OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nisa (Ilíada)

Nisa (grec antic: Νίσα) és un topònim que apareix al «Catàleg de les naus» de la Ilíada que identifica una de les ciutats d'on hauria partit cap a Troia el contingent dels beocis, liderat per Penèleos, Leit, Arcesilau, Protoènor i Cloni. La ciutat de Nisa i el seu emplaçament no han estat identificats. Ja els antics comentaristes d'Homer, desitjosos d'identificar les ciutats homèriques amb els seus equivalents contemporanis, no reeixiren en els seus intents pel que fa a Nisa. Apol·lodor, el gramàtic atenès, que va escriure un tractat sobre el «Catàleg de les naus», es desesperà afirmant que «Nisa no es pot trobar enlloc de Beòcia». Aquesta realitat ha arribat fins a l'actualitat, si bé recentment s'han descobert les restes d'un antic emplaçament a Beòcia, conegut actualment com a Pyrgos, Palaiometokhi, i antigament com a Isos, a la riba nord-est del llac Paralimni, uns sis quilòmetres al sud d'Antèdon, exactament on se suposa que hi havia la Nisa homèrica, atesa la seva penúltima posició en la llista beòcia del Catàleg, just abans d'Antèdon.

## Notes

* ↑ «… i finalment els de Midea, els de la sacrosanta Nisa i els d'Antèdon, a la frontera…»: Ilíada, II, 507-509. Traducció de Montserrat Ros, pàg. 74.

## Referències

* ↑ Ilíada, nota 63, pàgina 74.
* 1 2 Reece 2009, pàg. 172.
* ↑ Coordenades:38° 28′ 21″ N, 23° 23′ 03″ E﻿ / ﻿38.47250°N,23.38417°E﻿ / 38.47250; 23.38417
* ↑ Fossey, J; Morin, J. «Isos» (html) (en anglès). Pleiades. [Consulta: 27 febrer 2016].
* ↑ Reece 2009, pàg. 173-174.

## Bibliografia

* Homer; Ros i Ribas, Montserrat (trad.); Alberich i Mariné, Joan (notes). Ilíada. Vol. I. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2005, pàgs. 73 a 92. ISBN 9788472258570.
* Reece, Steve. «Nisa - Homeric Toponyms. (Chapter eight)». A: Homer's Winged Words. The evolution of early Greek epic diction in the light of oral theory (en anglès). Leiden - Boston: Brill, 2009, pàgs. 172-181. ISBN 978900417441. LCCN 2009010950.
# Innichen

Innichen (italià San Candido) és un municipi italià, dins de la província autònoma de Tirol del Sud. És un dels municipis de la vall de Pustertal. L'any 2007 tenia 3.176 habitants. Està format per les fraccions d'Innichberg (Monte San Candido), Obervierschach (Versciaco di Sopra), Untervierschach (Versciaco di Sotto), Vierschach (Versciaco) i Winnebach (Prato alla Drava). Limita amb els municipis de Toblach, Innervillgraten (Àustria), Sexten, i Sillian (Àustria).

## Situació lingüística

| Pertinença lingüística (cens 2001) | 84,84% alemany |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 14,78% italià |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 0,38% ladí |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Josef Passler | SVP |

## Galeria d'imatges

* Campanar de la Col·legiata d'Innichen
* Santa Magdalena
* Parròquia de St. Michael (interior)
* Capelles d'Altötting i del Sant Sepulcre
* Església del convent dels Franciscans
* La Drava al municipi
# Apol·lodor de Cirene

Apol·lodor (en grec antic: Άπολλόδωρος, llatí: Apollodorus) va ser un gramàtic de l'antiga Grècia natural de Cirene que sovint és citat per altres gramàtics, com ara per un escoliasta d'Eurípides, per la Suda, per l'Etymologicum Magnum o per Ateneu de Nàucratis.
Segons Ateneu va escriure una obra o catàleg sobre els diferents tipus de vasos i copes (Ποτήρια), i segons Natalis Comes, un altre sobre mitologia grega, cosa que probablement és una confusió amb l'Apol·lodor de la Biblioteca mitològica.

## Referències

* ↑ 9.Apollodorus of Cyrene a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 233
# Lexias pardalis

Lexias pardalis és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels nimfàlids (Nymphalidae), subfamília Limenitidinae que es troba al sud-est d'Àsia.

## Subespècies

S'inclou les següents subespècies:
* L. p. pardalis (Hainan)
* L. p. jadeitina (Fruhstorfer, 1913) (nord-est de l'Índia, Cambodja i Burma; nord de Tailàndia; sud de Yunnan).
* L. p. eleanor (Fruhstorfer, 1898) (sud de la Xina, Laos i el Vietnam).
* L. p. nephritica (Fruhstorfer, 1913) (Sumatra).
* L. p. nasiensis Tsukada, 1991 (illa de Nias).
* L. p. gigantea (Fruhstorfer, 1898) (illa de Nias).
* L. p. pallidulus Tsukada, 1991 (illa de Musala).
* L. p. dirteana (Corbet, 1941) (Singapur).
* L. p. ritsemae (Fruhstorfer, 1906) (illa de Bangka).
* L. p. silawa (Fruhstorfer, 1913) (illa de Belitung).
* L. p. nigricans Hanafusa, 1989 (illes Karimata).
* L. p. borneensis Tsukada, 1991 (Borneo, illes Natuna i illa Laut).
* L. p. cavarna (Fruhstorfer, 1913) (Filipines i illa Balabac).
* L. p. tethys Tsukada, 1991 (Filipines i Palawan).
* L. p. ellora (Fruhstorfer, 1898) (Filipines i Mindoro).
* L. p. saifuli Hanafusa, 1992.

## Distribució

Aquesta espècie es pot trobar a la zona indomalaia.

## Hàbitat

Lexias pardalis prefereix els camins, les clarianes i les vores dels boscos primaris, i es poden observar fàcilment en zones assolellades de al sòl del bosc.

## Descripció

Lexias pardalis té una envergadura alar que arriba als 80-90 mil·límetres. Aquesta espècie presenta un fort dimorfisme sexual, amb un patró i un color molt diferents. La part superior de les ales del mascle és de color negre amb brillants marges de color blau verdós, sobretot en les posteriors. Els costats de les ales críptiques de les femelles més grans són de color marró fosc amb diverses fileres de taques grogues, un patró de color verd pàl·lid a les ales inferiors. El patró de les taques grogues de l'ala continua a través del tòrax i l'abdomen.
* Mascle
* Mascle (part ventral)
* Femella
* Eruga
La part ventral dels mascles és de color marronós amb taques blanquinoses, mentre que en la femella les anteriors són de color marró fosc i les posteriors de color verd blavós pàl·lid, amb taques blanquinoses a les dues ales. Les porcions apicals de les antenes són de color groc ataronjat en ambdós sexes, mentre que en les espècies molt similars com la Lexias dirtea són negres.

## Biologia

Les erugues s'alimenten de Cratoxylum formosum i Cratoxylum cochinchinense, mentre que els adults s'alimenten principalment de fruites podrides, sobretot del gènere Garcinia, però també del nèctar de les flors. Les erugues dels darrers estadis són de color verd pàl·lid i tenen moltes espines que es desprenen del cos. També la crisàlide és de color verd pàl·lid.

## Referències

* 1 2 "Lexias Boisduval, 1832" at Markku Savela's Lepidoptera and Some Other Life Forms
# Batalla de Saint-Gilles-sur-Vie

La batalla de Saint-Gilles-sur-Vie va tenir lloc durant la guerra de Vendée de 1815.

## La batalla

El 2 de juny de 1815, a Napoléonville, el general Travot va saber que els britànics estaven descarregant municions als Vendéens a Saint-Gilles-sur-Vie. Era una prioritat per als imperials evitar aquest desembarcament. Immediatament Travot va ordenar al general Grobon que anés a Saint-Gilles, i al general Estève que arribés a Saint-Jean-de-Monts.
El mateix dia, al final de la tarda, els soldats del general Grobon van entrar a Saint-Gilles-sur-Vie i, pocs en nombre, es van refugiar a les cases i a l'església. Kitoë, el capità anglès de la fragata Astrée, va fer portar un obús però va resultar ineficaç. Finalment, ambdós bàndols van mantenir les seves posicions i la nit va posar fi a la lluita. L'endemà, el tiroteig es va reprendre i el general Grobon, observant des del cim del campanar, va resultar greument ferit per una bala disparada per un soldat de la Vendée.
No obstant això, Louis de La Rochejaquelein va endevinar que els imperials esperaven reforços: va ordenar l'acabament del desembarcament i va fer dispersar els combois d'armes i municions, després va retrocedir a Saint-Jean-de-Monts. Les pèrdues de la Vendée van ser, segons les memòries de Canuel, només de 2 a 3 morts i uns quants ferits. El general Grobon no es va recuperar de la ferida: transportat a Nantes, va morir quatre dies després.

## Fonts

* Emile Gabory i Xavier Du Boisrouvray (edició), Les Guerres de Vendée, París, Robert Laffont, coll. «Bouquins», 2009, 1476 p. (ISBN 978-2-221-11309-7), p. 823.
# Jaume Prats Estrada

Jaume Prats Estrada va néixer a L'Havana el 3 de Gener de 1946.

## Biografia

Va ser director, compositor i flautista. Va començar els estudis musicals a l'edat de set anys. El 1897 es va traslladar amb la seva família a la ciutat de Cienfuegos, on va continuar la seva formació musical. Dos anys després es va traslladar a l'Havana, on va ocupar fins al 1902 la plaça de primer flauta de la Companyia d'Òpera d'Azzali, amb què va fer una gira per diversos països d'Hispanoamèrica. En tornar a l'illa es va establir a la seva ciutat natal i va ocupar el lloc de director de la Banda Municipal. El 1904 es va titular al Conservatori Peyrellade i posteriorment va fundar a la ciutat de Santa Clara una acadèmia de música incorporada a aquest conservatori. El 1906 va ser contractat, juntament amb José Mauri, com a mestre músic de la Companyia Lírica d'Esperança Iris. A partir de llavors es va incorporar a diverses companyies d'òpera i sarsuela, fent gires per Centreamèrica i Mèxic. El 1913 es va graduar com a doctor en Farmàcia a la Universitat de l'Havana. El 1914 va oferir un concert de música cubana amb orquestra a Nova York. El 1922 va fundar la Cuban Jazz Band, primera orquestra d'aquest gènere a Cuba, els integrants de la qual eren músics cubans. Amb aquesta agrupació es va presentar a balls, liceus, societats i teatres de tota l'illa; en el seu ampli repertori combinava gèneres de moda a tot el món occidental -one-steps, foxtrots, valsos i pasdobles, entre altres amb el dansó cubà, ja que considerava que les orquestres havien de mantenir en el seu repertori la cubania i els gèneres nacionals. A finals de la dècada de 1920 es va dedicar completament a l'ensenyament de la història de la música, harmonia i composició als conservatoris Iranzo i Ramona Sicardó. Va compondre obres per a teatre entre les quals destaquen Les tres cantonades, sainet en un acte, i Les campanes, opereta en un acte amb llibret d'Arquímedes Pous.

## Obres

Veu i piano: Amor venecià, Can (Ed. Revista Cartells); Absència, Bo (Ed. Excelsior Music Co.); Caterina, són; Cigars de Trinitat i Hnos., dansó (Ed. J. Martín); El Cocuyé, Can; Estela, Capr (Ed. Excelsior Music Co.); La machona, blues; Les dones que es pinten, Can; Bogeries europees, one-step (Ed. Excelsior Music Co.); Papallona, Tg; El meu rossinyol, Bo; Nit d'amor, Val; Què és la guaratxa, guaratxa (Ed. Hispanoamericana); Pren aquesta flor, Bo; Violeta, Val-fox.
Piano: Julita la santiaguera, dansó (Ed. A. Álvarez); Nit d'amor, Val (Ed. Casa Girolt); Serenata espanyola, 1938; Zapateo cubà (Ed. Publicitat Musical Cubana).

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia de la música. ISBN 9788441202344
# Alcàmenes d'Esparta

Alcàmenes (grec antic: Ἀλκαμένης, llatí: Alcamenes) va ser un rei d'Esparta, el novè rei de la dinastia agíada. Era fill de Tèlecle.
Va dirigir, segons diu Pausànias, una expedició nocturna a Amfea que va ser l'inici de la Primera guerra messènica, i va morir al quart any de guerra. Apol·lodor d'Atenes li atribueix un regnat entre 779 aC i 742 aC. Durant el seu regnat va conquerir la ciutat d'Helos, la darrera posició important dels aqueus, nadius del país, i que se suposa va ser l'origen del nom dels hilotes.

## Referències

* ↑ Alcamenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 96
# Aqueloides

Les Aqueloides (en grec antic: Ἀχελωΐς, 'la que treu rentant el dolor') és el nom que rebien diversos personatges de la mitologia grega:
* Un sobrenom de les sirenes, les filles d'Aqueloos i una musa
* Un nom general per a les nimfes aquàtiques, com a Columela, on les acompanyants de les Pegàsides són anomenades així
* Aqueloida també era una deessa menor lunar a qui es feien amb freqüència sacrificis ordenats per l'oracle de Dodona, perquè els subjectes puguin alleujar llurs malalties.

## Referències

* ↑ Ovidi, Les metamorfosis v.522, xiv.87; Biblioteca d'Apol·lodor i.7.10.
* ↑ Columela x.263.
# Cartas da Guerra

Cartas da Guerra és una pel·lícula portuguesa del gènere drama, dirigida per Ivo M. Ferreira. Amb un argument d'Ivo M. Ferreira i Edgar Medina, es basa en l'obra D'este viver aqui neste papel descripto: Cartas da guerra de l'autor António Lobo Antunes. És protagonitzat per Miguel Nunes i Margarida Vila-Nova. Fou exhibida al 66è Festival Internacional de Cinema de Berlín el 14 de febrer de 2016, on va competir per l'Os d'Or. Es va estrenar comercialment a Portugal l'1 de setembre de 2016, i al Brasil el 13 de juliol de 2017.
Va ser escollit per l'Acadèmia Portuguesa de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques per representar Portugal a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa de la 89a cerimònia.

## Sinopsi

El jove metge militar António és enviat a Angola l'any 1971 durant la guerra colonial portuguesa. Escriu cartes a la seva estimada que s'ha quedat a Portugal amb el seu fill per néixer. No només escriu sobre la mancança, sinó també sobre la vida contemporània, la natura fascinant i la població local. Però cada cop més la crueltat de la guerra surt al primer pla.

## Repartiment

* Miguel Nunes com António
* Margarida Vila-Nova com Maria José
* Ricardo Pereira com major
* João Pedro Vaz com capità
* Simão Cayatte com Alferes Eleutério
* Isac Graça com caporal Graça
* Francisco Hestnes Ferreira com caporal Carica
* João Pedro Mamede com Alferes Professor
* Tiago Aldeia com Alferes Ferreira
* Orlando Sérgio com Catolo
* David Caracol com Soba Chiúme
* Miguel Raposo com infermer Gago Coutinho
* Gonçalo Carvalho com caporal projecionista
* Raúl do Rosário com operador Chiúme
* Cândido Ferreira com senhor Fontes
* Maria João Abreu com dona Fernanda
* Mitó Mendes com cantora

## Producció

La pel·lícula es va rodar a Angola, a la província de Cuando Cubango i a Malanje.

## Recepció

Va tenir tres nominacions en la IV edició dels Premis Platino: millor direcció artística, millor fotografia i millor direcció de so.

## Referències

* ↑ Câmara, Vasco. «Ivo Ferreira filma as cartas de amor do alferes Lobo Antunes». Público, 02-07-2015.
* ↑ Lusa. «As cartas de Lobo Antunes chegam ao festival de Berlim». Diário de Notícias, 11-01-2016.
* ↑ Lusa. «Filme de Ivo Ferreira integra competição do Festival de Cinema de Berlim». Observador, 2 fevereiro 2016.
* ↑ «As "Cartas da Guerra" que Lobo Antunes escreveu chegam agora ao grande ecrã». Rádio Renascença, 23-08-2016.
* ↑ «Cartas da Guerra». Adoro Cinema.
* ↑ Coelho. «“Cartas da Guerra” é o candidato português ao Óscar de Melhor Filme Estrangeiro». Observador, 13-09-2016.
* ↑ Aranda, Cláudia. «O filme das cartas do fim do mundo». Ponto Final, 07-08-2015.
* ↑ «Nominados a los Premios Platino 2017», 01-06-2017. [Consulta: 20 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# SN 1987A

SN 1987A fou una supernova tipus II peculiar i de progenitor B3 supergegant descoberta el 24 de febrer de l'any 1987 per l'Observatori de las Campanas. La supernova va tenir lloc als afores de la nebulosa Nebulosa de la Taràntula (NGC 2070), ubicada al Gran Núvol de Magalhães, galàxia nana propera pertanyent al Grup Local. SN 1987A fou producte de l'explosió de l'estrella Sanduleak -69 202.
SN 1987A implossionà aproximadament a uns 168.000 anys llum (51,4 kiloparsecs) de la Terra, la suficient distància per a ésser observada a simple vista. Fou la supernova més propera a la Terra observada després de SN 1604, la qual va aparèixer directament a la Via Làctia.

## Història

La llum de la supernova SN 1987A arribà a la Terra el 24 de febrer de l'any 1987. Com que fou la primera supernova que es descobrí l'any 1987, per aquest motiu fou designada «1987A». La seva brillantor assolí el seu punt màxim amb una magnitud aparent d'aproximadament 3, disminuint lentament durant els mesos següents. Aquesta fou la primera oportunitat perquè els astrònoms moderns poguessin observar de prop una supernova.
Fou descoberta pels astrònoms Ian Shelton i Oscar Duhalde a l'Observatori Les Campanes, a Xile el 24 de febrer de l'any 1987, fou descoberta també de forma independent per l'astrònom Albert Jones a Nova Zelanda. Al març del 1987 la supernova va ser observada des l'espai per l'observatori espacial Astron, el major observatori espacial de raigs ultraviolat de l'època.

## Restes de la supernova

SN 1987A és, aparentment, una supernova amb col·lapse de nucli, cosa per la qual cap esperar una estrella de neutrons com a romanent. D'ençà que la supernova es va descobrir s'ha cercat el nucli col·lapsat, però encara no s'ha detectat. S'han arribat a considerar dues possibilitats per a explicar l'absència de l'estrella de neutronsː La primera és que l'estrella de neutrons pot estar oculta entre densos núvols de pols i per aquest motiu no és visible. La segona és que després de l'explosió de la supernova, grans quantitats de material varen tornar a caure de nou sobre l'estrella de neutrons, i per això continuà col·lapsant cap a un forat negre. També posseeix uns misteriosos anells, dels quals es desconeix l'origen.

## Referències

* ↑ Lyman, J. D.; Bersier, D.; James, P. A. (2013). "Bolometric corrections for optical light curves of core-collapse supernovae". Monthly Notices of the Royal Astronomical Society 437 (4): 3848.
* ↑ «SN1987A in the Large Magellanic Cloud». Hubble Heritage Project. [Consulta: 25 juliol 2006].
* ↑ «IAUC4316: 1987A, N. Cen. 1986», 24-02-1987. Arxivat de l'original el 26 de novembre de 2015.
* ↑ Observations on Astron: Supernova 1987A in the Large Magellanic Cloud
* ↑ / Els anells miseriosos de la supernova 1987A. Consultado: 08-04-11
# Infiltració (hidrologia)

Infiltració és el procés pel qual l'aigua a la superfície terrestre entra al sòl. La velocitat d'infiltració a la ciència del sòl és una mesura de la velocitat a la qual el sòl pot absorbir la precipitació o el reg. Es mesura en polzades per hora o mil·límetres per hora. La velocitat disminueix a mesura que el sòl es satura. Si la velocitat de precipitació excedeix la velocitat d'infiltració, normalment es produirà escorrentia a menys que hi hagi alguna barrera física. Està relacionat amb la conductivitat hidràulica saturada del sòl proper a la superfície. La velocitat d'infiltració es pot mesurar mitjançant un infiltròmetre.
La infiltració és causada per dues forces: gravetat i acció capil·lar. Mentre que els porus més petits ofereixen major resistència a la gravetat, els porus molt petits treuen l'aigua a través de l'acció capil·lar, a més de fins i tot contra la força de la gravetat.
La velocitat d'infiltració està determinada per les característiques del sòl, incloent facilitat d'entrada, capacitat d'emmagatzematge i velocitat de transmissió a través del sòl. La textura del sòl i l'estructura, els tipus de vegetació i la coberta, contingut d'aigua del sòl, la temperatura del sòl i la intensitat de la pluja tenen un paper important en el control de la infiltració taxa i capacitat. Per exemple, els sòls de gra gruixuts tenen grans espais entre cada gra i permeten que l'aigua s'infiltri ràpidament. La vegetació crea sòls més porosos per protegir el sòl de l'impacte de la gota de gota, que pot tancar els espais naturals entre les partícules del sòl, afluixar el sòl a través de l'acció de l'arrel i millorar la presència d'organismes del sòl com termites, cucs i mamífers petits. que tenen un impacte directe sobre les densitats massives del sòl. Per aquest motiu, les zones forestals tenen els índexs d'infiltració més elevats de qualsevol tipus vegetatiu.

## Referències i enllaços externs

* The Experimental Hydrology Wiki Infiltration – Hood Infiltrometer
# Varés (Corresa)

Vares (en francès Varetz) és un municipi francès situat al departament de la Corresa i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.102 | 1.123 | 1.278 | 1.643 | 1.851 | 1.917 | 2.109 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Pierre Charliaguet | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
Viccionari
# Cantó de Marsella La Blancarda

El cantó de Marsella La Blancarda és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte de Marsella. És format per part del municipi de Marsella.

## Municipis

Aplega tot o part dels següents barris de Marsella:
* la Blancarda
* Chartrós
* Chutes-Lavie
* Montolivet
* Saint-Barnabé

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1976 | Louis Gazagnaire | PCF |
| 1976-1988 | Jean-Jacques Léonetti | PS |
| 1988-1994 | Bernard Manovelli | Divers droite |
| 1994-2001 | Michel Dary | PRG |
| 2001- | Maurice Di Nocera | DL, després NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# BV-5103

La BV-5103 és una carretera actualment gestionada per la Generalitat de Catalunya. La B correspon a la demarcació de Barcelona, i la V al seu antic caràcter de veïnal. Travessa els termes municipals de Cardedeu i Llinars del Vallès, a la comarca del Vallès Oriental, i de Dosrius, a la del Maresme.

## Cardedeu

Té l'origen en el poble de Cardedeu, a la carretera BV-5108, en el barri de Can Canyes, des d'on, en direcció sud, travessa tot Cardedeu, i en surt pel Poble Sec; de seguida travessa pel damunt l'autopista E-15/AP-7 i la C-35, on troba un gran punt giratori damunt d'aquestes vies de comunicació, on deixa enrere el terme municipal de Cardedeu per entrar en el de Llinars del Vallès.

## Llinars del Vallès

Tot seguit, passa pel costat sud-oest de Can Lleget, travessa el traçat del Tren de Gran Velocitat, fa la volta per l'oest des del nord-oest del barri de Sant Josep fins al sud del Coll, i segueix pel costat nord-est la vall del Torrent Fosc, fins que travessa el vessant d'aigües que separa el Vallès Oriental del Maresme, encara dins del terme de Llinars del Vallès. Emprèn cap a llevant per la vall del Torrent del Coll, fins que arriba sota i al sud-oest del Puig Pedrós. En aquell lloc entra en el terme municipal de Dosrius.

## Dosrius

Continua per la vall d'aquest torrent cap al sud-est, i al capdavall troba la cruïlla amb la carretera B-510, on acaba el seu recorregut.
# Aironi Rugby

Aironi Rugby era un equip professional de rugbi a 15 italià comprenent els clubs de Rugby Viadana, Gran Parma Rugby, Rugby Parma i també els clubs de Colorno, Noceto, Reggio Emilia, Modena i de Mantova. Es va fundar el 2010 i participà en la Magners League el mateix any.
# Cantó d'Ieras Oest

El cantó d'Ieras Oest és un cantó francès del departament de la Var, situat al districte de Toló. Compta amb part del municipi de Ieras.

## Municipis

* Ieras, part oest

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1998-2004 | Léopold Ritondale | UDF-DL, després UMP |
| 2004- | Daniel Barbarroux | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | - | - | - | 24.542 | 24.365 | 25.031 |
# Cantó de La Désirade

El cantó de la Désirade és una divisió administrativa francesa situat al departament de Guadalupe a la regió de Guadalupe.

## Composició

El cantó comprèn la comuna de la Désirade.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | René Noël | Divers droite | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||