OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa es de Vidala

La Casa es de Vidala és un monument del municipi d'Es Bòrdes inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ço des de Vidala segueix la tipologia dels casals del nou-cents a la Val, bé que en aquest cas amb una secció més allargada, i amb un annex formant una L. La façana paral·lela al carener (capièra), orientada al migdia, i amb xamfrà escapçat, presenta en el nivell inferior la ventilació de la cava, i cinc obertures sota arcs de descàrrega en les dues plantes, la disposició simètrica de les quals queda reforçada per les motllures horitzontals i verticals que compartimenten els paraments resolts amb pedres planes. Les golfes o "humarau" mantenen també el nombre de cinc obertures, o "lucanes". La coberta d'encavallades de fusta suporta un llosat de pissarra de dues vessants.
La porta d'accés a la casa és situada al centre de la façana, la qual s'orienta cap al sud. Destaca per la seva fina execució; el marc és neoclàssic i està format per dues columnes construïdes en tres peces, que s'assenten sobre la base. El capitell rectangular aguanta la llinda, en aquesta hi trobem esculpit un petit escut circular on hi ha inscrit l'any 1816. La part superior es remata amb una cornisa treballada en motllures. La porta és de fusta, presenta una vidriera en la zona superior, i està decorada amb formes rectangulars incises.
El balcó situat a la cantonada orientada a l'est, està format per balustres en fustes planes retallades, i fins i tot calades, les quals per la seva forma, sembla que hagin volgut imitar la silueta dels balustres de pedra i marbre d'estil neoclàssic en forma de columneta, motiu pel qual és possible que responguin a una influència francesa. Es caracteritza per tenir l'estructura bàsicament construïda en fusta. La seva longitud sobrepassa molt poc l'amplada de la porta.

## Història

És tradició que aquesta casa fou construïda amb les pedres del desmantellat Castèl-leon.
Referent al balcó de la casa, l'autor Mas Canalis afirma que "els balcons i balconades, en especials els de fusta, es troben a tot el llarg del Pirineu i Pre-Pirineu, i són, en opinió de Violant i Simorra, relativament novells, apareixen vers el segle xvii, i més encara al xviii i començaments del XIX, moment en què, en evolucionar el volum de la casa, també va evolucionar la finestra o gran finestra sota la coberta, la qual feia de solar i assecador, i s'anà convertint a poc a poc en eixidor i en balcó".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa es de Vidala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Andreu Leszczyński

Andreu Leszczyński —Andrzej Leszczyński (polonès)— (Bydgoszcz, Polònia, 1559 -Brzesc, 24 de juliol de 1606) era un noble i polític polonès, tercer comte de Lesno, va ser un líder dels protestants i devot calvinista. Fill de Rafael Leszczyński (1526-1592) i de Bàrbara Wolska (1529-1580). El 1578 es va casar amb Anna Firlejowna (1560-1588), filla d'Andreu Firlej (1530-1586) i de Bàrbara Srzenska (1535-1588). Fruit d'aquest matrimoni nasqué:
* Rafael (1579-1636), casat amb Anna Radzimińska (1586-1636).
* Caterina, nascuda el 1581
* Bàrbara, nascuda el 1583
* Andreu (1585-1606).
Es tornà a casar amb Fiedora Sanguszko, amb qui va tenir un fill: Joan. I es casà per tercera vegada amb Sofia Opalińska, amb qui va tenir dos fills:
* Przecław (1605-1670), casat amb Anna Miełżyńska primer, i després amb Anna Orzelska.
* Wacław (1605-1666)

## Enllaços externs

* http://www.geneagraphie.com
* http://awt.ancestrylibrary.com
# 2 of One

2 of One és una compilació de vídeos realitzat per la banda estatunidenca Metallica. Fou publicat el 6 de juny de 1989 i presenta dues versions del primer videoclipdel senzill «One». Els videoclip fou dirigit per Bill Pope i Michael Salomon, i filmat a Los Angeles. Ambdues versions van ser incloses posteriorment en la compilació The Videos 1989–2004 (2006).

## Referències

* 1 2 Caulfield, Keith «The 1975 Earns First No. 1 Album on Billboard 200 Chart». , 06-03-2016.
* ↑ Caulfield, Keith «The 1975 Earns First No. 1 Album on Billboard 200 Chart». , 06-03-2016.
* ↑ Caulfield, Keith «The 1975 Earns First No. 1 Album on Billboard 200 Chart». , 06-03-2016.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Metallica
# Diftong

Un diftong és un grup fònic format per dues vocals que es pronuncien juntes en una mateixa síl·laba. A la majoria de llengües per tenir diftong una de les dues vocals ha de ser feble o tancada (I,U, o anàlogues).
Els diftongs es poden classificar segons les vocals que els formen, de tal manera que hi ha diftongs creixents (quan passa de vocal feble a forta) o decreixents; tancats (el segon element té un punt d'articulació més tancat que el primer) o oberts; i curts o llargs, quan en aquella llengua existeix quantitat vocàlica.
Les vocals que formen un diftong duren menys que quan apareixen separadament i es produeix un fenomen d'assimilació pel qual s'altera el seu timbre o sonoritat original.

## El diftong en català

En català hi ha dues categóries de diftongs:
* Creixents: La i i la u són un començament de mot o es troben entre dues vocals. En aquest cas funcionen com a consonant. Per exemple: iogurt, ien, Laia, seuen. En els grups qua, qüe, qüi, quo, gua, güe, güi, guo. Per exemple quatre, lingüista.
* Decreixents: Si la i o la u es troben al final dels grups ai, ei, ii, oi, ui, au, eu, iu, ou, uu. Per exemple: aire, eina boira.
Diftongs del català :
| [aj] | aigua | [aw] | taula |
| [əj] | mainada | [əw] | caurem |
| [ɛj] | remei | [ɛw] | peu |
| [ej] | rei | [ew] | teu |
| [ij] | canvii | [iw] | niu |
| [ɔj] | noi | [ɔw] | nou |
| [oj] | coi | [ow] | pou |
| [uj] | avui | [uw] | duu |
| [ja] | iaia | [wa] | quatre |
| [jɛ] | veiem | [wɛ] | qüec |
| [je] | hiena | [we] | següent |
| [jə] | feia | [wə] | gual |
| | | [wi] | pingüí |
| [jɔ] | iode | [wɔ] | quota |
| [ju] | iogurt | | |
Per assenyalar un hiat en català s'usa un accent quan les normes generals d'accentuació gràfica de les agudes, planes i esdrúixoles ho permeten, i una dièresi quan no és així (exemple: pa-ís; pa-ï-sos). En alguns parlars del camp de Tarragona (Valls, Montblanc, etc.) la combinació de lletres in genera la mateixa pronúncia que el digraf ny, per tant, en desaparèixer una vocal també desapareix el diftong que formava la i. Exemple: cui·na és pronunciada com cu·nya i fei·na com fe·nya.

## La W en els diftongs

Alguns mots importats al català incorporen la w. De vegades aquests mots conserven la pronúncia original i, per tant, la w fa un so semivocàlic i en trobar-se en contacte amb una altra vocal crea un diftong. Exemple: new·ton o max·well.

## Vegeu també

* Fonologia del català
* Triftong

## Referències

* ↑ «diftong». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Veny, Joan; Pons i Griera, Lídia. «130. La cuina». A: Atles lingüístic del domini català. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans..
* ↑ Masdeu, Núria. «Els diftongs i hiats en català | Definició i diferències», 02-08-2022. [Consulta: 22 desembre 2024].
# Camí vell de Santa Engràcia a Rivert

El Camí vell de Santa Engràcia a Rivert és un vell camí de bast dels termes municipals de Conca de Dalt, en territori del poble de Serradell, a l'antic terme de Toralla i Serradell, de Salàs de Pallars i de Tremp, en territori del poble de Santa Engràcia, a l'antic terme de Gurp de la Conca, al Pallars Jussà. Tanmateix, l'únic tram conservat és el de l'entorn de Rivert.
És un camí actualment perdut en alguns trams, atès que els nous mitjans de comunicació han fet obrir pistes transitables per a vehicles, i alguns dels vells camins de bast s'han anat perdent a causa del desús.
El tram conservat és el darrer: quan arribava a Tresdós i entroncava amb el Camí dels Escarruixos, que hi arribava des del sud-est, va a cercar els peus de l'extrem sud-est del Serrat del Gargallar. Així arriba a Rivert per sota de la Roca Mirana i les Balçs, passa per davant de la Cova les Balçs i entra en el poble per la part més alta, a ponent, sota mateix de la cinglera que arredossa el poble per aquesta banda.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Aleksander Knavs

Aleksander Knavs (Maribor, 5 de desembre, 1975) és un futbolista eslovè.
Començà la seva trajectòria a l'Olimpija Ljubljana el 1993, club on guanyà la lliga eslovena els anys 1994 i 1995. A partir de juny de 1997 la seva vida transcorregué entre clubs austríacs i alemanys, com foren FC Tirol Innsbruck, 1. FC Kaiserslautern, VfL Bochum i Red Bull Salzburg. Amb el Tirol guanyà les lligues de 2000 i 2001.
Amb la selecció eslovena disputà l'Eurocopa 2000 i el Mundial del 2002.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-05-05 a Wayback Machine. (alemany)
* Perfil a FootballDatabase
# Passeig de Sant Salvador (Santa Coloma de Farners)

El Passeig de Sant Salvador és un passeig catalogat com a monument del municipi de Santa Coloma de Farners (Selva) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El passeig de Sant Salvador parteix del carrer Sant Sebastià, el centre vital del poble on s'erigeix la seu de la Caixa de Pensions, una casa modernista de les més emblemàtiques de la ciutat. A continuació hi ha la Biblioteca municipal, i un conjunt de pisos que ocupen el que antigament era el parc del Bon Mot. Més endavant, a la cruïlla del passeig amb la carretera de Sant Hilari, es troba l'edifici del Col·legi de Sant Salvador d'Horta, la façana lateral del qual segueix bona part del passeig. És en aquesta part, a tocar de l'escola, paral·lelament a la façana, on es disposen la filera d'arbres arrenglerats i els bancs, creant una zona ombrívola i fresca. A mig passeig i a l'esquerra cal destacar la seu del Consell Comarcal de la Selva, antic Institut de Formació Professional. Finalment, i en direcció al Parc de Sant Salvador, on el passeig es creua amb el passeig de la Nòria i l'avinguda Salvador Espriu, hi ha la Plaça de la Sardana amb el monument construït l'any 1981 amb motiu de ser nomenada Santa Coloma, Ciutat Pubilla. L'artista va ser Josep Martí Sabé, qui dissenyà i esculpí el monument, un monòlit amb un cercle i dos sardanistes. El passeig arriba fins al pont de la riera Major. La idea original d'aquest projecte era arribar a la Font de Sant Salvador des del mateix nucli urbà.

## Història

El primer encàrrec del passeig va ser a l'octubre de 1868 quan la Junta Revolucionària va encarregar al mestre d'obres Gallart, el projecte d'un passeig de 20 metres d'ample que anés en línia recta fins a la font de Sant Salvador. Però l'Ajuntament oblidà el projecte i inicià les obres per construir un passeig en un altre lloc, obres que no es van finalitzar per problemes de traçat. El projecte quedà aturat i no va ser fins a l'any 1884 que l'Ajuntament va pagar petits jornals al mestre d'obres municipal Dalmau Sureda perquè dissenyés uns nous plànols del passeig. Tampoc serien els definitius perquè el juliol de 1894 s'aprovaren uns nous plànols, fets pel pèrit Francesc Millàs Horta. Després de molts problemes, els propietaris de la font feren la cessió i començaren les obres d'esplanació. El febrer del 1895 es feien els forats per plantar els arbres i es posaren els bancs de pedra. El juny de 1902 l'Ajuntament acordà posar-hi 28 pals d'electricitat per il·luminar el passeig.

## Referències

* 1 2 «Passeig de Sant Salvador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 març 2013].
# Eosímids

Els eosímids (Eosimiidae) és una família de primats extints que es creu que foren els primers simis.

## Taxonomia

Es consideren simis, (Kay et al 1997, Ross et al 1998).

## Referències

* ↑ Anthropoid Origins: New Visions. Springer Science & Business Media, 2004, p. 712. ISBN 978-1461347002.

## Enllaços externs

* «The eosimiid primates (Anthropoidea) of the Heti Formation, Yuanqu Basin, Shanxi and Henan Provinces, People's Republic of China». J Hum Evol, 46, 4, 4-2004, pàg. 401–32. DOI: 10.1016/j.jhevol.2004.01.002. PMID: 15066378.
* «Anthropoid origins». Science, 275, 5301, 2-1997, pàg. 797–804. DOI: 10.1126/science.275.5301.797. PMID: 9012340.
# Andreu d'Hongria

Andreu d'Hongria o Andreu I de Nàpols (Aversa 30 d'octubre de 1327 - Aversa 18 de setembre de 1345), príncep d'Hongria, comte consort de Provença i rei consort de Nàpols (1343-1345).

## Orígens familiars

Nasqué el 30 de novembre de 1327 sent fill del rei Carles I Robert d'Hongria i la seva quarta esposa, la reina Elisabet I de Polònia. Era net per línia masculina de Carles I Martell d'Hongria i Clemència d'Habsburg, i per línia materna de Ladislau II Jagelló i Eduvigis de Polònia.

## Biografia

Amb sis anys, es va casar el 13 de setembre de 1333 amb Joana I de Nàpols, filla de Carles de Calàbria i de Maria de Valois, i neta i hereva de Robert el Savi, rei de Nàpols. Es va titular príncep de Calàbria com a representant de la branca major de la dinastia.
De fet, Joana mantenia els seus drets al regne del seu avi, però Robert el Savi havia espoliat el seu nebot Carles I d'Hongria, el pare d'Andreu. Aquest considerava ser l'hereu legítim del tron. Els partidaris de Joana reclamaven que la successió havia estat resolta pel papa el 1309 i que no hi havia lloc a discutir-la. L'acord matrimonial preveia que Andreu de Calàbria fos rei com el seu espòs a la mort de Robert el Savi. Tanmateix aquest darrer, el 1343, abans de la seva mort i malgrat les seves promeses, va decidir reservar la seva herència a la seva única neta.
Joana I fou coronada reina l'agost de 1344 a Roma. Però tan sols fou coronada ella, el seu marit en fou exclòs. El príncep Andreu tement per la seva vida va demanar ajut al seu germà Lluís I d'Hongria i la seva mare la reina mare Elisabet, la qual acudí immediatament al Regne de Nàpols en visita oficial. Elisabet I de Polònia va demanar al papa la coronació d'Andreu com a rei i va donar al seu fill un anell amb poders contra la seva mort per enverinament, retornant al seu país. Climent VI va ordenar finalment la coronació d'Andreu el setembre de 1345, però només en tant que espòs de la reina Joana.
El jove príncep de 18 anys fou llavors assassinat a Aversa el 18 de setembre de 1345 per una conspiració de nobles napolitans i suposadament per ordres de la seva esposa Joana, que es va casar el 20 de juny de 1346 amb el seu altre cosí i amant Lluís I de Tàrent la família del qual era sens dubte la instigadora de l'homicidi. Andreu d'Hongria fou enterrat a la catedral de Nàpols.
Aquest assassinat comportà l'enemistat angevina dels hongaresos que a partir d'aquell moment es convertiran en els enemics de Joana I i els esdeveniments són a l'origen de les campanyes militars napolitanes de Lluís I d'Hongria que va ocupar el regne de Nàpols diverses vegades i el seu nebot acabà per expulsar i matar Joana I.

## Núpcies i descendents

Es casà el 26 de setembre de 1343 amb la seva cosina, la reina Joana I de Nàpols, amb la qual va tenir un fill:
* Carles Martell (1345-1348), duc de Calàbria († a Visegrád l'estiu de 1348)

## Fonts

* Pál Engel, Gyula Kristó et András Kubinyi 'Histoire de la Hongrie Médiévale, Tome II «Des Angevins aux Habsbourgs» P.U.R Rennes (2008) ISBN 9782753500945.
# Brama (biologia)

Brama és un gènere de peixos marins amb aletes ratllades de la família Bramidae, els bràmids. Actualment, hi ha 8 espècies dins del gènere.

## Característiques

Les espècies del gènere Brama tenen un cap i un cos comprimits en forma oval afilada amb un peduncle caudal prim. Els perfils dorsal i ventral del cap són convexos i té un musell curt i arrodonit. La boca és òbviament obliqua amb la mandíbula inferior sobresortint. Tenen una única aleta dorsal, aquesta i l'aleta anal són de base llarga. L'aleta dorsal comença per sobre de la base de l'aleta pectoral i tant aquesta com l'aleta anal són de forma semblant, tot i que l'aleta dorsal té un lòbul evident a l'extrem anterior. L'aleta pectoral està situada a baix del cos i és relativament llarga, s'estén fins al centre de l'aleta anal. Les petites aletes pelvianes es col·loquen per sota de la base de les aletes pectorals. L'aleta caudal és molt còncava. El cos i la major part del cap estan coberts d'escates quillades, mentre que les escates del ventre no són escates.

## Taxonomia

Brama va ser nomenat com a gènere l'any 1801 pels naturalistes alemanys Marcus Elieser Bloch (1723–1799) i Johann Gottlob Schneider (1750-1822). El 1823 Bory de Saint-Vincent va designar Sparus raii de Bloch com a espècie tipus.

## Espècies

Hi ha vuit espècies reconegudes en aquest gènere:
* B. australis Valenciennes, 1838
* B. brama (Bonnaterre, 1788). Sinònims: B. chilensis (Guichenot, 1848), B. marina (Fleming, 1828), B. pinna-squamata (Couch, 1849), B. pinnasquamata (Couch, 1849), B. raii (Bloch & Schneider, 1801), B. raji (Bloch & Schneider, 1801), B. rayi (Bloch & Schneider, 1801);
* Brama caribbea (Mead, 1972)
* Brama dussumieri (Cuvier, 1831)
* Brama japonica (Hilgendorf, 1878)
* Brama myersi (Mead, 1972)
* Brama orcini (Cuvier, 1831)
* Brama pauciradiata (Moteki, Fujita & Last, 1995)

## Referències

* ↑ «Brama». Shorefishes of the Greater Caribbean online information. Smithsonian Tropical Research Institute. [Consulta: 8 novembre 2020].
* ↑ Eschmeyer, William N.; Fricke, Ron & van der Laan, Richard (eds.). "Genera in the family Bramidae". Catalog of Fishes. California Academy of Sciences. Retrieved 8 November 2020.
* ↑ Hibino, Y., Okada, M., Moteki, M. & Kimura, S. (2014): Redescription of the Shortfin Pomfret, Brama pauciradiata, Based on Japanese Specimens (Actinopterygii: Perciformes: Bramidae).
# Camí vell de Santa Llúcia de Mur

El Camí vell de Santa Llúcia de Mur és un camí del terme de Castell de Mur, Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Guàrdia de Tremp, en territori de la vila de Guàrdia de Noguera.
Arrenca del Camí vell de Mur, al nord-oest de Guàrdia de Noguera, des d'on s'adreça al nord-oest, passa pel sud-oest dels Seixos, passa pel nord de los Avalls, pel sud de les Roureres de Roca i de Ço de Canja, travessa el Clot de Roca i arriba a Casa Gavarrell, de Santa Llúcia de Mur.

## Etimologia

Pren el nom del fet que el camí menava a Santa Llúcia de Mur.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Soala de Casteràs

Soala de Casteràs és un monument del municipi de Bossòst (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cavitat natural al peu d'Era Castèra de Bòssot orientada a la solana i amb filtracions d'aigua. Els forats excavats a la paret indicarien estructures de fusta, tal vegada per pujar fins al castell, en el cim de la penya. Si conserva un mur de tancament que barraria tota la boca de la cova, amb porta centrada en el parament, i estructura semicircular unida al mur mitjançant una cantonada en degradació a l'angle de llevant, fet que a donat per a la seva identificació amb la capella castral de Santa Eulàlia, bé que la manca de continuïtat d'aquest element fa pensar més aviat en una bestorre que controlava directament l'antic camí d'accés.

## Història

De bell antuvi la balma hauria estat un «oppidum» cèltic, enfront de romanització bastant intensa a la controlada. En bona lògica la fortificació de la balma seria anterior al procés de senyorialització de Bossòt era en desús, fet que indica que la cova seria aprofitada en el decurs de les invasions franceses; l'any 1653 consta que la vila de Bossòst fou cremada per aquests.

## Referències

* 1 2 «Soala de Casteràs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Can Romera (Sant Quirze Safaja)

Can Romera és una ócasa del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
Està situada a l'extrem de ponent del terme municipal, al sud de la carretera BV-1341, entre ella i el límit del terme. És a migdia de la urbanització del Solà del Boix i al nord-oest de la del Pla del Badó, a ponent del poble de Sant Quirze Safaja.
El seu accés és per la carretera BV-1341, poc abans que aquesta arribi al poble de Sant Quirze Safaja.

## Enllaços externs

* Can Romera en el seu entorn, a l'Institut Català de Cartografia
# Tirolina

Una tirolina consisteix d'una politja suspesa per cables muntats en un declivi o inclinació. Es dissenyen perquè siguin impulsats per gravetat i pugui lliscar des de la part superior fins al fons mitjançant un cable, usualment cables d'acer inoxidable. És una pràctica comuna en exercicis militars.
Les tirolines es troben en diferents formes i sovint són emprades per a entreteniment. Les que es munten en jocs infantils són curtes i petites, normalment amb sorra sobre el sòl per esmorteir el cop en cas d'una caiguda. Les més llargues i grans (100-150m) són sovint emprades per accedir a regions poc accessibles (com selves tropicals, per exemple: El Canó del Sumidero, a Chiapas, o Cancún a Mèxic) o en campaments d'activitats a l'aire lliure.
Un dels principals perills d'aquesta activitat és la ferida que es pot produir amb el frec de la corda i sobretot si es posa la mà per davant de la politja, cosa que adverteixen especialment els monitors.

## Sobre el nom

Curiosament al Tirol (regió dels Alps d'Àustria i d'Itàlia), d'on aparentment prové, es coneix com a Seilrutsche, mentre que a la Suïssa francòfona se'n diu Tyrolienne. A Costa Rica afirmen que ells van inventar allò que anomenen canopi.

## Vegeu també

* Salt de pont
* Ràpel

## Referències

* ↑ «Equitable Tourism Options (EQUATIONS) – Working Paper Series 2009-10». Arxivat de l'original el 12 de juny 2018. [Consulta: 1r maig 2018].
* ↑ «Foefie slide definition and meaning – Collins English Dictionary». [Consulta: 1r maig 2018].
* ↑ Outdoor Fun Store. «History of The Zipline». Arxivat de l'original el 25 de febrer 2012. [Consulta: 22 gener 2019].
* ↑ Jacques Marais, Lisa De Speville, Adventure Racing, Publisher Human Kinetics, 2004, ISBN 0736059113, 9780736059114, 160 pages, page 156
* ↑ Who Really Benefits from Tourism, Publ. Equations, Karnataka, India, 2010. Working Papers Series. "Canopy Tourism", page 37
# Aleksandronévskaia

Aleksandronévskaia - Александроневская (rus) és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora d'un afluent del riu Beissug. És a 21 km al nord-est de Vísselki i a 98 km al nord-est de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Beissug.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* Mapa a maps.vlasenko.net (rus).