OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guillem Frontera i Pascual

Guillem Frontera i Pascual (Ariany, Mallorca, 1945 - Palma, 9 de desembre de 2024) fou un escriptor i activista cultural mallorquí. Va estudiar en el seminari Seràfic de la Porciúncula, dels frares franciscans de la T.O.R. Posteriorment va exercir diversos oficis, com reporter de diari o caixer d'una agència de viatges, fins que es va decantar per la tasca periodística. Va ser fundador i director de la col·lecció de poesia La Sínia (1965), on va fer els seus inicis literaris.
Com a periodista, va col·laborar en premsa escrita (Diari de Balears i Última Hora), a la ràdio i a televisió (a Barcelona, va estudiar cinema a l'escola d'Aixelà), per a la qual va fer guions originals i adaptacions, com les de L'hostal de la Bolla, de Miquel dels Sants Oliver, i de La mandràgora, de Maquiavel. Especialista en temes d'art, va dirigir la Gran enciclopèdia de la pintura i l'escultura a les Balears. També ser estat comissari de diverses exposicions artístiques i va dur a terme activitats de gestió cultural.

## Obres
### Poesia

* A ritme de mitja mort (1965)
* El temps feixuc (1966), Premi Joan Alcover de Poesia 1965

### Narració

* Els carnissers (1968), Premi Gabriel Maura de novel·la 1968
* Cada dia que calles (1969)
* Rere els turons del record (1970)
* Tirannosaurus (1977)
* La ruta dels cangurs (1979)
* Les estrelles suaus de primavera (1979)
* Galeria d'ombres (1983)
* Una dolça tardor (1984)
* Un cor massa madur (1994)
* Miró i Mallorca (1984), guió de curtmetratge
* La mort i la pluja (2007), Premi Crítica Serra d'Or de narració 2009
* Sicília sense morts (2015)
* Els plaers i les virtuts (2017)
* La vida dels cossos (2019)

### Altres

Pròleg a Antoni Parera Fons. Música d'aigua, sal i llum. Obra de Bàrbara Duran. Lleonard Muntaner Editor, Palma 2024.

## Premis i reconeixements

* 1965 - Premi Joan Alcover de Poesia per El temps feixuc
* 1968 - Premi Gabriel Maura de Novel·la per Els carnissers
* 2007 - Premi 31 de desembre de l'Obra Cultural Balear
* 2009 - Premi Crítica Serra d'Or de Narració per La mort i la pluja

## Referències

* ↑ Balears, A. R. A. «Mor Guillem Frontera, un dels grans de la literatura catalana a les Balears», 09-12-2024. [Consulta: 9 desembre 2024].
* ↑ «S'ha mort l'escriptor Guillem Frontera». [Consulta: 9 desembre 2024].
* ↑ Jiménez, Nacho. «Fallece Guillem Frontera, escritor de la Generació dels 70 y del realismo social» (en castellà), 09-12-2024. [Consulta: 9 desembre 2024].
* ↑ Nopca, Jordi «Què llegirem abans de Sant Jordi» (paper). Diari Ara, 03-01-2015, p. 34-35 [Consulta: 4 gener 2015].
# Kajaani

Kajaani és una localitat de Finlàndia, situada a la regió de Kainuu, de la qual és el centre urbà més gran i exerceix la capitalitat de la regió.

## Ciutats agermanades

Kajaani manté una relació d'agermanament amb les següents ciutats:
* Östersund (Suècia), des del 1943.
* Rostov del Don (Rússia), des del 1956.
* Schwalm-Eder (Alemanya), des del 1973.
* Nyíregyháza (Hongria), des del 1981.
* Marquette (Estats Units d'Amèrica), des del 1997.
* Jiujiang (Xina), des del 2006.

## Referències

* ↑ «Kajaani» (en anglès). Kunta Liito. [Consulta: 11 desembre 2024].
# La desconeguda

La desconeguda (títols originals: The Stranger, i El extraño a l'Argentina) és una pel·lícula argentino-estatunidenca dramàtica i de suspens dirigida per Adolfo Aristarain i protagonitzada per Bonnie Bedelia, Peter Riegert, Barry Primus, David Spielberg, Marcos Woinsky, Cecilia Roth, Jacques Arndt i Ricardo Darín. És l'única pel·lícula que el cineasta va dirigir en anglès. Ha estat doblada al català

## Argument

Una dona amb amnèsia és espiada per uns homes misteriosos, amb la fi aparent de silenciar-la per evitar que parli d'un assassinat del que ella va ser testimoni. Malgrat que ho denuncia, la policia no troba evidències que hagi tingut lloc recentment un assassinat, o si ella en va ser testimoni. Al mateix temps, el seu psicòleg decideix dur a terme la seva pròpia recerca sobre el que ha passat.

## Repartiment

* Bonnie Bedelia: Alice Kildee
* Peter Riegert: Dr. Harris Kite
* Barry Primus: Sergent Drake
* David Spielberg: Hobby
* Marcos Woinsky: Macaw (com Marcos Woinski)
* Cecilia Roth: Anita
* Jacques Arndt: Rhea
* Ricardo Darín: Clark Whistler
* Julio De Grazia: Jay
* Milton James: Brandt
* Julio Kaufman: Dr. Hobby
* Ernesto Larrese: Lark
* Sacha Favelevic: Robin
* Federico Luppi: Manager
* Miguel Ángel Paludi: Croupier
* Patricia Zangaro: Dona policia
* Adrián Ghio: Intrús blanc
* Melvin Daniel: Home negre
* Arturo Maly: Pare
* Lala Sunblad: Mare
* Nicolas Deane: Fill adolescent
* Marina Magali: Actriu
* Tito Mendoza: Vagabund
* Haydée Padilla: Dona de la recepció
* Heidi Froseth: Dona grossa
* Sofia Viruboff: Noia de la recepció (com Sofia Virobof)
* Adolfo Aristarain: Assistent al cinema (sense acreditar)

## Referències

* 1 2 esadir.cat. La desconeguda . esadir.cat.
* ↑ «Traición y venganza». ImdB.

## Enllaços externs

* Fitxa de The Stranger en Cinema Nacional
# Nobilíssim

Nobilíssim, en llatí Nobilissimus, en grec medieval νωβελίσσιμος, nōbelissimos, era un dels més alts títols imperials del Baix Imperi romà i de l'Imperi Romà d'Orient. La seva forma femenina és nobilíssima.

## Història i funcions

La paraula es va originar com un epítet del títol de cèsar, que portava l'hereu de l'emperador romà o romà d'Orient. A partir de Publi Septimi Geta (l'any 198), per a dirigir-se al cèsar s'havia d'utilitzar la fórmula nobilissimus Caesar. Segons Zòsim, va ser Constantí I el Gran (306-337) qui va crear, com una dignitat separada, la de nobilissimus per a honorar a alguns dels seus parents, sense que això signifiqués cap tipus de reclamació sobre el tron imperial. A partir d'aquell moment el títol s'atorgava als membres de la família imperial,que ocupaven un rang immediatament inferior al de Cèsar, i així va seguir durant l'Imperi Romà d'Orient fins a mitjans del segle xi. Al Cletorològion de Filoteu, escrit l'any 899, la insígnia distintiva del càrrec era una túnica púrpura, un mantell i un cinturó, que indicava l'excelsa posició de qui la portava. La donava l'emperador en una cerimònia especial.
Des de finals del segle xi, el títol es va donar a alts comandants de l'exèrcit, i l'emperador Aleix I Comnè va ser el primer que en va nomenar. L'abús d'aquestes concessions per la Dinastia dels Comnens en va originar la seva devaluació, i es van crear nous títols encara més pretensiosos durant el segle xii: protonobelissimos (πρωτονωβελίσσιμος) i protonobelissimohipertatos (πρωτονωβελισσιμοϋπέρτατος).

## Alguns nobilíssims

* Hannibalià
* Valentinià III
* Justinià I
* Martí (fill d'Heracli)
* Bagrat IV de Geòrgia
* Jordi II de Geòrgia
* Aleix I Comnè
* Robert Guiscard

## Referències

* 1 2 Kajdan, Aleksandr P. (ed.). The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova York; Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 1489-1490. ISBN 9780195046526.
* ↑ Bury, John. The Imperial Administrative System in the Ninth Century. Londres: Oxford University Press, 1911, p. 22.
# Jaime Caupolicán Ramírez Banda

Jaime Caupolicán Ramírez Banda (Santiago de Xile, 14 d'agost de 1931 - Santiago de Xile, 26 de febrer de 2003) fou un futbolista xilè de les dècades de 1950 i 1960.
Jugava a la posició d'extrem dret. Al seu país natal jugà a força clubs, destacant a Universidad de Chile en tres èpoques diferents (1949-1952, 1962 i 1966) essent campió xilè el 1962, Club Social y Deportivo Colo-Colo durant quatre temporades (1954-1958) i on guanyà la lliga el 1956, i dues temporades a CD Huachipato (1967-1969). També fou campió xilè el 1971 a Unión San Felipe. El 1953 arribà al RCD Espanyol on jugà la part final de la temporada 1952-53 i la 1953-54. Entre 1958 i 1960 jugà al Granada CF. El 1962 jugà a Racing Club de Avellaneda a l'Argentina i el 1963, deu anys després de la primera vegada, tornà a fitxar pel RCD Espanyol on jugà una nova temporada. També jugà al CE L'Hospitalet entre 1964 i 1966.
Jugà 56 partits amb la selecció xilena de futbol, 36 dels quals oficials, i marcà 13 gols. Debutà un 17 de setembre de 1954 enfront Perú amb victòria xilena per 2 a 1. Destacà al Mundial de 1962, on marcà dos gols davant Suïssa i Itàlia. Aquesta bona actuació fou clau pel seu posterior fitxatge pel Racing Club argentí. També formà part de la plantilla xilena al Mundial de 1966, a la ja avançada edat de 35 anys.
També fou entrenador de clubs com Club Deportes Concepción i Club Unión Española.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Perfil a National Football Teams
# César Elías Santís Santander

César Elías Santís Santander (Santiago de Xile, 5 de febrer de 1979) és un futbolista xilè, que ocupa la posició de migcampista.

## Carrera esportiva

Va començar a destacar a la Unión Española de Xile. El 1998 marxa a la lliga espanyola, però no té massa fortuna ni al RCD Espanyol ni al Real Murcia. Retorna al seu país, on hi juga de nou amb Unión Española. Posteriorment milita a Everton de Viña del Mar, Antofagasta i Audax Italiano, tots tres xilens.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Pau Estorch i Siqués

Pau Estorch i Siqués (Olot, 23 de novembre de 1805 - Barcelona, 22 de juny de 1870) fou un poeta, metge i gramàtic català. A la dècada de 1850 participà del moviment poètic i cultural que propicià la Renaixença, del qual se'n distancià la dècada següent i se n'allunyà definitivament el 1862.
Estudià Filosofia a Girona i Medicina a Cervera, València i Barcelona, i es llicencià a la Universitat d'aquesta darrera ciutat. Entre 1831 i 1855 fou metge a Olot, i després es traslladà a Mataró, on fou metge i professor al Col·legi Valldemia. El 1858 s'instal·là a Barcelona, on visqué fins a la mort, el 1870.
Liberal d'idees moderades, fou regidor de l'Ajuntament d'Olot i escriví algunes poesies d'homenatge a la reina Isabel II.
Escriví obres de teatre, didàctica i literatura. Sota el pseudònim "Lo tamboriner del Fluvià" a partir de 1851 publicà un seguit de poesies de to festiu i humorístic que s'apleguen en quatre petits volums titulats "Replics", i el "Nou repiconet del tamboriner del Fluvià". Fou un col·laborador assidu del Calendari del pagès editat per l'Institut Català de Sant Isidre des del primer número, el 1857, fins al 1870.
Quant a la didàctica i la lingüística, és l'autor dels Elements de poètica catalana, i diccionari de sa rima (1852), de les Becerolas catalanas y castellanas (1857) i de la Gramática de la lengua catalana (1857). La gramàtica és l'única peça que veié la llum d'un projecte editorial que s'havia de titular "Las Glorias de Cataluña". En la faceta teatral, traduí obres del francès al castellà, i és autor d'algunes peces originals en català.
Finalment, cal destacar que publicà, en castellà, alguns estudis mèdics sobre la hidrofòbia i, particularment, és conegut per haver publicat El imán de los venenos ó sea tratado de la piedra escorsonera o serpentina, su origen, aplicación, usos, etc., un mètode per a guarir la ràbia. Aquesta memòria fou presentada a les Reials Acadèmies de Medicina i Cirurgia de Madrid, Barcelona i París, on fou força mal considerada. Igualment, en parlà llargament a la premsa des del 1858, any en què apareix la primera referència al Diario de Barcelona.

## Referències

* ↑ La Gramalla 7, 25 de juny de 1870, p. 1.https://arca.bnc.cat/arcabib_pro/ca/catalogo_imagenes/grupo.do?path=1033585
* 1 2 3 Bellés, Eloi «Ideologías lingüísticas en los albores de la Renaixença: el caso de Pau Estorch (1805-1870)» (en castellà). Estudios de Lingüística del Español, 48, 29-06-2024, pàg. 142–161. DOI: 10.36950/elies.2024.48.9. ISSN: 1139-8736.
* ↑ Vellvehí i Altimira, Jaume. «La Renaixença a Mataró: El Col·legi Valldemia». Sessió d'Estudis Mataronins [en línia] Núm. 23 p. 129-136. Mataró: Museu Arxiu de Santa Maria (Mataró) - Institut Ramon Muntaner, 2006. [Consulta: 6 agost 2012].
* ↑ Historia de la Lengua y de la Literatura Catalana - Magin Pers y Ramona - Barcelona: 1857

## Enllaços externs

* Pau Estorch i Siqués | Galeria de Metges Catalans
# Jaime de Zudáñez

Jaime de Zudáñez (Sucre, 25 de juliol de 1772 - Montevideo, 1833) fou un heroi de la independència americana que es va destacar com un dels líders de la Revolució de Chuquisaca, la qual va donar inici a les Guerres d'independència hispanoamericanes, i després com combatent i polític a Xile, Argentina i Uruguai.
Va ser diputat al Parlament de l'Uruguai entre els anys 1828-1830, participant en la declaració de la independència i la sanció de la constitució d'aquest país. Va morir a Montevideo l'any 1832.

## Enllaços externs

* Biografia de Jaime de Zudáñez (castellà)
# Osorno (ciutat de Xile)

Osorno és una ciutat de la província d'Osorno (regió de Los Lagos). La comuna té 145.475 habitants i una superfície de 951 km² (datació del cens de 2002). Va ser fundada el 1558 com Villa de San Mateo de Osorno.

## Enllaços externs

* Osorno - Lloc web oficial
# Rancagua

Rancagua és una ciutat i comuna xilena capital de la regió d'O'Higgins i de la província de Cachapoal, amb 214.344 habitants, té una superfície de 260 km², segon la datació del cens de 2002. Va ser fundada el 1743 amb el nom de Villa Santa Cruz de Triana.

## Vegeu també

* Capella de la Mare de Déu dels Àngels (Rancagua)
* Batalla de Rancagua

## Enllaços externs

* Web de l'Ajuntament de Rancagua (castellà)
# Audax Club Sportivo Italiano

L'Audax Club Sportivo Italiano és un club de futbol xilè de la ciutat de Santiago de Xile.

## Història

El club va ser fundat el 30 de novembre de 1910 per membres de la colònia italiana amb el nom d'Audax Club Ciclista Italiano. Disputa els seus partits a l'estadi Municipal de La Florida, que té capacitat per a 8.500 espectadors.

## Palmarès

* 4 Lliga xilena de futbol: 1936, 1946, 1948, 1957
* 1 Campionat d'obertura xilè: 1941

## Jugadors destacats

* Claudio Borghi
* Salvador Cabañas
* Alejandro Carrasco
* Eduardo Fournier
* Pablo Lenci
* Carlos Reinoso
* Pedro Reyes
* Humberto Suazo
* Rafael Olarra
* Carlos Vidal

## Enllaços externs

* Web oficial del club
# Vicaria de la Solidaritat

La Vicaria de la Solidaritat (originalment en castellà: Vicaría de la Solidaridad) és un organisme de l'Església Catòlica xilena, creada pel cardenal Raúl Silva Henríquez.
Amb posterioritat al cop d'estat de l'11 de setembre de 1973, un conjunt de diverses esglésies cristianes i representants de la comunitat jueva xilena, liderades pel cardenal catòlic Raúl Silva Henríquez, van crear el Comité Pro Paz. Aquest nucli es va dedicar en gran manera a defensar els drets humans d'aquells que van ser detinguts i subjectes a vexacions per part d'agents de la dictadura d'Augusto Pinochet.
Pressionats fortament pel govern, i després de 2 anys de lluita, el Comitè va ser dissolt a la fi de 1975. En resposta a aquestes pressions, l'arquebisbe de Santiago de Xile Raúl Silva Henríquez, va crear la Vicaría de la Solidaridad. Aquesta va entrar en funcionament l'1 de gener de 1976.
La seva primera labor va ser la defensa dels drets humans entre qui eren víctimes de persecució pel règim. En aquest treball es va realitzar la creació d'un gran arxiu d'aquells que foren atesos pels doctors, advocats i assistents de la Vicaría. Aquest arxiu conté gran part de la història de les violacions als drets humans des de l'any 1976 en endavant, constant de més de 85.000 documents únics, entre els quals s'inclouen còpies d'expedients judicials, recursos d'empara, denúncies internacionals, relats de tortures, desaparicions forçades i altres vexacions.
Al trobar-se sota la protecció de l'Església Catòlica, fou molt difícil d'atacar per part de la dictadura, que no obstant això, va iniciar una campanya de desprestigi davant el Vaticà.
Al llarg de la seva història ha rebut diversos guardons pel seu treball en favor dels Drets Humans:
* l'any 1978 va ser guardonada amb el Premi Drets Humans de l'Organització de les Nacions Unides.
* l'any 1986 va ser guardonada amb el Premi Príncep d'Astúries de la Concòrdia en la seva primera convocatòria.
* l'any 1988 va ser guardonada amb el Premi Internacional Simón Bolívar, lliurat pel govern de Veneçuela i la UNESCO.

## Enllaços externs

* (castellà) Fundación Documentación y Archivo Vicaría de la Solidaridad
* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries de la Concòrdia 1986 Arxivat 2010-03-24 a Wayback Machine.
# Santuari Nacional d'Ampay

El Santuari Nacional d'Ampay (Perú) es va establir el 23 de juliol de 1987, mitjançant Decret Suprem Nº 042-87-Ag. El seu nom es deu al cim Ampay que custodia la ciutat d'Abancay i és també el nom dels boscos que cobreixen els turons veïns. És en el departament d'Apurímac, província d'Abancay, districte de Tamburco. Té una superfície de 3.635,5 ha. L'objectiu principal del Santuari Nacional d'Ampay és la protecció d'un relicte de bosc d'intimpa en associació amb fauna silvestre i les dues llacunes principals. El santuari acull dos llacs, dels quals el més espectacular és el Uspaccocha que aparenta ser un cràter gegantí. En les seves aigües es reflecteixen els cims nevats del Ampay.
La seva fauna silvestre està formada per mamífers com la guineu andina (Pseudalopex culpaeus), el cérvol de Virgínia (Odocoileus virginianus), un rosegador anomenat Lagidium peruanum, el huemul septentrional (Hippocamelus antisensis) i aus com la gavina andina (Larus serranus) i el dels Andes (Vultur gryphus). La guineu andina està en perill d'extinció, ja que els habitants de la zona la solen caçar habitualment.
La flora més emblemàtica és la intimpa (Podocarpus glomeratus) que creix formant boscos als vessants. La presència de vegetació a grans altituds dona lloc a escenaris de gran bellesa, que contrasten amb les neus perpètues dels cims i amb l'aridesa dels turons circumdants. Així podem trobar bells paratges esquitxats de gegantins arbusts com la Lupinus amb flors blaves i herbàcies amb flors grogues conegudes com a zapatitos (Calceolaria sp.), així com altres diverses espècies d'orquídies.

## Notes

* ↑ «Santuario Nacional de Ampay». Arxivat de l'original el 2012-03-19. [Consulta: 29 març 2016].

## Enllaços externs

* http://www.sernanp.gob.pe/de-ampay Arxivat 2017-02-21 a Wayback Machine.
# Cérvol

Els cérvols, cervos, o ceros són mamífers remugants de pèl aspre i curt, potes llargues i curta, que en els mascles presenten un banyam més o menys aparatós amb nombroses ramificacions. Juntament amb algunes espècies afins, formen la família dels cèrvids. Les seves cries es diuen cervatells. El nom cérvol no té valor taxonòmic, sinó que pot designar diverses espècies que no pertanyen a un mateix grup sistemàtic.

## Referències

* ↑ Pronúncia dialectal amb ela adventícia no etimològica, escampada per hipercorrecció i distanciació del castellà; vid. Coromines, Joan. Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana. vol. II. Barcelona: Curial, 1983, p. 687-688. ISBN 84-7256-191-7.
* ↑ Forma etimològica
* ↑ Forma dialectal mallorquina; vid. Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Cero». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Dirigido por

Dirigido por (també escrit a vegades com Dirigido por... o, simplement, Dirigido) és una revista espanyola especialitzada en cinema.

## Orígens

La revista va ser fundada en 1972 a Barcelona pel crític cinematogràfic Edmond Orts. La portada del primer número va estar dedicada al cineasta estatunidenc Stanley Kubrick, i des de llavors la revista ha fet sempre un especial recalcament en la figura del director com a principal responsable del procés creatiu.

## Difusió

Dirigido por és una revista de periodicitat mensual (publica onze números a l'any) editada per l'empresa Dirigido Por, S.L., el president de la qual és Angel Fabregat. En 2007 tenia una tirada d'entre 12.000 i 15.000 exemplars mensuals. Dirigido por ep a més una ajuda del Ministeri de Cultura per a la seva difusió en biblioteques, centres culturals i universitats d'Espanya.

## Col·laboradors

El coordinador general de la revista és l'escriptor i crític cinematogràfic Tomás Fernández Valentí. Entre els col·laboradors figuren:
José María Latorre, Quim Casas, Ramon Freixas, Carlos Balagué, Gabriel Lerman, Jordi Bernal, Esteban Hernández, Rafel Miret, Antonio Castro, Antonio José Navarro, Javier Coma, Carlos García Brusco, Tonio L. Alarcón, José Enrique Monterde, Israel Paredes, Joan Padrol, Jaume Genover, Roberto Alcover Oti, Diego Salgado, Raúl Acín, Aurélien Le Genissel, Héctor G. Barnés, Juan Carlos Vizcaíno, Beatriz Martínez, Gerard Casau.

## Premis

* 27a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia: Premi Especial del Jurat.
* XX Mostra de Cinema Llatinoamericà de Catalunya: Premi Ángel Fernández-Santos.

## Referències

* ↑ Dirigido por a Diccionari del Cinema a Catalunya
* ↑ Blanco, Leticia, 'Tres décadas y media de pasión por el cine de autor'. 2007. www.elmundo.es.
* ↑ Gutiérrez Aragón ganó el Sant Jordi La Vanguardia, 13 d'abril de 1983
* ↑ Lleida compleix 20 anys de trajectòria cinematogràfica amb la Mostra de Cinema Llatinoamericà de Catalunya, paeria.es, 1 d'abril de 2014

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-06-17 a Wayback Machine.
* «Obra de Dirigido por» a Dialnet.
# Disclose

Disclose va ser un grup japonès de hardcore punk de Kōchi, molt influenciat per Discharge i amb un ús més gran del pedal d'efectes. Les lletres de les cançons versen sobre la guerra nuclear i les seves horribles conseqüències. El 5 de juny de 2007, el líder de Disclose, Kawakami, va morir per una intoxicació alcohòlica aguda.

## Discografia
### LP

* Tragedy (1994)
* The Demos Album (1995)
* No More Pain (1999)
* Yesterday’s Fairytale, Tomorrow’s Nightmare (2003)

### 12"

* Nightmare or Reality (1999)
* Split amb Totalitär (2000)

### 10"

* Great Swedish Feast (1995)
* The Aspects of War (1997)
* Nuclear Hell (amb G.A.T.E.S., 2005)

### 7"

* Once the War Started (1993)
* Visions of War (1996)
* 4 track EP (1997)
* The Nuclear Victims (1998)
* A Mass of Raw Sound Assault (2001)
* Apocalypse of Death (March 2002)
* Neverending War (2003)
* The Sound of Disaster (2003)
* Apocalypse Continues (2004)

## Referències

* ↑ Hayes, Craig. «Kawakami Forever! Japanese Raw Punk 101, Part 1» (en anglès americà), 19-02-2018. [Consulta: 26 setembre 2024].
* ↑ «Leaving Normal: Kawakami Disclose», 12-06-2008. Arxivat de l'original el 2008-06-12. [Consulta: 26 setembre 2024].
* ↑ «DISCLOSE » 7inchpunk», 22-04-2009. Arxivat de l'original el 2009-04-22. [Consulta: 26 setembre 2024].