OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Piel de verano

Piel de verano és una pel·lícula en blanc i negre de l'Argentina dirigida per Leopoldo Torre Nilsson sobre el seu propi guió segons el conte Convalecencia de Beatriz Guido, que es va estrenar el 31 d'agost de 1961 i que va tenir com a protagonistes a Alfredo Alcón, Graciela Borges, Franca Boni i Pedro Laxalt. Va estar a càrrec de la càmera el futur director de fotografia i de cinema Aníbal Di Salvo.
La pel·lícula va ser seleccionada com a entrada argentina per al Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 1961, però no va ser acceptada com a nominada.

## Argument

A Punta del Este, la Marcela, una jove estudiant, prefereix les alegries de la platja a les classes escolars. La seva àvia sacseja els seus hàbits oferint-li un tracte estrany: vetllar pels últims dies de Martín, el fill del seu amant, que pateix una malaltia incurable. La Marcela també haurà de simular la passió amorosa a canvi d'una estada a París, totes les despeses pagades, i una col·lecció del modista Dior.

## Repartiment

* Alfredo Alcón... Martín
* Graciela Borges... Marcela
* Franca Boni... Jou-Jou
* Pedro Laxalt ... Alberto
* Juan Jones... Marcos
* Luciana Possamay... Adela
* Rossana Possamay
* Rafael Salzano
* Juan Carlos Carrasco
* Rosita Miranda
* Henny Trayles

## Comentaris

El crític Antonio A. Salgado va comentar a Tiempo de Cine:
| « | ”Falta calor en aquest film més preocupat a copiar una tècnica intimista apresa d'Antonioni que a crear una atmosfera d'angoixa i solitud.” | » |
La crònica de La Nación afirmava:
| « | ”Llenguatge brillant, gairebé satíric posseït d'una intensitat excepcional en la definició del clima, però emmalalteix també de febleses. Des del punt de vista de la seva integritat no arriba a superar a films com La casa del ángel o La mano en la trampa.” | » |
A l'edició de juny de 1988 de National Film Theatre es va comentar:
| « | ”Torre Nilsson realitza un tall triomfant del seu passat barroc i explora un món sensualment fresc i brillant dels calents dies d'estiu, de les festes a la platja i d'actuacions veloces.” | » |

## Referències

* ↑ M. Oms : Leopoldo Torre Nilsson, in : Premier Plan, n°26, Lyon, décembre 1962.
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* 1 2 3 4 Manrupe, Raúl. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001.

## Enllaços externs

* Informació sobre Piel de verano a Cinenacional.com
* Piel de verano a YouTube
# Pritzwalk

Pritzwalk (alemany: ( escolteu-ho)) és una ciutat del districte de Prignitz, a Brandenburg, Alemanya. Està situada a 20 km a l'oest de Wittstock, i 33 km al nord-est de Wittenberge. El riu Dömnitz passa per Pritzwalk.

## Història

Pritzwalk va obtenir l'estatus municipal el 1256. De 1815 a 1945, Pritzwalk va formar part de la província prussiana de Brandenburg. Gairebé tots els edificis del centre de la ciutat van ser destruïts per un incendi el 1821. L'Ajuntament va ser construït en estil classicista l'any 1829. El 15 de març de 1945 moltes cases al voltant de l'estació de ferrocarril van ser destruïdes per una forta explosió durant un atac aeri quan un tren de municions va explotar després d'haver estat colpejat per bombes. De 1952 a 1990, Pritzwalk va formar part del Bezirk Potsdam de l'Alemanya de l'Est. Als anys cinquanta s'hi van aixecar nombrosos edificis residencials nous.

## Llocs destacats

L'església de Sant Nikolai va ser fundada cap al 1250. L'any 1451 fou ampliada i transformada en una gran església sala gòtica. Durant l'incendi que va destruir la major part de la ciutat l'any 1821, l'església va quedar molt danyada. Va ser reconstruït en construïda en estil neogòtic a finals del segle XIX. La seva torre que data de 1882 té una alçada de 72 metres. L'Ajuntament va ser construït en estil classicista l'any 1829.
Després de l'incendi moltes cases van ser reconstruïdes d'estil tradicional. Val la pena visitar diversos carrers, com ara la Schützenstraße amb les seves cases amb entramat. Moltes cases construïdes en estil Art nouveau o Gründerzeit, així com edificis dels anys cinquanta van ser renovades després de la reunificació d'Alemanya, per exemple a Hagenstraße. L'estació de ferrocarril data de 1955. L'antiga estació de ferrocarril havia estat destruïda per una forta explosió després d'un atac aeri el 1945.
El nucli antic està envoltat de parcs i prats que són restes d'un sistema de defensa medieval de fossats i túmuls. Una part de la muralla medieval queda amb una torre de tir al nord-est del centre.
Molts pobles que es van incorporar a Pritzwalk tenen antigues esglésies de poble que val la pena visitar, com ara Sarnow.

## Persones il·lustres

* Heinrich Gätke (1814–1897), ornitòleg
* Hermann von Grauert (1850–1924), historiador
* Franz John (1872–1952), primer president del FC Bayern München
* Günther Quandt (1881–1954), industrial i Wehrwirtschaftsführer
* Walter Granzow (1887–1952), ministre-president de Mecklenburg-Schwerin; president del Deutsche Rentenbank
* Ernst-Günther Baade (1897–1945), cap general de la Wehrmacht,
* Herbert Quandt (1910–1982), industrial
* Liane Buhr (nascuda el 1956), remadora

## Galeria d'imatges

* Església de Sant Nikolai
* Cases amb entramat a Schützenstraße
* Estació de tren
* Arquitectura dels anys cinquanta al costat de l'estació de ferrocarril
* Arquitectura dels anys cinquanta davant de l'estació
* Art nouveau a Hagenstraße
* Ajuntament
* Església de Sarnow

## Referències

* ↑ «Pritzwalk - Wie Pritzwalk das Stadtrecht bekam».
* ↑ «Pritzwalk - Pritzwalks Mitte - die Altstadt».
* ↑ «Pritzwalk - Kirchen».
# Smashing the Spy Ring

Smashing the Spy Ring és una pel·lícula dramàtica estatunidenca de 1938, dirigida per Christy Cabanne. És protagonitzada per Ralph Bellamy, Fay Wray i Regis Toomey, i es va estrenar el 29 de desembre de 1938.

## Argument

Els agents secrets encoberts John Baxter i Ted Hall detenen un espia estranger en una fàbrica, però aquest mort. Són traslladats a Washington DC per treballar amb Phil Dunlap per trencar una xarxa d'espies, però Phil és assassinat ràpidament. La germana de Phil, Eleanor, accepta ajudar a acabar el treball. Durant les proves d'una nova arma química, Ted fingeix la seva mort mentre John es fa passar per l'inventor del gas, el professor Leonard, i fingeix un col·lapse mental. John i Eleanor, que pretenen ser les germanes d'en Leonard, ingressen al sanatori de la xarxa d'espies per recollir informació, però són descoberts i capturats. S'escapen llançant àcid del laboratori als seus captors abans que el Departament de Policia Metropolitana de Washington DC envolti l'edifici. John i Eleanor es comprometen, i en Ted comença a escriure una novel·la basada en l'aventura.

## Repartiment

* Ralph Bellamy com John Baxter
* Fay Wray com Eleanor Dunlap
* Regis Toomey com Ted Hall
* Walter Kingsford com Dr. L. B. Carter
* Ann Doran com Madelon Martin
* Warren Hull com Phil Dunlap
* Lorna Gray com Miss Loring
* Bess Flowers com Mrs. Austin
* John Tyrrell com Johnson

## Referències

* ↑ «Smashing the Spy Ring». American Film Institute. Arxivat de l'original el 10 març 2018. [Consulta: 9 març 2018].
# Totem Pole (Monument Valley)

El Totem Pole és un pilar o torre de roca que es troba a Monument Valley. És una resta molt erosionada d'un butte.
Els deserts del final del període Permià, fa 260 milions d'anys, van formar les arenisques de De Chelly i Wingate que formen les buttes, els tòtems i les taules a Monument Valley.
El Totem Pole s'aixeca al costat d'una reunió d'agulles més gruixudes del Navajo anomenada Yei Bi Chei i es pot veure a través d'un Valley Drive autoguiat.

## Escalada

El Totem Pole va ser escalat per primera vegada entre l'11 i el 13 de juny de 1957 per Bill Feuerer, Jerry Gallwas, Mark Powell i Don Wilson. La primera ruta d'ascens té una classificació de 5,10 YDS A2 al sistema decimal de Yosemite . Una segona via anomenada "Never Never Land" es va escalar el 1979.
Parts de la pel·lícula de thriller de 1975 The Eiger Sanction (el director nord-americà Clint Eastwood) es van rodar a Totem Pole. Segons l'autor Ron Hogan, "[a] més de dirigir i protagonitzar The Eiger Sanction, Clint Eastwood va fer totes les seves pròpies acrobàcies durant les seqüències d'escalada de muntanya". Hogan afegeix a més que, Eastwood i el seu equip de filmació "van ser les últimes persones a escalar el tòtem de Monument Valley; per obtenir el permís per al rodatge, van haver d'acordar netejar el vessant de la muntanya de tots els pitons d'expedicions d'escalada anteriors".

## Galeria

* Totem Pole, Monument Valley.
* Totem Pole, Monument Valley.

## Referències

* ↑ Davis, Carolyn O'Bagy. Kayenta and Monument Valley. Arcadia Publishing, 2010, p. 13. ISBN 978-0-7385-8630-4.
* ↑ Leach, Nicky; Insight Guides (Firm). Arizona & the Grand Canyon. Fifth. ISBN 978-1-78919-701-3. OCLC 1062400657.
* ↑ Bitler, Teresa; Levin, Mara,, Riley, Elise,, Fodor's Travel Publications, Inc.. Fodor's Arizona. 12th, maig 2018. ISBN 978-1-64097-026-7. OCLC 1032696402.
* ↑ Gordon, Todd. «Totem Pole: 5.10 YDS A2». Mountain Project, 21-05-2007. [Consulta: 28 gener 2021].
* 1 2 Hogan, Ron. The Stewardess is Flying the Plane!: American Films of the 1970s. Nova York: Bulfinch Press, 2005, p. 85. ISBN 082125751X.
# Josep Barceló Cassadó

Josep Barceló i Cassadó (Mataró, 1824 - Barcelona, 6 de juny de 1855) fou un filador i dirigent obrer. Va ser executat el 1855 i es convertí així en el primer màrtir reconegut de la classe obrera catalana.
L'estiu del 1854 Barcelona vivia un clima de gran agitació obrera en part per l'anomenat conflicte de les selfactines, unes noves màquines de filar la introducció de les quals provocava importants acomiadaments d'obrers. El 14 de juliol de 1854 una Comissió de les Classes Obreres va decretar el boicot d'aquestes màquines. Els primers dies, en mig de l'agitació política i militar, el moviment derivà cap a la crema d'algunes fàbriques i tallers, tot i que després continuà de forma pacífica. Finalment, Barceló (com a líder de l'Associació de Filadors de Barcelona) es va reunir amb el capità general de Catalunya, Ramón de la Rocha, aconseguint que aquest ordenés la prohibició de les selfactines el 25 de juliol.
En restablir-se la Milícia Nacional per l'arribada al poder dels progressistes, Barceló en fou elegit capità. No en va, s'havia convertit en el dirigent obrer més influent i popular del moment.
L'abril de 1855 Juan Zapatero y Navas fou nomenat com a nou capità general de Catalunya. Immediatament Josep Barceló fou acusat d'haver participat, suposadament, en un crim esdevingut al mas de Sant Jaume d'Olesa de Montserrat. Tot i les seves protestes declarant-se innocent, fou ràpidament sentenciat culpable, malgrat l'absència de proves, en un judici ple d'irregularitats. El dia 6 de juny va ser executat enmig d'una ciutat exaltada i presa militarment.
En aquell clima d'indignació social, poc després es va realitzar la primera vaga general de Barcelona, que el mateix Barceló havia ajudat a organitzar arran de les tensions laborals a l'Espanya Industrial:

## Referències

* ↑ Diario de Barcelona : Año 1855, no. 177. Ed. tarde, 06-06-1855, pàg. 1.
* 1 2 3 4 5 6 7 Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 97, entrada: "Barceló i Cassadó, Josep". ISBN 84-297-3521-6.

## Enllaços externs

* Biografia amb llicència GFDL
# Graciela Chichilnisky

Graciela Chichilnisky (1944, Buenos Aires, Argentina) és una economista i matemàtica argentino-estatunidenca, experta en canvi climàtic. És professora d'economia a la Universitat de Colúmbia. Chichilnisky va ingressar al programa de doctorat en matemàtiques a l'Institut Tecnològic de Massachusetts. Després de traslladar-se a la Universitat de Califòrnia a Berkeley, va completar el seu doctorat en matemàtiques al 1971. Després va obtenir un segon doctorat en economia l'any 1976. És coneguda per proposar i dissenyar el comerç d'emissions de carboni subjacent al Protocol de Kyoto.

## Estudis inicials

Chichilnisky va néixer a Buenos Aires, filla d'immigrants jueus russos. Va tenir un fill quan cursava l'escola secundària. El juliol del 1966 el govern militar argentí va intervenir violentament la Universitat de Buenos Aires. El 29 de juliol, durant la Nit dels Bastons Llargs, va haver d'exiliar-se. Sense tenir cap títol universitari, Chichilnisky es va matricular al programa de doctorat en matemàtiques en l'Institut Tecnològic de Massachusetts, en la qual va ser-li atorgada la beca de la Fundació Ford. Després es va traslladar a la Universitat de Califòrnia a Berkeley l'any 1968, on va completar el seu doctorat en matemàtiques al 1971, escrivint la seva tesi sota la supervisió de Jerrold E. Marsden. Després va obtenir un segon doctorat en economia al 1976 sota la supervisió de Gérard Debreu, un economista matemàtic, Premi Nobel d'economia.

## Referències

* 1 2 Curriculum vitae from Columbia University, mayo de 2010, visto 17 de enero de 2011.
* ↑ Faculty listing, Columbia Economics Department, retrieved 2011-01-18.
* ↑ Fogg, Piper «A Lone Woman Takes on Columbia». Chronicle of Higher Education, 17-10-2003.. Also online at sexandtheivyleague.com.
* ↑ Siegle, Lucy «Graciela Chichilnisky's innovation: carbon capturing. The "architect of the Kyoto Protocol's carbon market" regulates the Global Thermostat». The Guardian, 14-11-2010.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Chichilnisky
# Butlletí Anual d'Indicadors Climàtics

El Butlletí Anual d'Indicadors Climàtics (BAIC) és un informe anual elaborat pel Servei Meteorològic de Catalunya (SMC) que té com a objectiu proporcionar, de manera regular i sistemàtica, una imatge del comportament del clima del país en el context de la variabilitat i el canvi climàtic. El BAIC assumeix el compromís de facilitar informació de qualitat i fàcilment interpretable sobre l'evolució del clima recent a Catalunya, incloent tant els valors mitjans com els valors extrems, i establir una perspectiva històrica de la tendència de les dues variables principals, temperatura de l'aire i precipitació, i també d'un conjunt de variables relacionades amb el mar.
En aquest sentit, l'informe s'estructura en cinc grans blocs: font de dades i metodologia, temperatura de l'aire, precipitació, variables marines i índexs climàtics. També s'hi inclou un darrer apartat dedicat a conclusions, agraïments i annexes.

## Referències

* ↑ «BAIC». Informe anual. Meteocat. [Consulta: 31 març 2015].
# Teima Onorio

Teima Onorio (1963) (també coneguda com a Teimwa) és una política kiribatiana que va ser membre del Maneaba ni Maungatabu (Parlament de Kiribati) des de 1998. Va exercir com a vicepresidenta de Kiribati entre 2003 i 2016.

## Biografia

Onorio és la filla de Rota Onorio, president del Consell d'Estat i president interí de Kiribati des del 10 de desembre de 1982 fins al 18 de febrer de 1983. Va estudiar a la Universitat Victòria de Wellington (BA) i a la Universitat d'East Anglia (MA, 1990).

## Carrera política

Onorio va ser diputada per la circumscripció d'Arorae de 1998 a 2002. També ha ocupat el càrrec de Ministre d'Afers Interns i Socials des de 2012. Va ser ministra d'Educació, Joventut i Desenvolupament Esportiu de 2003 a 2007, abans de dirigir el Ministeri de Comerç, Indústria i Cooperatives de 2007 a 2008 i després tornar a Educació, Joventut i Desenvolupament Esports de 2008 a 2012.
Com a Vicepresidenta de Kiribati, ha representat l'Aliança de Petits Estats Insulars de les Nacions Unides, parlant sobre el canvi climàtic.
El president Anote Tong va nomenar Onorio per tercer mandat consecutiu com a vicepresident el 19 de gener de 2012, com a part dels nomenaments del seu gabinet.

## Referències

* ↑ «Kiribati Thanks Cuba for its Cooperation and Solidarity» (en anglès). Cuban News Agency.
* 1 2 «Historical Information on the Parliament of Kiribati» (en anglès). Parlament de Kiribati. Arxivat de l'original el 2007-11-01. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ «Cabinet Members (2012 - 2015)» (en anglès). Parlament de Kiribati. Arxivat de l'original el 2015-02-02. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ «Séance plénière - Quatorzième séance» (en francès). UNESCO, 07-10-2003.
* ↑ «Composition du gouvernement: République de Kiribati» (en francès). Diplomatie (Govern francès), 20-11-2007.
* ↑ «Assemblée générale: appels épars au respect du protocole de Kyoto» (en francès). UN News Centre, 21-09-2009.
* ↑ «Kiribati President Appoints New Cabinet» (en anglès). Kiribati Independent. Pacific Islands Report, 19-01-2012. Arxivat de l'original el 2014-01-07 [Consulta: 27 agost 2020]. Arxivat 2014-01-07 a Wayback Machine.
# Safaa Kumari

Safaa M. Ghassan Kumari (àrab: صفاء كوماري, Ṣafāʾ Kūmārī) (Alep, 19 de juny de 1963) és una viròloga vegetal d'origen sirià. Es va fer coneguda arran de la seva producció de faves resistents al virus groc que causa necrosi a la planta. Hagué de fugir d'Alep quan va esclatar la guerra civil a Síria. Amb tot pogué recuperar les granes sobre les quals treballava a correcuita abans de refugiar-se al Líban.

## Biografia

Va néixer a Alep l'any 1963. Té cinc germans i tres germanes. Entre 1982 i 1985 va estudiar a la Facultat d'Agricultura de la Universitat d'Alep.
Va començar a treballar en la recerca sobre un virus que s'ha anat escampant des d'Etiòpia que afecta plantes importants per a l'alimentació com les llenties, faves i els cigrons. Aquesta situació és molt perjudicial per a les famílies amb pocs recursos que necessiten aquest gra com a «carn de pobre». L'avanç del virus està relacionat amb el canvi climàtic. El canvi de temperatura fa que la població de pugons es dispari i aquest pugó escampi el virus més de pressa i en més llocs. Durant deu anys, Kumari va treballar-hi per trobar una solució i, finalment, va descobrir una varietat de fava que era resistent al virus groc de la fava (FBNYV).
Vivia a Alep durant la guerra de Síria. N'havia marxat per anar a un congrés a Addis Abeba quan li van dir que la seva família havia fugit del conflicte armat. Segons relata en una entrevista, els havien donat deu minuts per marxar de casa seva, ja que els combatents armats acabaven d'entrar-hi. Va decidir d'arriscar la vida tornant cap a Damasc i, des d'allà, anant en cotxe cap a Alep per recuperar les llavors resistents a la malaltia. Les llavors estaven guardades a casa de les seves germanes, al centre de la ciutat. Kumari va poder agafar les llavors i va aconseguir arribar al Líban, on continua treballant en un laboratori a la vall de la Bekaa, prop de la frontera amb Síria.
La seva següent tasca fou agafar els trets resistents que havia descobert i transferir-los a una varietat productiva.
El 23 de novembre del 2020 Kumari va figurar a la llista de les 100 dones més influents de l'any que publica la BBC anualment. Era una de les dues dones de Síria que sortien a la llista; l'altra va ser la cineasta Waad Al-Kateab.
El mateix mes de novembre, es va anunciar que el virus FBNYV s'havia observat a Múrcia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Chowdhury, Nathanaël Chouraqui and Adib. «Planting hope: the Syrian refugee who developed virus-resistant super-seeds» (en anglès), 31-03-2020. [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ «The Covid-19 nurses: Sharing our stories». [Consulta: 25 novembre 2020].
* 1 2 «Dr. Safaa Kumari – ACPP» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-01-26. [Consulta: 25 novembre 2020].
* 1 2 «BBC 100 Women 2020: Who is on the list this year?» (en anglès). BBC News, 23-11-2020 [Consulta: 23 novembre 2020].
* ↑ «Middle Eastern women feature on the BBC’s most influential list» (en anglès). [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ Babin, M.; Ortíz, V.; Castro, S.; Romero, J. «First Detection of Faba bean necrotic yellow virus in Spain» (en anglès). Plant Disease, 84, 6, 6-2000, pàg. 707–707. DOI: 10.1094/PDIS.2000.84.6.707B.
# Cas Saúl Luciano contra RWE

El cas Saúl Luciano contra RWE és un cas de demanda per justícia climàtica portada a terme pel petit camperol Saúl Luciano contra la transnacional energètica alemanya Rheinisch-Westfälisches Elektrizitätswerk (RWE) per la seva responsabilitat al desglaç de les glaceres de la Cordillera Blanca, a Perú, com a conseqüència del canvi climàtic antropogènic. Les glaceres amenacen desbordar la llacuna de Palcacoha, produint la pèrdua de vides i de recursos materials a la ciutat i província de Huaraz.

## Referències

* ↑ «La historia del peruano Saúl Luciano Lliuya, un David andino que lucha contra un Goliat energético» (en castellà), 27-11-2015. [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ Iwasaki, Fernando «El ciudadano Saúl Lliuya contra el calentamiento global» (en castellà). , 29-03-2018 [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ Jarvis, Brooke «El peruano que demandó por los efectos del cambio climático en su comunidad» (en espanyol de Mèxic). , 16-04-2019 [Consulta: 1r juny 2019].
# Emmerich am Rhein

Emmerich am Rhein o simplement Emmerich és una ciutat a l'estat de Rin del Nord-Westfàlia, regió administrativa de Düsseldorf, districte de Clèveris. Està situada al baix Rin, al nord-oest d'Alemanya. Emmerich està situada a la banda nord del Rin, molt a prop de la frontera amb els Països Baixos. És l'última ciutat alemanya del Rin abans que el riu s'endinsi a la província neerlandesa de Gelderland.

## Referències

* ↑ «Imagekampagne: Emmericher werben für ihre Stadt» (en alemany). [Consulta: 10 desembre 2023].
# Agòs e Vidalòs

Agòs e Vidalòs (en francès Agos-Vidalos) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 256 | 265 | 285 | 272 | 270 | 290 | 371 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Louis Gerbeau | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Basilio Paraíso

Basilio Paraíso y Lassus (Laluenga, Osca, 1849 - Madrid, 8 de novembre de 1934) fou un empresari i polític aragonès. Era fill d'un mestre i va cursar estudis escolars a Osca i a la Universitat de Saragossa, on es va llicenciar en medicina en 1868 i va començar la seva carrera empresarial.
Va ser president de la Cambra Oficial de Comerç i Indústria de Saragossa (1893-1919), fou fundador de la societat editorial del diari Heraldo de Aragón (1898), membre del Congrés dels Diputats a les eleccions generals espanyoles de 1901 i senador vitalici el 1917. Ajudava a organitzar l'Exposició Hispano-Francesa de 1908. En 1916 (en ple transcurs de la Primera Guerra Mundial), va ser nomenat pel Comte de Romanones president del comitè executiu de la Junta Central de Subsistències, la qual regulava la producció, el nivell i el preu, en el comerç, però va dimitir el 1917 a causa de divergències amb el mateix Govern que va dur Manuel García Prieto a la Presidència.

## Enllaços externs

* Bloc de la Fundació Basílio Paraíso Arxivat 2009-09-17 a Wayback Machine. amb una biografia
* Fitxa del Congrés dels Diputats
* Fitxa del Senat Arxivat 2010-08-29 a Wayback Machine.
# Raigada

Raigadas (en francès Reygade) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 192 | 226 | 210 | 202 | 172 | 161 | 185 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Lucien Delpeuch | UMP |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.