OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Genealogies de Roda

Les Genealogies de Roda són un text historiogràfic en llatí redactat a Nájera vers el 980-990 per iniciativa de la cort del Regne de Pamplona i que recullen les genealogies dels Reis de Pamplona. Les Genealogies de Roda foren traslladades des del Monestir de Santa Maria la Real d'Irache a Roda d'Isàvena, per l'abat Pere, que fou Bisbe de Roda durant aquest període. Les Genealogies de Roda han arribat fins als nostres dies en aparèixer compilades al Còdex de Roda, un manuscrit medieval on es recopilen diversos llibres i tractats, i que, en centrar-se en les «notícies sobre els antecedents, enllaços familiars i progènie dels primers reis de Pamplona», adquireix rellevància pròpia en la historiografia recent des del seu estudi detallat el 1945, iniciat per l'historiador José María Lacarra y de Miguel, que «marcà una fita decisiva en les recerques –i també els debats– sobre els foscos orígens i primera marxa del Regne de Pamplona». La publicació d'«aquests materials fonamentals, més la difusió poc posterior de fragments, fins llavors desconeguts, del Muqtabis d'Ibn Hayyan van suscitar una animada revisió dels suposats "orígens" del Regne de Pamplona.» Les Genealogies són de la Dinastia Ximena, reis de Pamplona, comtes i reis d'Aragó, i dels comtats de Sobrarb, Pallars i Ribagorça, de Gascunya i de Tolosa. Les Genealogies van acompanyades d'una cronologia dels reis de França.
Descripció
Per a l'historiador José María Lacarra «les Genealogies de Roda són un gènere historiogràfic que s'introdueix en el Regne de Pamplona a finals del segle X, la cort del qual en aquestes dates estava instal·lada a la vila de Nájera.» S'ha estimat, per això, que la seua elaboració es feu cap al final del primer mil·lenni.

## Vegeu també

* Còdex de Roda

## Bibliografia

* «Genealogies de Roda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Referències

* ↑ (Martín Duque et al. 2008).
* ↑ v, Évariste; v, Emilio «Textos inéditos del "Muqtabis" de Ibn Hayyan, sobre los orígenes del reino de Pamplona». Al-Andalus: revista de las Escuelas de Estudios Árabes de Madrid y Granada, 19, 2, 1954, pàg. 295–316. ISSN: 0304-4335 [Consulta: 1r agost 2024].
* ↑ (Lacarra de Miguel et al. 1992, p. 216).
# Bordelum

Bordelum (frisó septentrional goesharder Boorlem) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Mittleres Nordfriesland, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Comprèn els nuclis d'Addebüll, Büttjebüll, Dörpum, Ebüll, Ost-Bordelum, Ost-Bordelumfeld, Sterdebüll, Stollberg, Uphusum i West-Bordelum
# Uwe Beyer

Uwe Beyer (Kiel, 14 d'abril de 1945 - Belek, 15 d'abril de 1993) fou un atleta alemany, especialista en el llançament de martell, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del llançament de martell del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, quedà eliminat en sèries en l'mateixa prova. La tercera, i darrera, participació en uns Jocs Olímpics fou el 1972, a Múnic, on fou quart en la prova del llançament de martell.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat d'Europa d'atletisme, de bronze el 1966 i d'or el 1971, i una de bronze a les Universíades de 1973. A nivell nacional va guanyar vuit títols alemanys consecutius, de 1964 a 1971, i va rebre el "Silberne Lorbeerblatt" el 1964. Entre 1964 i 1971 va millorar dotze vegades el rècord alemany de l'especialitat.
Morí jove, amb tan sols 48 anys, d'un ictus provocat, probablement, per l'ús de substàncies dopants durant la seva carrera esportiva, tal com va admetre en una entrevista el 1977 al programa "Aktuelles Sportstudio" de la cadena ZDF.

## Millors marques

* Llançament de martell. 74,90 cm (1971)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Uwe Beyer». [Consulta: 11 maig 2022].
* ↑ )., Waśko, Janusz (1953-. Athletics National Records Evolution : 1912-2006. GreenArt Jacek Kardasz, 2007. ISBN 978-83-925457-0-5.
* ↑ «15.04.1993, Uwe Beyer» (en alemany). doping-frei.de. Arxivat de l'original el 2 de març 2008. [Consulta: 11 maig 2022].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Camp Roqueta

El Camp Roqueta és un paratge del terme municipal de l'Estany, a la comarca del Moianès.
Està situat a prop de l'extrem nord del terme, a l'esquerra de la Riera de l'Estany i al sud-oest del Pont del Molí, a llevant de la carretera C-59 i al nord del Polígon industrial de l'Estany. És al costat sud de les Fonts; en el seu extrem nord-est hi ha la Font de la Sala.

## Enllaços externs

* El Camp Roqueta en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pròedre

Pròedre, en grec medieval πρόεδρος (president), va ser un càrrec de l'Imperi Romà d'Orient, civil i eclesiàstic que es va utilitzar des del segle x fins a mitjans del segle xii. La forma femenina del títol és προέδρισσα (proedrissa).

## Dignitat civil a la cort imperial

El títol va ser creat a la dècada del 960 per Nicèfor II Focas i va ser atorgat per primera vegada a Basili Lecapè, un eunuc paracemomen. Tenia una alta situació en la jerarquia de la cort, situant-se immediatament per sota de la posició de la patrícia cenyida i davant del mestre, cosa que significava que era el títol més alt no imperial per a homes. El títol aparentment va continuar restringit als eunucs fins a mitjan segle xi, quan es va obrir a l'aristocràcia i es va adjudicar amb prodigalitat. El titular d'aquesta dignitat també era el president del Senat (ὁ πρόεδρος τῆς συγκλήτου). La paraula «pròedre» s'utilitzava també per indicar precedència en altres càrrecs, per exemple, pròedre dels notari per als protonotaris. El títol va ser àmpliament atorgat al segle xi, després que s'obrís als no eunucs, cosa que va provocar la creació dels protoproedri (πρωτοπρόεδρος "primers pròedres") per distingir els més alts càrrecs d'entre els seus titulars. El títol, com la major part dels títols de la cort romana d'Orient, va caure en desús gradualment durant el període de la Dinastia dels Comnens i va desaparèixer a finals del segle xii.

## Càrrec eclesiàstic

El nom de pròedre va ser utilitzat sovint també per un bisbe, que era, naturalment, el president del clergat local, i en alguns casos pels arquebisbes metropolitans. Al segle xiii, va adquirir un significat més específic, atès que es donava als bisbes que al mateix temps mantenien una jurisdicció sobre una sede episcopal vacant, on el bisbe gestionava l'administració, però a diferencia del bisbe regular, mai arribaria a instal·lar-se oficialment en aquella seu. Igual que a la cort imperial, el terme «pròedre» també indicava precedència entre un grup de càrrecs semblants.

## Referències

* ↑ Kajdan, Aleksandr P. (ed.). The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova York; Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 1727-1728. ISBN 9780195046526.
# Bordes de Miralles

Les Bordes de Miralles és una borda del terme municipal de Tremp, a l'antic terme ribagorçà d'Espluga de Serra, al Pallars Jussà.
Està situada a l'antic poble de Miralles, en el sector nord-occidental del terme municipal. Es tractava d'un antic grup de bordes -per això el nom és en plural- de les quals només en subsisteix una. És al nord-nord-oest de Piconiller, al capdavall, sud, de les Ribes de Font Sobirana. Un bon tros més al nord hi ha l'església romànica de Santa Maria de Miralles i les restes del poble de Miralles.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Alma Viva

Alma Viva és una pel·lícula portuguesa-francesa del 2022 dirigida per Cristèle Alves Meira. Va ser escollida com a candidat de Portugal a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 2022, però finalment no va ser nominada. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Argument

Com cada estiu, la petita Salomé torna al seu poble familiar a les muntanyes portugueses per passar les vacances. Tanmateix, la seva estimada àvia mor de sobte. Mentre els adults estan ocupats amb el funeral, Salomé està perseguida per l'esperit del qual es pensava que era una bruixa.

## Personatges

* Lua Michel com a Salomé
* Ana Padrão com a Fàtima
* Jacqueline Corado com Aida
* Ester Catalão com a avi
* Duarte Pina com a tia Dantas
* Arthur Brigas com a oncle Joaquim
* Catherine Salée com a Cathie
* Martha Quina com a Gracinda

## Reconeixements

| Any | Premi | Categoria | Nominat | Resultat | Ref |
| 2024 | XXXVIII Premis Goya | Millor Pel·lícula Iberoamericana | Millor Pel·lícula Iberoamericana | Pendent | |

## Notes

* ↑ «"Alma Viva" representa Portugal nos Oscars». C7nema, 19-09-2022. [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ «Alma Viva». Goita què fan, ara!. [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ «Premios Goya 2024: '20.000 especies de abejas' arrasa en nominaciones por delante de Bayona y Erice», 30-11-2023.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Camp d'Eulària

El Camp d'Eulària és un paratge de camps de conreu del terme municipal de l'Estany, a la comarca del Moianès.
Està situat a la part central del terme municipal, a migdia del nucli urbà de l'Estany. És a ponent de la carretera C-59, al nord de la Barquera i a ponent del Camp de les Pedres. És al peu del vessant nord-est del Serrat de la Creu, a llevant del Collet de Cal Parrella. Aquest camp havia format part de l'estany de l'Estany.

## Enllaços externs

* El Camp d'Eulària en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Titan (coet)

El Titan II va ser un míssil bal·listic interccontinental (intercontinental ballistic missile (ICBM)) i llançador espacial desenvolupat per Glenn L. Martin Company a partir del míssil previ Titan I.
Part de la família de coets Titan, el Titan II ICBM va ser el successor del Titan I, amb el doble de càrrega útil. A diferència del Titan I, utilitzava propelent hipergòlic basat en hidrazina que es podia emmagatzemar i s'encén de manera fiable. Això va reduir el temps de llançament i va permetre que fos llançat des de la plataforma de llançament de míssils. Titan II portava l'ogiva més gran de qualsevol ICBM nord-americà.

## Característiques d'aquest míssil

Les dades següents són de la publicació T.O. 21M-LGM25C-1 (Dash 1)
| Component | Dimensió |
| Etapa I (Stage I), llargada) | 67 peus (20 m) |
| Stage II, llargada | 29 peus (8.8 m) |
| RV, llargada (incloent spacer) | 14 peus (4.3 m) |
| Stage I diàmetre | 10 peus (3.0 m) |
| Stage II diàmetre | 10 peus (3.0 m) |
| RV, diàmetre (a l'interfície del míssil) | 8.3 peus (2.5 m) |
| Stage I, pes (sec) | 9,522 lliures (4,319 kg) |
| Stage I, pes (ple) | 267,300 lliures (121,200 kg) |
| Stage II, pes (sec) | 5,073 lliures (2,301 kg) |
| Stage II, pes (ple) | 62,700 lliures (28,400 kg) |
| Stage I, motor (engine thrust) | 430,000 lliures-força (1,900 kN) (a nivell del mar) |
| Stage II, motor (engine thrust) | 100,000 lliures-força (440 kN) (250,000 feet) |
| Vernier thrust (sitja) | 950 lliures-força (4,200 N) |

## Referències

* 1 2 Hansen, Chuck, Swords of Armageddon, 1995, Chukelea Publications, Sunnyvale, Califòrnia, pàgina Volum VII Pàgina 350-352
* ↑ «T.O. 21M-LGM25C-1 - Wikisource, the free online library» (en anglès). [Consulta: 19 desembre 2024].

## Bibliografia

* Gunston, Bill. Illustrated Encyclopedia of the World's Rockets & Missiles. Londres: Salamander Books, 1979. ISBN 0-517-26870-1.
* Stumpf, David K. Titan II: A History of a Cold War Missile Program. Fayetteville: University of Arkansas Press, 2000. ISBN 1-55728-601-9.

## Enllaços externs

* Titan Missile Museum
Viccionari
# Dvoritxna

Dvoritxna (en ucraïnès Дворічна, en rus Двуречная) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 3.387 habitants.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020 [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Borgomanero

Borgomanero (en llombard Borbaner, pronunciat) és un municipi italià, situat a la regió del Piemont i a la província de Novara. L'any 2006 tenia 20.597 habitants.
# (266983) Josepbosch

(266983) Josepbosch és un asteroide del cinturó principal descobert el 30 de novembre de 2005 des de l'Steward Observatory, Kitt Peak National Observatory, Arizona, per l'Spacewatch Project. Té un període orbital de 5,24 anys, una inclinació orbital de 12,59761 graus i unes dimensions d'entre tres i sis quilòmetres de diàmetre. Dedicat a instàncies de Robert S. McMillan —fundador i director de l'Spacewatch Project— a Josep Bosch Olivera, nascut l'any 1983 a Bellpuig, fill de l'observador principal de l'observatori de Santa Maria de Montmagastrell, Josep Maria Bosch.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 març 2024].
* 1 2 3 4 5 6 Identificador JPL Small-Body Database: 2266983.
* ↑ «266983 Josepbosch (2010 WE66)». Small-Body Database Lookup. [Consulta: 24 desembre 2024].

## Vegeu també

* Cinturó d'asteroides

## Enllaços externs

* Diagrama interactiu de l'òrbita al lloc web de la NASA (anglès)
* Dades tècniques (anglès)
# Pamprepi

Pamprepi (en llatí Pamprepius, en grec Παμπρέπιος) fou un poeta grec nadiu de Panòpolis o Tebes (a Egipte) i pagà de religió.
Se'n parla a Suides. Es va dedicar a la literatura i especialment a la poesia i va adquirir una gran reputació; va anar a Grècia probablement a Atenes, on va romandre força temps, i va estudiar filosofia sota la direcció de Procle. El seu viatge a Grècia s'atribueix a Suides a un enllaç matrimonial, però no hi ha cap referència a la seva dona. Va sortir d'Atenes, probablement quan ja la seva dona havia mort, per un insult de Teàgenes, un magistrat local.
Va anar llavors a Constantinoble. Presentat per un oficial romà d'Orient de nom Marsos a l'influent patrici romà d'Orient Il·los (que el 477 havia ajudat a Zenó a pujar al poder), aquest el va prendre sota la seva protecció i va esdevenir el seu patró, segurament admirat per algun discurs seu sobre l'anima i per haver llegit els seus poemes. Pamprepi va obtenir el càrrec de mestre amb un salari de les finances públiques i també va rebre un donatiu dels recursos privats del patrici.
Destacava com a poeta i també com a gramàtic, i es creia que sabia endevinar el futur i practica la màgia, cosa que li va portar molts enemics. Zenó i la seva sogra Verina que veien amb mals ulls l'amistat i la influència que exercia sobre Il·los, van aprofitar una absència d'aquest, que va anar a Isàuria per afers privats, el van desterrar acusat d'endevinar el futur en contra de l'emperador. Il·los va acollir al poeta a casa seva a Isàuria i quan va tornar a la capital se'l va emportar amb ell.
Després de patir un atemptat, Il·los es va retirar a l'Àsia Menor, i no va tardar a revoltar-se el 483 o 484, va proclamar un altre patrici emperador (el sirià Lleonci) i va obtenir una important victòria a Antioquia, però finalment fou derrotat per l'exèrcit de Zenó dirigit per Joan el Geperut (o Joan l'Escita) i pel cap ostrogot Teodoric el Gran, cosa que va obligar els rebels a refugiar-se a la fortalesa de Papurios, on van quedar assetjats. Trocondus, germà d'Il·los va intentar escapar i reunir forces però fou capturat i executat. Il·los i Lleonci no van saber aquesta mort i encoratjats per Pamprepi, que en les seves visions del futur assegurava que Trocondos tornaria i que guanyarien, van resistir més de tres anys però en el quart any es va saber la mort de Trocondos i Il·los va fer matar Pamprepi per falsari.
Se li atribueixen les següents obres, que s'han perdut:
* 1. Ετυμολογιω̂ν ἀπόδοσιν, Etymologiarum Expositio
* 2. Ισαυρικά, Isaurica. Suides diu que aquesta obra era una història d'Isàuria.

## Referències

* ↑ Pamprepius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 105-106
# Zidki

Zidki (en ucraïnès Зідьки, en rus Зидьки) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 3.725 habitants.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020.
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Borja Viguera Manzanares

Borja Viguera (Logronyo, 26 de març de 1987) és un exfutbolista professional riojà, que jugava com a davanter.
# Camp de les Pedres (l'Estany)

El Camp de les Pedres és un paratge de camps de conreu del terme municipal de l'Estany, a la comarca del Moianès.
Està situat a la part central del terme municipal, a migdia del nucli urbà de l'Estany. És una part de l'antic estany de l'Estany, a la dreta del Rec de les Nogueres i al peu del vessant de ponent del Serrat de l'Horabona. És al nord-est del Camp Gran, a llevant de la Barquera i al sud del Prat.

## Enllaços externs

* El Camp de les Pedres en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Sebastià (desambiguació)

«Sant Sebastià» té aquests significats:
* Hagiografia: Sant Sebastià màrtir, màrtir cristià originari de Narbona
* Toponímia:
** Sant Sebastià (Argelaguer)
** Sant Sebastià (Gurb), muntanya entre els municipis de Gurb i de Vic a la comarca d'Osona
** Sant Sebastià (Talarn), muntanya al terme de Talarn, a la comarca del Pallars Jussà
** Sant Sebastià o Donostia, la capital de Guipúscoa, al País Basc
** Sant Sebastià del Sull, Sant Sebastià del Monestir o d'Urgent, monestir benedictí al terme municipal de Saldes
** Sant Sebastià dels Gorgs, entitat de població del municipi d'Avinyonet del Penedès, a l'Alt Penedès
** Sant Sebastià de Buseu, despoblat al municipi de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà
** Sant Sebastià de la Guarda, poblat ibèric al terme municipal de Palafrugell, al Baix Empordà
** Sant Sebastià de Montmajor, entitat de població del municipi de Caldes de Montbui, al Vallès Oriental
** Aeroport de Sant Sebastià, aeroport al municipi d'Hondarribia que serveix a la ciutat de Sant Sebastià, Guipúscoa
** Cap de Sant Sebastià, cap de la Costa Brava al municipi de Palafrugell
** Platja de Sant Sebastià, diverses platges
** Edificis:
*** Sant Sebastià (Fondarella), capella al poble de Fondarella a la comarca del Pla d'Urgell
*** Sant Sebastià (Peralada), capella al municipi de Peralada (Alt Empordà)
*** Sant Sebastià d'Almenar, ermita del segle XVIII
*** Conjunt Monumental de Sant Sebastià de la Guarda Palafrugell
*** Convent de Sant Sebastià (Barcelona)
*** Convent de Sant Sebastià (la Bisbal d'Empordà)
*** Sant Sebastià (Guàrdia de Noguera), ermita del poble de Guàrdia de Noguera
*** Sant Sebastià del Sull, monestir en runes al municipi de Saldes
*** Ermita de Sant Sebastià, diversos indrets
*** Sant Sebastià de Moià, església de la vila de Moià (el Bages)
*** Sant Sebastià de la Roca, capella a la Roca d'Albera
*** Sant Sebastià de Pení, ermita de Cadaqués
* Obres:
** Sant Sebastià (1480-1490), talla de fusta datada entre el 1480 i 1490 adquirida pel Museu Nacional d'Art de Catalunya el 1932
** Sant Sebastià (Rafael), quadre de Raffaello Sanzio
** Sant Sebastià (Botticelli), quadre de Sandro Botticelli
** Sant Sebastià i Calvari, de Joan Mates, al MNAC
* Esdeveniments:
** Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià, certamen cinematogràfic iniciat el 1953 a la ciutat de Sant Sebastià
** Pacte de Sant Sebastià, acord per instaurar la República espanyola el 1930
** Clàssica de Sant Sebastià, cursa ciclista que recorre la ciutat donostiarra des de l'any 1981
* Miscel·lània: Sant Sebastià Guipúscoa BC, club de bàsquet de la ciutat de Sant Sebastià (Guipúscoa, País Basc)
# Antonio Pietrangeli

Antonio Pietrangeli (Roma, 19 de gener de 1919 – Gaeta, 12 de juliol de 1968) va ser un guionista, dialoguista i director de cinema italià. És el fill de la mestres Ofelia Palleschi i de l'enginyer Francesco Pietrangeli.

## Biografia

Després d'estudiar medicina, es fa crític de cinema per a diferents diaris. L'endemà de la Segona Guerra mundial, col·labora en l'escriptura de guions per a realitzadors com Gianni Franciolini, Pietro Germi, Alessandro Blasetti, Mario Camerini, Roberto Rossellini o Alberto Lattuada. Abans, va participar en el guió d' Ossessione de Luchino Visconti, obra clau del neorealisme. Passa a la realització el 1953 amb Il sole negli occhi. Fins i tot quan prenen una gir més dramàtic, la majoria de les seves pel·lícules han estat escrites en col·laboració amb Ettore Scola i Ruggero Maccari, de vegades amb Agenore Incrocci i Furio Scarpelli, els quatre grans guionistes i pilars de la comèdia italiana.
Pietrangeli és conegut per haver-se interessat per la condició femenina en la societat italiana, en una època en què aquest tema no ho era o era poc tractat, sobretot en Adua e le compagne pel·lícula que va contribuir molt al seu renom, La Parmigiana i Io la conoscevo bene. Antonio Pietrangeli mor ofegat accidentalment durant el rodatge de la pel·lícula Com, quan i per què.

## Filmografia
### Director

* 1953: Il sole negli occhi
* 1954: Amori di mezzo secolo
* 1956: Lo scapolo
* 1957: Souvenir d'Italie
* 1958: Nata di marzo
* 1960: Adua e le compagne
* 1961: Fantasmi a Roma
* 1963: La parmigiana
* 1963: La visita
* 1964: El magnífic cornut
* 1965: Io la conoscevo bene
* 1966: Le fate, film d'esquetxos
* 1969: Com, quan i per què (Come, quando, perchè) (acabada per Valerio Zurlini)

### Guionista

* 1943: Ossessione, (Luchino Visconti)
* 1945: La Nostra guerra, (Alberto Lattuada)
* 1947: Gioventù perduta, (Pietro Germi)
* 1948: La terra tremola (La Terra trema), (Luchino Visconti)
* 1948: Amanti senza amore, (Gianni Franciolini)
* 1948: Fabiola, (Alessandro Blasetti)
* 1949: Les Derniers Jours de Pompéi, (Marcel L'Herbier)
* 1949: La Sposa non può attendere, (Gianni Franciolini)
* 1950: Due mogli sono troppe, (Mario Camerini)
* 1950: Quel fantasma di mio marito, (Camillo Mastrocinque)
* 1951: L'ultimo incontro, (Gianni Franciolini)
* 1952: La Lupa, (Alberto Lattuada)
* 1952: Europa 51, (Roberto Rossellini)
* 1954: Dov'è la libertà...?, (Roberto Rossellini)
* 1961: Il Carabiniere a cavallo, (Carlo Lizzani)

## Reconeixement

* 1960: candidat a un Lleó d'Or per Adua e le compagne
* 1964: candidat a un Os d'Or per La visita

## Referències

* 1 2 3 Carpiceti, Stefania. «Pietrangeli, Antonio». A: Dizionario Biografico degli Italiani (en italià). volum 83. Roma: Treccani, 2015.
# Keguitxivka

Keguitxivka (en ucraïnès Кегичівка i en rus Кегичёвка) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 5.771 habitants.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020 [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Borkum

Borkum (frisó Boarkum) és la més occidental de les illes frisones orientals, que constitueix un municipi del districte de Leer (Frísia Oriental).
L'illa està situada entre dos estrets, el Westereems a l'oest (separant-la de Memmert) i l'Ostereems a l'est (a l'altra banda del qual hi ha Rottumeroog). Al nord hi té el Mar del Nord, mentre que al sud és banyada pel Mar de Wadden. Tot i estar davant de la costa de la província neerlandesa de Groningen, pertany a l'estat de Baixa Saxònia (Alemanya).
Té una àrea de 30,6 km² i una població de 5.583 habitants (2003), concentrada en un únic poble que també es diu Borkum.
Només els residents tenen dret de circular-hi amb cotxe.

## Ajuntament

| Partit / Candidat | Escons |
| CDU | 6 |
| SPD | 4 |
| Pro Borkum | 2 |
| Grüne | 2 |
| FDP | 1 |
| Unabhängige Insulaner | 1 |
| Bürgermeisterin Kristin Mahlitz | 1 |
| Total | 17 |
# Campana de Oropesa

La comarca de la Campana de Oropesa y las cuatro Villas és la més occidental de la província de Toledo, amb Oropesa com a cap comarcal i amb clares influències extremenyes pel que fa a l'ús i els paisatges. Està situada a les faldes de la Serra de Gredos i el vall del riu Tajo, cosa que permet una agricultura intensiva i ramaderia.
* Calera y Chozas
* Oropesa
* Velada
* Navalcán
* Lagartera
* El Puente del Arzobispo
* Torrico
* Alcolea de Tajo
* Valdeverdeja
* Calzada de Oropesa
* Herreruela de Oropesa
* Parrillas
* Alcañizo
* Azután
* Torralba de Oropesa
* Caleruela
* Las Ventas de San Julián
* Navalmoralejo