OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chalcides mauritanicus

Chalcides mauritanicus és una espècie de sauròpsid (rèptil) de la família Scincidae que viu al nord d'Àfrica.

## Descripció

Espècie d'aspecte vermiforme, d'extremitats molt reduïdes que delaten un comportament excavador a les zones sorrenques on habita.

## Distribució

La seva àrea de distribució, a més de discontínua, està restringida a una estreta franja costanera mediterrània entre la península del cap de Tres Forcas i les proximitats de Trípoli.
L'única localitat d'Espanya on es troba l'espècie és l'extrem sud del territori de Melilla, en una zona coneguda com l'Hípica.
# Yukio Kasaya

Yukio Kasaya (japonès: 笠谷幸生) (Yoichi, 17 d'agost de 1943 - Sapporo, 23 d'abril de 2024) fou un saltador d'esquí japonès que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Hivern, el 1964, 1968, 1972 i 1976. Els millors resultats els va obtenir el 1972, als Jocs de Sapporo, on guanyà la medalla d'or en la prova del salt curt i fou setè en la del salt llarg del programa de salt amb esquís. Aquesta fou la primera medalla d'or un esportista japonès en uns Jocs Olímpics d'Hivern. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món d'esquí nòrdic de 1970.
Als Jocs de 1976 i de 1998 va ser un dels portadors de la bandera olímpica durant la cerimònia inaugural.

## Referències

* ↑ «笠谷幸生さん死去 80歳 札幌冬季五輪ジャンプ金 「日の丸飛行隊」エース». hokkaido-np.co.jp, 26-04-2024.
* 1 2 3 «Olympedia – Yukio Kasaya». [Consulta: 12 desembre 2024].
# Alonso de Fonseca y Ulloa

Alonso III (o Alfonso) de Fonseca Ulloa (Santiago de Compostel·la, 1475 - Alcalá de Henares, 4 de febrer de 1534) fou un bisbe i mecenes espanyol.
Nascut a Santiago de Compostel·la l'any 1475 fou fill de l'Arquebisbe de Santiago Alonso de Fonseca i Acevedo i de la seva cosina María de Ulloa, senyora de Cambados. Estudià lleis i teologia en la Universitat de Salamanca.
L'any 1507, el seu pare en retirar-se va voler que Alonso li succeís en el càrrec d'arquebisbe de Santiago. Per a evitar la prohibició eclesiàstica que un fill succeís al pare, hagué d'anar a veure el papa, Alexandre VI, viatjant a Roma i a Nàpols. Per a resoldre el problema, Pere Lluís de Borja (nebot del papa) fou nomenat successor per un brevíssim període, i després va renunciar al càrrec. Alonso prengué possessió com a arquebisbe de Santiago, i ocupà el càrrec fins a l'any 1523.
L'any 1523 fou nomenat arquebisbe de Toledo. Batejà Felip II de Castella. Morí el 4 de febrer de 1534 a Alcalá de Henares. Fou enterrat a Salamanca. El seu fill, Diego de Acevedo, fruit de les relacions amb l'aristòcrata Juana Pimentel, va entrar en el servei del rei.
# Campionat Regional Centre

El Campionat Regional Centre fou una competició de futbol espanyola que disputaven els clubs de la Federació Centre de Futbol (des del 1913 Federació Castellana de Futbol).
Els primers classificats de la competició es classificaven pel Campionat d'Espanya. La competició es disputà entre els anys 1903 i 1940, excepte durant el període 1937-1939, a causa de la Guerra Civil espanyola.
A partir de 1931, el campionat s'agrupà amb el de les regions d'Aragó, Andalusia, La Rioja o Cantàbria, canviant per aquest motiu el nom pel de Mancomunat:
* El 1931-1932, amb clubs d'Aragó i Castella i Lleó: "Campionat Mancomunat Centre-Aragó".
* El 1932-1934, amb clubs d'Andalusia i Castella i Lleó: "Campionat Mancomunat Centre-Sud".
* El 1934-1936, amb clubs d'Aragó, Cantàbria i Castella i Lleó: "Campionat Mancomunat Castella-Aragó".
* El 1939-1940, amb clubs de Castella i Lleó: "Campionat Mancomunat del Centre".

## Historial

* 1902-03 Moderno FC
* 1903-04 Español de Madrid
* 1904-05 Madrid FC
* 1905-06 Madrid FC
* 1906-07 Madrid FC
* 1907-08 Madrid FC
* 1908-09 Español de Madrid
* 1909-10 Gimnástica de Madrid
* 1910-11 Gimnástica de Madrid
* 1911-12 Gimnástica de Madrid
* 1912-13 Madrid FC
* 1913-14 Gimnástica de Madrid
* 1914-15 Racing Club Madrid
* 1915-16 Madrid FC
* 1916-17 Madrid FC
* 1917-18 Madrid FC
* 1918-19 Racing Club Madrid
* 1919-20 Madrid FC
* 1920-21 Athletic Club de Madrid
* 1921-22 Reial Madrid FC
* 1922-23 Reial Madrid FC
* 1923-24 Reial Madrid FC
* 1924-25 Athletic Club de Madrid
* 1925-26 Reial Madrid FC
* 1926-27 Reial Madrid FC
* 1927-28 Athletic Club de Madrid
* 1928-29 Reial Madrid FC
* 1929-30 Reial Madrid FC
* 1930-31 Reial Madrid FC
* 1931-32 Madrid FC
* 1932-33 Madrid FC
* 1933-34 Madrid FC
* 1934-35 Madrid FC
* 1935-36 Madrid FC
* 1936-39 no es disputà
* 1939-40 Athletic Aviación

## Vegeu també

* Divisions regionals de futbol d'Espanya

## Enllaços externs

* Rsssf
# Campionat paraibano

El Campionat Paraibano és la competició futbolística de l'estat de Paraíba.

## Campions
### Liga Parahybana de Football

Campionats no oficials
| 1908 Parahyba FBC 1909 Parahyba United 1910 CA Parahybano | 1911 Parahyba Sport Club 1912 Red Cross FC 1913 América | 1914 Brasil 1915 Cabo Branco 1916 Brasil | 1917 Colégio Pio X 1918 Cabo Branco |

### Liga Desportiva Parahybana

Campionats oficials
| 1919 Palmeiras 1920 Cabo Branco 1921 Palmeiras 1922 no es disputà 1923 América 1924 Cabo Branco | 1925 América 1926 Cabo Branco 1927 Cabo Branco 1928 Palmeiras 1929 Cabo Branco 1930 no es disputà | 1931 Cabo Branco 1932 Cabo Branco 1933 Palmeiras 1934 Cabo Branco 1935 Palmeiras 1936 Botafogo | 1937 Botafogo 1938 Botafogo 1939 Auto Esporte 1940 Treze |

### Federação Desportiva de Football

| 1941 Treze 1942 Astréa | 1943 Astréa 1944 Botafogo | 1945 Botafogo 1946 Felipéia |

### Federação Paraibana de Futebol

| 1947 Botafogo 1948 Botafogo 1949 Botafogo 1950 Treze 1951 no es disputà 1952 Red Cross FC 1953 Botafogo 1954 Botafogo 1955 Botafogo 1956 Auto Esporte 1957 Botafogo 1958 Auto Esporte 1959 Estrela do Mar 1960 Campinense 1961 Campinense 1962 Campinense 1963 Campinense 1964 Campinense | 1965 Campinense 1966 Treze 1967 Campinense 1968 Botafogo 1969 Botafogo 1970 Botafogo 1971 Campinense 1972 Campinense 1973 Campinense 1974 Campinense 1975 Botafogo i Treze 1976 Botafogo 1977 Botafogo 1978 Botafogo 1979 Campinense 1980 Campinense 1981 Treze 1982 Treze | 1983 Treze 1984 Botafogo 1985 no es decidí 1986 Botafogo 1987 Auto Esporte 1988 Botafogo 1989 Treze 1990 Auto Esporte 1991 Campinense 1992 Auto Esporte 1993 Campinense 1994 Sousa 1995 Santa Cruz 1996 Santa Cruz 1997 Confiança 1998 Botafogo 1999 Botafogo 2000 Treze | 2001 Treze 2002 Atlético Cajazeirense 2003 Botafogo 2004 Campinense 2005 Treze 2006 Treze 2007 Nacional de Patos 2008 Campinense 2009 Sousa 2010 Treze 2011 Treze 2012 Campinense 2013 Botafogo 2014 Botafogo |

## Títols per equip

* Botafogo Futebol Clube (João Pessoa) 25 títols
* Campinense Clube (Campina Grande) 17 títols
* Treze Futebol Clube (Campina Grande) 13 títols
* Esporte Clube Cabo Branco (João Pessoa) 8 títols
* Auto Esporte Clube (João Pessoa) 6 títols
* Palmeiras Sport Club (João Pessoa) 5 títols
* Santa Cruz Recreativo Esporte Clube (Santa Rita) 2 títols
* Clube Ástrea (João Pessoa) 2 títols
* América Football Club (João Pessoa) 2 títols
* Sousa Esporte Clube (Sousa) 2 títols
* Atlético Cajazeirense de Desportos (Cajazeiras) 1 títol
* Confiança Esporte Clube (Sapé) 1 títol
* Estrela do Mar Esporte Clube (João Pessoa) 1 títol
* Red Cross Football Club (João Pessoa) 1 títol
* Felipéia Esporte Clube (Bayeux) 1 títol
* Nacional Atlético Clube (Patos) 1 títol

## Enllaços externs

* FPF web oficial
* RSSSF
# Olena Ronjina

Olena Ronjina (ucraïnès: Олена Іванівна Ронжина) (Dniprò, 18 de novembre de 1970), de casada Olena Morozova, és una remadora ucraïnesa, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1990 i 2000.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1992, 1996, 2000 i 2004. El 1992, a Barcelona, com a membre de l'Equip Unificat, fou vuitena en la prova del dos sense timoner del programa de rem. El 1996, ja sota bandera d'Ucraïna, va guanyar la medalla de plata en la prova del quàdruple scull. Formà equip amb Diana Miftakhutdinova, Inna Frolova i Svetlana Maziy. Als Jocs de Sydney del 2000 fou quarta en el quàdruple scull i als Jocs d'Atenes del 2004 inicialment guanyà la medalla de bronze en el quàdruple scull, però l'equip fou desqualificat després que Olena Olefirenko donés positiu en un control antidopatge.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del món de rem, una de plata i dues de bronze, entre les edicions de 1994 i 1999.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Olena Ronzhyna-Morozova». [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ «Olympedia – Quadruple Sculls, Women». [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ Міфтахутдінова, Д. А.. Морозова Олена Іванівна (en ucraïnès). 21. Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2019. ISBN 978-966-02-2074-4.
* ↑ «World Rowing - Elena RONSJINA» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-03-16. [Consulta: 14 agost 2023].
# Fiona Hill

Fiona Hill (Bishop Auckland, octubre 1965) és una especialista d'afers exteriors estatunidenca d'origen britànic. Especialista de les relacions internacionals amb Rússia i Europa, va treballar com a oficial al Consell Nacional de Seguretat dels Estats Units entre 2017 i el 19 de juliol de 2019, quan va presentar la seva dimissió. Posteriorment va ser un testimoni clau en el procés d'impugnació del president estatunidenc Donald Trump al novembre del 2019.

## Referències

* ↑ «Enquête en destitution de Trump : témoignage explosif de Fiona Hill», 21-11-2019. [Consulta: 1r desembre 2019].
# Alps del Beaufortain

Els Alps del Beaufortain són un grup muntanyós dins dels Alps de Graies francesos, a cavall entre els dos departaments de Savoia.
Està limitat per l'Isère (vall de la Tarentaise) al sud, l'Arly al nord-oest i el Bon-Nant al nord-est. També és travessada pels rius Dorinet i Doron de Beaufort de nord-est al sud-ouest, a Beaufort, i els seus afluents, que compartimenten d'alguna manera el massís. Està envoltat dels massissos d'Aravis, Bauges, Vanoise i el Mont Blanc.
# Campionat d'Europa de Futbol sub-17 de la UEFA 2003

La fase final del campionat d'Europa sub-17 2003 es disputa a Portugal entre el 7 de maig i el 17 de maig. Els jugadors nascuts a partir de l'1 de gener de 1986 poden participar en aquesta competició.

## Seleccions

* Portugal (amfitrió)
* Àustria
* Dinamarca
* Hongria
* Espanya
* Anglaterra
* Itàlia
* Israel

## Fase Final
### Fase de grups
#### Grup A

| Equips | PJ | G | E | P | GF | GC | DG | Pts |
| Portugal | 3 | 3 | 0 | 0 | 6 | 2 | 4 | 9 |
| Àustria | 3 | 2 | 0 | 1 | 3 | 1 | 2 | 6 |
| Dinamarca | 3 | 1 | 0 | 2 | 4 | 5 | -1 | 3 |
| Hongria | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 5 | -5 | 0 |
| 7 de maig | Portugal | 3 - 2 | Dinamarca |
| | Àustria | 1 - 0 | Hongria |
| 9 de maig | Portugal | 1 - 0 | Àustria |
| | Dinamarca | 2 - 0 | Hongria |
| 11 de maig | Dinamarca | 0 - 2 | Àustria |
| | Hongria | 0 - 2 | Portugal |

#### Grup B

| Equips | PJ | G | E | P | GF | GC | DG | Pts |
| Espanya | 3 | 2 | 1 | 0 | 7 | 2 | 5 | 7 |
| Anglaterra | 3 | 1 | 2 | 0 | 4 | 3 | 1 | 5 |
| Itàlia | 3 | 1 | 1 | 1 | 4 | 2 | 2 | 4 |
| Israel | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 9 | -8 | 0 |
| 7 de maig | Israel | 1 - 2 | Anglaterra |
| | Espanya | 2 - 0 | Itàlia |
| 9 de maig | Israel | 0 - 3 | Espanya |
| | Anglaterra | 0 - 0 | Itàlia |
| 11 de maig | Anglaterra | 2 - 2 | Espanya |
| | Itàlia | 4 - 0 | Israel |

### Semi-finals

| 14 de maig | Portugal | 2 - 2 (3 - 2) penals | Anglaterra |
| | Espanya | 5 - 2 | Àustria |

### Partit pel 3r lloc

| 17 de maig | Àustria | 1 - 0 | Anglaterra |

### Final

| 17 de maig | Portugal | 2 - 1 | Espanya |
# Mesquita Central de Sabanci

La Mesquita Central de Sabanci (en turc: Sabancı Merkez Camii) d'Adana és la mesquita més gran de Turquia. L'exterior de la mesquita, i la decoració interna, són semblants als de la Mesquita de Selimiye, d'Edirne, malgrat que té sis minarets, com la Mesquita del Soldà Ahmet (Mesquita Blava) d'Istanbul.
La mesquita, que està en ús des del 1998, la van construir sobre un cementiri armeni confiscat. El terreny té 52.600 m² i la superfície construïda tancada 6.600 m².
La van construir conjuntament la Fundació Religiosa Turca i la Fundació Sabanci. El propietari de la mesquita pertany a la Fundació d'Afers Religiosos d'Adana i els seus drets d'ús s'han transferit a l'Oficina Provincial d'Adana de Mufti.

## Arquitectura

Té vuit columnes que suporten la cúpula principal, d'un diàmetre de 32 m i una alçada exterior de 54 m sobre el nivell del terra. Els minarets s'han construït amb formigó armat vist, amb una barreja de ciment blanc i pedra triturada de color vori: els quatre adjacents a l'edifici principal tenen 99 m d'alçada i els altres dos, al porxo, 75 m. La mesquita enclou 4 aules, 10 habitacions itikaf, sales de l'imam i del muetzí, sales de discussió i font.
Tots els treballs de cal·ligrafia de la mesquita són obra de Huseyin Kutlu. Els taulells s'han realitzat seguint la tècnica de Nicea (actual Iznik). Els quatre grans panells davant de l'alquibla són els més grans del món. La pintura dels taulells i els motius són de l'arquitecte Nakkas M. Semih Irtes. El nínxol, el minrab, la plataforma, l'entrada i les portes són de marbre i les va construir Nihat Kartal seguint l'estil de les mesquites otomanes clàssiques. Les portes de fusta, les va fer en estil "kundekari" Ahmet Yilçay; els vitralls són obra d'Abdülkadir Aydin i les muaarna d'Ali Turan.
Té un sistema de ràdio central —construït en el minaret (amb ascensor) i realitzat per Aselsan— que permet que els sermons estiguen a la disposició de 275 mesquites situades en una àrea de 60 km de diàmetre. A l'oest de la mesquita, com un annex separat, hi ha una biblioteca clàssica i digital, oberta als investigadors i al públic general.
En diades religiosos especials es donen en la Font Sebil sorbets de mel.

## Galeria d'imatges

* Vista de les cúpules
* Una porta de la mesquita
* Sala interior
* Plaça de l'Ablució
* Interior
* Mihrab

## Vegeu també

* Arquitectura islàmica
* Arquitectura otomana

## Referències

* ↑ «A look into Adana's history by Incirlik Air Base» (en anglés). Arxivat de l'original el 22 de juliol de 2011.
* ↑ «The process of the Armenians' wealth seizing in Turkey». International Center for Human Development, 2012 [Consulta: 20 març 2013]. «many public buildings and Sabanci Mosque were constructed upon Adana Armenian Cemetery.»
* ↑ «Sabancı Merkez Camii». Sabancı Vakfı.
# Nicticeïnis

Els nicticeïnis (Nycticeiini) són una tribu de ratpenats de la família dels vespertiliònids, formada per 38 espècies repartides entre 8 gèneres.

## Classificació

* Gènere Nycticeinops
* Gènere Nycticeius
* Gènere Rhogeessa
** Subgènere Baeodon
** Subgènere Rhogeessa
* Gènere Scoteanax
* Gènere Scotoecus
* Gènere Scotomanes
* Gènere Scotophilus
* Gènere Scotorepens

## Enllaços externs

* Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Altiplà d'Ustiurt

L'altiplà d'Ustiurt, Ust-Urt o Ustyurt és a l'Àsia central en els estats de l'Uzbekistan, Turkmenistan i Kazakhstan. Té una superfície d'uns 200.000 km². Està limitat pel mar d'Aral per l'est i per l'oest pel Caspi. El clima de la regió és àrid, de fet és un desert. Tradicionalment la població humana de la zona és seminòmada i s'ha dedicat a la ramaderia (cabres, ovelles i camells principalment).
# Campiña Sur (Badajoz)

La Campiña Sur és una comarca d'Extremadura situada a la província de Badajoz.

## Municipis

* Ahillones
* Azuaga
* Berlanga
* Campillo de Llerena
* Casas de Reina
* Fuente del Arco
* Granja de Torrehermosa
* Higuera de Llerena
* Llera
* Llerena
* Maguilla
* Malcocinado
* Peraleda del Zaucejo
* Puebla del Maestre
* Reina
* Retamal de Llerena
* Trasierra
* Usagre
* Valencia de las Torres
* Valverde de Llerena
* Villagarcía de la Torre

## Enllaços externs

* Campiña Sur de Extremadura
# Juliomys

Juliomys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids, que es considera que pertany a la subfamília dels sigmodontins. Dins de la subfamília, està qualificat com a incertae sedis. El gènere fou descrit el 2000 i inclou cinc espècies, de les quals una està extinta. Les tres espècies vivents són oriündes del sud-est de Sud-amèrica. Recentment s'ha descrit J. ximenezi.
Són ratolins del Nou Món relativament petits. La part superior del pelatge és de color vermell i la part inferior més clara. Viuen sobretot als arbres, tot i que no hi ha gaire informació sobre el seu estil de vida.

## Taxonomia

El gènere conté cinc espècies:
* J. anoblepas és una espècie extinta coneguda a partir d'un únic crani fragmentat, descobert a finals del segle xix a Lagoa Santa (Minas Gerais, Brasil).
* J. pictipes viu al sud-est del Brasil (São Paulo i Santa Catarina) i al nord-est de l'Argentina (Misiones. En el passat, aquesta espècie estava inclosa al gènere Wilfredomys.
* J. rimofrons fou descrit el 2002 i només se sap que viu a Minas Gerais (Brasil).
* J. ossitenuis fou descrit el 2007. Aquesta espècie viu des d'Espírito Santo fins a São Paulo.
* J. ximenezi fou descrit el 2016. Aquesta espècie viu a Rio Grande do Sul.
No se sap gaire cosa sobre l'estat de conservació de Juliomys. La UICN només classifica J. pictipes com a espècie en risc mínim.
# Revolució del Parc

La Revolució del Parc, també coneguda com a Revolució del 90, va ser una insurrecció cívic-militar produïda a l'Argentina el 26 de juliol de 1890 dirigida per la recentment formada Unión Cívica, liderada per Leandro Alem, Bartolomé Mitre, Aristóbulo del Valle, Bernardo de Irigoyen i Francisco Barroetaveña, entre d'altres. La revolució va ser derrotada pel govern, però de totes maneres va portar a la renúncia del president Miguel Juárez Celman, i el seu reemplaçament pel vicepresident Carlos Pellegrini.

## Bibliografia

* ALEM, Leandro N.. Exposición sobre la organización, desarrollo y capitulación de la Revolución de Julio. Buenos Aires: Carta a Francisco Barroetaveña, 1890. Documento original en Wikisource. Exposición sobre la organización, desarrollo y capitulación de la Revolución de Julio. Buenos Aires: Carta a Francisco Barroetaveña. Documento original en Wikisource.
* CABRAL, César Augusto. Alem: informe sobre la frustración argentina. Buenos Aires: A. Peña Lillo, 1967. ISBN. Alem: informe sobre la frustración argentina. Buenos Aires: A. Peña Lillo. ISBN.
* DEL VALLE, Aristóbulo. Exposición sobre la Revolución de Julio. Buenos Aires: Carta a Francisco Barroetaveña, 1890. Documento original en Wikisource. Exposición sobre la Revolución de Julio. Buenos Aires: Carta a Francisco Barroetaveña. Documento original en Wikisource.
* ETCHEPAREBORDA, Roberto. La Revolución Argentina del 90. Buenos Aires: EUDEBA, 1966. La Revolución Argentina del 90. Buenos Aires: EUDEBA.
* JITRIK, Noé. La Revolución del 90. Buenos Aires: CEAL, 1970. La Revolución del 90. Buenos Aires: CEAL.
* LUNA, Félix. Yrigoyen. Buenos Aires: Desarrollo, 1964. Yrigoyen. Buenos Aires: Desarrollo.
* MENDIA, José M; NAON, Luis O.. La Revolución del 90. Buenos Aires:La Defensa, 1892. Consultado 24 de agosto de 2006. La Revolución del 90. Buenos Aires:La Defensa. Consultado 24 de agosto de 2006 Arxivat 2009-06-03 a Wayback Machine..
* SOMMI, Luis V.. La revolución del 90. Buenos Aires: Pueblos de América, 1957. La revolución del 90. Buenos Aires: Pueblos de América.
# Alvèol dental

Els alvèols dentals són les divisions en compartiments que presenta l'os alveolar on van inserides les dents, separades entre si per un envà interalveolar ossi.
L'alvèol presenta tres regions, la de les plaques corticals, l'esponjosa i l'alveolar pròpiament dita.
Les plaques corticals es disposen en sentit lingual i labial, formant una lleixa de sustentació molt resistent d'os compacte, revestida per os porós, que constitueix la capa esponjosa. Aquesta envolta una capa prima d'os compacte, l'os alveolar pròpiament dit, la morfologia és reflex de la forma de l'arrel suspesa al seu interior.

## Vegeu també

* Os alveolar
Viccionari
# Campo de Montiel

El Campo de Montiel és una comarca històrica de la província de Ciudad Real, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Està compartida amb la província d'Albacete i es va formar a partir dels territoris que posseïa l'Orde de Santiago. En un primer moment el cap comarcal era Montiel, però ja en el segle xvi aquesta va passar a Villanueva de los Infantes, que durant el segle xix va rebre el títol de ciutat, a més de la seu del partit judicial.

## Municipis

* Alcubillas
* Cózar
* La Solana
* Alhambra
* Ruidera
* Carrizosa
* San Carlos del Valle
* Villahermosa
* Membrilla
* Montiel
* Fuenllana
* Villanueva de los Infantes
* Villanueva de la Fuente
* Almedina
* Villamanrique
* Santa Cruz de los Cáñamos
* Albaladejo
* Terrinches
* Torre de Juan Abad
* Torrenueva
* Castellar de Santiago
* Puebla del Príncipe
# Jacint Gayet

Jacint Gayet és un compositor català de la segona meitat del segle xviii. El seu nom apareix com a autor de dues simfonies conservades en manuscrit a l'Arxiu de la comunitat de preveres de l'església de Santa Maria de Vilafranca del Penedès, al Museu d'aquesta mateixa població. Realment, però, aquestes dues composicions instrumentades per a dos oboès, dues trompes i corda a quatre parts no són sinó arranjaments de sengles quartets orquestrals de Johann Stamitz.
Més enllà de la problemàtica de l'autoria, el fet mostra el conreu i coneixement que a la Catalunya de la dècada dels 1780 es tenia de la música instrumental del Classicisme germànic.

## Referències

* ↑ Morrow, Mary Sue. The Symphonic Repertoire, Volume I: The Eighteenth-Century Symphony (en anglès). Indiana University Press, 2024-03-29, p. 720. ISBN 978-0-253-07213-9.
# Handleyomys

Handleyomys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids i la tribu dels orizominis. Viuen des de Centreamèrica fins a Colòmbia i altres parts del nord de Sud-amèrica. El gènere fou descrit el 2002 amb dues espècies colombianes (H. fuscatus i H. intectus) que anteriorment es classificaven als gèneres Aepeomys i Oryzomys, però el 2006 s'hi afegí l'anomenat grup Oryzomys alfaroi en descobrir-se que els membres d'aquest grup eren més propers a Handleyomys que a la resta d'espècies d'Oryzomys. Tanmateix, la situació podria tornar a canviar si es descriuen nous gèneres com a part de la revisió taxonòmica d'aquests animals que s'està duent a terme.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :