OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Borda del Caser

La Borda del Caser és una borda del terme municipal de Conca de Dalt, dins de l'antic terme de Toralla i Serradell, pertanyent al poble de Rivert, al nord-oest del municipi.
Està situada a les Vilanoves, en un replà al peu de l'extrem sud-est de la Serra del Cavall. És a l'est-sud-est de Rivert, prop del límit amb Salàs de Pallars, i al sud-oest de la Borda de Fèlix.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Jàixkiv

Jàixkiv o Jàixkov (en ucraïnès Жашків, en rus Жашков) és una ciutat de la província de Txerkassi, Ucraïna. El 2021 tenia 13.355 habitants. Fins al 18 de juliol del 2020 Jàixkiv era la seu administrativa del districte homònim, però aquest districte quedà abolit el 2020 després de la reforma administrativa d'Ucraïna, per la qual es reduïa el nombre de districtes de la província de Txerkassi a només quatre.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020.
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
* ↑ «Чисельність наявного населёння України на 1 січня 2013 року. Державна служба статистики України. Київ, 2013. стор.106». Arxivat de l'original el 2013-10-12. [Consulta: 5 març 2022].
# Tramvia de Szczecin

La xarxa de tramvia de Szczecin és un sistema de tramvies d'ample estàndard de 12 línies a Szczecin, Polònia, que està en funcionament des de 1879 (quan la ciutat era Stettin, Prússia). El tramvia funciona en 65 quilòmetres de recorregut. Les línies són operades per l'empresa Tramwaje Szczecińskie (Szczecin Tramways), en nom de la ZDiTM (Zarząd Dróg i Transportu Miejskiego; Administració de Carreteres i Transport Públic). També hi ha una línia turística operada per l'Associació d'Entusiastes del Transport Públic de Szczecin.

## Línies

| Ruta | Llargària | Temps de trajecte | Parades |
| Osiedle Zawadzkiego ↔ Potulicka | 9.4 km | 34-35 min | 17-20 |
| Dworzec Niebuszewo ↔ Turkusowa | 11.5 km | 30 min | 17-18 |
| Osiedle Zawadzkiego ↔ Pomorzany | 8.7 km | 33-34 min | 22 |
| Krzekowo ↔ Pomorzany | 7.7 km | 26-27 min | 18 |
| Osiedle Zawadzkiego ↔ Stocznia Szczecińska | 7.6 km | 28-29 min | 20-21 |
| Gocław ↔ Pomorzany | 10.9 km | 35-36 min | 23-24 |
| Osiedle Zawadzkiego ↔ Turkusowa | 10 km | 32-33 min | 18 |
| Gumieńce ↔ Turkusowa | 13.03 km | 33 min | 19 |
| Głębokie ↔ Potulicka | 8.9 km | 32-35 min | 18 |
| Las Arkoński ↔ Gumieńce | 9.5 km | 36 min | 22-23 |
| Ludowa ↔ Pomorzany | 8.7 km | 35 min | 19-20 |
| Dworzec Niebuszewo ↔ Pomorzany | 6.9 km | 29 min | 18 |

## Referències

* ↑ «O firmie | Tramwaje Szczecińskie». [Consulta: 21 novembre 2024].
# Antònia Pons i Cervera

Antònia Maria Francisca Pons Cervera (Arbúcies, 13 de novembre de 1837, no es tenen dades de la data i el lloc de defunció) va ser una mestra catalana.
Va dedicar la seva vida laboral a la docència. Se sap que va exercir com a mestra a Caldes de Malavella abans de ser proposada per la Junta Provincial Pública de Girona per a ser, més endavant, nomenada mestra a Palafrugell el setembre de 1890. En el centre on exercia a partir d'aquest any, hi assistien gairebé una cinquantena de noies, repartides en dos torns, matins i tardes. Això es pot saber per la inspecció educativa realitzada a l'any 1896 (en què es registren aquestes dades), que d'alguna manera critica l'estat del centre i les dificultats econòmiques que aquest afronta, tot i així, la premsa en va recollir una opinió positiva. A l'any 1897, el diari El Distrito es fa ressò i demana l'acció de les autoritats locals a causa de la poca abundància de nenes en l'escola dirigida per Antònia Pons, en contrast amb el nombre de famílies que habiten a la població i que tenen infants que hi podrien assistir.
Antònia Pons va finalitzar la seva carrera docent el 1899 en jubilar-se.

## Referències

* ↑ «Antonia Maria Francisca Pons Cervera» (en anglès). [Consulta: 13 març 2020].
* ↑ «Junta de Instruccion publica de la Provincia de Gerona». La Nueva Lucha, 26-02-1888, pàgina 3.
* ↑ «Informació variada». Diario de Gerona de Avisos y Noticias, 14-06-1890, pàgina 5.
* ↑ Barrasa Pinedo, Josep Lluís. Mestres i Escoles del Baix Empordà al segle XIX. Sant Feliu de Guíxols: Monografies de l'institut d'Estudis del Baix Empordà (IEBE), 2017, p. 265-266.
* ↑ «Palafrugell, Nuestra Fiesta Mayor». El Distrito, 18-07-1897, pàgina 2.
* ↑ «Palafrugell». El Distrito, 15-01-1899, pàgina 3.
* ↑ «Informació variada». Diario de Gerona de Avisos y Noticias, 15-09-1899, pàgina 3.
# Lluïsa de Salm-Dhaun

Lluïsa de Salm-Dhaun, comtessa de Sal Dhaun, va néixer a la ciutat de Dhaun (Alemanya) el 27 de febrer de 1721 i va morir a Colònia el 23 de desembre de 1791. Era filla del vescomte Carles de Salm-Dhaun (1675-1733) i de Lluïsa de Nassau-Ottweiler (1686-1773).
El 19 de juny de 1744 es va casar a Dhaun amb Guillem Lluís de Kirchberg (1709-1751), fill de Jordi Frederic de Kirchberg (1683-1749) i de Sofia Amàlia de Nassau-Ottweiler (1688-1753). D'aquest matrimoni en nasqueren:
* Carles Frederic (1746- ?).
* Guillem Jordi de Kirchberg (1751-1777), casat amb Isabel Augusta de Reuss Greiz (1752-1824)

## Enllaços externs

* awt.ancestrylibrary.com
* http://genealogics.org
# Camins de Boumort

Els Camins de Boumort és un conjunt de camins que discorren per la Reserva Nacional de Caça de Boumort, en els termes municipals d'Abella de la Conca i Conca de Dalt (antic terme d'Hortoneda de la Conca), al Pallars Jussà.
La major part són restringits als usos de manteniment de l'espai natural protegit. Un d'ells, però, el Camí de Boumort és obert al trànsit de tota mena de vehicles, i permet la volta sencera de l'Espai d'interès natural de la Serra de Boumort i de la mateixa Reserva Nacional de Caça, enllaçant amb la Pista de Boumort i el Camí de Carreu.
A més del Coll de Llívia, també passa per la Collada del Rei, i per molts altres llocs destacats, com l'Obaga dels Cóms, el Roc de les Cases, la Serra de l'Andreu, les Coberterades, el Clot del Grau, el Pou dels Grallons, l'Obaga de la Gargalla, la Solana del Galliner i la Coma del Pi, tots ells en terme d'Abella de la Conca.
Aquests camins discorren pels municipis d'Abella de la Conca i de Conca de Dalt (antic terme d'Hortoneda de la Conca), al Pallars Jussà.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic de caràcter descriptiu: pren el nom del lloc per on discorre, la Serra de Boumort.

## Enllaços externs

* Els Camins de Boumort en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Toon Aerts

Toon Aerts (Malle, província d'Anvers, 19 d'octubre de 1993) és un ciclista belga, professional des del 2014. S'ha especialitzat en el ciclocròs on s'ha proclamat Campió d'Europa i ha guanyat diversos campionats de ciclocròs, entre ells dues Copes del Món.
Va ser suspès des del 16 de febrer i durant 2 anys per un positiu de substàncies dopants.

## Palmarès en ciclocròs

* 2016-2017
** Campió d'Europa en ciclocròs
* 2018-2019
** Campió de Bèlgica en ciclocròs
** Vencedor de la Copa del món de ciclocròs
* 2019-2020
** Vencedor de la Copa del món de ciclocròs
* 2020-2021
** Vencedor de la Superprestige
* 2021-2022
** Vencedor de Trofeu X²O Badkamers

## Palmarès en ruta

* 2017
** 1r a l'Internationale Wielertrofee Jong Maar Moedig

## Referències

* ↑ «Toon Aerts is verrassend Europees kampioen veldrijden» (en neerlandès). wielerflits, 30-10-2016. [Consulta: 18 desembre 2024].
* ↑ «‘The suspension cost me a lot of money’ - Cyclocross racer Toon Aerts on his way back to the front after two-year ban» (en anglès). cyclingnews, 1 deesmbre 2024. [Consulta: 18 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Borda del Músic (Masos de la Coma)

La Borda del Músic és una borda del terme municipal de Conca de Dalt, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, pertanyent a l'antiga caseria dels Masos de la Coma, al límit nord-est del municipi.
És una de les bordes dels Masos de la Coma, a la Coma d'Orient. És la més occidental del sector central de la Coma. A llevant seu hi havia la Borda d'Aubarell. Al nord-est, les bordes de Maladent i de Senllí, les dues amb pallissa annexa, i la Borda del Gorret, desapareguda. Al seu est-sud-est, hi ha la Borda d'Isabel.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Vigilats

Vigilats (títol original en anglès, The Rental) és una pel·lícula de terror estatunidenca del 2020 coescrita, produïda i dirigida per Dave Franco, en el seu debut com a director. Franco va coescriure el guió amb Joe Swanberg a partir d'una història del mateix Franco, Swanberg i Mike Demski. És protagonitzada per Dan Stevens, Alison Brie, Sheila Vand, Jeremy Allen White i Toby Huss, i segueix dues parelles que comencen a sospitar que són vigilades a la casa que van llogar. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar a la carta i en una selecció de cinemes dels Estats Units el 24 de juliol de 2020, amb la distribució d'IFC Films. Va rebre crítiques generalment positives, i es va convertir en la segona pel·lícula que ha arribat a les llistes de vídeo sota demanda i de taquilla el mateix cap de setmana.

## Referències

* ↑ Evangelista, Chris. «The Rental Movie will be Dave Franco's Directorial Debut». Slashfilm, 11-03-2019. Arxivat de l'original el March 2, 2020. [Consulta: 1r març 2020].
* ↑ «Vigilats». Goita què fan, ara!. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Fleming, Mike Jr. «IFC Lands U.S. Rights To Dave Franco-Directed Black Bear Pictures Thriller 'The Rental'». Deadline Hollywood, 09-04-2020. Arxivat de l'original el April 12, 2020. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ Roeper, Richard «'The Rental': Friends' road trip takes a creepy, compelling turn». Chicago Sun-Times, 22-07-2020.
* ↑ Brueggemann, Tom. «'The Rental' Is Second Film Ever to Be #1 on Both Theatrical and VOD Charts at Same Time». IndieWire, 27-07-2020. Arxivat de l'original el August 8, 2020. [Consulta: 27 juliol 2020].
# Selva Negra

La Selva Negra, en alemany Schwarzwald [ˈʃvaːrtsˌvaːlt], és un massís muntanyenc al sud-oest d'Alemanya, a l'estat de Baden-Württemberg. És també una destinació habitual del turisme de natura.

## Nom

El nom de Selva Negra al·ludeix als densos boscos de pins i avets de la zona que donen al paisatge una aparença fosca.
Es diu a la zona, antigament anomenada Marciana Silva, que van ser els romans qui li van donar dit nom, inspirats en la foscor que caracteritza el pas pel mig dels boscos que la poblen.

## Orografia

El seu pic més alt és el Feldberg, de 1.493 metres d'altitud. Alguns dels seus llacs són el Titisee i el Mummelsee.

## Referències

* 1 2 «Selva Negra» a enciclopedia.cat
* 1 2 3 4 «La Selva Negra a Alemanya», a Entre Muntanyes
* ↑ Schmitz, Leonhard. «Marcia'na silva». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.

## Vegeu també

* Pastís de la Selva Negra
* Rellotge de cucut
# Leonhard Frank

Leonhard Frank (Würzburg, 1882 - Múnic 1961) fou un novel·lista i dramaturg alemany. Aconseguí ressò internacional amb la dramatització i l'adaptació cinematogràfica de la seva novel·la Karl und Anna. Pacifista declarat, marxà d'Alemanya el 1933, instal·lant-se finalment als Estats Units el 1940.
Algunes de les obres narratives més importants de Frank són Die Räuberbande; Bruder und Schwester; la novel·la autobiogràfica Links wo das Herz ist; o la col·lecció de relats Der Mensch ist gut, una denúncia de la guerra. El gruix de la seva obra dramàtica consiteix en adaptacions de les seves pròpies novel·les.

## Obra
### Novel·la

* Die Räuberbande, 1914
* Der Bürger, 1924
* Das Ochsenfurter Männerquartett, 1927
* Bruder und Schwester, 1929
* Von drei Millionen drei, 1932
* Traumgefährten, 1936
* Die Jünger Jesu, 1947
* Mathilde, 1948
* Links wo das Herz ist (novel·la autobiogràfica), 1952

### Novel·la curta

* Die Ursache 1915
* Der Mensch ist gut 1917.
* Der Vater 1918
* Die Mutter 1919
* An der Landstraße 1925
* Die Schicksalsbrücke 1925
* Im letzten Wagen
* Karl und Anna 1927
* Der Streber u. a. Erzählungen 1928
* Die Entgleisten 1929
* Deutsche Novelle 1954
* Das Portrait 1954
* Berliner Liebesgeschichte 1955
* Michaels Rückkehr 1957
* Kurzgeschichten 1961

### Teatre

* Die Ursache, 1929
* Karl und Anna, 1929
* Hufnägel, 1930
* Der Außenseiter, 1937
* Maria, 1939
* Die Kurve 1955
* Die Hutdynastie, 1955
* Baccarat, 1957
* Ruth, 1960

### Conte

* Der Hut
* Jahrmarkt
* Atmen
* Das Porträt
* Fünf Pfennige
* Emil Müller
* Der Heiratsvermittler
* Berliner Liebesgeschichte

## Referències

* ↑ Stanley Hochman, McGraw-Hill Encyclopedia of World Drama (vol. 2), McGraw-Hill 1984
# Camp-Rodó

Camp-Rodó o Campredó és una partida de l'Horta de Lleida. Limita al nord amb el terme municipal de Torrefarrera, a l'est i al sud amb Cunillars i a l'oest amb Canet. És una zona amb molt poca població dedicada principalment al cultiu d'arbres fruiters. La partida és travessada d'est a oest per l'Autovia del Nord-est, i des de principi del Segle XX es veu destorbada per la presència del polígon industrial del mateix nom, també conegut com de Torrefarrera. Si bé no disposa de transport públic propi, la línia municipal de Lleida número 8 Balàfia - Gualda hi arriba a prop.
| | Torrefarrera | |
| Canet | | |
| | | Cunillars |

## Enllaços externs

* Mapa general de Lleida. Partides Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine. Seleccioneu "Partides" dins de "Bàsics".
* Oficina municipal de l'Horta de Lleida Arxivat 2010-09-21 a Wayback Machine.
* Mapa de les partides de Lleida Arxivat 2011-09-06 a Wayback Machine.
* Institut Català de Cartografia
* Autobusos de Lleida. Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine. Línia 8 Balàfia - Gualda.
# Estadi Jesús Bermúdez

L'Estadi Jesús Bermúdez és un estadi esportiu de la ciutat d'Oruro, Bolivia utilitzat principalment per a la pràctica del futbol i l'atletisme.
La seva capacitat és per a 33.000 espectadors i és la seu dels clubs GV San José i Club San José. L'estadi va ser inaugurat l'any 1955. El seu nom fa referència a Jesús Bermúdez, el primer porter de la selecció de futbol de Bolívia. Va ser seu de la Copa Amèrica de futbol de 1975 i de la Copa Amèrica de futbol de 1975.
El 20 de febrer de 2013, un jove de 14 anys del Club San José fou assassinat durant un partit de Copa Libertadores davant el Corinthians a l'estadi.

## Referències

* ↑ «Estadio Jesús Bermúdez - Club San Jose» (en anglès). Clubsanjose.com. [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ «ESTADIO JESÚS BERMÚDEZ». Soccerway. [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ «Bolivia boy killed by flare allegedly launched by Corinthians fans». The Guardian, 21-02-2013. [Consulta: 21 febrer 2013].
* ↑ «Bolivian boy killed by flare at Copa Libertadores game» (en anglès). ESPN.com, 21-02-2013. [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ «17-year-old Brazilian fan confesses to setting off flare that killed Bolivian boy in stadium» (en anglès americà). Fox News, 25-03-2015. [Consulta: 13 octubre 2020].
# Borda del Querolar

La Borda del Querolar, o Borda del Querolà, és una borda del terme municipal de Conca de Dalt, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, pertanyent a l'antiga caseria dels Masos de la Coma, al límit nord-est del municipi.
És una de les bordes dels Masos de la Coma, a la Coma d'Orient. És. juntament amb la Borda de Savoia, una de les dues que ocupen l'extrem oriental de la coma. Totes les altres són a ponent d'aquestes dues bordes.
Situada en el Pletiu del Querolar, aquesta borda ja és del tot desapareguda, ja que només en queden algunes traces, a part del topònim.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Dolinska

Dolinska (en ucraïnès Долинська i en rus Долинская) és una ciutat de la província de Kirovohrad, Ucraïna. El 2021 tenia 18.460 habitants. Fins al 18 de juliol del 2020 Dolinska fou el centre administratiu del districte homònim, però aquest districte quedà abolit el juliol del 2020 com a part de la reforma administrativa d'Ucraïna, que reduí el nombre de districtes de la província de Kirovohrad a quatre. L'àrea d'aquell districte es fusionà amb el districte de Kropivnitski.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020, p. Голос України [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Introducció

Umberto Boccioni (Reggio de Calàbria, 19 d'octubre de 1882 - Sorte, Verona, 16 d'agost de 1916) va ser un pintor i escultor italià, teòric i un dels màxims representats del moviment futurista. i un preconitzador dels avantatges del progrés i de la vida urbana.

# Biografia

Des dels seus inicis, ha fet nombrosos viatges i té l'oportunitat de visitar nombrosos museus, gairebé entrant en simbiosi amb artistes, sobretot d'altres èpoques com Miquel Àngel però també amb Francesco Filippini que l'inspirarà per a la recerca sobre el paisatge de la regió de Llombardia i treballar al camp, seguint els conceptes del filipinisme.
Al 1901 es trasllada a Roma i coneix a Gino severini i a Giacomo balla, artistes que influencien dràsticament en la seva formació.
Després de la seva arribada a Milà i la seva trobada amb els divisionistes i amb Filippo Tommaso Marinetti, va escriure, juntament amb Carlo Carrà, Luigi Russolo, Giacomo Balla i Gino Severini, el Manifest dels pintors futuristes (1910), al qual va seguir el Manifest tècnic del moviment futurista (1910). Segons aquests manifestos, l'artista modern havia d'alliberar-se dels models i les tradicions figuratives del passat, per a centrar-se únicament en el món contemporani, dinàmic i en contínua evolució. Com a temes artístics proposaven la ciutat, els automòbils i la caòtica realitat quotidiana.
Boccioni va contribuir decisivament a la divulgació dels principis estètics d'aquest moviment a partir dels seus escrits, les seves conferenciés i exposicions.

# Concepte de futurisme de Boccioni

Boccioni té un concepte del futurisme diferent de Flippo Tomasso Marinetti. Mentre Marinetti té una estètica de la màquina i la velocitat, Boccioni fonamenta l'emoció, que segons el, és el que li dona mesura, frena l'anàlisi, legitima l'arbitri i crea el dinamisme. Ens diu que a través de les seves creacions, l'artista ha de ser capaç de comunicar l'emoció que suscita en ell. Ha d'insuflar vida a l'art, allunyar-lo de l'esperit museístic i sacralitzat que converteix la tradició en un fardell incòmode. Hem de contagiar-lo d'entusiasme i de confiança en el futur.

## Galeria

* La ciutat s'aixeca, 1910, llenç, 200 × 301 cm, Museu d'Art Modern, Nova York
* El carrer entra a casa, 1911, oli sobre llenç, 100 x 106,5 cm, Hannover, Museu Sprengel
* Formes úniques de continuïtat en l'espai (1913), obra que apareix en la cara nacional d'Itàlia de les moneda de vint cèntims d'euro.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.65. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 18 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Umberto Boccioni Papers, 1899-1916.
# Cammarata

Cammarata (sicilià: Cammarata) és un municipi italià, dins de la província d'Agrigent. L'any 2008 tenia 6.441 habitants. Limita amb els municipis d'Acquaviva Platani (CL), Casteltermini (AG), Castronovo di Sicilia (PA), Mussomeli (CL), San Giovanni Gemini (AG), Santo Stefano Quisquina (AG), Vallelunga Pratameno (CL) i Villalba (CL).
# Província d'Izumo

La província d'Izumo (出雲国, Izumo-no-kuni), també coneguda pel seu nom abreujat com a Unshū (雲州), fou una antiga província del Japó de la regió del San'indō activa des d'aproximadament l'any 701 fins al 1871. Actualment, forma part de la prefectura de Shimane i comprén tota la meitat oriental d'aquesta. La capital provincial així com el temple provincial (Kokubunji) es trobaven a l'actual ciutat de Matsue, mentre que el santuari provincial (Ichinomiya) es troba a l'actual ciutat d'Izumo.
Classificada com a "província superior" i de "distància mitjana", a la seua dissolució, la província de Shimane comptava amb 78 municipis compresos en 10 districtes. La província també pot ser coneguda amb el nom de país d'Izumo o simplement Izumo.

## Geografia

La província d'Izumo

### Política

La província d'Izumi es trobava dividida en districtes o comarques com qualsevol altra província. Els deu districtes d'Izumo són els següents:
* Districte d'Aika (秋鹿郡)
* Districte d'Iishi (飯石郡)
* Districte d'Izumo (出雲郡)
* Districte de Kando (神門郡)
* Districte de Nita (仁多郡)
* Districte de Nogi (能義郡)
* Districte d'Ōhara (大原郡)
* Districte d'Ou (意宇郡)
* Districte de Shimane (島根郡)
* Districte de Tatenui (楯縫郡)

## Història

El país fou un dels més importants política, religiosa i culturalment de tot l'antic Japó. Un poderós clan d'Izumo (Idumo en japonés antic) constituía un estat independent, però durant el segle vi o VII fou absorbit per l'expansió territorial del país de Yamato, assumint des de llavors el rol d'estat religiós.
Fins i tot en l'actualitat, el gran santuari d'Izumo constitueix (junt amb el santuari d'Ise) un dels lloc més sagrats del xintoisme. El santuari està dedicat a diferents kami i entre d'ells especialment a Ōkuninushi, divinitat equiparable a Amaterasu i avantpassat directe de Susanoo i de tots els clans d'Izumo. Es diu que la mare mitològica dels japonesos, Izanami, es troba soterrada al mont Hiba, al límit entre les antigues províncies d'Izumo i Hōgi, a l'actual ciutat de Yasugi, a la prefectura de Shimane.
Cap al període Sengoku, Izumo ja havia perdut molta de la seua antiga importància. Abans de la batalla de Sekigahara i l'aveniment del bakufu Tokugawa la província va estar dominada pel clan Mōri i, després, la zona esdevingué un feu independent amb seu al castell de Matsue.
A la mitologia japonesa, l'entrada al yomi (infern o terra dels morts) es troba localitzada a la província i va ser segellada pel Déu Izanagi dipositant un gran cudol.

## Referències

* ↑ Nussbaum, Louis-Frédéric. (2005). "Izumo" in Japan Encyclopedia, p. 412, p. 412, a Google Books.
* ↑ Hudson, Mark James. Ruins of Identity: Ethnogenesis in the Japanese Islands (en anglès). University of Hawaii Press, 1999-08-01. ISBN 978-0-8248-6419-4.