OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# ISD-Jorbi Continental Team

L'equip ISD-Jorbi Continental Team (codi UCI: ISD) és un equip ciclista professional ucraïnès amb categoria continental.
No s'ha de confondre amb l'equip ISD-Neri.

## Principals resultats

* Roue tourangelle: Vitali Kondrut (2008)
* Tour de Szeklerland: Vitali Popkov (2009, 2012)
* Circuit del País de Waes: Denis Flahaut (2010)
* Gran Premi de Denain: Denis Flahaut (2010)
* Gran Premi de Donetsk: Vitali Popkov (2010), Iuri Agàrkov (2011), Anatoli Pàkhtussov (2013)
* Gran Premi d'Adiguèsia: Vitali Popkov (2010)
* Gran Premi de Tallinn-Tartu: Denis Flahaut (2010)
* Rogaland Grand Prix: Vitali Popkov (2010)
* Gran Premi de Moscou: Oleksandr Martynenko (2011), Vitali Popkov (2012)
* Race Horizon Park: Vitali Popkov (2012)
* Cursa de Solidarność i els Atletes Olímpics: Vitali Popkov (2013)
* Minsk Cup: Iehor Demèntiev (2017)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participa en els Circuits continentals de ciclisme. La taula presenta les classificacions de l'equip al circuit, així com el millor ciclista individual.
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2014 | 43è | Oleksandr Xeidik (357è) |
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2011 | 48è | Artem Topchanyuk (133è) |
| 2012 | 34è | Vitali Popkov (66è) |
| 2013 | 55è | Dmytro Krivtsov (171è) |
| 2017 | 94è | Iehor Demèntiev (547è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2007 | 86è | Vitali Kondrut (328è) |
| 2008 | 43è | Denís Kostiuk (59è) |
| 2009 | 44è | Vitali Popkov (76è) |
| 2010 | 21è | Denis Flahaut (29è) |
| 2011 | 30è | Oleksandr Xeidik (69è) |
| 2012 | 32è | Vitali Popkov (51è) |
| 2013 | 27è | Vitali Popkov (18è) |
| 2014 | 80è | Oleksandr Xeidik (385è) |
| 2015 | 61è | Anatoli Pakhtussov (237è) |
| 2016 | 94è | Denís Kostiuk (788è) |
| 2017 | 89è | Iehor Demèntiev (444è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2016-04-07 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2016-04-04 a Wayback Machine.
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Antonio Gómez Davó

Antonio Gómez Davó (1890 - 1971) fou un arquitecte valencià. El 1917 obté el títol a l'Escuela de Arquitectura de Madrid. Les seues obres seran les més publicades en les revistes d'arquitectura de l'època, tant nacionals com estrangeres. És considerat el màxim exponent del neobarroc valencià, a pesar d'això en la dècada dels trenta produirà edificis de marcada i expressiva modernitat, a València i als nuclis de segona residència que sorgeixen als voltants. També és important el seu treball com a interiorista i dissenyador de mobiliari modern.

## Obres

* Sucursal de la caixa d'estalvis, al carrer Carabasses. Façana regionalista però al projecte mostrava la seua modernitat.
* Projecte modern per a la seu del Banc de València, 1934.
* Versió definitiva de l'Edifici del Banc de València, 1940, junt amb Vicent Traver
* Edifici de la Caixa d'Estalvis i Mont Pietat, al carrer la Mar cantonada amb la Glorieta. Monumental edifici neobarroc del 1932. Actualment forma part del Centre Cultural Bancaixa
* Edificis Serratosa, al carrer Moratín. D'estil modern.
* Grup escolar a Xirivella, d'estil modern i signat com a membre de l'STAI.
* Cases unifamiliars per a Rocafort, també d'estil modern.
* Edifici de la Caixa d'Estalvis a la plaça Bisbe Amigó
* Edifici de la Caixa d'Estalvis a Russafa, plaça del Dr. Landete.
* Edifici de la Cigonya, situat al Passeig de l'Albereda 16, antiga clínica de maternitat i actual Conselleria de Benestar Social.
* Interior per a la botiga de Vicente Picho, València 1931-32.

## Referències

* LA CIUTAT MODERNA. ARQUITECTURA RACIONALISTA A VALÈNCIA, Catàleg de l'IVAM.
# Sao (satèl·lit)

Sao, també conegut com a Neptú XI (designació provisional S/2002 N 2), és un satèl·lit natural prògrad de Neptú. Va ser descobert el 14 d'agost del 2002 per Matthew J. Holman et al..
Sao orbita Neptú en una distància d'uns 22,4 milions de quilòmetres i té uns 44 quilòmetres de diàmetre (assumint una albedo de 0,04). Té una òrbita excepcionalment inclinada i moderadament excèntrica tal com s'il·lustra en el diagrama de l'esquerra: els satèl·lits sobre l'eix horitzontal són prògrads i els de sota retrògrads. Els segments grocs s'estenen des del pericentre a l'apocentre mostrant l'excentricitat.
Sao està en ressonància de Kozai, és a dir, la seva inclinació i excentricitat estan acoblades (la inclinació de l'òrbita decreix mentre l'excentricitat creix i viceversa).
Sao, com molts altres satèl·lits exteriors de Neptú, va ser anomenat —el 3 de febrer del 2007— en honor de Sao, una de les Nereides.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.
* 1 2 M. Holman, JJ Kavelaars, B. Gladman, T. Grav, W. Fraser, D. Milisavljevic, P. Nicholson, J. Burns, V. Carruba, J.-M. Petit, P. Rousselot, O. Mousis, B. Marsden; R. Jacobson; Discovery of five irregular moons of Neptune, Nature, 430 (2004), pp. 865-867. Final preprint PDF (anglès)
* ↑ S. Sheppard, D. Jewitt and J. Kleyna A Survey for "Normal" Irregular Satellites Around Neptune: Limits to Completeness, The Astronomical Journal, 132 (2006), pp. 171–176. Preprint. (anglès)
* Efemèrides de la UAI (anglès)
* Paràmetres orbitals mitjans de la JPL (anglès)

## Enllaços externs

* Matthew Holman's Neptune's page (anglès)
* David Jewitt's pages (anglès)
* Scott Sheppard's pages (anglès)
# Boyacá Chicó Fútbol Club

El Boyacá Chicó Fútbol Club és un club colombià de futbol de la ciutat de Tunja.
Va ser fundat el 26 de març de 2002 a Bogotà amb el nom de Deportivo Bogotá Chicó F.C., nom d'un dels barris de la ciutat. Després d'assolir l'ascens a Primera B l'any 2003 i jugar una temporada a la capital del país, l'equip fou traslladat a la seva ciutat actual i rebatejat Boyacá Chicó F.C..

## Palmarès

* Fútbol Profesional Colombiano (1): 2008-A
* Primera B (1): 2003

## Referències

* ↑ «Asociación de Clubes del Fútbol Profesional Colombiano». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 24 març 2008].
* 1 2 «Asociación de Clubes del Fútbol Profesional Colombiano». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 24 març 2008].

## Enllaços externs

* Boyacá Chicó FC
# Salsitxa de Tolosa

La salsitxa de Tolosa (salsissa de Tolosa en occità) és un tipus de botifarra crua típica de Tolosa. Està feta de carn magra de porc (almenys un 75%), sal, pebre i budell prim. Normalment no conté conservants.
S'utilitza com a ingredient d'algunes receptes de caçolet, o es pot fer a la brasa o en confit.
Ara per ara no tindria denominació protegida i diferents variacions de la recepta original poden ser venudes sota el mateix nom. Algunes organitzacions de productors han proposat una etiqueta Label Rouge.

## Vegeu també

* Botifarra

## Referències

* ↑ «Toulouse Tourism - Toulouse Sausage». Toulouse Tourist Office. Arxivat de l'original el 2017-03-26. [Consulta: 20 gener 2018].
* ↑ Fàbrega, Jaume. La cuina del país dels càtars: cultura i plats d'Occitània, de Gascunya a Provença. Cossetània Edicions, 2003. ISBN 9788496035805.
* ↑ «Un label de qualité pour la saucisse de Toulouse». La Dépêche du Midi.
# Salvador Sunyer i Bover

Salvador Sunyer i Bover (Salt, 1957) és un gestor i productor teatral català. És director del festival Temporada Alta, de Girona i Salt, director del Centre d'Arts Escèniques de Salt-Girona i fill de l'escriptor i polític Salvador Sunyer i Aimeric.
El 1983, Salvador Sunyer fundà Edicions El Pèl, editorial que va gestionar fins al 1987. Dirigí les Sales Municipals d'Exposicions de Girona (1988-1993); els Cursos Internacionals d'Interpretació Musical de Girona (1987-1993) i el Centre Cultural La Mercè de Girona (1987-1992), des d'on va impulsar les Sales Municipals d'Exposició. Amb Josep Domènech i Joaquim Masó, fundà el 1991 Bitò Produccions, l'empresa de producció que gestiona el Temporada Alta.
Paral·lelament, fou membre del plenari del Réseau Européen de Centres Culturels (1989-1991); del jurat del Premi Just Manuel Casero de narrativa (1986-1996); del consell assessor del Teatre Lliure (2001-2003) i del seu equip de direcció artística (2003-2007), juntament amb Àlex Rigola i Carlota Subirós. Així mateix, des del 2009 i fins al 2011 codirigí els projectes Escena Catalana Transfronterera, dins del programa Interreg IV de la Unió Europea, que promouen els ajuntaments de Salt i Perpinyà.
Ha rebut diversos premis, com el Premi de l'Associació Catalana de Crítics d'Art a la millor programació de sala de Catalunya de la temporada 1991-1992; el Premi Butaca per a la direcció del Festival Temporada Alta (2000); i el Premi Nacional de Teatre (2008), atorgat per la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Salvador Sunyer i Bover». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Anton, Jacinto «Programar teatre internacional és un deure nacional». El País, 25-09-2014 [Consulta: 10 octubre 2014].
* ↑ Faxedas i Brujats, Maria Lluïsa; Parramon i Rubio, Pere. Art contemporani a Girona (1994-2019). Girona: GEiEG, Ajuntament de Girona, febrer 2021, p. 37. ISBN 978-84-09-28369-9.
* 1 2 3 http://www20.gencat.cat/docs/CulturaDepartament/SSCC/OPE/Arxius%20OPE/quaderns10perweb.pdf Arxivat 2012-04-13 a Wayback Machine.
# Kira Perov

Kira Perov (Melbourne, 1951) és la directora executiva de Bill Viola Studio. Ha treballat estretament amb Bill Viola, el seu marit i soci des de 1979, gestionant, guiant i ajudant creativament amb la producció de tots els seus vídeos i instal·lacions, i documentant el treball amb fotografies, editant totes les publicacions, així com coordinant i curant exposicions a tot el món. Recentment ha dirigit la producció del projecte de l'òpera Tristan i Isolda de l'Òpera de París
Es va llicenciar en llengües i literatura a la Universitat de Melbourne el 1973, i va viatjar per Europa i per Papua Nova Guimea. El 1977 va ser directora d'Activitats Culturals de la Universitat La Trobe de Melbourne produint exposicions i concerts, i després, al Long Beach Museum of Art de Califòrnia, va recopilar una història de deu anys d'exposicions d'art i col·lecció de vídeos. Les seves fotografies, incloses les que documenten el treball de Viola, han estat àmpliament publicades.
A Catalunya ha estat co-comisària de l'exposición Miralls de l'invisible a la Fundació Catalunya la Pedrera, on va impartir una conferència sobre les tècniques i els avanços tecnològics en l'obra de Bill Viola.

## Referències

* ↑ «Biography». [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ «Bill Viola on Going Into Tristan und Isolde's Deeps» (en anglès americà). [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ «Страница не найдена». [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ «El Guggenheim descubre a Kira Perov, la “Wonder Woman” en la sombra que hace la obra de Bill Viola» (en espanyol europeu), 29-06-2017. [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ «Mujeres en el arte: Kira Perov» (en espanyol europeu). [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ Parcerisas, Pilar. «La condició humana en els vídeos de Bill Viola», 17-10-2019. Arxivat de l'original el 2020-09-29. [Consulta: 30 maig 2020].
# Kathryn North

Kathryn Nord, AC, és una metgessa pediatre, neuròloga i genetista clínica australiana, reconeguda internacionalment.

## Trajectòria

El 1994, va rebre un doctorat en neurogenètica per la Universitat de Sydney i més tard va completar una beca postdoctoral del Programa de genètica a la «Harvard Medical School» (de la Universitat Harvard). Les seves investigacions se centren en les bases moleculars i genètiques de desordres de múscul heretat que inclouen distròfies musculars i miopaties congènites, i en el rendiment d'atletes d'elit. Les seves recerques clíniques se centren en dèficits cognitius en neurofibromatosi tipus 1 i estratègies d'intervenció per a infants amb dificultats d'aprenentatge i miopaties heretades.
El 2012, va ser nomenada presidenta del comitè d'investigació del «National Health and Medical Research Council».
El 2013, va ser nomenada directora del «Murdoch Children's Research Institute» i «David Danks Professor of Child Health Research» a la Universitat de Melbourne.
El 2014, va ser nomenada vicepresidenta de la «Global Alliance for Genomics and Health» i copresidenta del seu «Clinical Working Group».

## Reconeixements

* Sunderland Award, de la «Australian Neuroscience Society» (2000)
* Glaxo Smith Kline Australia Award, a l'excel·lència en recerca (2011)
* Ramaciotti Medal, a l'excel·lència en recerca biomèdica (2012)
* Member de l'Ordre d'Austràlia (AM) «pels serveis en medicina en el camp de la recerca neurogenètica i neuromuscular, pediatria i salut dels infants». (2012)
* Member de l'«Australian Academy of Health and Medical Science» (2014)
* Doctora honoris causa (2017) de la Universitat de Melbourne.
* Companion de l'Ordre d'Austràlia (AC) (2019) «pel servei eminent a la medicina genòmica nacional i internacional, a investigacions mèdiques en els camps de la genètica, la neurologia i la salut infantil i com a mentora i model a seguir».

## Referències

* ↑ «Professor Kathryn North | Murdoch Children's Research Institute» (en anglès). [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Think Tank 2013 - Speakers | Australian Academy of Science: Professor Kathryn North».
* ↑ «Media Notes: Member (AM) in the General Division of the Order of Australia: Professor Kathryn Nance NORTH» p. 14, 26-01-2012. Arxivat de l'original el 2019-04-01.
* ↑ «Fellowship of the Australian Academy of Health and Medical Sciences», 01-06-2019. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2019.
* ↑ «Citation for the award of Doctor of Medical Science (honoris causa)».
* ↑ «Media Notes: Companion (AC) in the General Division of the Order of Australia: Professor Kathryn Nance NORTH» p. 10, 26-01-2019. Arxivat de l'original el 2019-01-29.
# Illa Bermeja

Illa Bermeja és una illa fantasma que se suposa situada a la península de Yucatán, a prop de la costa de Mèxic. Se la va ubicar a 22 graus, 33 minuts latitud nord i 91 graus, 22 minuts longitud oest. L'illa va començar a aparèixer en diversos mapes europeus durant el segle xvi, a partir del mapa de Gaspar Viegas, de l'any 1535.
Al segle XIX, alguns mapes van retirar l'illa per considerar-la de dubtosa existència. No obstant això, va continuar apareixent als mapes mexicans fins a l'any 1946, quan va ser retirada de tots els textos oficials mexicans.
L'existència de l'illa va adquirir una gran importància en negociar-se la frontera marítima EUA-Mèxic. El 1997, la marina mexicana va enviar vaixells a fer sondatges per buscar-la, sense que s'aconseguissin resultats favorables. La conclusió de la INEGI va ser que illa Bermeja no havia existit mai i que només va ser un error cartogràfic. Encara apareix a Google Maps i Google Earth.
S'ha arribat a plantejar que l'illa es va enfonsar al mar. Alguns politics mexicans han al·legat que va ser destruïda per la CIA per perjudicar el territori marítim mexicà.

## Vega també

* Illa fantasma
* Groclant
* Illa Buss
* Illa Pepys
* Illa Bacalao
* Utopia

## Referències

* 1 2 3 4 «Bermeja, la isla fantasma de México. ¿Dónde quedó?» (en castellà), 22-02-2021. [Consulta: 21 juliol 2022].
* 1 2 3 4 5 6 Gómez-Robledo, Marina «El misterio de la isla Bermeja» (en castellà). El País [Madrid], 29-05-2014. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «BBC Mundo - América Latina - Los mapas de Bermeja» (en castellà). [Consulta: 21 juliol 2022].
* 1 2 Clarín.com. «El misterio de la isla Bermeja: está en los mapas y Google Maps la ubica, pero ha desaparecido» (en castellà), 03-08-2020. [Consulta: 21 juliol 2022].
* 1 2 3 «El misterio de la Isla Bermeja: ¿nunca existió o la hundió la CIA?» (en castellà), 22-02-2012. [Consulta: 21 juliol 2022].
* 1 2 México, Por Juliana Fregoso11 de Agosto de 2018Desde Ciudad de. «Las extrañas teorías sobre Bermeja, la isla "desaparecida" de México» (en espanyol europeu). [Consulta: 21 juliol 2022].
# Halterofília als Jocs Olímpics d'estiu de 1924

Halterofília als Jocs Olímpics d'estiu de 1924 :
| −60 kg | homes |
| −67.5 kg | homes |
| −75 kg | homes |
| −82.5 kg | homes |
| +82.5 kg | homes |
| < 1920 1928 > |||
Als Jocs Olímpics de 1924 celebrats a la ciutat de París (França) es disputaren cinc proves d'halterofília, totes elles en categoria masculina, entre els dies 21 i 23 de juliol de 1924.

## Nacions participants

Hi participaren un total de 107 halters de 16 nacions diferents:
| Argentina (3) Àustria (15) Bèlgica (8) Egipte (1) Estònia (8) França (14) Itàlia (15) Letònia (4) | Luxemburg (4) Països Baixos (3) Portugal (1) Regne Unit (10) Suècia (5)  Suïssa (9) Turquia (1) Txecoslovàquia (6) |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Pes ploma – 60 kg detalls | Pierino Gabetti | Andreas Stadler | Arthur Reinmann |
| Pes lleuger – 67.5 kg detalls | Edmond Decottignies | Anton Zwerina | Bohumil Durdis |
| Pes mitjà – 75 kg detalls | Carlo Galimberti | Alfred Neuland | Jaan Kikkas |
| Pes semipesant – 82,5 kg detalls | Charles Rigoulot | Fritz Hünenberger | Leopold Friedrich |
| Pes pesant + 82,5 kg detalls | Giuseppe Tonani | Franz Aigner | Harald Tammer |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Itàlia | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 2 | França | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 3 | Àustria | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 4 | Estònia | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 5 | Suïssa | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 6 | Txecoslovàquia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Weightlifting at the 1924 Summer Olympics». [Consulta: 15 setembre 2024].
# Serra de Sant Amand

La Serra de Sant Amand és una serra situada al municipi d'Ogassa a la comarca del Ripollès, amb una elevació màxima de 1.851,4 metres, al Puig de Sant Amand.

## Referències

* ↑ GEC
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Coma del Port (la Torre de Cabdella)

La Coma del Port és una coma que davalla en sentit est-oest, inclinant-se cap al nord est a partir de la meitat inferior. Està limitada pel Tossal de Rus a l'oest, el Pic de la Mina (2.764 metres) i els Crestells de Rus al nord i l'Obaga de Rus al sud, restant oberta per l'est. Està situada a la capçalera de la Vall Fosca, al Pallars Jussà, en el terme municipal de la Torre de Cabdella.
El torrent de Coma del Port flueix en sentit oest a est i divideix la coma en dues meitats, fins a desaiguar al riu de Riqüerna. En aquesta zona no hi han estanys.
El sender GR-11-20 provinent d'el Pla de l'Ermita transcórrer per la coma des del Port de Rus (2.616,9 metres) fins a la Cabana del Pletiu (1.958 metres) on creua el riu de Riqüerna mitjançant el Pontet de Rus, i comença a pujar cap l'Estany Tapat. En el mateix lloc el sender es bifurca i baixa cap a Cabdella per la Ribera de Riqüerna.

## Referències

* ↑ GEC

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Planell de Sartari

El Planell de Sartari és un planell d'unes 7 hectàrees d'extensió situat a la vall d'Unarre a una altitud de 1.957 metres que rep aigua del riu d'Unarre procedent de l'Estany de la Gola per la cascada de la Gola, aigua procedent de l'Estany de Ventolau i el conjunt lacustre dels Tres Estanys per la remarcable cascada de Sartari i per alguns barrancs que descendeixen de la Serra de Mascarida.
És un indret de gran valor paisatgístic, ramader i ecològic (molleres). La planura d'herba és creuada per dos corrents principals d'aigua amb moltes ramificacions que s'acaben agrupant en dues sortides, a cada banda de la vall d'Unarre, i que s'uneixen sota el planell després d'unes cascades.
S'hi arriba pel Camí de l'Estany de la Gola, i té un aparcament al seu nom, que es troba a 1 km més al sud, a una altitud de 1.800 metres.

## Referències

* ↑ «Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya».
* ↑ «Butlletí informatiu del Parc Natural de l'Alt Pirineu».
# Alfons de Molina

Alfons de Molina (1203 - 1272) fou infant de Castella i senyor de Molina i de Mesa.
Fill del rei de Lleó Alfons IX i de la reina de Castella Berenguera I.
Es va casar successivament amb Mafalda de Lara, hereva de Molina i Mesa; amb Teresa Nuñez i amb Major Téllez de Meneses, senyora de Montealegre i Tiedra.
Del seu últim enllaç va néixer la cèlebre Maria de Molina, esposa del rei de Castella Sanç IV.
# Therese Brunetti

Therese Brunetti (Viena, 24 de desembre de 1782 - Praga, 15 de maig de 1864)Therese Brunetti-Kníže née Therese Frei o Therese Frey, va ser una actriu i ballarina de teatre austríaca.

## Biografia

Brunetti-Knize, filla del funcionari Anton Frei/Frey, es va dedicar a l'escenari de ben jove. Primer va provar la seva mà a la companyia del director Domenico Guardasoni a Passau. Quan el 1798 es va fer càrrec del teatre de Praga, s'hi va traslladar amb ell. A causa de la seva aparença gràcil també va ser utilitzada per al ballet allà. Hi va romandre fins a la seva jubilació l'1 de febrer de 1834. Es va acomiadar el 26 d'abril de 1834 en un acte benèfic.
El 1799 es va casar amb el mestre de ballet del Teatre Estates Joachim Brunetti, amb qui va tenir cinc fills. Només dos van sobreviure, el seu fill Karl Brunetti (1801–1873) i la seva filla Therese Brunetti (1803–1892). Els dos també es van convertir en actors. Quan la seva filla es va casar amb Jan Kalivoda, es va convertir en la seva sogra. Després de la mort de Brunetti, es va casar amb el compositor František Max Kníže (1784–1840).
De 1813 a 1814 va tenir una estreta amistat amb Carl Maria von Weber, quan era director d'òpera del Teatre Estates de Praga.

## Referències

* ↑ biografische Angaben nach Eisenberg, nach der WeGA wurde sie am 25. Dezember 1782 geboren und starb am 20. Mai 1864

## Bibliografia

* Ludwig Eisenberg: Gran lèxic biogràfic de l'etapa alemanya al segle XIX. segle. Editorial Paul List, Leipzig 1903, p. 134, (arxiu de text - Internet Archive).
# Carbonils (Albanyà)

Carbonils o Carbonills és una localitat de poblament dispers, amb cases de pagès escampades al sud de la serra de Bac Grillera, a l'actual municipi d'Albanyà (Alt Empordà).
Carbonils era un terme independent a primers del Segle XIX, però amb la política de reducció del número de municipis, va ser incorporat a Albanyà el 1846, juntament amb Els Horts.
En aquest terme hi ha l'església de Sant Feliu de Carbonils, d'origen romànic. També, al límit amb el terme de Maçanet de Cabrenys, hi ha l'ermita de la Mare de Déu del Fau, amb una vista extraordinària de les muntanyes i de la plana de l'Empordà.
Les principals cases de pagès són El Palau, El Grau, Terracoberta, Can Roquill, la Trilla i les Mosqueres (a llevant), i Can Cariquetes i el Bertran (a ponent, a prop de la Muga)

## Referències

* ↑ Carreres, Joan; Vilar, Josep. Albanyà i Bassegoda (en català). Diputació de Girona, 2018. ISBN 978-84-15808-65-7.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860) (en català). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
# Monestièr

Monestièr (en francès Monestiés) és un municipi francès situat al departament del Tarn i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.146 | 1.234 | 1.222 | 1.304 | 1.361 | 1.362 | 1.309 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Denis Marty | PS |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-01-19. [Consulta: 24 setembre 2010].