OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Victor Huen

Victor Huen (Colmar, 21 de març de 1874 - Nancy, 15 de desembre de 1939) va ser un pintor, litògraf i il·lustrador, especialitzat en temes militars i il·lustracions d'uniformes. Va néixer a Colmar. Destaca sobretot pel seu paper a la sèrie de cartes uniformes Les uniformes du Premier-Empire encapçalada pel comandant Louis-Eugène Bucquoy. Huen també va col·laborar amb l'il·lustrador Hansi en llibres infantils.
El treball de Huen es va centrar sovint en escenes militars detallades i històricament precises, fet que el converteix en una figura notable en el camp de l'art militar. Algunes de les seves obres significatives inclouen les il·lustracions de "Les uniformes du Premier-Empire" (1904-1914) i llibres com "L'histoire d'Alsace racontée aux petits enfants d'Alsace et de France" (1915) i "La merveilleuse histoire du bon Saint Florentin d'Alsace par l'oncle Hansi" (1925) (Viquipèdia).

## Obres

* Les uniformes du Premier-Empire, 1904–1914, col·laboració
* L'histoire d'Alsàcia: racontée aux petits enfants d'Alsace et de France, 1915, amb Hansi
* La merveilleuse histoire du bon Saint Florentin d'Alsace par l'oncle Hansi, 1925, amb Hansi

## Galeria

* Pintures basades en les guerres napoleòniques
* 9è Hussards francesos.
* Artilleria a cavall de la Guàrdia Francesa.
* Marí de la Guàrdia Imperial.
* Mameluc de la Guàrdia Imperial.
* Mameluc sirià, 1799.
* General Jean-Baptiste Kléber a la batalla d'Heliòpolis.
* El general Champion de Nansouty lidera l'atac dels cuirassiers, 1809.
* General François Etienne Kellermann a la Batalla de Quatre Bras.
* El general Nicolas Dahlmann lidera els Caçadors de la Guàrdia Imperial a l'atac a Eylau .
* Infanteria lleugera francesa lluitant al bosc.
* Guàrdia Jove a la batalla.

## Referències

* ↑ Huen, Victor. Oxford University Press, 2011-10-31. Arxivat 2024-05-31 a Wayback Machine.

## Bibliografia addicional

* Henri Marcus, Victor Huen: peintre militaire alsaciel 1874-1939: sa vie son œuvre, Berger-Levrault, 1949
* Francis Gueth, François Robichon, La grande armée par Victor Huen, Herscher, 2004
* Francis Gueth, “François Joseph Victor Huen”, dins Nouveau dictionnaire de biographie alsacienne, vol. 17, pàg. 1690
# Adam Bodzek

Adam Bodzek (Zabrze, República Popular de Polònia, 7 de setembre de 1985) és un futbolista alemany d'origen polonès, que actualment juga de centrecampista al primer equip del Fortuna Düsseldorf. Va començar com a futbolista al Blau Weiß Post Recklinghausen.

## Enllaços externs

* Perfil del MSV Duisburg Arxivat 2007-11-25 a Wayback Machine. (alemany)
# Guru Granth Sahib Ji

El Guru Granth Sahib Ji és el llibre sant del sikhisme. En gurmukhi s'escriu ਗੁਰੂ ਗ੍ਰੰਥ ਸਾਹਿਬ. Pels sikhs, el Guru Granth Sahib mai ha estat només un llibre, sinó un guru (mestre) real que els guia a través de la vida. Els sikhs consideren que el llibre sant és el seu guru perpetu.
* Guru (literalment ‘pesat, greu’ en sànscrit; el contrari a iaghú: ‘lleuger’). Una etimologia extreta del Adwaia Tāraka Upanishad diu que es forma a partir de dues paraules: gūdhá (‘foscor’) i ruchi (‘llustre, esplendor, bellesa, complaent, agradable, un tipus de coit’).
* Grantha significa ‘text’ (oposat a artha: ‘significat’); tant en sànscrit, com en gurmukhi i en shahmukhi;
* Sahib és un terme de respecte en hindi; en àrab significa ‘company’
Té 1.430 pàgines i conté les paraules de 5 dels 10 gurus del sikhisme (en anglès: The Sikh Gurus), i de diversos altres sants d'altres religions: de l'hinduisme, l'islam, la religió ravidàssia i la religió kabirpanthi.

## Adi Granth

L'Adi Granth (en panjabi: 'el llibre principal') o Guru Granth Sahib és el llibre sagrat del sikhisme, el document central de veneració en totes les gurdwares (temples sikhs), cada dia s'obre i es tanca de manera ritual, i en ocasions especials se'l llegeix incessantment. Està format per prop de 6.000 himnes que estan dedicats als gurus sikhs, i també als sants hinduistes i islàmics. Va ser recopilat per primera vegada en 1604 pel Guru Arjan Dev, que va incloure els seus propis himnes, i els dels seus predecessors, a més de les cançons devotes dels sants.
El 1704, el Guru Gobind Singh Ji, qui fou el darrer guru sikh, hi va afegir més himnes, i va decretar que després de la seva mort no s'haurien d'acceptar més gurus i que l'Adi Granth prendria el lloc del guru. Escrit majoritàriament en llengües panjabi i hindi, conté el Mantra Mul ("l'oració arrel"), el Japji (l'escrit més important, obra del Guru Nanak Dev Ji) i els himnes organitzats d'acord amb les ragues amb les que són cantats.
Moltes vegades s'utilitza l'expressió Adi Granth per referir-se al Guru Granth Sahib Ji però en realitat l'Adi Granth és solament la porció del Granth, que va compilar Guru Arjan Dev Ji el 1604. De vegades aquest terme es fa servir indistintament, per la qual cosa és important veure el context en el qual s'utilitza. El Granth va ser elevat al grau de guru vivent el 1708 per l'últim dels mestres sikh, Guru Gobind Singh Ji. Abans de morir, Guru Gobind Singh Ji va indicar que els sikhs havien de tractar el Granth com el seu proper guru.

## Bibliografia

* Sri Guru Granth Sahib (versió en anglès) per Dr. Gopal Singh. World Book Centre, 1960.
# Can Barris

Can Barris és un gran casal del terme municipal de la Vajol, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.
Està situat a un quilòmetre de la Vajol, i està inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És de forma rectangular, aixecat sobre la roca mare. Consta d'un baix, que antigament estava destinat a quadres per al bestiar, amb la planta noble al damunt i, encara, un pis superior. Una gran eixida dona a migdia, a la façana principal, aguantada per dues grans arcades de granit. Al costat de llevant s'aixeca sobre una edificació molt més vella. Les finestres són rectangulars, emmarcades per carreus de pedra granítica. Aquest casal ha estat restaurat recentment, així com les edificacions del seu voltant.
Al Mas Barris tingué lloc la darrera recepció oficial de la Segona República i és el lloc on s'allotjà el batalló de la guàrdia presidencial. D'allí sortiren cap a l'exili, en direcció al Coll de Lli, Azaña i el seu seguici el 5 de febrer del 1939.

## Referències

* 1 2 «Can Barris». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Serra de Fogueres

La Serra de Fogueres és una serra situada al municipi d'Arbúcies (Selva), amb una elevació màxima de 497 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Asturlleonès central

Asturlleonès central és considerat el model de llengua escrita i és el qual posseïx majoria de parlants de l'idioma asturià. Com a dialecte és parlat entre els rius Ḷḷena i Seya fins a la desembocadura del Nalón.

## Característiques

* Conserva la "f-" llatina, com a la resta de l'asturlleonès menys l'oriental: fame, fumu (asturlleonès oriental ame, umu)
* Els diftongs decreixents ja són monoftongats: cosa, carpinteru
* Els femenins plurals es fan amb -"es": les cases, les vaques
* Diftongació de "o" única: puerta
* Palatalització, com a la resta de l'asturlleonès, de "l" inicial llatina semblant a la catalana: lluna, llobos.
* Posseeix tres terminacions per a masculí, femení i neutre, però existeix el "neutre de matèria", aplicat a substantius incomptables, per la qual raó hi ha una concordança especial: l'home vieyu, la muyer vieya, lo vieyo; un fierru (un tros concret de ferro, una barra, masculí), el fierro ("en Vizcaya hai muncho fierro", la matèria en general, neutre), la xente mozo, la xente vieyo, la ropa sucio, el tiempu malo, el lleche cuayao, el pañu bono (neutre de matèria).
En algunes comarques d'Astúries (fonamentalment Gozón, Carreño, Mieres, Ḷḷena, Ayer, Riosa, Morcín i parcialment Llangréu) es conserva, encara que en clara reculada, un fenomen antigament més estès per tot el domini lingüístic, que és la metafonía vocàlica, consistent que el timbre tancat de la vocal final provoca el tancament de la síl·laba anterior, produint A > E (també A > O), E > I i O > U. Aquesta metafonia, com és lògic, només la produeix el masculí singular: guetu (o gotu), gata, gatos, gates, gat; pirru, perra, perros, perres, gos; utru, otra, otros, otres, altre.
# Xoán Bautista Andrade

Xoán Bautista Andrade Tojedo, nascut a Lérez (Pontevedra) el 24 de juliol de 1879 i mort a la mateixa parròquia el 3 de setembre de 1930, fou un escriptor gallec. Era oncle de l'escriptor i economista Valentín Paz-Andrade.

## Trajectòria

Fill de Manuel Andrade Carlín, es va donar a conèixer com a poeta cap a l'any 1900, quan va guanyar el primer premi en un certamen organitzat per l'Ateneu León XIII de Compostel·la. Va ser premiat per la composició "Íntima" en la celebració del centenari de Rojas Zorrilla a Toledo. L'any 1910 va guanyar la flor natural a Santiago pel poema "Las cumbres" i el primer accèsit per "La casa muerta".
Destaca la seva obra lírica en castellà:
* "Al amor del terruño"(1915), un llibre clàssic i d'inspiració romàntica que conté els seus poemes premiats
* "Al desplegarse la rosa" (1917), monòleg líric
* "Diana de Gaita" (1930), en què mostra una visió del paisatge gallec amb gran sensibilitat. Algunes investigacions apunten a la influència d'aquest llibre en l'obra de Luís Amado Carballo i l'escola d'imatges.
Andrade tenia més obres pendents de publicar que no van arribar a la premsa pel seu traspàs, com ara: Poemas Compostelanos, Enfoques (estudis de sensibilitat); El Pazo, los cypreses y el mar (assajos sobre el paisatge) i la novel·la La sombra del frare. Joan.
En gallec només publicà tres o quatre poemes, tot i que sembla que abans de morir estava preparant la publicació d'una obra lírica en gallec, de títol Cantarelas.

## Referències

* ↑ Carballo Calero, Ricardo: "Andrade y Tojedo, Juan Bautista" en pp. 701-702 de Historia da literatura galega contemporanea, 1975 (2ª ed.).
* ↑ Alonso Girgado, Luís; Cochón, Luís e Domínguez Mallo, Lorena (edición) (2011). Cadernos Ramón Piñeiro (XX). Álvaro Cunqueiro. Remuíño de prosas Arxivat 15 de febreiro de 2016 a Wayback Machine. p. 49. ISBN 978-84-453-5028-7: "Juan Bautista Andrade Tojedo (Lérez, Pontevedra 1879-1930). Poeta en castelán distinguido con varios premios..."

## Bibliografia

* Couceiro Freijomil, A. (1951). "ANDRADE, Juan Bautista". Diccionario bio-bibliográfico de escritores (en castellà) I. Santiago de Compostel·la: Bibliófilos Gallegos. p. 70.
* "Andrade Tojedo, Xoán Bautista" a Enciclopedia Galega Universal, t. 1. p. 512.
* "Andrade Tojedo, Xoán Bautista" a Dicionario biográfico de Galicia, t. 1. p. 56.
* "Andrade Tojedo, Xoán Bautista" a Diccionario enciclopédico galego universal, t. 4. p. 42.

## Vegeu també

* Valentín Paz-Andrade
# Adelfas

Adelfas és un barri del Districte de Retiro a Madrid. Es troba en l'extrem sud del districte, limitant amb Pacífico a l'oest, Niño Jesús al nord-oest i Estrella al nord-est, tots tres del Retiro; amb Atocha al sud-oest i amb Numancia i San Diego (Puente de Vallecas) al sud-est.

## Demografia

Té una població de 12.105 a 1 de gener de 2006. L'evolució de la demografia al barri ha experimentat un gran augment als llarg dels últims 20 anys. Així en 1986 la població del barri era de 12.105, en 1991 era de 13.068, en 1996 era de 12.629 i en 2001 era de 14.453. Per tant, si prenem com a referència la població de 1986, aquesta s'ha vist incrementada en un 38%, mentre que la població de la Ciutat de Madrid, en aquest mateix període, només ha crescut un 4,8%.
| Any | Població | Evolució de població |
| 1986 | 12.105 | 100 |
| 1991 | 13.068 | 108,0 |
| 1996 | 12.629 | 104,3 |
| 1998 | 12.877 | 106,4 |
| 1999 | 12.940 | 106,9 |
| 2000 | 13.414 | 110,8 |
| 2001 | 14.453 | 119,4 |
| 2002 | 15.208 | 125,6 |
| 2003 | 16.149 | 133,4 |
| 2004 | 16.260 | 134,3 |
| 2005 | 16.408 | 135,5 |
| 2006 | 16.705 | 138,0 |
L'edat mitjana del barri és de 41,12 anys. Malgrat ser una edat no gaire inferior a la mitjana de la ciutat (42,00 anys), és la més baixa d'un districte que es caracteritza pel seu envelliment, ja que l'edat mitjana del districte és de 43,88 anys.
Té una població estrangera d'1.747, la qual cosa representa un 10,46% de la població. La comunitat més representada és la dels equatorians, amb un total de 381 veïns. La següent comunitat és la colombiana amb 136 veïns, i seguits de prop pels romanesos, amb 123 veïns. La immigració de la Unió Europea aporta 154 veïns.

## Enllaços externs

* Ortofoto del districte amb els límits de cada barri
* Districtes de Madrid
# Alberto Garaizábal

Alberto Garaizábal Macazaga (Sant Sebastià, 7 de desembre de 1875 - La Corunya, 13 de desembre de 1947) fou un organista, director, docent i compositor basc de finals del segle xix i principis del S. XX.

## Biografia

Garaizábal va realitzar els seus estudis de piano, orgue, harmonia i composició amb Bonifacio de Etxeberria, primerament al Conservatori de San Sebastià i més tard com ajudant del seu mestre amb l'orgue de l'església de San Vicente. A partir de 1895 i fins al 1914 va ser organista de l'església parroquial de Zumarraga i del 1914 al 1947 ho va ser de l'església dels pares Jesuïtes de la Corunya. Dins d'aquests anys, fins a la Segona República, la seva activitat es va limitar a la docència privada i a partir de 1933 la Societat Filharmònica de la Corunya el va nombrar director de l'Agrupació d'Instruments d'Arc, que Garaizábal va transformar en l'Orquestra Filharmònica Corunyesa. A més, el 1935 aquesta mateixa societat el va nombrar director del recent creat Conservatori.

## Obra

Alberto Garaizábal va realitzar per la seva orquestra una gran quantitat d'adaptacions d'obres del repertori de l'època. Tot i així, la major part de la seva producció original és de tipus funcional pel culte i mostra un respecte absolut per les normes litúrgiques del moment. Essent intèrpret d'orgue, es pot veure com les seves obres per aquest instrument mostren una gran modernitat quant a textura, provinent de la influència del repertori de les avantguardes franceses.
Es conserva una obra al fons musical CdE (Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries).
Algunes altres obres que s'han pogut identificar sota la seva autoria són les següents:

### Música simfònica

* Himno gallego
* Preludio-canción

### Música per a cor i orquestra

* Ecce Sacerdos Magnus
* Himno para la coronación de la Virgen de los Dolores
* Lacrymosa
* Miserere
* O vos omnes

### Música per a cor i orgue

* Angelus Domini
* Ave María
* Himno al trabajo
* Francisco de Asís
* Madre del alma
* Plegaria a la Virgen del Carmen
* Villancico al Niño Dios

### Música per a cor

* Alalá de Triscastela
* Foliada de Calara
* Meus pensamentos
* Villancico gallego

### Música per a veu i orgue

* Bendita sea tu pureza
* Himno de las congregaciones marianas

### Música per a orgue

* Andante
* Communio
* Ofertorio

### Música per a piano

* Fandango
* Gavota
* Minueto
* Vals brillante

## Referències

* 1 2 3 Diccionario de la música española e hispanoamericana (en castellà). Volum 5. Sociedad General de Autores y Editores, p. 372. ISBN 84-8048-308-3.
* ↑ «Obres d'Alberto Garaizábal als fons musicals de Catalunya». [Consulta: 20 juny 2018].
# Serra de la Bruguera

La Serra de la Bruguera és una serra situada al municipi de Susqueda (Selva), amb una elevació màxima de 771 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Athanase Auger

Athanase Auger (12 de desembre de 1734, París - 7 de febrer de 1792, París) fou un pedagog, hel·lenista i traductor francès. Sacerdot de la diòcesi de París, mestre d'arts però candidat rebutjat a l'agregació de belles lletres a la Universitat de París el 1766, l'abat Auger fou professor de retòrica al col·legi reial de Rouen de l'1 de juliol del 1762 al 1776 i gran vicari del bisbe de Lescar.
És dotat de la parròquia de Brécé, el 16 de febrer del 1766, però dimití l'endemà per acceptar la d'Ambrières. Dimití d'aquesta parròquia el 20 de maig del 1767 en favor del seu col·lega Jacques-Claude de Nos. Tornà a Rouen, i no pas a París, i reprengué la retòrica, abans d'instal·lar-se a París el 1776.
Traduí els oradors i historiadors grecs, sobretot les obres completes de Demòstenes, Èsquines, Isòcrates i Lísies, així com Andòcides, Antifont, Demades, Deinarc, Heròdot, Iseu, Licurg, Tucídides i Xenofont. Traduí també els Pares de l'Església Basili de Cesarea i Joan Crisòstom, així com els Discursos de Ciceró i la Constitució dels romans sota els reis i durant el temps de la República, aquesta última en una sèrie d'obres en deu volums apareguda a títol pòstum el 1792.
Partidari moderat de la Revolució i admirador de Jean-Jacques Rousseau, l'abat Auger també fou autor de reflexions sobre les reformes polítiques i pedagògiques que desitjava veure traduïdes a les institucions, sobretot en el camp de la instrucció cívica i de l'educació de les dones. Durant l'època de la convocació dels estats generals, havia escrit una memòria sobre l'educació titulada: Projet d'éducation générale pour le royaume (París, Didot, 1789, in-8°, 64 p.).

## Publicacions

* De la tragédie grecque, pòstum
* Harangues d'Eschine et de Démosthène sur la Couronne, Rouen, Lallemant, 1768, in-12;
* De la Constitution des Romains sous les Rois et au temps de la République, París, 1792, 3 vol., in-8 ;

### Publicacions polítiques i pedagògiques

* Discours sur l'Éducation, prononcés au Collège Royal de Rouen, suivis de Notes tirées des meilleurs Auteurs anciens et modernes; auxquels on a joint des Réflexions sur l'Amitié (Rouen, Leboucher, 1775);
* Réflexions sur le pouvoir exécutif (1785-1795);
* Moyens d'assurer la Révolution, d'en tirer le plus grand parti pour le bonheur et la prospérité de la France (1789);
* Projet d'éducation pour tout le royaume, précédé de quelques réflexions sur l'Assemblée nationale, Paris, Didot, 1789, in-8°, 64 Texte en ligne;
* Catéchisme du citoyen françois, composé de l'esprit et de la lettre de la nouvelle Constitution (1791);
* Sur les Gouvernemens en général, et en particulier sur celui qui nous convient (s. d.) [Texte en ligne].
* Plan d'organisation des écoles nationales, Paris, Imprimerie nationale, in-8°, 1791, VIII-44
# Pont de Cabassers

El Pont de Cabassers, Pont Vell o Pont Romà, és un pont catalogat com a monument del municipi de Cabassers (Priorat) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Pont de tres ulls d'arc de mig punt, el central amb més obertura de llum. S'assenta sobre la pedra viva on discorre la llera del riu. El pont és reforçat a banda i banda de cada costat per quatre contraforts a manera de tallamars. El conjunt és de pedra blanca, ben escairada i amb algunes marques de picapedrers. Els contraforts són esglaonats i orientats en la direcció del corrent.

## Història

L'origen del pont és incert. Hi ha autors que sostenen que és romà, lligat amb possibles camins que menaven de l'Ebre a Tarraco. D'altres es decanten a pensar en un origen medieval en connexió amb el camí de blat de l'Aragó a Barcelona per l'Ebre. L'existència de marques de picapedrers i el bon estat de conservació fan pensar més aviat en l'origen medieval.
Avui és encara usat per tractors.

## Referències

* 1 2 3 «El Pont Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «El Pont Vell (Pont Romà)». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Pont de Cabacés». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Ademar de Monteil

Ademar de Monteil (m. 1 d'agost de 1098) fou bisbe de Le Puy del 1077 al 1098 i un dels principals personatges de la Primera Croada.
Membre d'una família noble de la regió de Valença, a França, va ser nomenat bisbe de Le Puy el 1077 i va fer un pelegrinatge a Orient el 1086-1087. Aferrissat defensor i implantador de la reforma gregoriana, va donar proves de gran entusiasme per la idea de la Croada en el Concili de Clermont de 1095. El Papa Urbà II, que estava aconsellat per Ademar abans del Concili, el va nomenar legat pontifici per liderar la Primera Croada.
# La casa del diable

La casa del diable (títol original: The House where Evil Dwells) és una pel·lícula estatunidenca de terror de 1982. Aquest film va ser dirigit per Kevin Connor i protagonitzat per Edward Albert, Susan George i Doug McClure. Ha estat doblada al català.

## Argument

Fa segles, un samurai va assassinar la seva dona i l'amant d'aquesta abans de suïcidar-se fent-se el harakiri. En l'època actual, una parella americana adquireix la casa a Kyoto del samurai assassí i les seves ments no triguen a caure sota la influència dels espectres dels morts. Després de l'arribada d'un amic del matrimoni, es repeteix la tragèdia de llavors, sense que aconsegueixi impedir-ho un monjo budista

## Repartiment

* Edward Albert: Ted Fletcher
* Susan George: Laura Fletcher
* Doug McClure: Alex Curtis
* Amy Barrett: Amy Fletcher
* Mako Hattori: Otami
* Tsuiyuki Sasaki: Shigero
* Toshiya Maruyama: Masanori
* Tsuyako Olajima: Majyo Witch
* Henry Mitowa: a Zen Monk
* Mayumi Umeda: Noriko, la mainadera
* Shuren Sakurai: Noh Mask Maker
* Hiroko Takano: Wakako
* Shôji Ohara: l'ajudant de Mask Maker
* Jirô Shirai: Tadashi
* Kazuo Yoshida: l'editor
* Kunihiko Shinjo: lajudant de l'editor
* Gentaro Mori: Yoshio
* Tomoko Shimizu: Aiko
* Misao Arai: Hayashi
* Chiyoko Hardiman: a Mama-San
* Hideo Shimedo: el policia

## Referències

* ↑ esadir.cat. La casa del diable. esadir.cat.
* ↑ http://www.abandomoviez.net/db/pelicula.php?film=658
* ↑ «The House where Evil Dwells». The New York Times.
# Serra de Cal Baró

La Serra de Cal Baró és una serra situada al municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp), amb una elevació màxima de 620 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Athenry

Athenry (en irlandès Átha an Rí, æθənˈraɪ gual dels reis) és una ciutat històrica medieval situada a uns 23 km de Galway (Irlanda).

## Curiositats

Fou fundada en el segle xiii per Meiler de Birmingham, qui va envoltar la ciutat amb un mur. És l'única ciutat murallada d'Irlanda que encara manté intactes les parets, les quals encara són clarament visibles pels visitants. Athenry està situat en el cor d'un país ric en agricultura i es va fer famós per la cançó tradicional The Fields of Athenry (Els camps d'Athenry). El reconegut Festival Medieval d'Agost s'ha convertit en una atracció turística molt popular.

## Agermanaments

* Quimperlé (Kemperle)

## Galeria d'imatges

* Castell d'Athenry
* Priorat dominicà
* Església St Mary's Parish
# Sant Salvador de Margalef

Sant Salvador de Margalef és una ermita del municipi de Margalef (Priorat) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una petita construcció d'una sola nau, coberta per volta de canó que arrenca d'un petit fris continu. La volta és enguixada en tant que les parets són recobertes de pedra en lloses. L'exterior és arrebossat. Tota la construcció ha estat renovada l'any 1982 i presenta un aspecte mancat de tota mena de decoració.
Adjacent a l'ermita hi ha l'antiga casa de l'ermità, troglodítica, amb diverses habitacions adjacents i anàrquicament repartides, així com restes del que sembla que fou la primitiva ermita, bastida amb paret seca.

## Història

No hi ha dades sobre la construcció però, a jutjar per les antigues edificacions troglodítiques que l'acompanyen, el seu origen és realment antic. Segons la tradició, la font propera fou construïda pels monjos d'Escala Dei. Res no tindria d'estrany que l'ermita tingués un origen semblant, encara que no hi ha cap document que ho acrediti.
Segons altres fonts, la construcció de l'ermita es pot datar cap al segle xvi.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ermita i font de Sant Salvador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Ermita de Sant Salvador». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.