singers (2010)
* Drones (2010)
* Blue Like You (2008)
* Wicked Lake (2008)
* Scar (2007)
* When Is Tomorrow (2007)
* Roman (2006)
* Brew (2006)
* The Woods (2006) (veu)
* The Circle (2005)
* Els darrers dies d'Amèrica (2005)
* Els assassinats de la caixa d'eines (2004)
* May (2003)
* Hollywould (2003)
* Lovindapocalypse 3 (2003)
* Lovindapocalypse 2 (2003)
* Carrie (2002)
* Coastlines (2002)
* Love Rome (2002)
* People Are Dead (2002) (Broadway)
* Vallen (2001)
* Perfume (2001)
* Lovindapocalypse (2001)
* Bless the Child (2000)
* Innocència interrompuda (1999)
* The Last Best Sunday (1999)
* Storia di una capinera (1993)

## Referències

* ↑ Cockrell, Eddie. «The Last Best Sunday» (en anglès). Variety, 15-06-1999. [Consulta: 15 març 2023].
* ↑ Amondaray, Milagros. «Inocencia, interrumpida: por qué Winona Ryder no puede ver la película y su compleja relación con Angelina Jolie» (en castellà). La Nacion, 14-04-2020. [Consulta: 15 març 2023].
* ↑ Silió, Elisa. «Lucky McKee provoca fuertes emociones en la sanguinolenta 'May'» (en castellà). El Pais, 11-07-2003. [Consulta: 15 març 2023].
# Brennus (segle III aC)

Brennus o Brennos (en llatí Brennus) va ser un capitost gal. Es va establir (o ja estava establert) amb els seus homes a Pannònia i després es va desplaçar cap a Grècia l'any 279 aC on Pirros del Regne de l'Epir era absent lluitant a Itàlia, i Ptolemeu Ceraune just acabava d'assolir el tron del regne de Macedònia. A Atenes governava Olimpiòdor i havia recuperat la seva independència i la Lliga Aquea s'havia renovat. Així doncs cap dels poders de Grècia li podia fer front adequadament.
Brennus va entrar a Grècia per Peònia. Grups de gals van envair Tràcia i Macedònia. Ptolemeu Ceraune va ser derrotat fàcilment i el país va semblar molt ric als gals, que també veien els tresors dels temples. Així que van seguir avançant cap al sud. Eren uns 150.000 homes i uns 60.000 cavalls.
Després de saquejar Macedònia van avançar per Tessàlia cap a les Termòpiles on 20.000 grecs es van disposar a frenar el seu avanç a la Batalla de les Termòpiles mentre una flota de trirrems atenencs se situava a la rodalia. Quan Brennus va arribar a l'Esperqueu (Espèrquios) es va trobar els ponts trencats i posicions reforçades dels grecs a l'altre costat. Es va esperar fins a la nit i va enviar llavors a un grup d'homes a travessar el riu. Aquest homes van sorprendre els grecs i van ocupar les seves posicions; després van arreglar els ponts i els gals van poder creuar i avançar cap a Heraclea i cap a les Termòpiles. L'endemà es va produir la lluita, però la falange grega va resistir molt bé els atacs sense ordre dels indisciplinats gals que finalment es van haver de retirar. Brennus va enviar llavors 40.000 homes a través de les muntanyes de Tessàlia cap a Etòlia, territori que van assolar. Al mateix temps alguns herecleotes van entregar el pas de les Termòpiles, i els gals van poder passar. Els grecs es va poder escapar cap a la flota que tenien a la costa.
Brennus, sense esperar a l'exèrcit enviat a Etòlia, va iniciar els saquejos en direcció a Delfos. Els habitants de la ciutat havien disposat 4.000 homes a les roques abans d'arribar, i la seva posició era forta i dominant i van començar a tirar pedres des de dalt, controlant als gals que es van haver de retirar. Brennus va resultar ferit i finalment els gals van fugir, perseguits pels grecs i en van fer una matança.
Brennus va sobreviure a les seves ferides, però assabentat de la derrota es va suïcidar.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/519?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=BrennusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 504. ]

## Vegeu també

* Invasió celta dels Balcans
# Camelot Software Planning

Camelot Software Planning és una empresa desenvolupadora de videojocs japonesa establerta el 1990 i coneguda per la col·laboració que ha mantingut amb Nintendo en molts dels títols de les sagues com Mario Tennis i Mario Golf, darrere la famosa GBA la saga RPG anomenada Golden Sun. Tot i tenir la fidel col·laboració amb Nintendo, Camelot va ser acreditat en la creació de videojocs amb molt d'èxit com Shining Force III per la Sega Saturn i Hot Shots Golf per PlayStation.

## Història

Camelot va ser en un principi una divisió de SEGA coneguda com a Sonic! Software Planning que va ser formada per crear el videojoc Shining in the Darkness per la Sega Mega Drive/Genesis, al costat de Climax Entertainment. També ha desenvolupat altres videojocs de la saga amb molt d'èxit com Shining Force: The Legacy of Great Intention i Shining Force II: Ancient Sealing.
El 1995, Camelot va ser oficialment separat de Sega.
A finals del 1998, Sega va començar en la Dreamcast, deixant que Camelot fes l'última entrega, el Shining Force 3 per la Sega Saturn. Des del Shining Force III, Camelot va tenir una bona col·laboració amb Nintendo.

## Títols creats (en ordre de la data del llançament al Japó)

* Shining in the Darkness — 1991 (Mega Drive/Genesis)
* Shining Force: The Legacy of Great Intention — 1992 (Mega Drive/Genesis)
* Shining Force Gaiden — 1992 (Sega Game Gear)
* Shining Force Gaiden II: Sword of Hayja — 1993 (Sega Game Gear)
* Shining Force II: Ancient Sealing — 1993 (Mega Drive/Genesis)
* Shining Force CD — 1994 (Sega CD)
* Shining Force Gaiden: Final Conflict — 1995 (Sega Game Gear)
* Shining Wisdom — 1995 (Sega Saturn)
* Beyond the Beyond — 1995 (PlayStation)
* Shining the Holy Ark — 1996 (Sega Saturn)
* Hot Shots Golf — 1997 (PlayStation)
* Shining Force III — 1997 (Sega Saturn)
* Shining Force III Scenario 2 — 1998 (Sega Saturn)
* Shining Force III Scenario 3 — 1998 (Sega Saturn)
* Shining Force III Premium Disc — 1998 (Sega Saturn)
* Mario Golf — 1999 (Nintendo 64, Game Boy Color)
* Mobile Golf - 1999 (Game Boy Color)
* Mario Tennis — 2000 (Nintendo 64, Game Boy Color)
* Golden Sun — 2001 (Game Boy Advance)
* Golden Sun: The Lost Age — 2002 (Game Boy Advance)
* Mario Golf: Toadstool Tour — 2003 (Nintendo GameCube)
* Mario Golf: Advance Tour — 2004 (Game Boy Advance)
* Mario Power Tennis — 2004 (Nintendo GameCube)
* Mario Tennis: Power Tour — 2005 (Game Boy Advance)
* Golden Sun: Dark Dawn - 2010 (Nintendo DS)
* Mario Tennis Open - 2012 (Nintendo 3DS)
* Mario Golf: World Tour - 2014 (Nintendo 3DS)
* Camelot RPG — TBA (Wii)

### Cancel·lats

* I Love Golf - títol de golf en línia, disponible en el servei japonès, G-Planet. (ordinador)

## Enllaços externs

* (japonès) Camelot Software Planning
* (anglès) Camelot Software Planning a MobyGames
# Bust-A-Move 2

Puzzle Bobble 2 és un videojoc en el qual és la continuació del videojoc "Puzzle Bobble", conegut com a Bust-A-Move 2 a Europa i als EUA (després al mercat, la versió recreativa es va anomenar "Bust-A-Move Again). El videojoc es va llançar com a màquina recreativa l'any 1995, les versions de Sony PlayStation, Sega Saturn, Nintendo 64 i ordinador van ser després.

## Enllaços externs

* (anglès) El videojoc a Arxivat 2008-02-28 a Wayback Machine. MobyGames
# Sarda (gènere)

Els bonítols (Sarda spp.) són diverses espècies de mitja grandària de peixos depredadors de la família dels escòmbrids, especialment el bonítol de l'oceà Atlàntic (Sarda sarda) i el de l'oceà Pacífic (Sarda chiliensis).

## Característiques

La carn de bonítol té una textura ferma i un color fosc. La carn d'un bonítol jove o petit pot ser d'un color més clar. Els bonítols tenen una quantitat moderada de greix.

## Usos

Els lloms de bonítol sec fumat en encenalls, anomenats katsuobushi, són freqüentment usats com a ingredient en la cuina japonesa i és l'ingredient principal del brou denominat dashi utilitzat àmpliament en aquesta cuina. De la mateixa forma en la cuina espanyola es preparen els lloms secs a l'aire, mostrant els seus lloms vermellosos.

## Taxonomia

* Sarda australis (Macleay, 1881).
* Sarda chiliensis (Cuvier, 1832).
** Sarda chiliensis chiliensis (Cuvier, 1832).
** Sarda chiliensis lineolata (Girard, 1858).
* Sarda orientalis (Temminck i Schlegel, 1844).
* Bonítol, Sarda sarda (Bloch, 1793)
Viccionari
# Aleksàndrov

Aleksàndrov (en rus Алексaндров) és una ciutat, i centre administratiu, de l'óblast de Vladímir, a Rússia. Es troba a la vora del riu Séraia, un afluent del Xernà, a 120 km al nord-est de Moscou. Les ciutats més properes són Strúnino (a 8 km a l'oest) i Karabànovo (a 9 km al sud). El 2010 tenia prop de 62.300 habitants.

## Història

La primera menció de la ciutat es troba en un ukaz del segle XIV d'Ivan I, on s'anomenava Aleksàndrovskaia Slobodà. El 1513 es va construir al costat de la població un palau envoltat per un gran jardi per ordre del gran príncep Basili III, per això la ciutat va rebre el nom de la "Versalles russa".
La ciutat d'Aleksàndrov fou la capital de Rússia durant disset anys, del 1564 al 1581, sota el govern d'Ivan el Terrible, fins que va acceptar tornar la cort a Moscou, únicament després d'obtenir el permís de l'Església Ortodoxa Russa per fundar l'Oprítxnina. És durant aquesta època que, el 1553, havia mort poc després de néixer el seu fill primogènit Dmitri, ofegat en un riu. De l'època d'Ivan se'n conserva l'actual monestir de l'Ascensió de la Mare de Déu. Els edificis oficials de la residència foren malmesos a començaments del segle xvii durant l'anomenada smuta per les tropes poloneses i lituanes. A mitjan segle, el tsar Miquel I va construir-hi un palau de fusta. La ciutat, tot i perdre l'estatus de capital, va continuar sent una important residència de caça per al tsar.
El segle xviii l'antiga sloboda va créixer mitjançant un model planificat, per tant va rebre l'estatus de ciutat el 1778 per decret de Caterina II. El 1788 la tsarina va impulsar un pla d'infraestructures que facilitava la comunicació entre Moscou i Aleksàndrov. El 1870 fou connectada amb tren a la capital de l'Imperi (l'edifici actual de l'esetació fou construït el 1903). A les acaballes del segle xix es desenvolupa una creixent indústria tèxtil. La localitat va créixer força ja al segle xx. Amb la construcció d'una fàbrica de ràdios durant el 1930 la ciutat continuà industrialitzant-se durant el període soviètic.

## Galeria

* Carrer de Lenin.
* Plaça davant l'antiga fàbrica de ràdios.
* VNISIMSa, L'institut d'investigació científica de tot Rússia de la síntesi de les matèries primeres minerals (producció de monocristalls de quars i diamants).
* Placa commemorativa al museu Marina Tsvetàieva.
* Vista de la ciutat.
* L'edifici del club ISKOZH.
* Cine-teatre Saturn.
* Catedral de la Nativitat de Jesucrist (Собор Рождества Христова).
* Residència Pervuxina.
* El Seràia des del kremlin d'Aleksàndrov.
* Edifici de l'administració de la província.
* Monument a Lenin.
* DK "Iubileini".
* "Foc etern".
* Església de Serafí de Sàrov.
* Estació de tren.
* Barri Iujni a Txeremúixkakh.
# Caminha

Caminha és un municipi portuguès, al districte de Viana do Castelo, a la regió del Nord i a la subregió de Minho-Lima. L'any 2001 tenia 17.069 habitants. Limita a nord-est amb Vila Nova de Cerveira, a l'oest amb Ponte de Lima, al sud amb Viana do Castelo, al nord amb Galícia i a l'oest amb l'oceà Atlàntic. Conté diverses freguesies: Âncora, Arga de Baixo, Arga de Cima, Arga de San Juan, Argela, Azevedo, Caminha-Matriz, Cristelo, Dem, Gondar, Lanhelas, Moledo, Orbacém, Riba de Âncora, Seixas, Venade, Vila Praia de Âncora, Vilar de Mouros, Vilarelho, abans de 1891 Caminha-Vilarelho, i Vile.
Aquesta antiga ciutat-fortalesa que s'alça a la vora del Miño fou habitada per celtes i romans per la seva posició estratègica. Va anar creixent com un important port fins que el seu comerç es va desviar a Viana do Castelo al segle xvi. Actualment és un petit port amb un transbordador que l'uneix diàriament a A Guarda, Galícia.
A nivell monumental destaquen la Torre del rellotge (Torre do Relógio), a la plaça major, del segle xv, antiga entrada a les muralles defensives medievals; els Paços do Concelho, del segle xvii, amb una atractiva lògia suportada per pilars; al costat, l'església de la Misericòrdia; el solar dos Pitas, del segle xv, a l'altre costat de la plaça, passada la font renaixentista, on hi ha les set finestres manuelines del pis superior; i l'església parroquial (Igreja Matriz), del segle xv, de transició del Gòtic al Renaixement.

## Població

Població del concelho de Caminha (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 9251 | 12167 | 15288 | 15810 | 16688 | 15883 | 16207 | 17069 | 16926 |
# Plokhie dorogui

Plokhie dorogui (romanitzat del rus: Плохие дороги, traduïble com 'Males carreteres') és una pel·lícula dramàtica ucraïnesa en llengua russa dirigida per Natàlia Vorojbit i estrenada el 2020. La seva estrena mundial va tenir lloc el 3 de setembre de 2020 en la 35a Setmana Internacional de la Crítica de Venècia, on es va projectar en competició. El setembre de 2021 va ser seleccionada com la candidatura ucraïnesa al Millor Llargmetratge Internacional en la 94a edició dels Premis Oscar.

## Argument

Quatre històries curtes estan ambientades al llarg de les carreteres de Donbàs durant la guerra. No hi ha espais segurs i ningú pot entendre el que està succeint. Encara que estiguin atrapats en el caos, alguns aconsegueixen exercir la seva autoritat sobre uns altres. Però en aquest món, on el demà pot no arribar mai, no tots estan indefensos i són miserables. Fins i tot les víctimes més innocents poden tenir el seu torn per a prendre el control.

## Repartiment

El principal repartiment de la pel·lícula és el següent:
* Zoia Baranovska com a dona jove
* Marina Klimova com a periodista
* Anna Jurakovska com a noia jove
* Ihor Koltovski com a director de l'escola

## Referències

* ↑ «Natalya Vorozhbit • Director of Bad Roads». Cineuropa. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ «Bad roads de Vorozhbyt representará a Ucrania en los Oscar» (en castellà). Ukrinform, 24-09-2021. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ Bad Roads. reason8films.com. 2020
* ↑ «6й Тиждень Критики» (en ucraïnès). [Consulta: 18 febrer 2022].
# Bàdminton als Jocs Olímpics d'estiu de 1992

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a la ciutat de Barcelona (Catalunya) es disputaren quatre proves de bàdminton, dues en categoria masculina i dues en categoria femenina, tant en individual com en dobles. Aquesta fou la primera vegada que aquest esport formava part del programa oficial dels Jocs, havent estat considerat esport de demostració en dues ocasions anteriorment.
Les proves es disputaren entre el 28 de juliol i el 4 d'agost al Pavelló de la Mar Bella. Hi participaren un total de 177 jugadors, entre ells 93 homes i 84 dones, d'36 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze | Bronze |
| Individual Detalls | Alan Budikusuma | Ardy Wiranata | Thomas Stuer | Hermawan Susanto |
| Dobles Detalls | Corea del SudKim Moon-Soo Park Joo-bong | IndonèsiaEddy Hartono Rudy Gunawan | R.P. de la XinaLi Yongbo Tian Bingyi | MalàisiaRazif Sidek Jalani Sidek |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze | Bronze |
| Individual Detalls | Susi Susanti | Bang Soo-hyun | Huang Hua | Tang Jiuhong |
| Dobles Detalls | Corea del SudHwang Hye-young Chung So-young | R.P. de la XinaGuan Weizhen Nong Qunhua | Corea del SudGil Young-ah Shim Eun-jung | R.P. de la XinaLin Yan Fen Yao Fen |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Indonèsia | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 2 | Corea del Sud | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 3 | R.P. de la Xina | 0 | 1 | 4 | 5 |
| 4 | Dinamarca | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 4 | Malàisia | 0 | 0 | 1 | 1 |