OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# President d'Israel

El President d'Israel és el Cap d'Estat d'Israel. Els Presidents són elegits per la Kenésset per un període de set anys, i es limiten a servir a un termini.

## Llista dels Presidents d'Israel

| # | Nom | Inici mandat | Fi mandat | Partit polític (en el nomenament) |
| 1 | Chaim Weizmann | 17 de maig de 1948 | 9 de novembre de 1952 | Sionistes Generals |
| 2 | Yitshaq ben Tseví | 8 de desembre de 1952 | 23 d'abril de 1963 | Mapai |
| 3 | Zalman Xazar | 21 de maig de 1963 | 24 de maig de 1973 | Mapai |
| 4 | Efraïm Qatsir | 24 de maig de 1973 | 19 d'abril de 1978 | L'Alineació |
| 5 | Yitzhak Navon | 19 d'abril de 1978 | 5 de maig de 1983 | L'Alineació |
| 6 | Chaim Herzog | 5 de maig de 1983 | 13 de maig de 1993 | Laborista |
| 7 | Ezer Weizman | 13 de maig de 1993 | 13 de juliol de 2000 | Laborista |
| 8 | Moixé Qatsav | 1 d'agost de 2000 | 1 de juliol de 2007 | Likud |
| 9 | Ximon Peres | 15 de juliol de 2007 | 24 de juliol de 2014 | Kadima |
| 10 | Reuven Rivlin | 24 de juliol de 2014 | 7 de juliol de 2021 | Likud |
| 11 | Isaac Herzog | 7 de juliol de 2021 | Present | Likud |

### Paleta de colors

Paleta de colors :
| Sionistes Generals | Mapai | L'Alineació | Partit Laborista | Likud | Kadima |

## Referències

* ↑ The Presidency in Israel Arxivat 2018-02-08 a Wayback Machine.(anglès)
* ↑ Hoffman, Gil. «Isaac Herzog elected 11th President of the State of Israel by wide margin» (en anglès). The Jerusalem Post, 02-06-2021.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2018-02-08 a Wayback Machine.
* Llei bàsica: El President de l'Estat
# Blanca de Mèdici

Blanca de Mèdici (Florència, República de Florència 10 de setembre del 1445 - 20 de juliol del 1505) fou una noble italiana membre dels Mèdici.
Filla de Pere I de Mèdici i Lucrècia Tornabuoni i neta per línia paterna de Cosme de Mèdici el Vell i Contessina de Bardi i germana de Maria, Nannina, Llorenç i Julià de Mèdici; es casà el 1458 amb Guillem de Pazzi, fill d'Antonio de Pazzi i Nicolosa degli Alessandri. D'aquesta unió nasqueren:
* Joana Pazzi, casada el 1471 amb Tommaso Monaldi
* Contessina Pazzi, casada el 1476 amb Giuliano Salviati
* Antoni Pazzi (1460)
* Antoni Pazzi (1462-1528)
* Alexandra Pazzi, casada el 1486 amb Bartolomeo Buondelmonti
* Cosime Pazzi (1466-1513), arquebisbe de Florència
* Piero Pazzi (1468)
* Cosa Pazzo
* Renat Pazzo
* Llorenç Pazzo
* Lluïsa Pazzo, casada el 1494 amb Folco di Edoardo Portinari
* Magdalena Pazzo, casada el 1497 amb Ormanozzo Deti
* Alexandre Pazzo (1483-1530),
* Lucrècia Pazzo
* Julià Pazzo (1486-1517), abat
Mitjançant el casament de Blanca amb Guillem de Pazzi, aquesta família florentina entrà en contacte amb els seus rivals Mèdici. Els Pazzi organitzaren el 26 d'abril de 1478 l'anomenada Conjura dels Pazzi, per la qual volien assassinar Julià i Llorenç el Magnífic, si bé aquest últim aconseguí escapar de la mort. Després de la conspiració s'exilià de la ciutat juntament amb el seu marit, a pesar que aquest no participà en l'acció.

## Enllaços externs

* http://genealogy.euweb.cz/italy/medici2.html (anglès)
# Agnus de Saragossa

Agnus de Saragossa (Gallur, província de Saragossa, 1190 - Saragossa, 1260) va ésser un frare franciscà aragonès. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

Es deia Lope Fernando de Aín; va ésser el papa Innocenci VI qui, per distingir la seva bondat, li canvià el seu nom Lupus (Lope, en llatí, "llop") pel sobrenom Agnus ("anyell", per la mansedat).
Va ésser canonge i prior de l'església del Pilar de Saragossa i el primer aragonès que va ingressar a l'Orde de Sant Francesc, cap al 1220. Va ésser a Roma, on va destacar per la seva predicació i on va conèixer el papa Innocenci. Aquest el va nomenar bisbe titular del Marroc i llegat apostòlic en aquell regne. Al Marroc establí la seu episcopal i fou admirat pel mateix sobirà musulmà per la seva generositat i desinterès.
Va tornar a Roma per fomentar la missió i va obtenir permís per fer el pelegrinatge a Terra Santa. En tornar-ne, en 1255, Alexandre IV l'encarregà en qualitat de llegat de definir els límits de la diòcesi de Cartagena i d'altres dos nous bisbats, creats a terres conquerides als musulmans. Cap al final de la seva vida va tornar a Saragossa, al convent de frares menors.
Hi morí el 1260, essent sebollit al mateix convent. En 1286, quan els franciscans es traslladaren de convent, n'exhumaren el cos i el portaren al nou, enterrant-lo a l'església, al costat de l'Evangeli de l'altar major. El convent i les restes desaparegueren en 1809, destruïts per l'exèrcit francès.
Se'n conserven algunes cartes sobre l'apostolat a Àfrica i alguns sermons, en espanyol, llatí i àrab.
# Agadez (regió)

Agadez és una regió del Níger. Cobreix 634.209 km². La capital del departament és Agadez.
Està dividida en 3 departaments:
* Arlit
* Bilma
* Tchirozerine
Limita amb Líbia, Algèria el Txad i Mali i amb les regions nigerines de Diffa, Zinder, Maradi i Tahoua.
# Agaricàcies

Les agaricàcies (Agaricaceae) són una família de fongs basidiomicets que inclou organismes abans coneguts com a Tulostomataceae i Lepiotaceae.

## Vegeu també

* Lepiota brunneoincarnata
# Age of Empires III: The WarChiefs

Age of Empires: The WarChiefs és un videojoc d'estratègia en temps real per a ordinadors personals, la primera expansió d'Age of Empires III, igual que el joc principal està dissenyada per Ensemble Studios.

## Noves civilitzacions

En l'expansió hi ha tres noves civilitzacions respecte l'Age of Empires III.
| Civilització | Metròpoli/Consell Tribal | Bonus Únics de cada Civilització | Líder |
| Iroqueses | Caughnawaga | Els soldats tenen més punts de resistència, comencen amb 1 Travois. | Hiawatha |
| Sioux | Hunkpapa | Bonificació de velocitat, comencen amb 200 de població automàticament. | Gall |
| Aztecas | Tenochtitlán | Doble d'experiència per mort, comencen amb 1 sacerdot guerrer. | Cuauhtémoc |

## Enllaços externs

* Web oficial(anglès)
# Agi Pandes (illot)

Agi Pandes (grec: Άγιοι Πάντες) és una petita illa grega situada al Golf de Mirabello a la costa nord-est de Creta, vora la ciutat d'Àgios Nikólaos. Està deshabitada i és una reserva de la cabra salvatge de Creta o kri-kri.
# Agliè

Agliè (Ajé en piemontès) és un municipi italià de 2.612 habitants situat a la Ciutat Metropolitana de Torí, a 35 km al nord de la capital. Aquest petit municipi (13,3 km²), convertit en il·lustre per personatges com Filippo d'Agliè i Guido Gozzano, sorgeix al Canavese, als peus dels turons de Macugnano.
El municipi d'Agliè conté les frazioni (subdivisions, normalment pobles i llogarrets) de Madonna delle Grazie, Santa Maria i San Grato.
Agliè limita amb els següents municipis: San Martino Canavese, Torre Canavese, Bairo, Vialfrè, Cuceglio, San Giorgio Canavese i Ozegna.

## Topònim

Segons Gian Domenico Serra, cèlebre lingüista, el topònim derivaria del nom romà Alliacus per modificacions successives. Altres hipòtesis són que el nom deriva del país d'Ala De (ala de Déu), en referència a la planta del castell originari, que forma una ala desplegada cap a Orient «d'on sorgirà el vertader sol per restaurar el món de la pau».

## Castell

Agliè és coneguda pel seu important castell ducal, que forma part del circuit dels castells del Canavese. Data del segle xii i originalment fou propietat dels comtes de San Martino d'Agliè.
Transformat al segle xvii en un palau senyorial del comte Filippo di Agliè, fou devastat durant la invasió dels francesos del 1706; fou adquirit el 1765 per Carles Manuel III de Savoia per ser reformat de manera radical més tard. El 1939, els prínceps de Savoia-Gènova vengueren a l'estat el castell per la suma de 7 milions de lires, aproximadament 5.590.000 € a data de setembre del 2007.
El castell d'Agliè fou utilitzat com a escenari de la popular telenovel·la italiana Elisa di Rivombrosa, com a Rivombrosa.

## Enllaços externs

* Agliè en línia Arxivat 2008-02-11 a Wayback Machine.
* El Castell d'Agliè Arxivat 2008-03-02 a Wayback Machine.
* Web proloco
* Agliè vist per satèl·lit via Google
# Agostino Carracci

Agostino Carracci o Caracci (Bolonya, 16 d'agost de 1557 - Parma, 22 de març de 1602), pintor i gravador italià, fundador de l'Accademia degli Incamminati.
Seguia com ideal la naturalesa, i va ser el fundador de l'escola que buscava una visió més particularitzada d'aquesta, tal com l'expressava Caravaggio. Es va formar en l'ambient manierista bolonyès, especialment amb l'arquitecte i tallista Domenico Tibaldi.
Va fer viatges d'estudis a Venècia el 1582, a Parma entre 1586 i 1587, tornant a Venècia entre 1587 i 1589. De 1574 daten les seves intervencions en pintures de: Federico Barocci, Tintoretto, Antonio Campi i Correggio.
Va col·laborar amb els seus germans Ludovico i Annibale en els frescs del Palazzo Fava, realitzats el 1584 i al Palazzo Magnani, entre 1590 i 1592. D'aquest any és també la Comunió de Sant Jeroni, en l'actualitat conservada en la Pinacoteca Nacional de Bolonya.
Entre els seus deixebles directes cal fer esment de Francesco Albani i Alessandro Algardi.
# Agostino Veneziano

Agostino Veneziano, de nom original Agostino Musi (1490, Venècia - † 1540, Roma) fou un gravador italià renaixentista.
Així com altres gravadors com Marco Dente i Bernardo Daddi, se l'observa dins del cercle d'artistes que treballaren a l'ombra de Marcantonio Raimondi, gravador predilecte de Raffaello Sanzio. Com ells, s'especialitzà en el gravat de reproducció per sorgir en el creixent mercat d'estampes del Renaixement. El seu hàbit de signar i datar les planxes ha contribuït a reconstruir més fàcilment la seva àmplia producció. Es conserven unes 140 obres signades, tot i que se li n'atribueixen moltes més.

## Obres

Fou conegut com a Agostino Veneziano a causa del seu lloc de naixement. Les seves primeres obres, datades del 1514, són còpies de L'últim sopar de Durero i de L'astròleg de Giulio Campagnola. Unes altres dues còpies gravades, de dissenys d'Andrea del Sarto (Crist mort sostingut per tres àngels de 1516) i de Baccio Bandinelli (Cleòpatra de 1515) han permès situar-lo a Florència en aquells anys. Es traslladà a Roma, on passà a col·laborar com ajudant al taller de Marcantonio Raimondi.
El 1516 es data una planxa creada per a Raimondi, La mort d'Ananies (catàleg Bartsch 42), d'una sèrie de gravats de Raffaello sobre els Fets dels Apòstols, els tapissos per a la Capella Sixtina dissenyats per Raffaello Sanzio poc abans. Veneziano és l'autor de diverses de les planxes de la sèrie, mentre que a Raimondi només se li n'atribueix una.
El 1520 gravà una rèplica (Bartsch 347) de la planxa Hèrcules i Anteu de Raimondi, basada en un disseny de Giulio Romano. Reprengué el mateix tema, tot i que en una composició diferent, el 1533, amb un disseny de Raffaello on el combat entre Hèrcules i el gegant és presenciat per la seva mare, la deessa Gea (Bartsch 316).
També prengué de Raffaello el disseny de Home i dona unint les mans (Bartsch 471). Una altra planxa seva és L'acadèmia de Baccio Bandinelli, que mostra el taller d'aquest escultor florentí.
# Agrupación Deportiva Cerro de Reyes

L'AD Cerro de Reyes és un club de futbol de la ciutat de Badajoz. Es va crear l'any 1980 i actualment juga en Segona Divisió "B" al Grup II. Juga a l'estadi José Pache, que té una capacitat per a 3.500 espectadors.

## Història

El Cerro de Reyes es va fundar l'any 1980. En tota la història d'aquest equip ressalten dues persones molt importants per a l'entitat, com són José Pache (l'estadi del Cerro porta aquest nom com homenatge)i Antonio Olivera Mendez àlies "Cachola" amb el qual l'equip ha aconseguit el millors resultats esportius e institucionals de la seva història. La primera vegada que va jugar a Segona B va ser la temporada 2005/2006, en la qual va baixar a Tercera Divisió. Després de dos anys en Tercera, finalment en la temporada 2008/2009 va pujar altra vegada a Segona Divisió B, en la qual serà la segona temporada en la seva història.

## Dades del club

* Temporades a Segona Divisió B: 2
* Temporades a Tercera Divisió: 8

## Enllaços externs

* Web oficial
* Web no oficial
# Agustín Kardaberaz

Agustin Kardaberaz o Agustín de Cardaberaz (Hernani, 29 de desembre de 1703 - Bolonya, 18 d'octubre de 1770) fou un escriptor en èuscar, apologista, professor de la Universitat de Bilbao i d'Oñati i jesuïta basc.

## Obra
### Religiosa

* Christauaren Vicitza edo orretarako Vide erreza bere amabi Pausoaquin (1744)
* Aita San Ignacioren Egercicioen Gañean Afectoac, beren Egemplo, ta Dotrinaquin: edo Egercicioen II. Partea (1761)
* Aita San Ignacioren Egercicioen III. Partea (1761)
* Aita San Ignacioren Egercicioen Gañean, orien lau asteetaco Meditacio laburrac, edo Egercicioen IV. Partea (1761)
* Ondo iltcen icasteco ta ondo iltcen laguntceco egercicioak (1762)
* Jesus, Maria ta Joseren devociñoco Libruchoric atararico devociño batzuc (1763)
* Mezaco Sacrificio ta Comunio Sagraduaren gañeco doctrina
* Escu liburua, ceinetan arquitcen dira cristau onaren eguneroco egercicioac
* Amorezco ta Dolorezco Jesu-Christoren Pausuac
* Ama Veneragarri Josefa sacramentu guciz santuarena ceritzanaren Vicitza eta vertuteac
* Azpeitico erri chit noblearen gloria paregabeac edo Aita San Ignacioren bicitza laburra

### Doctrina

* Christauaren doctrina (1760)

### Retòrica

* Eusqueraren Berri onac (1761)

### Llibres d'apologia

* Justuen Ispillu Arguia (1764)
* Senar emazte santuak (1766)

## Enllaços externs

* http://zubitegia.armiarma.com/egileak/00366.htm
# Agència Europea de la Pesca

L'Agència Europea de la Pesca (CFCA) és una agència de la Unió Europea (UE) que vetlla pel compliment de la política pesquera comuna i que controla l'estat dels caladors.

## Història

Fou creada pel Consell de la Unió Europea i el Parlament Europeu l'any 2005, i s'espera que entre plenament en funcionament a mitjans de 2008. La seva seu està ubicada a la ciutat gallega de Vigo, tenint actualment la seva seu de forma provisional a la ciutat belga de Brussel·les.
El seu director executiu és el neerlandès Harm Koster.

## Funcions

La seva missió és millorar el compliment de la política pesquera comuna seguint els criteris adoptats pels membres de la Unió l'any 2002. Així mateix vetlla per unificar els criteris de control i inspecció de les zones pesqueres. Com a agència de la Unió depèn de la Direcció General de Pesca i Assumptes Marítims, de la qual també depèn l'Agència Europea de Seguretat Marítima.
El Consell d'Administració està format per un representant de tots els Estats membres de la Unió i per sis membres de la Comissió Europea.

## Enllaços externs

* (anglès) Portal de l'Agència Comunitària de Control de la Pesca
# Agència de Qualitat d'Internet

Agència de Qualitat d'Internet (IQUA) és una entitat sense ànim de lucre d'àmbit espanyol, creada el 21 d'octubre de 2002, amb l'objectiu de garantir confiança i seguretat a la xarxa mitjançant l'autoregulació i l'atorgament del segell de qualitat IQ. Pretén esdevenir un referent comú per a les Administracions, les empreses, els operadors, les associacions, els usuaris i els tècnics que treballen en la millora i la qualitat a Internet. Actualment el president és Santiago Díe, i el representant del CAC, Santiago Ramentol, és vicepresident secretari general

## Socis de l'IQUA

* Consell de l'Audiovisual de Catalunya (CAC)
* Consell Audiovisual d'Andorra
* Consejo Audiovisual de Andalucía
* Consejo Audiovisual de Navarra
* Red.es
* AECEM

## Enllaços externs

* Web de l'IQUA
# Ahmed Hassan Zewail

Ahmed Hassan Zewail (àrab: أحمد زويل, Aḥmad Zuwayl) (Damanhur, Egipte, 26 de febrer de 1946 - Pasadena, Estats Units, 2 d'agost de 2016) fou un químic i professor universitari nord-americà, d'origen egipci, guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1999.

## Biografia

Va néixer el 26 de febrer de 1946 a la ciutat egípcia de Damanhur. Va estudiar química a la Universitat d'Alexandria, i posteriorment es traslladà als Estats Units per realitzar el doctorat l'any 1974 a la Universitat de Pennsilvània. Després de treballar dos anys a la Universitat de Berkeley es va traslladar a l'Institut Tecnològic de Califòrnia, on ocupà la càtedra Linus Pauling de fisicoquímica des de 1990.
Va morir el 2 d'agost de 2016 als Estats Units.

## Recerca científica

L'interès de Zewail per conèixer la dinàmica de les reaccions químiques en temps real, per saber què passa exactament i a quina velocitat entre reactius i productes, el va dur a projectar feixos de radiació làser de curta durada sobre les partícules formades durant una reacció química.
Basant-se en la capacitat d'àtoms i molècules d'absorbir o irradiar la llum incident distintament, modificant l'espectre de forma característica per a cadascun d'ells, Zewail pretenia identificar els elements que apareixien en els estadis intermedis d'una reacció. Però aquests estats són extremadament curts: de l'ordre de 10 a 100 femtosegons. No va ser fins a mitjans de la dècada del 1980, quan es van desenvolupar làsers capaços de llançar feixos tan curts, que Zewail va poder observar (usant el primer cop cianur de iode) la partició d'una molècula i el posterior allunyament dels fragments restants.
A partir d'aquell moment el seu equip va projectar nombrosos feixos làser sobre diferents reaccions, estudiant en cada cas els enllaços químics, els estats d'excitació i el moviment dels diferents àtoms i molècules que apareixen en els successius intermedis. La "filmació" de les reaccions químiques els va permetre descobrir que entre reactius i productes d'una reacció solen aparèixer nombroses molècules altament inestables i amb un temps de vida extremadament curt. Aquesta tècnica constitueix la base d'una nova branca de la química, l'anomenada femtoquímica, el desenvolupament de la qual permet entendre millor les reaccions del metabolisme dels éssers vius, com la fotosíntesi o l'efecte que produeix la llum sobre la retina. Per totes aquestes investigacions l'any 1999 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química.

## Enllaços externs

* «Ahmed Hassan Zewail» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Ahmet II

Ahmet II (turc otomà: احمد ثانى, Aḥmed-i sānī) (25 de febrer de 1643 segons Naima o 1 d'agost de 1942 segons Rashid – 6 de febrer de 1695) va ser soldà de l'Imperi Otomà des de 1691 fins a la seva mort. Era el fill del soldà Ibrahim I (1640-48), i va succeir el seu germà Solimà II (1687-91) a la mort d'aquest el 23 de juny de 1691.
A l'inici del seu regnat, va confirmar en el seu càrrec al gran visir del seu germà, el poderós Mustafà Köprülü (Köprülüzade Fadil Mustafa Pasha). Aquest va reprendre la guerra contra els imperials però fou derrotat i mort pels austríacs liderats pel marcgravi Lluís Guillem de Baden, a la Batalla de Szalankamen (19 d'agost de 1691). Com a conseqüència de la derrota els otomans van veure's forçats a abandonar Hongria. A Mustafa el va succeir Arabadji Ali Pasha que va durar poc temps en el càrrec al qual va accedir Hadji Ali Pasha, que el 1692 va fer una campanya extremadament prudent a Àustria. En aquest mateix 1692 els venecians van intentar ocupar La Canea però van fracassar.
Hadji Ali Pasha va entrar en conflicte amb el sultà i fou destituït; el successor, Bozoklu Mustafa Pasha va obligar els austríacs a aixecar el setge al que sotmetien a Belgrad (1693), però això no el va salvar de ser destituït. El 1694 el seu successor Sürmeli Ali Pasha va fracassar en el seu intent de conquerir la fortalesa de Peterwardein i en canvi els venecians es van apoderar de Gabella a Dalmàcia i de l'illa de Quios
Va fer front també a revoltes menors a Iraq, Hedjaz, Trípoli i Alger (aquestes dues darreres van atacar Tunis)
Quatre anys després de la seva ascensió al tron Ahmet II va emmalaltir i morir a Adrianòpolis. Fou succeït pel seu nebot Mustafà II. Ahmet II fou enterrat a la Kanuni Sulayman d'Istanbul.
# Aiello del Sabato

Aiello del Sabato, (Ajello d'o Sabbato en el dialecte de la Campània) és un municipi situat al territori de la província d'Avellino, a la regió de la Campània (Itàlia). Limita amb els municipis d'Atripalda, Avellino, Cesinali, Contrada, San Michele di Serino, Serino i Solofra. Pertanyen al municipi les frazioni de Sabina, San Raffaele i Tavernola San Felice.
# Aiguamolls de Vassiugan

Els aiguamolls de Vassiugan és una zona pantanosa de Sibèria Occidental i una de les més grans del món. Es troba entre els rius Obi i Irtix, al territori de la plana de Vassiugan, que s'estén entre les províncies de Novossibirsk, d'Omsk i de Tomsk, a Rússia. Limita al sud amb l'estepa de Baraba.
Ocupa una àrea de 53.000 km² (fins i tot més gran que la superfície d'alguns països, com Suïssa, que té una superfície de 41.000 km²). En aquest zona neix el riu Vassiugan així com el seu afluent, el Txijapka.

## Tragèdia de Vassiugan

Aleksandr Soljenitsin menciona aquests mateixos aiguamolls com la destinació d'una gran expulsió d'"enemics del poble", fou costum del règim soviètic enviar grans contingents de persones a regions gairebé inhabitables a la força sota el pretext de colonitzar-les. El 1930 foren enviats des de Tomsk pel riu Obi més 10.000 famílies (de 60.000 a 70.000 persones) fins als illots de Vassiugan situats sobre la tundra congelada. En pocs dies la majoria dels nens ja havien mort i la resta, sense aliments ni eines, van veure que era impossible habitar aquell lloc. Incapaços de tornar perquè hi havia posts militars al camí de tornada, l'única opció que tenien era endinsar-se en la tundra gelada. Cap d'ells no sobrevisqué.
# Ain El Hammam

Ain El Hammam (antigament Michelet durant l'època francesa, després Asseqif n Tmana) és un dels principals municipis de Cabília (Algèria) amb 25.000 habitants. Està situat al vessant nord del Djurdjura a 1.250 metres d'altitud a la província de Tizi Ouzou.
Ain El Hammam té un hospital, una comissaria, dos instituts superiors (lycée), dos instituts mitjans (C E M) i catorze escoles elementals. També hi ha un tribunal de justícia i la seu de la subprefectura.
Durant la seva fundació el 1881, aquest municipi (commune francesa) va ser anomenada Michelet en honor de l'historiador francès Jules Michelet qui va ser proposat per ser enterrat al Panteó de París.
# Airport

Airport és una pel·lícula de dirigida per George Seaton estrenada el 1970. És un dels primers films sobre catàstrofes.

## Argument

A Chicago, de resultes d'una tempesta de neu, un avió s'encalla sobre la pista principal de l'aeroport de Lincoln i bloqueja el trànsit. El director general, Mel Bakersfeld, crida a Joe Patroni per dirigir els equips de socors. Però a bord d'un avió que s'hi apropa hi ha un home que amenaça amb fer-lo volar perquè la seva dona, a qui ha arruïnat, cobri l'assegurança de vida. Els esforços de diversos passatgers i membres de la tripulació ho impedeixen i es pot aconseguir un aterratge d'emergència.

## Repartiment

* Burt Lancaster: Mel Bakersfeld
* Dean Martin: Capità Vernon Demerest
* Jean Seberg: Tanya Livingston
* Jacqueline Bisset: Gwen Meighen
* George Kennedy: Joe Patroni
* Helen Hayes: Ada Quonsett
* Van Heflin: D. O. Guerrero
* Maureen Stapleton: Inez Guerrero
* Barry Nelson: Capità Anson Harris
* Dana Wynter: Cindy Bakersfeld
* Lloyd Nolan: Harry Standish
* Barbara Hale: Sarah Bakersfeld Demerest
* Gary Collins: Cy Jordan
* Jessie Royce Landis: Mrs. Harriet DuBarry Mossman
I, entre els actors que no surten als crèdits:
* Nick Cravat: Nick Valli, un passatger
* Frederick Worlock: Frederick Williams, un passatger

## Anècdotes

Aquesta pel·lícula va posar en marxa una ona de pel·lícules de catàstrofes aèries en els anys 1970. Va agafar el guió de Zero Hour!. Va ser parodiat el 1980 pels germans David i Jerry Zucker amb Airplane!. Van seguir tres pel·lícules, totes amb George Kennedy:
* 1974: Airport 1975 de Jack Smight
* 1977: Airport' 77 de Jerry Jameson
* 1978: The Concorde - Airport ' 79 de David Lowell Rich

## Premis

* Oscar a la millor actriu secundària per Helen Hayes
* Globus d'Or a la millor actriu secundària per Maureen Stapleton.
* Golden Laurel pel millor paper secundari femeni per Helen Hayes
Viccionari