OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Homes i ratolins (pel·lícula)

Homes i ratolins (títol original: Of Mice and Men) és una pel·lícula estatunidenca de Gary Sinise estrenada l'any 1992. És una adaptació cinematogràfica de la novel·la homònima de John Steinbeck. Ha estat doblada al català. Va ser nominada a la Palma d'Or (millor pel·lícula) al Festival de Cannes.

## Argument

La història de Lennie, simpàtic colós inconscient, i de George, dos obrers emigrants units per una sòlida amistat, solcant les carreteres de Califòrnia dels anys 1930 a la recerca d'un treball difícil de trobar.
Finalment s'estableixen en una granja. Lennie és un personatge que té una força gairebé sobrehumana però de la qual no en té consciència. Li agrada acaronar les coses suaus i petites, cosa que li portarà problemes mentre que George és un personatge astut, intel·ligent, i que busca protegir Lennie costi el que costi, ja que aquest és deficient mental.

## Repartiment

* John Malkovich: Lennie Small
* Gary Sinise: George Milton
* Sherilyn Fenn: La dona de Curley
* Ray Walston: Candy
* Casey Siemaszko: Curley
* John Terry: Slim
* Richard Riehle: Carlson
* Alexis Arquette: Whitt
* Joe Morton: Crooks
* Noble Willingham: El cap
* Joe De Angerio: Jack
* Tuck Milligan: Mike
* David Steen: Tom
* Moira Harris: Noia amb un vestit vermell

## Referències

* ↑ «Homes i ratolins». esadir.cat.
* ↑ «Of Mice and Men». The New York Times.
# I Wanted Wings

I Wanted Wings és una pel·lícula estatunidenca estrenada el 1941 dirigida per Mitchell Leisen i basada en un llibre del tinent Beirne Lay, Jr. Protagonitzada per Ray Milland i William Holden, el repartiment inclou Wayne Morris, Brian Donlevy, Constance Moore i Veronica Lake.

## Argument

Els cursos per ser pilot dins de l'armada nord-americana són realment durs. Tres soldats que tenen com a objectiu ser oficials lluitaran en els moments més difícils, però també gaudiran d'estones de lleure.

## Repartiment

* Ray Milland: Julien
* William Holden: Al Ludlow
* Wayne Morris: Tom Cassidy
* Brian Donlevy: Capità Mercer
* Constance Moore: Carolyn Bartlett
* Veronica Lake: Sally Vaughn
* Harry Davenport: 'Sandbags' Riley
* Phil Brown: Jimmy Masters
* Edward Fielding: President del Tribunal
* Willard Robertson: Jutge-advocat
* Charles Waldron (no surt als crèdits): Oficial

## Premis

* 1942. Oscar als millors efectes visuals per Farciot Edouart, Gordon Jennings i Louis Mesenkop

## Referències

* ↑ «I Wanted Wings». The New York Times.
# Joc diabòlic

Joc diabòlic (títol original: Witchboard, de vegades també titulada Ouija) és una pel·lícula américano-britànica realitzat per Kevin Tenney, estrenada l'any 1986. Ha estat doblada al català.

## Argument

Jim i Linda, decidits a viure junts, es muden a una mansió victoriana al petit poble de Fairfield. Per celebrar la seva nova llar donen una festa en el transcurs de la qual Brandon introdueix tots els convidats en el joc de l'"Ouija". Després de contactar amb l'esperit del petit David, Linda (diabòlicament obsessionada amb el joc) comença a jugar sola amb el tauler i comença a distanciar-se de Jim i a atreure's problemes.

## Repartiment

* Todd Allen: Jim Morar
* Clare Bristol: Anchorwoman
* Burke Byrnes: Tinent Dewhurst
* Tawny Kitaen: Linda Brewster
* Rosa Casa: Mrs. Moses
* Kathleen Wilhoite: Zarabeth

## Al voltant de la pel·lícula

La pel·lícula ha tingut dues continuacions: Witchboard II: The Devil's Doorway l'any 1993 i Witchboard III: The Possession l'any 1995.

## Referències

* ↑ «Witchboard». American Film Institute. Arxivat de l'original el 2016-03-11. [Consulta: 8 març 2016].
* ↑ «Witchboard (1986)». Box Office Mojo. [Consulta: 2 juny 2010].
* ↑ esadir.cat. Joc diabòlic. esadir.cat.
* ↑ «Witchboard». The New York Times.
# Joy Ride (pel·lícula de 2001)

Joy Ride és una pel·lícula estatunidenca de John Dahl estrenada el 2001.

## Argument

Lewis decideix deixar el seu campus i travessar els Estats Units per anar a buscar Venna, una amiga de l'institut. Compra un cotxe vell i es posa en marxa. Els seus plans romàntics es troben compromesos de manera seriosa quan decideix parar-se per pagar la fiança del seu germà, Fuller. Aquest últim té l'art d'atreure problemes. Persuadeix no obstant això Lewis de fer una broma a un camioner per la ràdio CB que acaben de comprar. Es fan passar per una nimfòmana i el citen en una habitació de motel. L'endemà la policia troba una persona en coma atroçment mutilada a l'habitació.

## Repartiment

* Paul Walker: Lewis Thomas
* Steve Zahn: Fuller Thomas
* Leelee Sobieski: Venna
* Ted Levine: veu del vell Clou
* Matthew Kimbrough: Vell Clou
* Jessica Bowman: Charlotte
* Jim Beaver: Xèrif Ritter
* Stuart Stone: Danny, amic d'habitació de Lewis

## Al voltant de la pel·lícula

* Una continuació, Joy Ride 2: Dead Ahead, sense Paul Walker i Steve Zahn ha estat dirigida per Louis Morneau va ser un fracàs.
* Posa en escena dos parelles d'amics perseguits pel xofer psicopàtic en lloc de dos germans
# Junior

Junior és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Ivan Reitman, estrenada el 1994. La protagonitza Arnold Schwarzenegger com un científic que té un embaràs masculí com a part d'un experiment.

## Argument

Un investigador experimenta en ell mateix un medicament que li permet a un noi quedar embarassat. El ginecòleg Dr. Alex Hesse (Arnold Schwarzenegger) té un malson sobre infants que orinen en una biblioteca. En la vida real, ell i el seu col·lega, el Dr. Larry Arbogast (Danny DeVito) han inventat un medicament de fertilitat, l'"Expectane", que se suposa que redueix les possibilitats del cos d'una dona a rebutjar un embrió i així evitar un avortament. Desafortunadament, no es permet provar-ho en dones i des de l'Administració no han aprovat encara el medicament; així que Hesse i Arbogast tiren endavant igualment la seva investigació. Hesse entra en el laboratori i es tanca en ell. El seu cap, Noah Banes, informa a Arbogast que malgrat el fet que el FDA ha prohibit el dret d'experimentació humana al seu equip, l'equip ha aconseguit rebre una donació de la Dr. Diana Reddin (Emma Thompson) del departament d'òvuls criogènics. Quan Hesse qüestiona les possibilitats d'una dona de prendre un medicament no autoritzat durant l'embaràs, Arbogast revela que no hi ha cap necessitat d'identificar el sexe de l'experiment i convenç Hesse de prendre-s'ho ell mateix, fent servir un òvul "Júnior".

## Repartiment

* Arnold Schwarzenegger: el doctor Alex Hesse
* Danny DeVito: el doctor Larry Arbogast
* Emma Thompson: la doctora Diana Reddin
* Frank Langella: Noah Banes
* Pamela Reed: Angela
* James Eckhouse: Ned Sneller
* Aida Turturro: Louise
* Welker White: Jenny
* Megan Cavanagh: Willow
* Anna Gunn: la recepcionista de Casitas Madres
* Christopher Meloni: M. Lanzarotta
* Dean Jacobson: Turkel

## Nominacions

* Oscar a la millor cançó original per la cançó Look What Love Has Done — Música i lletra: Carole Bayer Sager, James Newton Howard, James Ingram i Patty Smyth

## Referències

* ↑ Walker, Michael «MOVIES: High Atop Mount Goofiness: When it comes to taking an unlikely premise--say, a pregnant Schwarzenegger--and turning it into a blockbuster comedy, nobody's earned his stripes like Ivan Reitman.». The Los Angeles Times, 20-11-1994 [Consulta: 2 desembre 2010].
# Kotch

Kotch és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jack Lemmon, estrenada el 1971.

## Argument

Joseph P. Kotcher un vidu de 72 anys viu a casa dels seus fills i els fa la vida impossible. Després d'una discussió, Kotch abandona el domicili familiar i viu l'experiència de viure sol.

## Repartiment

* Walter Matthau: Joseph P. Kotcher
* Deborah Winters: Erica Herzenstiel
* Felicia Farr: Wilma Kotcher
* Charles Aidman: Gerald Kotcher
* Ellen Geer: Vera Kotcher
* Donald Kowalski + Dean Kowalski: Duncan Kotcher
* Jack Lemmon: El passatger del bus que dorm

## Al voltant de la pel·lícula

* Jack Lemmon fa un cameo, que no surt als crèdits, de passatger adormit del bus.

## Premis i nominacions

* 1972. Globus d'Or a la millor cançó original per Marvin Hamlisch (música) i Johnny Mercer (lletres) amb la cançó "Life Is What You Make It"

### Nominacions

* 1972. Oscar al millor actor per Walter Matthau
* 1972. Oscar al millor muntatge per Ralph E. Winters
* 1972. Oscar a la millor cançó original per Marvin Hamlisch (música) i Johnny Mercer (lletres) amb la cançó "Life Is What You Make It"
* 1972. Oscar al millor so per Richard Portman i Jack Solomon
* 1972. Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* 1972. Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Walter Matthau
* 1972. Globus d'Or al millor guió per John Paxton
# Alcohol i coca

Alcohol i coca (títol original: Clean and Sober) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Glenn Gordon Caron, estrenada l'any 1988. Ha estat doblada al català.

## Argument

L'agent de l'Estat Daryl Poynter s'ha enfrontat a problemes de alcohol i de droga. Un matí, una dona morta és estirada al seu costat i un dels seus comptes al banc ha estat buidat. Intenta llavors tornar a aprofitar una cura de desintoxicació.

## Repartiment

* Michael Keaton: Daryl Poynter
* Kathy Baker: Charlie Standers
* Morgan Freeman: Craig
* Tate Donovan: Donald Towle
* Henry Judd Baker: Xavier
* Claudia Christian: Iris
* J. David Krassner: Tiller
* Dakin Matthews: Bob
* Mary Catherine Martin: Cheryl Ann
* Patricia Quinn: June
* David A. Kimball: Metge
* Nick Savage: Gary 'Ike Turner'

## Nominacions

* 1988: Millor actor per Michael Keaton al NSFC Award.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Alcohol i coca. esadir.cat.
* ↑ «Clean and Sober». The New York Times.
# Aleksandr Pipin

Aleksandr Nikolàievitx Pipin, rus: Александр Николаевич Пыпин (25 de març del 1833, Saràtov - 26 de novembre del 1904, Sant Petersburg) fou un escriptor rus, historiador, etnògraf i membre de l'Acadèmia de les Ciències de Sant Petersburg (1898). És cosí de Nikolai Nekràssov.

## Biografia

Pipin comença els seus estudis de literatura a la Universitat de Kazan el 1849, després acaba a la Universitat Imperial de Sant Petersburg el 1853. Comença a publicar a El Contemporani, revista publicada pel seu cosí Nekràsov, el 1863, després a El Missatger d'Europa, el 1867. S'oposa a la intervenció de l'Estat en el funcionament de les universitats.

## Obra

* Història de les lletres eslaves, en dos volums, 1879-1881.
* Història de la francmaçoneria russa del segle xviii al primer terç del segle XIX, en col·laboració amb Vladímir Spassovitx.
* Història de l'etnografia russa, en quatre volums, 1890-1892.
* Història de la literatura russa, en quatre volums, 1911-1914.
# Capella de la Mare de Déu de Núria (Vallcebre)

La Capella de la Mare de Déu de Núria està situada al municipi de Vallcebre, a prop de la masia de cal Pau, a una alçada de 1.143 msnm. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una petita capella d'una nau amb presbiteri quadrat, coberta amb volta de canó i teulada a doble vessant. Al mur de migdia hi ha oberta una porta amb arc de mig punt rebaixat, fet amb pedra col·locada a la manera d'un aplec de llibre. És un senzill oratori que té l'interior totalment arrebossat i una porta oberta amb reixa. .

## Notícies històriques

La capella de la Mare de Déu de Núria és un petit oratori construït al segle xviii. .

## Vegeu també

* Llista de monuments de Vallcebre

## Referències

* ↑ «Mapa de l'ICC». Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
* 1 2 3 «Capella de la Mare de Déu de Núria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Antoni Lofrasso

Antoni Lofrasso (l'Alguer, 1520 - Càller 1595) fou un militar alguerès i escriptor en castellà. Pertanyia a l'estament militar. Va viure un temps a Barcelona, després d'uns quants mesos de presó per motius que es desconeixen, publicà dos llibres en castellà, ambdós amb interès històric, Los mil y doscientos consejos y avisos discretos (1571) que conté consells sobre diverses professions i feines i una descripció de la batalla de Lepant, en la qual potser hi va prendre part, i la novel·la pastoral Diez libros de la Fortuna de Amor (1573) on dona una descripció de l'illa de Sardenya i de la vida de l'alta societat barcelonina. Aquesta obra fou citada sovint per Miguel de Cervantes en les seves obres. També va escriure dues poesies en català i dues en sard.

## Obres

* Los mil y doscientos consejos y avisos discretos (1571)
* Diez libros de la Fortuna de Amor (1573)

## Vegeu també

* Literatura sarda
# Fundació Maeght

La Fundació Maeght (Fondation Maeght originalment i en francès) és un museu d'art modern situat a Sant Pau (Alps Marítims), a uns 25 km de Niça. Va ser fundat per Marguerite i Aimé Maeght el 1964 i alberga pintures, escultures, collages, ceràmiques i totes les formes d'art modern. L'edifici és obra de l'arquitecte Josep Lluís Sert.
La col·lecció inclou obres de molts artistes importants segle xx com Pierre Bonnard, Georges Braque, Alexander Calder, Marc Chagall, Alberto Giacometti, Fernand Léger i Joan Miró, entre d'altres.
La Fundació és totalment independent i es finança sense la dependència dels subsidis estatals. Adrien Maeght és el president del Consell d'Administració de la Fundació que també inclou Isabelle Maeght i la seva germana Yoyo Maeght.

## Vegeu també

* Laberint Miró

## Enllaços externs

* www.fondation-maeght.com
* www.maeght.com

## Referències

* ↑ Birksted, Jan K. Modernism and the Mediterranean: The Maeght Foundation (en english). Aldershot: Ashgate, 2004. ISBN 9780754601791.
* 1 2 3 4 "The future of the Maeght Foundation: Sunshine and colour", The Economist (London), 26 Jul 2014, <https://www.economist.com/news/books-and-arts/21608577-one-most-popular-art-centres-south-france-hits-hard-times-sunshine-and>. Consulta: 12 febrer 2016
* 1 2 3 Fraser, C. Gerald (7 Sep 1981), Aimé Maeght Dies; Art Dealer Was 75 The New York Times.
# Kinue Hitomi

Kinue Hitomi (japonès: 人見絹枝) (Okayama, 1 de gener de 1907 - Osaka, 2 d'agost de 1931) va ser una atleta japonesa que va competir durant les dècades de 1920 i 1930, anys en què va posseir diversos rècords mundials. Va ser la primera dona japonesa a guanyar una medalla olímpica i en representar el Japó en uns Jocs Olímpics.
S'inicià en l'esport a secundària, on jugà a tennis. El 1923 començà a practicar l'atletisme i ben aviat va destacar guanyant diversos campionats de triple salt i llançament de javelina en què aconseguí rècords no oficials, fins i tot a nivell mundial. El 1926 va participar en els Segons Jocs Mundials Femenins de Göteborg, on guanyà la medalla d'or en la prova del salt de llargada i salt de llargada aturat, així com la de plata en llançament de disc i la de bronze en les 100 iardes.
En anys posteriors va continuar dominant l'atletisme femení al Japó, establint nous rècords mundials en diferents proves, com els 100 metres, els 200 metres i el salt de llargada.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En la prova dels 800 metres va guanyar la medalla de plata, mentre en la dels 100 metres quedà eliminada en semifinals.
El 1930 va participar en els Tercers Jocs Mundials Femenins que es van disputar a Praga, on guanyà l'or en el salt de llargada, la plata en triatló i el bronze en els 60 metres i el llançament de javelina, tot i patir febre. En acabar la competició l'equip japonès va fer una gira per Varsòvia, Berlín, Brussel·les, París i Londres durant el següent mig mes. Aquesta gira va empitjorar la seva salut. El 25 de març de 1931 va ingressar en un hospital d'Osaka, on va morir d'una pneumònia el 2 d'agost, només tres anys després de la final olímpica d'Amsterdam dels 800 metres.

## Millors marques

* 100 metres. 12.2" (1928)
* 200 metres. 25.2" (1929)
* 800 metres. 2' 17.6" (1929)
* Salt de llargada. 5,98 metres (1928)
* Llançament de disc. 34,18 metres (1929)
* Llançament de javelina. 37,44 metres (1930)

## Bibliografia

* Schiot, Molly. Game changers: the unsung heroines of sports history. 1st. New York: Simon and Schuster, October 2016. ISBN 9781501137099. OCLC 944380525.
* Christensen, Karen. International Encyclopedia of Women and Sports. Macmillan Reference USA, 2001. ISBN 0028649524

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Olympedia – Kinue Hitomi». [Consulta: 29 setembre 2024].
* ↑ Guttmann, Allen (2001). Japanese Sports: A History. University of Hawaii Press, ISBN 0824824644. p. 75
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 29 setembre 2024].
# John Hencken

John Frederick Hencken (Culver City Estats Units 1954) és un nedador nord-americà, ja retirat, guanyador de cinc medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 29 de maig de 1954 a la ciutat de Culver City, població situada a l'estat de Califòrnia.

## Carrera esportiva

Especialista en la modalitat de braça, va participar als 18 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 realitzats a Múnic (Alemanya Occidental) on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova dels 200 metres braça, on va establir un nou rècord del món amb un temps de 2:21.55 minuts, i la medalla de bronze en els 100 metres braça. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà) va aconseguir guanyar la medalla d'or en els 100 metres braça i els relleus 4x100 metres estils, establint sengles rècords del món amb un temps d'1:03.11 m. i 3:42.22 minuts respectivament, així com la medalla de plata en els 200 metres braça.
Al llarg de la seva carrera guanyà tres medalles en el Campionat del Món de natació, entre elles dues medalles d'or.

## Notes

* ↑ En algunes fonts Hencken és acreditat amb una medalla d'or en la prova de relleus 4x100 metres estils, però la base de dades del Comitè Olímpic Internacional no l'acredita.
# Hanni Hölzner

Hanni Hölzner (Annaberg-Buchholz, 17 de febrer de 1913 - 1988) va ser una nedadora alemanya, especialista en braça, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on fou quarta en la prova dels 200 metres braça del programa de natació. En el seu palmarès destaca la medalla de plata en els 200 metres braça al Campionat d'Europa de natació de 1934, el campionat nacional dels 100 metres braça de 1933 i tres rècords del món de braça.

## Referències

* 1 2 «Hanni Hölzner Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 10 novembre 2019].
# La Camparra

La Camparra és una zona humida formada per una freixeneda inundable, la "Freixeneda de la Camparra", i per uns terrenys propers, de caràcter inundable, on la Fundació Emys està desenvolupant des de fa anys un projecte de millora d'hàbitats i de recuperació de la tortuga d'estany (Emys orbicularis).
En aquesta zona hi havia fins fa uns anys d'altres llacunes, que van ser gairebé destruïdes totalment pel traçat del TGV. En aquest sector hi havia antigament l'estanyol de Riudarenes, un aiguamoll de dimensions variables en funció de les pluges, que va ser dessecat mitjançant una xarxa de canals, per expandir els conreus. D'aquest antic estanyol queden ara només petites restes, molt alterades.
Actualment, la freixeneda de la Camparra és una de les poques mostres que resten de freixeneda de plana al·luvial de terra baixa. Es tracta d'un bosc dominat pel freixe de fulla petita (Fraxinus angustifolia), que s'inunda temporalment per la proximitat del nivell freàtic a la superfície del sòl. Fins als anys 70 aquest sector estava ocupat per un prat de dall.
Després, aquest tipus de conreu s'abandonà i es va originar, de manera natural, la freixeneda actual. El freixe de fulla petita, que és l'arbre clarament dominant, és acompanyat per roures martinencs i oms. A l'estrat herbaci hi apareix una jonquera de jonquet i felandri, amb Eleocharis palustris, Oenanthe fistulosa, Callitriche stagnalis, etc.
Els terrenys situats al sud, on es desenvolupa el projecte gestionat per la Fundació Emys, són inundables i hi ha algunes llacunes en procés de recuperació. Compten amb un itinerari de descoberta, passeres, aguait i plafons informatius.
Els principals impactes que afecten l'espai són la destrucció i fragmentació dels hàbitats (pel pas d'infraestructures i la urbanització dels terrenys), la modificació del règim de circulació de les aigües i l'abocament de deixalles.

## Notes

* 1 2 3 4 5 6 7 «La Camparra». Zones humides de Catalunya. Gencat. Arxivat de l'original el 18 de febrer 2015. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Sea Pictures

Sea Pictures, Op. 37 (Pintures marines), és un cicle de cançons del compositor britànic Sir Edward Elgar integrat per cinc cançons sobre texts de cinc poetes.
Estan escrites per a contralt i orquestra, i el compositor va realitzar un arranjament per a piano i veu. Van ser estrenades el 5 d'octubre de 1899 en Norfolk amb direcció d'Elgar i interpretades per Clara Butt i posteriorment davant la Reina Victòria al Castell De Balmoral.
Les cançons es titulen:
* Sea Slumber Song de Roden Noel
* In Haven (Capri) d'Alice Elgar, la seva esposa
* Sabbath Morning at Sea d'Elizabeth Barrett Browning
* Where Corals Lie de Richard Garnett
* The Swimmer d'Adam Lindsay Gordon
Són generalment cantades per mezzosoprano, la més famosa interpretació correspon a Janet Baker dirigida per Sir John Barbirolli.

## Altres versions

El 2010, el compositor britànic Donald Fraser va fer una versió de Sea Pictures per a SATB cor i cordes. El primer enregistrament d'aquesta versió va ser realitzat per l'English Chamber Orchestra, el Rodolfus Choir i el director Kenneth Woods als Abbey Road Studios el 2013. L'arranjament de Fraser va ser aclamat per Stephen Johnson a la BBC Music Magazine. com "ben realitzat, interpretat amb calidesa i comprensió, i gravat amb simpatia."

## Referències

* ↑ Kennedy, p.101
* ↑ Kennedy, p.344–345
* ↑ Johnson, Stephen. «Elgar arr. Fraser - Piano Quintet and Sea Pictures.». BBC Music Magazine, 01-07-2016.

## Bibliografia

* Kennedy, Michael. Portrait of Elgar. Third. Oxford University Press, 1987. ISBN 0-19-284017-7.
* Elgar, Edward Sea Pictures: A Cycle of Five Songs for Contralto Boosey & Hawkes Ltd. (partitura)

## Enllaços externs

* The Elgar Society and Elgar Foundation
# Sad II ibn Abi Bakr

Sad (II) ibn Abi-Bakr fou atabeg salghúrida del Fars el 1260, durant divuit dies, com a successor del seu pare Abu-Bakr ibn Sad Mudàffar-ad-Din Kutlugh.
Després de l'ocupació de Bagdad per Hulagu (1258), el pare de Sad el va enviar a la cort mongola de l'Il-kan per tal de reafirmar el vassallatge. En morir l'atabeg el 18 de maig de 1260, el va succeir el seu fill Sad, que encara estava absent i que va morir al cap de 18 dies, abans d'arribar a Xiraz. El va succeir el seu germà petit Muhàmmad (I) Adud-ad-Din.

## Referències

* ↑ Limbert, John. Shiraz in the Age of Hafez. University of Washington Press, 2004. ISBN 978-0295983912.
* ↑ Plantilla:Encyclopaedia Iranica
# Turó de Can Ramió

El Turó de Can Ramió és una muntanya de 491 metres que es troba al municipi de Camós, a la comarca catalana del Pla de l'Estany. Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 303093001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó del Benet

El Turó del Benet és una muntanya de 579 metres que es troba al municipi de Castellfollit de Riubregós, a la comarca de l'Anoia.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó del Catiu d'Or

El Turó del Catiu d'Or és una muntanya de 1.676 metres que es troba al municipi de Fogars de Montclús, a la comarca del Vallès Oriental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Roques del Cau dels Gats

Les Roques del Cau dels Gats és una muntanya de 680 metres que es troba al municipi de Santa Maria de Merlès, a la comarca catalana del Berguedà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra del Cementiri

La Serra del Cementiri és una serra situada al municipi d'Aguilar de Segarra, a la comarca catalana del Bages, amb una elevació màxima de 646 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya