OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maties Muntadas i Rovira

Maties Muntadas i Rovira (Sants, 1853 - Barcelona, 2 d'agost de 1927) fou un industrial català, conegut també per la seva col·lecció privada d'art.

## Biografia

Va estudiar enginyeria química a la Universitat de Wiesbaden. El seu pare Josep Antoni Muntadas i Campeny era un industrial català, propietari de L'Espanya Industrial, la primera societat anònima cotonera creada a l'Estat. Quan va morir, el 1880, el seu fill Maties va prendre la direcció de l'empresa familiar. Es va casar amb Carme Estruch i Malet.
Fou nomenat tinent d'alcalde de Rius i Taulet, coincidint amb els preparatius de l'Exposició Universal de Barcelona de 1888. Alfons XIII el nomenà comte de Santa Maria de Sants el 21 de desembre de 1908.
Era propietari de la Casa Muntadas de Montornès del Vallès, avui coneguda com a Manso Calders i seu de l'Institut Vinyes Velles.
Va rebre la distinció de la Gran Creu d'Isabel la Catòlica.

## Col·leccionista d'art

Era amic dels pintors més reconeguts del seu temps, i va començar una col·lecció el 1884 que anys després sobresortiria per la qualitat de les seves peces, especialitzada en pintura medieval.
Entre les seves adquisicions, es podien trobar obres de Bernat Martorell, Jaume Huguet, Pere Garcia de Benavarri, Fernando Gallego o Aine Bru. La primera vegada que fou exhibida parcialment fou el 1936 a la Sala Parés de Barcelona, coincidint amb el Segon Saló Mirador de Barcelona.
El 1956 l'Ajuntament de Barcelona va comprar la col·lecció als seus hereus, i fou incorporada al Museu d'Art de Catalunya, avui Museu Nacional d'Art de Catalunya. Tenia obres, entre d'altres, de:
* Mestre de Retascó
* Mestre de la Porciúncula
* Fernando Gallego
* Bernat Despuig
* Ramon Solà II
* Jaume Huguet
* Bernat Martorell
* Pere Garcia de Benavarri

## Referències

* ↑ Bassegoda, Bonaventura. «Introducció». A: Bonaventura Bassegoda. Col·leccionistes, col·leccions i museus. Barcelona: UdL, UAB, UdG i MNAC, 2007, p. 10 (Memoria Artium). ISBN 978-84-8043-174-3.
* ↑ La Vanguardia, 02-07-1887, p. 4096.
* ↑ «Maties Muntadas i Rovira». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Manso Calders». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ Alcalá, César «Sobre las casas saqueadas (III)». Revista del Vallès. Arxivat de l'original el 21-04-2014.
* ↑ «II Saló Mirador: La pintura gòtica a Catalunya». Mirador. Setmanari de literatura, art i política, 07-05-1936, pàg. 2.

## Enllaços externs

* «Maties Muntadas i Rovira». Repertori de Col·leccionistes i Col·leccions d'Art i Arqueologia de Catalunya (RCCACC). Institut d'Estudis Catalans.
# Donizetti (desambiguació)

«Donizetti» té aquests significats:
* Gaetano Donizetti - Compositor italià d'òpera.
* Giuseppe Donizetti - Director d'Orquestra Imperial Otomà
# Gerard Querol i Berlanga

Gerard Querol i Berlanga (Sant Cugat del Vallès, 1999), conegut a xarxes socials com a Gerry Querry Berry o simplement Gerry, és un creador de continguts audiovisuals català. Destaca pels seus vídeos a TikTok i per haver estat l'impulsor de Tindercat.
Estudiant de Dret i Relacions internacionals a la Universitat Ramon Llull, va començar a penjar vídeos de caràcter humorístic a TikTok la primavera de l'any 2020, coincidint amb el confinament per la pandèmia de COVID-19. Va ser un dels primers a fer-ho en llengua catalana i tenir una certa rellevància pública. L'abril de 2022 ja tenia més de 57.000 seguidors en aquesta xarxa social. S'ha especialitzat, sobretot, a retratar amb ironia diferents tipus de catalans en funció de la universitat on estudien, del partit que voten o de la discoteca on surten de festa.
Va ser un dels perfils que van formar part del programa multiplataforma Mood Z, impulsat per TV3 per intentar crear nous referents digitals joves en català. L'aposta, capitanejada per la productora La Bombilla, no va tenir massa èxit. El gener de 2021 va posar les seves xarxes socials a disposició dels comerços de proximitat de Sant Cugat per fer-los difusió de forma gratuïta en un moment de dificultats econòmiques del sector. L'11 d'abril de 2021 va impulsar Tindercat, un programa de cites en català fet a través dels espais de Twitter, que permeten fer pòdcasts interactius a través d'aquesta xarxa social.
El 2023 va començar a presentar el programa Clímax, al canal EVA (3Cat). El 2024 va participar en el concurs de TV3 El tros.

## Referències

* 1 2 Puig i Sedano, Xavier. «Gerry: «A Tindercat sempre intentem que hi hagi màxima cura en el flirteig»». ElTemps.cat. [Consulta: 12 abril 2022].
* 1 2 «El santcugatenc Gerard Querol crea TinderCat, un nou format per lligar en línia». TotSantCugat.cat. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ «Catorze perfils de TikTok en català que hauries de seguir». ElTemps.cat. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ Arenas, Manuel (Clack). «@GerryQuerryBerry: «Podria negociar per TinderCat si ens permetessin mantenir l'audiència sense acabar a la ràdio convencional»». Diari de Girona, 12-02-2022. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ «L'ajuda més inesperada: un jove tiktoker de Sant Cugat ofereix les seves xarxes per promocionar el comerç local». Nació Digital. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ «TinderCat, un fenomen que va més enllà de lligar en català a Twitter». Vilaweb.cat. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ «#TinderCat, el hashtag del que tothom parla i com ha aconseguit ser tendència a Twitter». Adolescents.cat. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ «"Clímax a la tele? Seria divertidíssim"». Diari de Barcelona, 14-11-2023.
* ↑ «El santcugatenc Gerard Querol participa en el programa 'El tros' de TV3». [Consulta: 22 octubre 2024].
# Esclaves del Diví Cor

Les Esclaves del Diví Cor (en castellà Esclavas del Divino Corazón) són un institut religiós femení, una congregació religiosa les germanes del qual posposen al seu nom les sigles A.D.C.

## Història

La congregació fou fundada a Coria (Cáceres) el 26 de juliol de 1885 pel bisbe de Coria-Cáceres Marcelo Spínola y Maestre (1835-1906) amb l'ajut de la marquesa vídua Celia Méndez y Delgado (1844-1908), per a la instrucció i l'educació cristiana de les joves. L'institut fou aprovat pel mateix bisbe fundador el 17 de juny de 1887 i l'1 de febrer de 1902 rebé el decretum laudis. Les constitucions foren aprovades per la Santa Seu el 5 de maig de 1909.
Obriren cases a Coria, Màlaga, Ronda, Corte Concepción (Màlaga), Moguer, Sevilla i Linares, en vida dels fundadors. Entre 1909 i 1927, s'expandiren obrint escoles a Aracena, Sanlúcar la Mayor i Cazalla, i a Madrid. En 1913 arriben a Amèrica: Rio de Janeiro i Rosario (Argentina, que tanca en 1921) i San Carlos. Entre 1927 i 1945 una segona fundació a Coria, a Madrid (Loreto en 1939) i Buenos Aires en 1940. Després de les guerres, a Barcelona obre col·legis al Tibidabo (1947) i el de Montserrat (1953), i a: Pamplona en 1958, Roma en 1950, Japó i Brasil (Dianópolis) en 1953, Londres en 1962, Bela Vista, Goianesia, Goiania i Piracanjuba en 1967, totes al Brasil, Filipines en 1968.

## Activitat i difusió

Les Esclaves del Diví Cor es dediquen a l'ensenyament en escoles de diferents nivells, gestionen col·legis universitaris i obres de promoció cultural.
Al final de 2005 tenien 56 cases amb 366 religioses. Són presents a Europa (Itàlia, Espanya), Àsia (Filipines, Japó), Angola i Iberoamèrica (Argentina, Brasil, Equador, Paraguai, Veneçuela):, amb la seu general a Madrid.

## Notes

* ↑ Esclavas del Divino Corazón
* ↑ Esclavas del Divino Corazón. Casas

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.
* Lloc web de la congregació
# Palatino

Palatino és una font tipogràfica creada pel dissenyador Hermann Zapf l'any de 1948. És una tipografia molt admirada per la seva gràcia i força. Aquesta font ha sigut adaptada a totes les tecnologies d'impressió del segle XX i és probablement una de les tipografies més usades i copiades.
Anomenada així en honor del mestre escriptor del segle XVI Giambattista Palatino. La tipografia Palatino està basada en fonts humanístiques del renaixement italià, els quals imiten les lletres fetes amb ploma i tinter. Això dona una certa gràcia a la cal·ligrafia. Tot i això, durant el renaixement es tendien a utilitzar lletres petites amb llargues i fines línies verticals (tant ascendents com descendents), en canvi Palatino té proporcions més grans, i per això és considerada molt més llegible.
Palatino va ser creada pocs anys després de la Segona Guerra Mundial, degut en part al fet que diversos bombardeigs van destruir tipografies utilitzades en aquella època. Anys més tard es va crear Palatino Linotype, que inclou caràcters extra: Llatí estès, ciríl·lics i grecs. A més de la versió en negreta, cursiva i negreta-cursiva.
Linotype ha creat durant els anys diverses variacions de la família Palatino, com són:
* Palatino Nova: una reedició de la Palatino original, feta per Akira Kobayashi i el mateix Hermann Zapf, i va ser llançada l'any 2005.
* Palatino Sans
* Palatino Sans Informal
* Palatino Arabic: dissenyada per Nadine Chahine i Hermann Zapf; està basada en la tipografia Al-Ahram, dissenyada pel mateix Hermann Zapf el 1956, i adaptada a l'estil de Palatino.
Qualsevol persona que vulgui adquirir Palatino pel seu ús, té diverses vies:
* És una font inclosa tant en el sistema operatiu Microsoft Windows, com en el paquet d'ofimàtica Microsoft Office en les seves versions a partir de l'any 2000.
* Adobe Systems i Linotype comercialitzen les versions oficials d'aquesta tipografia.
* Bitstream Inc. ven una tipografia anomenada Zapf Calligraphic, clarament inspirada en Palatino.

## Referències

* Entrada sobre Palatino a Typofile Arxivat 2010-12-01 a Wayback Machine. (anglès)
* "The Palatino FAQ" Arxivat 2004-06-12 a Wayback Machine. (anglès)
* Palatino a Museum of Learning (anglès)

## Enllaços externs

* Palatino a letrag Arxivat 2008-06-10 a Wayback Machine. (castellà)
* Pàgina de la foneria Linotype (anglès)
* Secció de tipografia de Microsoft (anglès)
* Apartat dedicat a fonts d'Adobe Systems (anglès)
# Bené-Berac

Bené-Berac (en hebreu: בני ברק) és una ciutat a l'est de Tel-Aviv que forma part de Gush Dan i del districte de Tel-Aviv, considerada una de les ciutats més pobres i la ciutat més densament habitada d'Israel.

## Població

Té uns 140.000 habitants, la majoria dels quals són jueus ultraortodoxos. Es calcula que dos terços del nombre total d'habitants ho són. Durant el sàbat, als barris ultraortodoxos es tanquen els carrers a la circulació de vehicles i totes les botigues, sota supervisió religiosa, tanquen. Els ciutadans menys religiosos viuen a la zona nord de Bené-Berac. Té la major densitat de població de tot Israel, amb 19.948 persones per km².

## Història
### Història bíblica

Bené-Berac és mencionada a la Bíblia com a part del territori de la tribu de Dan (Josuè 19,45). També apareix al Talmud (Sanedrí 32b), com a seu de la cort del rabí Akiva, i en el Hagadà de la Pasqua jueva, com a seu del séder del rabí Akiva.
La ciutat té també una dimensió agrària, com apareix al Ketuvot 111b del rabí Rami bar Yechezkel, qui declarà que entenia el significat de la descripció que la Torà fa del país d'Israel com un país on brolla la llet i la mel després de presenciar una escena en una visita a Bené-Berac. Ell observà diverses cabres pasturant sota unes figueres. La mel que sorgia de les figues madures es barrejava amb la llet que brollava de les cabres i formaven un rierol de llet i mel.

### Història moderna

La ciutat fou fundada el 1924 pel rabí Yitzchak Gerstenkorn i un grup de jueus hassidim polonesos. Va obtenir reconeixement oficial el 1950.
Un dels rabins més famosos del segle xx, Abraham Yeshayahu Karelitz (conegut com a Chazon Ish), va establir-se aquí. L'efecte crida de la seva presència va fer que la ciutat cresqués considerablement. Altres rabins famosos que han viscut a Bené-Berac són Eliyahu Eliezer Dressler, Yaakov Yisrael Kanievsky, Yosef Shlomo Kahaneman i Elazar Menachem Mann Schach. Actualment hi viuen els rabins Chaim Kanievsky, Michel Yehuda Lefkovits i Aharon Leib Shteinman.

## Vegeu també

* Parc Ariel Sharon

## Referències

* ↑ Kosharek, Noah. «No walk in the park in Bnei Brak» (en anglès). Haaretz, 26-01-2009. Arxivat de l'original el 2009-04-01. [Consulta: 19 desembre 2024].
# E82

L'E-82 forma parteix de la Xarxa de carreteres europees, concretament de les carreteres intermèdies de recorregut Est-Oest. Inicia el seu recorregut a la ciutat de Porto (Portugal) i recorre Portugal i Espanya fins a finalitzar el seu recorregut a Tordesillas (Espanya). La seva longitud és de 380km.

## Itinerari

L'E-82 es correspon en Portugal amb l'autopistes A-3, de Porto a Águas Santas, i l'A-4 , de Águas Santas a la frontera espanyola, encara en construcció. Els trams no inaugurats formen part de la IP-4.
A Espanya, el tram des de la frontera portuguesa fins a Zamora es correspon amb la N-122, la Ronda Nord de Zamora amb l'A-11, el tram des de la Ronda Nord fins a l'est de Zamora amb l'A-66, el tram de Zamora a l'A-62 amb l'A-11 i el de l'A-62 a Tordesillas amb la N-122.
# Aritz Solabarrieta Aranzamendi

Aritz Solabarrieta (Ondarroa, 22 de juliol de 1983) és un futbolista professional basc, que ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria esportiva

Format al planter de l'Athletic Club, passa pels diferents equips fins a arribar al primer planter, amb qui juga 11 partits a la màxima categoria. La temporada 05/06 és cedit a la SD Eibar. Posteriorment passa pel filial de l'Atlètic de Madrid i pel Real Jaén.
Internacional amb les seleccions espanyols inferiors, ha guanyat l'Europeu sub-19 del 2002, i la Meridian Cup de 2001.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Puig de la Devesa

El Puig de la Devesa és una muntanya de 1.091 metres que es troba entre els municipis de Campdevànol i de Ripoll, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Zheshengita

La zheshengita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la dongchuanita. Rep el nom en honor del mineralogista xinès Zhesheng Ma (nascut el 1937), antic professor de la Universitat de Geociències de la Xina, qui va dur a terme una àmplia investigació mineralògica en el camp dels minerals de coure de Dongchuan i va ser la primera a descriure la tangdanita, un mineral descobert en aquesta regió.

## Característiques

La zheshengita és un fosfat de fórmula química Pb₄ZnZn₂(AsO₄)₂(PO₄)₂(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional el 2020. Va ser publicada a la revista internacional Minerals per Ningyue Sun et al. en el mes de desembre de 2024 amb el títol «Zheshengite, Pb₄ZnZn₂(AsO₄)₂(PO₄)₂(OH)₂: A New Mineral of the Dongchuanite Group and the Influence of As–P Isomorphic Substitution on Unit-Cell Parameters of Dongchuanite Group Minerals». Cristal·litza en el sistema triclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: m16134, i al laboratori d'estructura cristal·lina de l'institut de recerca científica de la Universitat de Geociències de la Xina, a Beijing, amb el número de catàleg: dc5.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina de plom i zinc de Sanguozhuang, situada al districte de Dongchuan, a Kunming (Yunnan, República Popular de la Xina). Aquesta mina xinesa és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Zheshengite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 octubre 2022].
* 1 2 Sun, Ningyue; Li, Guowu; Xue, Yuan; Shen, Hongtao; Hao, Jinhua «Zheshengite, Pb4ZnZn2(AsO4)2(PO4)2(OH)2: A New Mineral of the Dongchuanite Group and the Influence of As–P Isomorphic Substitution on Unit-Cell Parameters of Dongchuanite Group Minerals». Minerals, 14, 12, 12-2024, pàg. 1276. DOI: https://doi.org/10.3390/min14121276 [Consulta: 16 desembre 2024].
# Chinchaysuyu

Chinchaysuyu (en quítxua Chinchay Suyu país chincha) va ser un suyu de l'Imperi Inca. Comprenia la regió nord de l'imperi, des de Pasto fins a l'actual província peruana de Caravelí (Arequipa). El nom el deu a la cultura chincha, que va constituir un regne comerciant en el que actualment és la regió d'Ica.

## Vegeu també

* Civilització chimú
* Història del Perú
* Perú

## Bibliografia

* José Antonio del Busto Duthurburu. Obras escogidas José Antonio del Busto - Perú incaico.. Lima. Empresa Editora El Comercio S.A., 2011. ISBN 978-612-306-034-3.
# Contisuyu

Contisuyu o Condesuyu (quítxua Kunti Suyu, regió de ponent) era un suyu de l'Imperi Inca al sud-oest del Cusco que arribava fins a la costa, comprenent part d'Ica i l'actual departament d'Arequipa.

## Referències

* ↑ Teofilo Laime Ajacopa, Diccionario Bilingüe Iskay simipi yuyayk'ancha, La Paz, 2007 (diccionari quítxua-castellà)

## Vegeu també

* Civilització inca
* Quítxua
* Història del Perú
* Perú
# Ruapehu

El Ruapehu és un dels volcans més actius de Nova Zelanda, al Parc Nacional de Tongariro, a l'Illa del Nord. És, a més, la muntanya més elevada de l'esmentada illa, assolint una altitud de 2.797 m. Té un llac en el seu cràter. És compost en gran part d'andesita i la seva primera erupció va tenir lloc almenys fa 250.000 anys. En la seva història, les grans erupcions han tingut lloc amb uns cinquanta anys de diferència, el 1895, 1945 i 1995 - 1996. Les erupcions menors són més freqüents, generant tan sols petites caigudes de cendra i lahars, amb una xifra de seixanta des de l'any 1945. Als pendents de la muntanya Ruapehu es van rodar escenes de la trilogia cinematogràfica de El Senyor dels Anells, dirigida per Peter Jackson.

## Referències

* ↑ Cràter
* ↑ Volcans de l'Illa del Nord
* ↑ «Mount Doom is about to blow! New Zealand volcano used in Peter Jackson's The Lord of the Rings movies set to erupt» (en anglès). Daily Mail, 19-11-2012. [Consulta: 14 juny 2014].
# Tir als Jocs Olímpics d'estiu de 1960

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 celebrats a la ciutat de Roma (Itàlia) es disputaren sis proves de tir olímpic, totes elles en categoria masculina. Les proves es realitzaren entre els dies 3 i 10 de setembre de 1960 al Centre de tir rei Umbert I.
Hi participaren un total de 313 tiradors de 59 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Pistola ràpida 25 metres Detalls | William McMillan | Pentti Linnosvuo | Alexander Zabelin |
| Pistola lliure 50 metres Detalls | Alexei Gustchin | Makhmud Umarov | Yoshihisa Yoshikawa |
| Rifle en posició estesa 50 metres Detalls | Peter Kohnke | James Enoch Hill | Enrico Forcella |
| Rifle en 3 posicions 50 metres Detalls | Viktor Shamburkin | Marat Nijasov | Klaus Zähringer |
| Rifle en 3 posicions 300 metres Detalls | Hubert Hammerer | Hans Spillmann | Vassily Borisov |
| Fossa Olímpica Detalls | Ion Dumitrescu | Galliano Rossini | Sergei Kalinin |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 2 | Estats Units | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Alemanya | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 4 | Àustria | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | Romania | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6 | Finlàndia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Itàlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Japó | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 9 | Suïssa | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 9 | Veneçuela | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Shooting at the 1960 Summer Olympics». [Consulta: 16 desembre 2024].
# Serres de Seró

Les Serres de Seró és una serra situada al municipi d'Artesa de Segre a la comarca del Noguera, amb una elevació màxima de 462 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra Alta de Palau

La Serra Alta de Palau és una serra situada als municipis d'Olvan, Puig-reig i Sagàs a la comarca del Berguedà, amb una elevació màxima de 596 metres.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Política Territorial i Obres Públiques, Generalitat de Catalunya, 01-09-2009.
# Serra de Sant Pere

La serra de Sant Pere o serra del Solà és una alineació muntanyosa del País Valencià. Es troba a Traiguera, a l'interior de la província de Castelló, a la comarca del Baix Maestrat.

## Particularitats

Aquestes muntanyes d'altitud moderada s'alcen damunt de la part oriental del poble de Canet lo Roig i de la part occidental de Traiguera.
A la part inferior del vessant occidental de la serra s'han trobat restes d'esteles ibèriques. Damunt del cim més alt de la serra hi ha una ermita dedicada a sant Pere, ara en estat ruïnós. En aquest punt també s'hi troba una cova a la qual es pot accedir.

## Referències

* ↑ «Traiguera». Arxivat de l'original el 2010-10-03. [Consulta: 31 gener 2010].
* ↑ Vicenç M. Rosselló i Verger, Toponímia, geografia i cartografia

## Bibliografia

* Flora de la Província de Castelló (castellà).

## Enllaços externs

* El País Valencià poble a poble; comarca a comarca - El Baix Maestrat.
* José Quereda Sala, Les Moles de Xert,; Análisis Geomorfológico.
* El nom de Canet Arxivat 2014-09-28 a Wayback Machine..
* Toll Negre - Flora.
* Ramaderia Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine..
# AVSBus

AVSBus (acrònim anglès de Adaptive Voltage Scaling Bus, Bus de voltatge adaptatiu) és un estàndard obert i una variant del bus PMBus el qual s'encarrega del control digital de fonts d'alimentació. AVSBus complementa el bus PMBus perquè permet un control en el punt de càrrega molt més precís. AVSBus va ser creat per l'organització SMI i una coalició de fabricants de semiconductors i fonts commutades.

## Propietats

* Alta velocitat del bus de 50 MHz
* Capa física (PHY) similar al bus SPI però sense línies de Selecció:
** AVS_MData i AVS_SData són equivalents a MOSI i MISO del bus SPI
** AVS_Clock és equivalent a CLK del bus SPI
* Totes les trames son de 32 bits per a major velocitat
* Comparativa amb PMBus :
| Paràmetre | PMBus | AVSBus |
| Línies de Bus | Clock, Data, Interrupció, Control,Protecció | AVS_MData, AVS_SData, AVS_Clock |
| Velocitat màx. de Bus I2C | 400 KHz (PMBus 1.2) 1 MHz (PMBus 1.3) | 50 MHz |
| Blocks | fins a 32 bytes (256 bits) | 32 bits |
| Comandes d'usuari | sí | sí |

## Vegeu també

* Altres Busos sèrie de manegament de potència : SMBus, PMBus
* Busos de comunicació en sèrie: I2C, I2S, SPI, M-Bus, MIDI, Modbus
* Busos de comunicació en paral·lel : IEEE 488, PXI (PCI eXtensions for Instrumentation), IEEE 1284, PCMCIA, PCI Express

## Referències

* ↑ Jones, Michael «AVSBus: What is it? Guest blog 1» (en anglès). EDN, 10-03-2017.
* ↑ «PMBus AVSBus» (en anglès). pmbus.or. Arxivat de l'original el 2020-10-01. [Consulta: 10 març 2017].
* ↑ «Introduction to the AVSBus™» (en anglès). pmbus.org/. Arxivat de l'original el 2017-03-12. [Consulta: 10 març 2017].