OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Motor estacionari

Un motor estacionari és un tipus de motor de combustió interna el conjunt del qual no es mou per si mateix, sinó que té el seu eix acoblat al moviment de les màquines, la seva característica principal és que té una rotació constant durant el seu funcionament. Normalment no s'utilitza per moure vehicles, sinó més aviat per moure màquines fixes com ara un generador, molí de cotó, estació de bombeig, bombes o eines de treball. Poden ser amb cicle dièsel, cicle Otto, motor de dos temps o màquina de vapor. També es pot utilitzar en vehicles amb finalitats independents com bombar aigua o moure bolquets. Les motocicletes dièsel fetes a casa solen estar equipades amb motors utilitzats originalment en ús estacionari.

## Descripció

Els motors estacionaris tenen diferents dimensions i s'apliquen a les activitats més diverses, incloent centrals elèctriques, motors utilitzats en plantes i fàbriques abans de l'ús generalitzat de l'energia elèctrica, motors utilitzats a les mines.
Els motors estacionaris que es fabriquen actualment tenen com a finalitat principal accionar generadors i compressors d'electricitat, o accionar màquines per extreure suc de canya de sucre.

## Motors estacionaris conservats

Al Regne Unit, hi ha alguns museus on els visitants poden veure motors estacionaris en funcionament. Molts museus tenen un o més motors, però només alguns s'especialitzen en motors estacionaris de combustió interna. Aquests inclouen l' Internal Fire - Museum of Power a Gal·les i el Anson Motor Museum a Cheshire. L'Amberley Working Museum de West Sussex també té motors, com el Kew Bridge Steam Museum de Londres.
També hi ha esdeveniments i festivals centrats en aquestes màquines, com la Greater Dorset Steam Fair, que inclou una secció d'exposició de motors estacionaris de combustió interna. Aquests motors han estat restaurats per entusiastes privats i sovint es mostren en funcionament, alimentant bombes d'aigua, generadors elèctrics, eines manuals, etc.

## Fabricants

* Yanmar
* Rinno
* Deere & Company
* Honda
* Cummins
* Richard Hornsby & Sons
* R A Lister and Company
* Petters Limited
* Lister Petter
* MWM International Motores
* FPT Industrial
* Hatz Diesel
* Kubota

## Referències

* 1 2 «Rusty Iron Workshop, Engines». Rusty Iron Workshop, Engines. [Consulta: 11 octubre 2023].
* ↑ YouTube - Moto Diesel de Goiânia. Valdir Junior. Publicado em 27 de Abril de 2018. Acessado em 01/09/2018.
* 1 2 «Internal Fire Museum of Power». Internal Fire Museum of Power. [Consulta: 11 octubre 2023].
* ↑ «Anson Engine Museum». Anson Engine Museum. [Consulta: 11 octubre 2023].
* ↑ «Museo y centro del patrimonio Amberley, Distrito de Horsham Podcast» (en castellà). Loquis. [Consulta: 11 octubre 2023].
* ↑ «London Museum of Water & Steam — Itinerarios culturales» (en castellà). Itinerarios culturales. [Consulta: 11 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Stationary engine website
* Stationary engines in South Africa Arxivat 2006-11-10 a Wayback Machine.
* Harry's Old Engine Home Page
* "rustyiron.com", lloc web per a entusiastes dels estacionarias
* Restauració UFRGS .
# Muntanya Chipata

La muntanya Chipata és una muntanya de 1.614 metres d'altitud situada a la serralada Kipengere, a la regió central de Malawi. Concretament es troba al districte de Nkhotakota, al nord de la ciutat de Mbobo. Té una prominència de 521 metres.
La muntanya Chipata es troba dins de la reserva de vida salvatge de Nkhotakota i és el cim més alt de la reserva. Es troba a la vora oest del parc. El refugi de vida salvatge es troba a l'extrem occidental del Rift d'Àfrica Oriental, i la muntanya Chipata forma part d'un cinturó nord-sud de turons, muntanyes i cingleres que formen el límit occidental del rift. A l'est hi ha una plana que limita amb el llac Malawi. A l'oest s'hi troba l'altiplà de la Regió Central, també coneguda com la plana de Lilongwe.
El bosc de miombo és la vegetació predominant a la muntanya. El cim de la muntanya és la llar d'un petit tros (44 hectàrees) de selva tropical de muntanya d'altitud mitjana, l'única selva tropical de muntanya entre les muntanyes Viphya al nord, i la muntanya Ntchisi més al sud.
Chipata Camp és un càmping per a visitants al vessant sud-est de la muntanya.

## Referències

* 1 2 «Chipata Hill» (en anglès). Peak Visor. [Consulta: 27 maig 2024].
* ↑ «Nkhotakota Wildlife Reserve» (en anglès). Nkhotakota Wildlife Reserve. Arxivat de l'original el 17 maig 2024. [Consulta: 28 maig 2024].
* ↑ «Nkhotakota Wildlife Reserve» (en anglès). Malawi Travel. Arxivat de l'original el 4 desembre 2023. [Consulta: 28 maig 2024].
* 1 2 BirdLife International (2019) Important Bird Areas factsheet: Nkhotakota Wildlife Reserve. Downloaded from http://www.birdlife.org on 02/09/2019.
* ↑ "Southern Rift montane forest-grassland mosaic". World Wildlife Fund. Accessed 1 September 2019.
# Nick Mason's Fictitious Sports

Nick Mason's Fictitious Sports és l'àlbum debut en solitari del bateria de Pink Floyd Nick Mason, publicat el maig de 1981 al Regne Unit i als Estats Units. Va ser el primer treball important de Mason fora de Pink Floyd. A la veu hi trobem Robert Wyatt (anteriorment a Soft Machine), excepte la cançó inicial. Totes les cançons van ser escrites per Carla Bley. L'àlbum (juntament amb Profiles i la banda sonora de la pel·lícula White of the Eye ) va ser remasteritzat i reeditat el 31 d'agost de 2018 com a part de la caixa Unattended Luggage.

## Enregistrament

L'àlbum es va gravar l'octubre de 1979, però el seu llançament es va endarrerir gairebé dos anys.
| « | Vaig fer "Fictitious Sport" més com un exercici. Hi ha més longevitat a 'Profiles'... és prou fort com per ser acceptat com un disc "adequat". | » |
| — Nick Mason, |||
| « | Al principi, m'havia disposat a anar a Amèrica i fer un àlbum amb tot tipus de material, però després la Carla em va enviar un casset amb algunes de les seves idees. Va ser molt diferent del que havia fet abans i absolutament en línia amb el que m'agrada. Així que vaig pensar que seria molt millor fer això que lluitar desesperadament per trobar coses que funcionin juntes. | » |
| — Nick Mason, |||

## Llistat de cançons

Totes les cançons escrites per Carla Bley.

### Cara A

* "Can't Get My Motor to Start" – 3:39
* "I Was Wrong" – 4:12
* "Siam" – 4:48
* "Hot River" – 5:16

### Cara B

* "Boo to You Too" – 3:26
* "Do Ya?" – 4:36
* "Wervin'" – 3:58
* "I'm a Mineralist" – 6:16

## Crèdits

* Nick Mason – bateria, percussió, coproductor, ajudant d'enginyer de gravació
* Carla Bley – teclats, compositora, coproductora
* Robert Wyatt - veu (excepte a "Can't Get My Motor to Start")
* Karen Kraft - veu principal a "Can't Get My Motor to Start", veu a duet a "Hot River", cors de suport
* Chris Spedding - guitarres
* Steve Swallow - baix
* Michael Mantler – trompetes, enginyer de gravació
* Gary Windo – tenor, clarinet baix, flauta, veus addicionals
* Gary Valente – trombons, veus addicionals
* Howard Johnson - tuba
* Terry Adams - piano a "Boo to You Too", harmònica i clavinet a "Can't Get My Motor to Start"
* Carlos Ward : veus addicionals
* David Sharpe: veus addicionals
* Vincent Chancey : veus addicionals
* Earl McIntyre: veus addicionals
* James Guthrie - enginyer de mescles
* Hipgnosis i Geoff Halpin – disseny de la portada

## Referències

* ↑ Nick Mason's Fictitious Sports a Allmusic
* ↑ Blistein, Jon. «Pink Floyd’s Nick Mason Preps Solo Albums Box Set». Rolling Stone, 12-06-2018. Arxivat de l'original el 18 May 2021. [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ See: The credits on the album sleeve.
* 1 2 «The Amazing Pudding Reference Guide on Pink Floyd songs and records». Arxivat de l'original el 2012-09-11.
# Pantoprazole

El pantoprazole és un inhibidor de la bomba de protons (IBP) usat en el tractament a curt termini de les erosions i l'úlcera pèptica causades per malalties de reflux gastroesofàgic. També s'indica per al tractament de malalties en què l'organisme produeix un excés d'àcid gàstric, com a la síndrome de Zollinger-Ellison. El tractament inicial dura, en general, vuit setmanes, després del qual pot ser considerat una etapa de manteniment també d'unes 8 setmanes.

## Farmacologia

Des d'una perspectiva farmacocinètica, el pantoprazole és una droga ideal perquè té una biodisponibilitat alta, propera al 77% i una vida mitjana curta d'aproximadament 2 hores. La presentació intravenosa té les mateixes característiques que la presentació oral, en què només actuen sobre la secreció d'àcid activa i no sobre les vesícules intracel·lulars que encara no s'han activat.

## Efectes adversos

Com altres inhibidors de la bomba de protons (p.e.: omeprazole) són medicines ben tolerades, sent l'aparició de reaccions adverses en menys del 5% de la població. Les reaccions més freqüents són mal de cap, diarrea, dolor abdominal i, rarament, picor i inflor Descalcificació dels ossos (osteoporosi). És un medicament que pot afectar certs exàmens de laboratori, incloent proves de drogues il·lícites a l'orina.
No es tenen prou dades de la seguretat i efectivitat del pantoprazole en pacients pediàtrics menors de 18 anys, per la qual cosa no se'n recomana l'ús en aquesta població de pacients.

## Referències

* 1 2 por MedlinePlus. «Pantoprazol» (en castellà). Enciclopedia médica en español, enero 2003. [Consulta: 25 juliol 2008].
* ↑ Katzung, Bertram G. «Chapter 63. Drugs Used in the Treatment of Gastrointestinal Diseases». A: Basic & Clinical Pharmacology. 9$^{na}$ edición.. McGraw-Hill, 2007. ISBN 0071451536.
* ↑ PEREDO G, María Soledad y HARRIS D, Paul. Inhibidores de la bomba de protones en Pediatría: Una batalla ganada contra la acidez. Rev. chil. pediatr. [online]. mayo de 2004, vol.75, no.3 [citado 28 julio de 2008], p.217-224. Disponible en la World Wide Web: . ISSN 0370-4106.
# Sisilia Talagi

Grace Sisilia Tupou Talagi (nascuda el 27 de febrer de 1952) és una diplomàtica de Niue, antiga Alta Comissionada de Niue a Nova Zelanda (2005-2011).
Va obtenir una llicenciatura en ciències químiques i un certificat de dret de la Universitat d'Otago a Nova Zelanda. Durant la dècada de 1980, va ser investigadora de l'Institut de Recerca, Extensió i Formació en Agricultura (IRETA) de la Universitat del Pacífic Sud, Alafua, a Samoa Occidental.
Va exercir com a directora del Departament d'Agricultura, Silvicultura i Pesca de Niue (1988-1994) i va ser cap d'Afers Exteriors (1994-1999) abans de convertir-se en secretària del Govern de Niue (1999-2005). Va ser nomenada per primera vegada Alta Comissionada a Nova Zelanda (amb seu a Wellington, Nova Zelanda) el 2005, i la Comissió de Servei Públic de Niue va confirmar la seva reelecció per a un segon mandat el novembre de 2008. Durant les eleccions de 2008, va competir contra sis candidats més de Nova Zelanda i Niue per al càrrec. Nova Zelanda és l'únic país del món on Niue intercanvia representants diplomàtics. Talagi va ser succeïda com a Alta Comissionada a Nova Zelanda el març de 2011 per l'exministra del gabinet O'Love Jacobsen.
Talagi va ser la primera dona diplomàtica de Niue i la primera dona que va ocupar el càrrec d'Alt Comissionat.

## Referències

* 1 2 Sleeman, Elizabeth. The International Who's Who of Women 2002 (en anglès). Psychology Press, 2001. ISBN 9781857431223.
* 1 2 , 10-02-2011."Niue appoints veteran woman politician as Wellington High Commissioner". Radio New Zealand International. 10 February 2011. Retrieved 10 April 2011.
* ↑ «Sisilia TALAGI – Niue Politics 2017» (en anglès americà). niuepolitics2017.nu. [Consulta: 2 març 2018].
* ↑ Thaman, Randolph R. Food and National Development in the South Pacific (en anglès). University of the South Pacific, 1983.
* ↑ Pacific Magazine (en anglès). Pacific Magazine Corporation, 1992.
* ↑ Asiaweek (en anglès). Asiaweek Limited, 1989.
* 1 2 , 08-11-2008.
* ↑ , 09-03-2005.
* ↑ Pacific Magazine (en anglès). PacificBasin Communications, 2005.
# Sobekemhat

Sobekemhat (Sbk-m-ḥ3t, "Sobec és al davant") va ser un alt funcionari egipci durant la dinastia XII. Va ser Supervisor del tresor durant el regnat del rei Senusret III. Se'l coneix només per la seva mastaba situada al costat de la piràmide de Senusret III a Dashur, que va ser excavada l'any 1894 per Jacques de Morgan.
Sobekemhat en jeroglífic :
La mastaba estava construïda amb maons de tova i amb una coberta de pedra calcària. El seu exterior estava decorat amb relleus que es van trobar en petits fragments que portaven el nom i els títols de Sobekemhat. Aquests fragments estaven en tan mal estat que Morgan no va poder identificar el propietari de la tomba en un primer moment.
Sobre una taula d'ofrenes se'l veu portant el títol de tresorer. La seva mastaba es una de tres que hi ha al nord de la piràmide del rei, sent la de Sobekemhat la més propera. La següent mastaba pertany al djati Nebit i la tercera a un altre alt funcionari, potser un altre djati. Per tant, es pot dir que la tomba de Sobekemhat era la més antiga de les tres.
Durant molt de temps es va pensar que Sobekemhat va ocupar el càrrec de djati, però els fragments de relleu amb el títol provenen de la propera mastaba de Nebit.

## Referències

* ↑ Simpson, 1957, p. 26–29.
* ↑ Oppenheim, 2006, p. 123, nota 28.

## Vegeu també

* Llista de djatis de l'antic Egipte.

## Bibliografia

* de Morgan, J. Fouilles à Dahchour (mars-juin 1894) (en francès). Viena: A. Holzhausen, 1903.
* Oppenheim, Adela. «Identifying artists in the time of Senusret III. The mastaba of the vizir Nebit (North Mastaba 18) at Dahshur». A: Abusir and Saqqara in the Year 2005 (en anglès). Praga: M. Barta, F. Coppens, and J. Krejčŕ (editors), 2006, p. 437. ISBN 80-7308-116-4.
* Simpson, William Kelly «Sobkemhet, a vizier of Sesostris III». Journal of Egyptian Archaeology, 43, 1957.
# Cantó de Lo Mas de Cabardés

El cantó de Mas-Cabardès és un cantó francès el departament de l'Aude, a la regió d'Occitània. S'inclou al districte de Carcassona, té 15 municipis i el cap cantonal és Lo Mas de Cabardés.

## Municipis

* Caudabronda
* Fornas
* Las Ilhas
* La Bastida Esparveirenca
* Las Tors
* Les Martins
* Lo Mas de Cabardés
* Miraval de Cabardés
* Pradèlas Cabardés
* Rocafera
* Salsinha
* La Torreta Cabardés
* Trassanèl
* Vilanièra
* Vilardonèl
# Ardaixir II

Ardaixir II fou rei sassànida de Pèrsia del 379 al 383.
Quan Ormazd II va morir, el fill gran Adarnases (Adar Narseh) fou aclamat pels nobles i sacerdots, mentre el segon fill era cegat i el tercer, Ormazd, va acabar fugint a Roma; el quart fill Sapor Sakanshah era a la part oriental del regne governant un territori; quan els nobles van veure perduda la seva aposta van proclamar rei al fill encara no nascut d'Ormazd II, Sapor II, (que va néixer als 40 dies de la mort del pare) i així van conservar el poder fins que el rei va arribar a l'edat de governar (vers 330); una altra dona d'Ormazd II també estava prenyada quan va morir el rei, i va donar a llum al príncep Ardaixir.
Ardaixir fou nomenat rei d'Hajab (Adiabene) el 344 i va conservar aquest govern fins al 376 i pels relleus se suposa que va participar en el 363 en la defensa de l'Imperi sassànida contra l'emperador Julià l'Apòstata.
El 379 Sapor II el va nomenar successor amb la condició que havia d'abdicar a favor del fill menor de Sapor II, també anomenat Sapor (III) quan aquest arribés a la majoria d'edat. Poc després va morir Sapor i Ardaixir fou proclamat rei. Va governar uns quatre anys i fou deposat el 383 pels nobles que van portar al tron a Sapor III.
A Armènia Manuel Mamikonian es va revoltar per l'assassinat de Muixel Mamikonian, cap del partit proromà, per part del seu rival Varasdat, nomenat pels romans; Manuel va prendre el poder i va governar com a rei però va deixar la regència de dos joves prínceps a la reina Zarmandukht, vídua del rei Pap d'Armènia; el 379 es va sotmetre a Pèrsia i Ardaixir va enviar com a marzban (marcgravi o governador) a Suren, que va governar conjuntament amb Manuel i la reina; aquesta situació no va durar i vers el 381 els perses foren expulsats, i Manuel va governar junt amb la reina regent fins que els prínceps es van casar amb una filla de Manuel i una del nakharar Sahak Bagratuní, i Manuel els va proclamar reis el 384.
Ni a les monedes ni a les inscripcions Ardaixir utilitzà normalment el títol de "rei d'Iran i del No Iran" (només en comptades ocasions) i en canvi va fer servir el de "Rei de reis dels iranians". Va deixar relleus en pedra a Taq-e Bostan prop de Kermanshah. Fou considerat savi, generós i lleial i va rebre el sobrenom de "El Benefactor" (ninukar).
# Il poverello di Assisi

Il poverello di Assisi és una pel·lícula muda italiana del 1911 sobre la vida de Francesc d'Assís dirigida per Enrico Guazzoni i és la primera pel·lícula sobre la vida del sant d'Assís. La pel·lícula es va realitzar amb motiu de l'Exposició Internacional de Torí, i fou rodada a Assís

## Repartiment

* Emilio Ghione: Francesdc d'Assís
* Fernanda Negri Pouget: Santa Clara
* Italia Almirante Manzini: Madonna Povertà

## Notes

* ↑ Enrico Guazzoni, Film n. 26, 28 giugno 1941
* ↑ Enrico Guazzoni, Film n. 26, 1941

## Bibliografia

* Elena Mosconi, L' impressione del film, Contributi per una storia culturale del cinema italiano 1895-1945, Milano, 2006 ISBN 9788834313275
* Domenico Meccoli, San Francesco d'Assisi nel cinema. Dal muto al sonoro, Roma, 1982.
* Aniello Costagliola, Il poverello di Assisi, in Cinema, 1912

## Enllaços externs

* Sempre in penombra Il poverello di Assisi – Cines 1911
# Aluminat

Un aluminat és un compost químic oxoanió que conté alumini i oxigen. Quan precipita de la solució, l'anió codensa amb més elements electropositius. La forma generalment acceptada d'aluminat és un complex tetrahèdric mononuclear que està carregat negativament, Al(OH)₄$^−$ o AlO₂$^−$. Exemples de compostos aluminats inclouen l'aluminat de sodi (Na₂Al₂O₄) i l'aluminat de potassi (K₂Al₂O₄), essent els dos alcali-ió precipitats del monòmer obtingut d'una solució alcalina.
Com que l'alumini és proper als no-metalls, té algunes característiques de no-metall i de metall. Els seus òxids són amfotèrics, es dissolen tant en bases com en àcids.
# Ral portuguès

El réis és una deformació de la paraula portuguesa reais, plural de la moneda ral (que significa «pertanyent al rei» o «propi d'un rei»). Va ser la moneda de Portugal des de 1500 fins a 1911. Aquesta moneda portuguesa va reemplaçar el dinheiro al tipus d'1 ral = 840 dinheiros, abans que l'escut la reemplacés (a causa de la Revolució del 5 d'octubre de 1910) al tipus d'1 escut = 1000 rals.
Va començar a ser usada, en aquesta forma corrupta (réis en comptes de reais) en el regnat de Joan IV de Portugal (1640 – 1656), després del període de la monarquia espanyola a Portugal, que va durar des de 1580 a 1640.
Aquesta mateixa moneda va passar a ser usada també al Brasil (colònia de Portugal) des de mitjans del 1600 fins a la reforma monetària de 1942 (en què el bitllet de mil-rals es va convertir en un cruzeiro).
Físicament només han existit els seus múltiples, des dels V (réis) de coure, de 1749, quan regnava Joan V de Portugal (1706 – 1750), fins als 20.000 réis d'or al Brasil de 1922, que va ser l'última moneda en què va figurar la llegenda réis.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-09-05. [Consulta: 5 setembre 2007].
* ↑ Banco de Portugal. «Serviços ao público > Museu». Exposição permanente|O Dinheiro no Ocidente Peninsular Nos Descobrimentos e Conquistas. Banco de Portugal. Arxivat de l'original el 22 de maig 2011. [Consulta: 2 maig 2011].

## Bibliografia

* Krause, Chester L. and Clifford Mishler (1991). Standard Catalog of World Coins: 1801–1991 (18th ed. ed.). Krause Publications. ISBN 0873411501.
* Pick, Albert (1994). Standard Catalog of World Paper Money: General Issues. Colin R. Bruce II and Neil Shafer (editors) (7th ed.). Krause Publications. ISBN 0-87341-207-9.

## Enllaços externs

* The Coins of Portugal
# Creu de la Vila (Biosca)

La Creu de la Vila és una creu de terme del municipi de Biosca (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Es localitza entre els trencalls de la Vila i el d'Huguets, al km 37,6 de la carretera C-451, que va de Guissona a Solsona. Té una base esglaonada de quatre nivells, i sòcol de quatre cares, el cos és octogonal i culmina amb una senzilla creu metàl·lica té una alçada d'uns quatre metres.
Pertany a la propera masia de la Vila, que li dona el nom.

## Referències

* ↑ «Creu de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Urdès

Urdès (en francès Urdès) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 306 | 266 | 271 | 223 | 268 | 288 | 288 | 313 | 297 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 275 | 275 | 260 | 227 | 237 | 263 | 245 | 244 | 235 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 244 | 249 | 232 | 186 | 171 | 175 | 158 | 160 | 150 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 179 | 153 | 146 | 171 | 207 | 224 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Christian Léchit | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sent Gironç (Pirineus Atlàntics)

Sent Gironç (en francès Saint-Girons-en-Béarn) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 268 | 282 | 245 | 277 | 306 | 304 | 291 | 304 | 280 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 267 | 242 | 221 | 223 | 224 | 230 | 231 | 236 | 244 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 240 | 223 | 212 | 534 | 540 | 544 | 173 | 189 | 187 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 166 | 153 | 155 | 164 | 151 | 132 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1977-1983 | Georges Pétriat |
| 1983-194 | André Taillefer |
| 1994-1995 | Albert Duvignau |
| 1995- | Pierre Lafargue |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Saut de Navalhas

Saut de Navalhas (en francès Sault-de-Navailles) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 145 | 1 186 | 1 343 | 1 505 | 1 518 | 1 603 | 1 461 | 1 489 | 1 452 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 408 | 1 303 | 1 275 | 1 147 | 1 210 | 1 168 | 1 170 | 1 046 | 995 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 966 | 968 | 900 | 938 | 887 | 810 | 834 | 784 | 749 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 757 | 764 | 763 | 778 | 799 | 785 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | Michel Dupuy | |
| 2008- | Alain Bouchecareilh | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Castanheda (Pirineus Atlàntics)

Castanheda (en francès Castagnède) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 391 | 403 | 424 | 419 | 456 | 504 | 540 | 534 | 508 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 454 | 420 | 425 | 403 | 426 | 494 | 458 | 452 | 444 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 420 | 394 | 365 | 347 | 327 | 290 | 265 | 273 | 263 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 213 | 200 | 194 | 192 | 212 | 211 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1995-2008 | Jean-Marc Balesta |
| 2008-2009 | Jacques Bargel |
| 2009- | Jean Hourquebie |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana