OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cryptotis lacandonensis

Cryptotis lacandonensis és una espècie d'eulipotifle de la família de les musaranyes. És endèmica de la Selva Lacandona, a Chiapas (Mèxic). Es tracta d'una espècie de Cryptotis de mida mitjana, amb una llargada de cap a gropa de 78,81 mm i una cua de 33,35 mm. El seu pelatge és grisenc. El seu nom específic, lacandonensis, significa ‘de Lacandona’ en llatí.

## Referències

* ↑ Guevara, L.; Sánchez-Cordero, V.Ë.; León-Paniagua, L.; Woodman, N. «A new species of small-eared shrew (Mammalia, Eulipotyphla, Cryptotis) from the Lacandona rain forest, Mexico» (en anglès). Journal of Mammalogy, 95, 2014, pàg. 739–753.
# Cooperativa Agrícola de Solivella

L'antiga Cooperativa Agrícola de Solivella és un celler cooperatiu construït el 1932 i protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Solivella (Conca de Barberà).

## Descripció

Es tracta d'un edifici cantoner de grans dimensions, consta de planta baixa i dos pisos. Hi ha dues portes d'accés. A la planta baixa hi ha finestres rectangulars amb una decoració ceràmica a la part baixa en forma triangular. Al primer pis hi ha un balcó corregut amb quatre balconeres i al darrer pis hi ha finestres.

## Història

Transcorreguts vuit anys des de l'aparició de la fil·loxera i enmig d'una crisi agrària, els solivellencs constituïen La Societat, primera associació de pagesos, que inicià la seva activitat l'any 1901 en una casa del carrer de l'Hospital, seu social i recreativa dels socis. L'any següent fou comprat un local i terrenys adjacents on s'instal·là el celler per a la transformació de la verema. Aquesta agrupació, emparant-se en la Llei de Sindicats Agrícoles de 1906, es constituí amb el nom de "Societat de Treballadors Agrícoles" per tal d'obtenir avantatges econòmics, incrementat el seu patrimoni en l'adquisició de finques els anys 1917, 1929 i 1930 per ampliació del celler i magatzems. El 1935 esdevindrà Societat Agrícola (Sindicat), sota la presidència de Joan Garcia Tous.
La segona associació professional, el Sindicat Agrícola i Caixa Rural es constituí el 13 de febrer de 1916, en el magatzem de Magí Iglesias, essent president Tomàs Tarragó, el qual demana l'ingrés a la Federació Agrícola de la Conca. Un dels impulsors fou el rector del poble, Mn. Ramon Carreras. Tres anys després, el dia 1 de març de 1919, sota la presidència de Joan Iglesias Cartañà canvià el nom pel de Sindicat de Vinyaters. L'any següent, el 13 de febrer, davant el notari de Sarral es comprà a Gregori Travé Iglesias per 14.750 pessetes un local i terrenys a la partida "Hort del Portal", al costat de la carretera de Tremp i carrer de la Creu; construint-se l'any 1932 l'edifici social i celler sota la direcció de l'arquitecte de Valls, Josep M. Vives.
El Decret de la Generalitat de Catalunya de 27 d'agost de 1936 sobre Sindicació forçosa dels pagesos, va provocar la fusió de les dues entitats existents: la "Societat Agrícola (Sindicat)" i el "Sindicat dels Vinyaters", acord que adoptaren les respectives juntes directives el 12 de setembre del mateix any. Feta la fusió per ambdues juntes, el dia 1 de juny de 1937 s'aprovaren els nous estatuts, prenent el nom de Sindicat Agrícola de Solivella

## Referències

* 1 2 3 4 «Antiga Cooperativa Agrícola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2012].

## Enllaços externs

* «Antiga Cooperativa Agrícola». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Entrecastèus

Entrecastèus (en francès Entrecasteaux) és un municipi francès situat al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 458 | 483 | 472 | 527 | 709 | 863 | 1.016 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | Paul Pourrière | |
| 2008- | Romain Debray | |

## Referències

* ↑ Forma adoptada per la viquipèdia occitana
# Beppu

Beppu (別府市, Beppu-shi) és una localitat del sud del Japó, prefectura d'Ōita a l'illa de Kyūshū.

## Ciutats agermanades

* Atami City, Japó
* Bath, Anglaterra
* Beaumont Estats Units
* Jeju-si, Corea del Sud
* Mokpo-si Corea del Sud
* Rotorua. Nova Zelanda
* Yantai, Xina

## Enllaços externs

* Beppu - Lloc web oficial
# Adela de Flandes

Adele de Flandes (nascuda cap a 1065 - † després de 1115) fou una reina de Dinamarca que va esdevenir duquessa de la Pulla.

## Biografia

Filla del comte de Flandes Robert el Frisó i de Gertruda de Saxònia, es va casar en principi amb el rei Knut IV de Dinamarca el 1080. El seu marit fou assassinat a l'església d'Odense per la seva pròpia guarda en el moment d'una revolta popular el 1086, el que va obligar a Adelea a refugiar-se amb el seu fill Carles amb Robert II de Flandes, el seu germà.
Jove vídua, se la va donar com esposa el 1092 a Roger Borsa, el duc normand de la Pulla (Ducat de la Pulla i Calàbria), i fill del cèlebre Robert Guiscard. A la mort del duc el 1111, va exercir la regència en nom del seu fill Guillem II de la Pulla fins al 1115. Després de la canonització del seu primer marit, el 19 d'abril de 1101 va enviar a Odense per a l'enterrament solemne de les seves restes, uns admirables teixits romans d'Orient, que encara es podien contemplar al segle xix a la catedral.

## Fonts

* El Glay, Edward: Histoire des comtes de Flandre jusqu'à l'avènement de la Maison de Bourgogne, Comptoir des Imprimeurs-unis, París, MDCCCXLIII
# Beli (Leningràdskaia)

Beli - Белый (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. És a la vora d'un afluent de la dreta del Sossika, tributari del Ieia, a 15 km a l'est de Leningràdskaia i a 146 km al nord-est de Krasnodar.
# Pelutxo

El pelutxo (Hericium erinaceus), també anomenat bolet carner i barba de cabra, és un fong basidiomicot de l'ordre dels russulals. És molt apreciat com a comestible i per les seues propietats medicinals que podrien millorar la capacitat cognitiva

## Morfologia

Bolet gran, arrodonit, amb aspecte de barba; de fins a 30 cm de diàmetre; de blanc a cremós, algun cop rosaci; del que pengen agulles de fins a 5 cm de longitud, cilíndriques, paral·leles; la part superior coberta de manera irregular per agulles curtes.
Cama molt curta, de fins a 3 cm; reduïda a unn peu del que surten diverses branques.
Carn blanca, ferma; dolça al tast, d'olor afruitada.

## Hàbitat

Rar; de primavera i tardor; sobre fusta de planifolis, en arbres en peu o caiguts, en brancatge o troncs, en arbres madurs, especialment en els centenaris; sovint al cor dels troncs; sobre faig, roure, alzina, surera i arbres de parcs, preferentment plàtans

## Observacions

Carn + I: Amiloide (gris, negra)
Espècie a protegir
Sobre el mateix substrat poden aparèixer el pelutxo de corall (Hericium coralloides) i el pelutxo de ventalls (Hericium cirrhatum). A diferència del pelutxo, el primer té les agulles més curtes, entre 1 i 2 cm, i el segon les agulles són de fins a 1.5 cm i la carn dona una reacció dextrinoide (vermella) amb el reactiu de Melzer (I+).
El pelutxo d’avet (Hericium flagellum) tan sols creix sobre fusta de coníferes, d'avet o, més rar, sobre pi negre

## Cultiu

El pelutxo es cultiva sobre substrat de troncs o bé sobre serradures en bosses esterilitzades

## Comestibilitat

Comestible. D'excel·lent qualitat.

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 3 4 5 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ Ma, Bing-Ji; Shen, Jin-Wen; Yu, Hai-You; Ruan, Yuan; Wu, Ting-Ting «Hericenones and erinacines: stimulators of nerve growth factor (NGF) biosynthesis in Hericium erinaceus» (en anglès). Mycology, 1, 2, 23-06-2010, pàg. 92–98. DOI: 10.1080/21501201003735556. ISSN: 2150-1203.
* 1 2 3 Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* ↑ «Banc de Dades de la Biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 29 novembre 2023].
* 1 2 Boddy, Lynne; Crockatt, Martha E.; Ainsworth, A. Martyn «Ecology of Hericium cirrhatum, H. coralloides and H. erinaceus in the UK» (en anglès). Fungal Ecology, 4, 2, 4-2011, pàg. 163–173. DOI: 10.1016/j.funeco.2010.10.001.
* ↑ Sokół, Sławomir; Golak-Siwulska, Iwona; Sobieralski, Krzysztof; Siwulski, Marek; Górka, Katarzyna «Biology, cultivation, and medicinal functions of the mushroom Hericium erinaceum». Acta Mycologica, 50, 2, 29-01-2016. DOI: 10.5586/am.1069. ISSN: 2353-074X.
# Cryptotis lacertosus

Cryptotis lacertosus és una espècie d'eulipotifle de la família de les musaranyes. És endèmica de l'oest de Guatemala, on viu a altituds d'entre 2.680 i 3.110 msnm. Es tracta d'una espècie grossa de Cryptotis, amb una llargada de cap a gropa de 75-87 mm, una cua de 24-30 mm i un pes de 10-17 g. El pelatge dorsal pot ser de color marró fosc o negre.
El seu nom específic, lacertosus, significa ‘de braç fort’ en llatí i es refereix a la gran mida del seu húmer.

## Referències

* 1 2 Woodman, 2010.

## Bibliografia

* Woodman, N. «Two new species of shrews (Soricidae) from the western highlands of Guatemala» (en anglès). Journal of Mammalogy, 91, 2010, pàg. 566-579.
# Cabozous

Els cabozous (Cabozoa) són un tàxon proposat per Cavalier-Smith que comprèn els rizaris i els excavats.

## Cladograma

| Eukarya | Bikonta Apusozoa Corticata Archaeplastida Chromalveolata Cabozoa Rhizaria Excavata Unikonta Amoebozoa Opisthokonta |
# Moissac (Var)

Moissac (en francès Moissac-Bellevue) és un municipi francès situat al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 68 | 69 | 106 | 117 | 148 | 151 | 263 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Bacci | |

## Referències

* ↑ Forma adoptada per la viquipèdia occitana
# Lorelei

El cingle Lorelei (originalment escrit Loreley o Lore-Ley) se situa a Alemanya a la vora del riu Rin a prop de St Goarshausen (entre Bingen i Coblença). S'eleva accidentat i sobre un fort pendent a una altitud de 120 metres des de la riba del Rin, que es denomina Romantisches Rhein.
A la rodalia del cingle hi ha seccions del riu cobertes de pedres, amb sortints, i sectors d'aigües poc profundes combinats amb un fort corrent en fan un lloc perillós. El Rin és un important flux d'aigua i, en passar dels segles, nombrosos mariners, especialment els desprevinguts, hi han perdut la vida.
Aquest cingle està associat a diverses llegendes originàries del folklore alemany. Clemens Brentano, el 1801, va escriure la història "Lore Lay" (cf. Werner Bellmann, Brentanos Lore Lay-Ballade und der antike Echo-Mythos, en: Detlev Lüders (Ed.), Clemens Brentano. Beiträge des Kolloquiums im Freien Deutschen Hochstift 1978, Tübingen 1980) que després va ser convertit en un poema per Heinrich Heine. Heine i altres poetes van utilitzar la paraula "Lorelei".

## Referències

* ↑ «Lorelei». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Lorelei - Lloc web oficial
# Berenguer I de Nèustria

Berenguer fou un noble franc carolingi de la França Oriental. Era fill de Gebhard († després de 879), comte de Lahngau, i probablement d'una germana d'Ernest, comte al Nordgau.
Amb els seus germans Udó i l'abat Waldo, va prendre part en la revolta de l'any 861 de Carloman de Baviera contra el seu pare, però els conspiradors van ser derrotats, i els germans van haver de fugir amb el seu parent (cosí?) Adalard el Senescal a la França Occidental, a la cort del rei Carles el Calb. Se'ls va donar després la marca de Nèustria per defensar-se contra els normands, al voltant de Le Mans.
Però aquesta mostra de favor va despertar la gelosia dels Rorgònides una poderosa família amb terres al Maine, que es van rebel·lar i es van aliar a Salomó de Bretanya. Per aconseguir la pau, Carles el Calb va retirar la marca de Nèustria a Adalard, Udó i Berenguer Neustria i la va donar al rorgònida Gausfred.
Una carta de 879 assenyala a Udó en la fundació de la col·legiata de Gemünden, i es diu que els fills de Gebhard es van reincorporar a la França Oriental després del 865 i probablement al voltant de 876, després de la mort de Lluís el Germànic quan els seus fills es van repartir el regne, i entre els quals hi havia Carloman. Però aquesta carta suggereix que Berenguer ja era mort en aquell moment.

## Font

* Hubert Guillotel «Une autre marche de Neustrie», a Onomastique et Parenté dans l'Occident médiéval, Oxford, Prosopographica et genealogica, 2000, (ISBN 1-900934-01-9)
# Adelgundes de Portugal

Adelgundes de Portugal, princesa de Borbó-Parma (Bronnbach (Alemanya) 1858 - Gunten (Suïssa) 1946). Infanta de Portugal amb el tractament d'altesa reial que esdevingué regent del drets del príncep Duarte Nuno de Bragança al tron portuguès durant la minoria d'edat d'aquest. Ostentà el títol de duquessa de Guimaraes.
Nascuda a Bronnbach (Alemanya) el dia 10 de novembre de 1858, essent filla del rei Miquel I de Portugal i de la princesa Adelaida de Löwenstein-Wertheim-Rosenberg. Adelgundes era neta per via paterna del rei Joan VI de Portugal i de la infanta Carlota Joaquima d'Espanya i per línia materna del príncep Constantí de Löwenstein-Wertheim-Rosenberg i de la princesa Agnès de Hohenlohe-Lagenburg.
El dia 15 d'octubre de 1876 es casà a Salzburg amb el príncep Enric de Borbó-Parma, comte de Bardi. Enric era fill del duc Carles III de Parma i de la princesa Lluïsa de França. La parella no tingué cap fill.
Adelgundes fou la padrina de bateig del príncep i nebot seu Duarte Nuno de Bragança l'any 1908. Durant la minoria d'edat del príncep, després de la renúncia del seu pare, el príncep Miquel de Bragança, Adelgunes esdevingué regent dels drets dinàstics de la branca miquelista al tron de Portugal.
Adelgundes morí el dia 15 d'abril de 1946 a la població suïssa de Gunten a l'edat de 87 anys.
# Belmonte Mezzagno

Belmonte Mezzagno (sicilià Belmunti Minzagnu) és un municipi italià, dins de la Ciutat Metropolitana de Palerm. L'any 2007 tenia 10.305 habitants. Limita amb els municipis d'Altofonte, Misilmeri, Palerm i Santa Cristina Gela.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Saverio Barrale | Centre |
# Cryptotis venezuelensis

Cryptotis venezuelensis és una espècie d'eulipotifle de la família de les musaranyes. És endèmica del nord de Veneçuela, on viu en selves nebuloses situades a entre 2.100 i 2.238 msnm. Es tracta d'una espècie de Cryptotis de mida mitjana, amb una llargada de cap a gropa de 72–84 mm, una cua de 33–34 mm i un pes de 9–11 g. El pelatge dorsal és gris fosc, mentre que la zona ventral és més pàl·lida. El seu nom específic, venezuelensis, significa ‘veneçolà’ en llatí.

## Referències

* ↑ Quiroga-Carmona, M. 2013. «Una nueva especie de musaraña del género Cryptotis (Soricomorpha: Soricidae) de la Serranía del Litoral en el norte de Venezuela». Mastozoología Neotropical, 20: 123–137.
# Micromonas pusilla

Micromonas pusilla és una espècie d'alga verda unicel·lular. Es tracta d'una de les cèl·lules eucariotes més petites conegudes. Presenta un únic flagel. Micromonas pusilla forma part del fitoplàncton

## Enllaços externs

* "Una única espècie, Micromonas pusilla, domina el fitoplàncton eucariòtic del canal de l'oest anglès" (anglès)
# Regussa

Regussa (en francès Régusse) és un municipi francès situat al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 207 | 272 | 326 | 482 | 820 | 1.137 | 1.107 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 2001-2008 | René Roux |
| 2008-2010 | Stéphane Poisson |
| 2010- | Anne Houy de Belsunce |

## Referències

* ↑ Forma adoptada per la viquipèdia occitana
# John Lightfoot (teòleg)

John Lightfoot (Stoke-on-Trent, 29 de març de 1602 – Ely, 6 de desembre de 1675) va ser un religiós anglès, erudit rabínic, vicecanceller —és a dir, rector— de la Universitat de Cambridge i mestre del Saint Catharine's College de Cambridge.
Segons l'anàlisi de l'Antic Testament que va fer Lightfoot la Terra es va crear l'any 3938 a.C. L'any 1647, Lightfoot va publicar les seves teories sobre la creació de la Terra en el treball The Harmony of the Four Evangelists among themselves, and with the Old Testament, with an explanation of the chiefest difficulties both in Language and Sense. Tres anys més tard, James Ussher, basant-se en les estimacions de Lightfoot, va fixar una nova data, el 22 d'octubre de 4004 aC.

## Vegeu també

* James Ussher
* Creacionisme

## Referències

* ↑ Stanford University Press. The Age of the Earth (en anglès), 1994.
* ↑ Guido Barbujani; Andrea Bronelli La vuelta al mundo en seis millones de años. Alianza Editorial, 11 febrer 2021. ISBN 978-84-13-62108-1.
# Bergen (Holanda del Nord)

Bergen és un municipi de la província d'Holanda Septentrional, al centre-oest dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 31.155 habitants repartits per una superfície de 119,83 km² (dels quals 22,78 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Zijpe, Harenkarspel i Langedijk, a l'est amb Alkmaar i al sud amb Castricum i Heiloo.

## Centres de població

Bergen, Aagtdorp, Bergen aan Zee, Bregtdorp, Camperduin, Catrijp, Egmond aan den Hoef, Egmond aan Zee, Egmond-Binnen, Groet, Hargen, Rinnegom, Schoorl, Schoorldam (part), Wimmenum.

## Ajuntament

El consistori és format per 23 regidors:
* Gemeentebelangen BES - 5 regidors
* PvdA - 5 regidors
* CDA - 5 regidors
* VVD - 3 regidors
* GroenLinks - 2 regidors
* D66 - 1 regidor
* BOBbes - 1 regidor
* Fractie de Jong - 1 regidor

## Enllaços externs

* Bergen - Lloc web oficial
Viccionari
# Adinàmia

L'adinàmia és l'absència de moviment o reacció que pot portar a un estat de prostració. Les causes poden ser físiques o psicològiques. El terme prové del grec: consta del prefix -a, 'sense', i dynamis, 'força' o 'moviment'.
L'adinàmia es manifesta per falta de força, debilitat, i absència d'iniciativa física i emocional com a conseqüència d'un estat patològic. Per tant, pot ser atribuïda a incomptables malalties i trastorns psiquiàtrics o psicològics, però n'hi ha una en particular –l'adinàmia episòdica de Gamstorp, també anomenada paràlisi periòdica hipercalièmica– que és una malaltia neuromuscular causada per una alteració en el gen del canal de sodi.
També pot formar part de la clínica de la malaltia celíaca (junta amb l'anèmia, diarrea, desnutrició, astènia, pèrdua de pes, debilitat muscular, etc.).

## Vegeu també

* Astènia
# Belorétxensk

Belorétxensk - Белорeченск (rus)- és una ciutat del krai de Krasnodar, a Rússia, centre administratiu del raion de Belorétxensk. És a la vora del riu Bélaia, a 76 km al sud de Krasnodar, i a 30 km al sud-est de Maikop.

## Història

La localitat fou fundada el 1862 com una fortalesa cosaca per protegir-se dels atacs dels txerkesos. Al començament s'anomenava Belorétxenskaia, i era una stanitsa, un assentament cosac típic del sud de Rússia. Ja el 1864 tenia més de 1.000 habitants, que poc abans de la Revolució d'Octubre de 1917 ja n'eren 14.000, en part gràcies a la construcció de l'estació de tren del Caucas Nord. La població fou ocupada per la Wehrmacht durant la Segona Guerra Mundial des de l'agost de 1942 fins a gener de 1943, quan fou alliberada per l'Exèrcit Roig, que va trobar-la ja en ruïnes. La reconstrucció de la ciutat va durar fins ben entrada la dècada de 1950. El 29 de maig de 1958 Belorétxensk va rebre l'estatus de ciutat.
# Hylomys macarong

Hylomys macarong és una espècie de mamífer eulipotifle de la família dels erinacèids. És endèmic del sud del Vietnam, on viu a altituds d'entre 50 i 1.700 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos. És un representant de mida mitjana del gènere Hylomys, amb una llargada de cap a gropa de 138,4 mm (valor mitjà). El nom específic macarong deriva de ma cà rồng, terme vietnamita que significa ‘vampir’, i es refereix als llargs ullals que presenten els mascles.
Com que fou descobert fa poc, encara no se n'ha avaluat formalment l'estat de conservació, tot i que els seus descriptors apunten que altres espècies que viuen a la mateixa regió i que tenen una distribució de mida comparable apareixen a la Llista Vermella de la UICN com a espècies en perill o en perill crític.

## Referències

* ↑ Hinckley et al., 2023, p. 19.
* ↑ Hinckley et al., 2023, p. 20.

## Bibliografia

* Hinckley, A.; Camacho-Sanchez, M.; Chua, M. A. H.; Ruedi, M.; Lunde, M.; Maldonado, J. E.; Omar, H.; Leonard, J. A.; Hawkins, M. T. R. «An integrative taxonomic revision of lesser gymnures (Eulipotyphla: Hylomys) reveals five new species and emerging patterns of local endemism in Tropical East Asia» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, zlad177, 2023. DOI: 10.1093/zoolinnean/zlad177.
# Sant Romà de Delfià

Sant Romà de Delfià és una església situada al nucli de Delfià (Alt Empordà), al terme municipal de Rabós (Alt Empordà). Està situada al sud del nucli urbà de la població de Rabós, al veïnat de Delfià, format per algunes masies i la mateixa església. Se celebra un ofici religiós cada dia 9 d'agost, coincidint amb el sant del patró. L'edifici forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un temple de petites dimensions d'una sola nau amb absis semicircular capçat a llevant. La nau està coberta per una volta rebaixada de maó pla, de construcció tardana, mentre que l'absis presenta una volta de quart d'esfera. Aquest últim està obert a la nau mitjançant un doble arc de mig punt en gradació, amb les impostes motllurades. L'antic espai del presbiteri està convertit en la sagristia actual. Els murs laterals de la nau presenten bancs d'obra correguts. La porta d'accés està ubicada al mur de migdia. Està formada per dos arcs de mig punt adovellats en gradació, sense cap element decoratiu interessant. Damunt seu hi ha una finestra d'arc de punt rodó i doble esbiaix. La façana està rematada per una cornisa motllurada. El frontis presenta una única finestra de grans dimensions, de doble biaix i arcs de mig punt adovellats. A la part superior s'aixeca el campanar d'espadanya, format per dos arcs de mig punt rematats per una teulada a dues aigües. La construcció està bastida amb pedres desbastades i carreus, disposats en filades regulars i lligats amb morter de calç. L'interior està totalment cobert de calç.

## Història

Aquesta església romànica s'ha de considerar una construcció del segle xi, segurament de la segona meitat. Encara que el primer esment del lloc de Delfià ja és documentat en l'acta de consagració de Sant Quirce de Colera l'any 935, no es troba una referència directa de l'església de Delfià fins a les Rationes decimarun dels anys 1279 i 1280, i que figura posteriorment com a parroquial en els nomenclàtors de la diòcesi del segle xiv. Queda entredit un document que hom considera fals d'una suposada sentència de Carles el Calb, datada l'any 844, a favor del monestir de Sant Quirce de Colera i en contra del comte Alaric d'Empúries i que suposadament fou escrit vers el segle xii o XIII en un intent dels monjos de Sant Quirce d'atribuir-se el control d'una bona part del territori de Peralada, atribuint-se les esglésies que en ell hi figuraven. Posteriorment en convertí en sufragània de l'Església de Santa Eulàlia de Noves, encara que vers el 1691 ja no consta en el llistat de parròquies.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Sant Romà de Delfià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
* ↑ Marquès, Josep Maria «Creació i extinció de parròquies al bisbat de Girona». Annals de l’Institut d’Estudis Gironins, 35, 1995, pàg. 405-446.

## Enllaços externs

* Sant Romà de Delfià a Art Medieval