OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esman

Esman (en ucraïnès Есмань, en rus Эсмань) és una vila de la província de Sumi, Ucraïna. El 2021 tenia 1.328 habitants. Es troba a la riba esquerra del riu Esman, tributari del Kleven. Fins al 18 de juliol del 2020 Esman pertanyia al districte de Hlúkhiv, però aquest districte quedà abolit el juliol del 2020 després de la reforma administrativa d'Ucraïna, i passà a formar part del districte de Xostka.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020.
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Orilka

Orilka (en ucraïnès Орілька, en rus Орелька) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 2.943 habitants.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020 [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Temuco

Temuco és una ciutat xilena capital de la regió de l'Araucania, capital al seu torn de la Província de Cautín i nucli del Gran Temuco. Aquesta ciutat va ser fundada el 24 de febrer de 1881 pel ministre Manuel Recabarren Rencoret com a fort militar durant l'Ocupació de l'Araucania per l'Exèrcit xilè. Temuco és a 670 quilòmetres al sud de Santiago, la capital de Xile i és la quarta ciutat més poblada de Xile, amb dades del cens del 2017 tenia 282.415 habitants.

## Galeria d'imatges

* Museo de los Trenes Pablo Neruda
* Plaça d'Armes de Temuco
* Centro de Temuco
* Interior Catedral

## Referències

* 1 2 «Temuco | Subdere» (en castellà). [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Total464, TemucoCiudad de Chile Bandera Escudo Mapa de la ciudad de TemucoEntidadCiudad • País Chile • RegiónIX Región de la Araucanía • ProvinciaCautín • Fundación24 de febrero de 1881Superficie •; hab.Gentiliciotemuquense, 0 km²Población• Total248 093. «Temuco (Chile) - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Chile, BCN Biblioteca del Congreso Nacional de. «Reportes Estadísticos 2024 de Temuco. Biblioteca del Congreso Nacional de Chile», 01-03-2023. [Consulta: 15 desembre 2024].
# Sakhnovsxina

Sakhnovsxina (en ucraïnès i en rus Сахновщина) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 7.010 habitants.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020.
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Prikolotne

Prikolotne o Prikolótnoie (en ucraïnès Приколотне i en rus Приколотное) és una vila de la província de Khàrkiv, Ucraïna. El 2021 tenia 1.963 habitants.

## Referències

* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020.
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Storojinets

Storojinets (en ucraïnès Сторожинець i en rus Сторожинец) és una ciutat de la província de Txernivtsí, Ucraïna. El 2021 tenia 14.138 habitants.

## Referències

* ↑ «Сторожинецкая городская громада» (en russian). Портал об'єднаних громад України.
* ↑ «Про утворення та ліквідацію районів. Постанова Верховної Ради України № 807-ІХ.» (en ucraïnès). , 18-07-2020.
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Kozliv

Kozliv (ucraïnès: Козлів; Polish: Kozłów; ídix: קאָזלעוו) és un assentament de tipus urbà al raion de Ternòpil de la província de Ternòpil a l'oest d'Ucraïna. Acull l'administració de l'assentament de Kozliv hromada, una de les hromades d'Ucraïna.
Població: 1.778 (2021 est.).
El nom Kozliv prové del substantiu ucraïnès kozel, que significa cabra.

## Història

Kozliv es va fundar per primera vegada el 1467.
Durant la Segona Guerra Mundial va estar sota ocupació alemanya del 1941 al 1944.
El 1952, era un poble, hi havia una destil·leria, una escola primària, una escola secundària, una estació de tractors de màquines i un Palau de la Cultura.
Va adquirir la condició d'assentament de tipus urbà l'any 1961.
El gener del 1989 la població era de 2.041 persones.
El gener del 2013 la població era de 1.846 persones.
Fins al 18 de juliol del 2020, Kozliv pertanyia al raion de Kozova. El raion va ser abolit el juliol del 2020 com a part de la reforma administrativa d'Ucraïna, que va reduir el nombre de raions de l'oblast de Ternòpil a tres. L'àrea del Raion Kozova es va fusionar amb el Raion de Ternòpil.

## Transport

Una estació de tren es troba a 14 km de Kozliv.

## Referències

* ↑ «Козловская громада» (en russian). Портал об'єднаних громад України.
* 1 2 3 Козлов // Большая Советская Энциклопедия. / под ред. А. М. Прохорова. 3-е изд. Т.12. М., «Советская энциклопедия», 1973.
* 1 2 Козлов // Большая Советская Энциклопедия. / редколл., гл. ред. Б. А. Введенский. 2-е изд. том 21. М., Государственное научное издательство «Большая Советская энциклопедия», 1953. стр.544-545
* ↑ Всесоюзная перепись населения 1989 г.
* ↑ «Чисельність наявного населення України на 1 січня 2013 року. Державна служба статистики України. Київ, 2013. стор.95». Arxivat de l'original el 2013-10-12. [Consulta: 26 gener 2023].
* ↑ (en ucraïnès) , 18-07-2020 [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Нові райони: карти + склад» (en ucraïnès). Міністерство розвитку громад та територій України.
# Svitlana Mazi

Svitlana Mazi (ucraïnès: Світлана Іванівна Мазій) (Kíiv, 30 de gener de 1968) és una remadora ucraïnesa, ja retirada, guanyadora de dues medalles olímpiques.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1988, 1996, 2000 i 2004. El 1988, a Seül i sota bandera soviètica, va guanyar la medalla de plata en la prova del quàdruple scull del programa de rem. Va formar equip amb Irina Kalimbet, Inna Frolova i Antonina Doumtcheva. El 1996, ja sota bandera d'Ucraïna, va tornar a guanyar la medalla de plata en la prova del quàdruple scull. En aquesta ocasió formà equip amb Diana Miftakhutdinova, Inna Frolova i Olena Ronzhina. Als Jocs de Sydney del 2000 fou quarta en el quàdruple scull i als d'Atenes del 2004 sisena en el doble scull.
En el seu palmarès també destaquen sis medalles al Campionat del món de rem, tres de plata i tres de bronze, entre les edicions de 1987 i 1999.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Svitlana Maziy». [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ Пожилова, В. П.. Мазій Світлана Іванівна (en ucraïnès). 18. Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2017. ISBN 978-966-02-2074-4.
# Club Baloncesto Inmobanco

El Club Baloncesto Inmobanco, prèviament anomenat Club Baloncesto Tempus, fou un club de bàsquet de la ciutat de Madrid.
El club va ser fundat l'any 1978 amb el nom de CB Tempus, després que el Castilla-Vallehermoso, que era un club filial del Reial Madrid, es separés del club blanc en ascendir a la primera divisió espanyola.
Va jugar la final de la Copa del Rei de l'any 1979 davant el Barça, i la final de la Copa Korać la temporada 1980–81. Va jugar a les ciutats de Pozuelo de Alarcón i Madrid. Va desaparèixer l'any 1983 en no trobar un patrocinador que completés el pressupost necessari per competir.

## Referències

* ↑ «El Inmobanco, un club atípico para la Recopa» (en espanyol). El País, 27-04-1983. [Consulta: 2 gener 2015].
* ↑ Fernández, José Manuel «130-113: El Barcelona repitió título». El Mundo Deportivo, 13-04-1979 [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «El Inmobanco desaparece» (en espanyol). El País, 01-07-1983. [Consulta: 2 gener 2015].
# Sistema de navegació inercial

Un sistema de navegació inercial , o INS per les seves sigles en anglès (Inertial Navigation System ), és un sistema d'ajuda a la navegació que utilitza un ordinador, sensors de moviment (acceleròmetre s) i sensors de rotació giròscops per calcular contínuament mitjançant estima la posició, orientació, i velocitat (direcció i rapidesa de moviment) d'un objecte en moviment sense necessitat de referències externes. És usat en vehicles com vaixells, aeronaus, submarins, míssils, i naus espacials. Entre altres termes usats per referir-se a sistemes de navegació inercial o dispositius estretament relacionats s'inclou sistema de guiat inercial , plataforma de referència inercial , i moltes més variacions.

## Vegeu també

* Filtre de Kalman
* Giroscopi de fibra òptica
* Guiatge de míssils
* Navegació d'estima

## Referències

* ↑ Jorge García de la Costa = frontcover & hl = ca & source = gbs_summary_r & cad = 0 Terminologia aeronàutica

## Enllaços externs
### En anglès

* A history of inertial navigation systems Arxivat 2005-12-22 a Wayback Machine.
* mk1/2prin.pdf Principle of operation of an accelerometer
* Informació general de inertial instrument types Arxivat 2006-07-02 a Wayback Machine.
* An introduction to inertial navigation
# Auró japonès

L'auró japonès (Acer palmatum) és una espècie d'auró (Acer) nativa del Japó, Corea, Xina, Mongòlia oriental i sud-est de Rússia. És una espècie amb moltes varietats cultivars que es cultiven a tot el món com a planta ornamental especialment per les seves atractives fulles.

## Descripció

L'auró japonès és un arbust caducifoli o un arbret que fa fins a 10 m i rarament 16 m d'alt. Les fulles fan de 4–12 cm i són palmades i lobulades. El fruit és una sàmara de 2–3 cm que conté llavors de 6–8 mm que requereixen un tractament d'estratificació per a poder germinar.
Fins i tot en la natura, Acer palmatum mostra una considerable variació genètica.
N'hi ha tres subespècies:
* Acer palmatum subsp. palmatum. De fulles petites i que viu a baixes altituds.
* Acer palmatum subsp. amoenum (Carrière) H.Hara. De fulles més grosses, 6–12 cm d'amplada i viu a més altitud.
* Acer palmatum subsp. matsumurae Koidz. També de fulles grosses, 6–12 cm d'amplada que viu a les majors altituds.

## Cultiu

Aquest auró es cultiva al Japó des de fa segles i també en zones de clima temperat de tot el món. El primer espècimen va arribar a Anglaterra l'any 1820.
El botànic Carl Peter Thunberg va viatjar al Japó a finals del segle xviii. Va ser ell qui li donà l'epítet específic de palmatum per la forma de palmell de la mà de les seves fulles.
Des de fa segles es fan servir com a bonsai
Prefereix un sòl ben drenat i no se'ls ha d'adobar en excés, moltes de les seves varietats poden créixer en contenidors.

## Referències

* ↑ «Acer palmatum». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 23 febrer 2022].
* ↑ Germplasm Resources Information Network: Acer palmatum Arxivat 2009-02-20 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 van Gelderen, C.J. & van Gelderen, D.M. (1999). Maples for Gardens: A Colour Encyclopedia.
* 1 2 Rushforth, K. (1999). Trees of Britain and Europe. Collins ISBN 0-00-220013-9
* ↑ «Japanese Red Maple - arborday.org». Arxivat de l'original el 2010-04-25. [Consulta: 20 febrer 2014].
* ↑ D'Cruz, Mark. «Acer palmatum Bonsai Care Guide». Ma-Ke Bonsai. Arxivat de l'original el 2010-06-17. [Consulta: 26 novembre 2010].
* ↑ Vertrees, J.D. (1987) Japanese Maples. Timber Press, Inc. ISBN 0-88192-048-7

## Bibliografia

* Philips, Roger. Trees of North America and Europe, Random House, Inc., New York ISBN 0-394-50259-0, 1979.

## Enllaços externs

* RHS: Acer palmatum cultivation Arxivat 2009-10-15 a Wayback Machine.
# El mestre de la innocència

El mestre de la innocència (títol original en anglès, Burning bright) és una novel·la històrica de Tracy Chevalier publicada el 2007 i inspirada en la vida del pintor i poeta William Blake (1757-1827) al Londres de la darreria del segle xviii. La traducció catalana per Montse Pratsobrerroca va ser publicada per La Magrana el febrer de 2008. El llibre va rebre una crítica moderada a la premsa britànica.
La novel·la té com a teló de fons el tema del pas de la infantesa a l'adolescència de dos joves. Un canvi que ve marcat per l'obra de William Blake qui, al llarg de l'obra, ensenya als joves Kellaway i Maggie la seva publicació més recent, Cançons d'innocència però, al final de la novel·la, els regala un recull de poemes més adequat per a ells, Cançons d'experiència.

## Argument

L'obra abarca un any en la vida de la família Kellaway, des del març de 1792 al juliol de 1793.
Després de la tràgica mort del seu fill més petit, els Kellaway abandonen el seu poble natal, Piddletrenthide (prop de Dorsetshire) i es traslladen a la gran ciutat de Londres. Allà, Thomas Kellaway, cap de família i mestre cadirer, començarà a treballar en el disseny dels escenaris del circ de l'empresari Philip Astley, mentre el seu fill, en Jem, l'ajudarà en el seu ofici. Per la seva banda, les dues dones de la família, l'Anne i la Maisie Kellaway, quedaran encantades amb la diversió que el circ els ofereix. Tot i que l'Anne, en un principi, es mostrarà reticent amb les novetats que la capital li mostra, els espectacles del circ Astley cada cop l'atrauran més i, al mateix temps, la seva filla, Maisie, es fixarà en el fill d'Astley, un genet llibertí que passarà les hores entre llençols i en els braços de les amazones i ballarines del seu pare.
Comptant amb la protecció de Philip Astley, els quatre membres de la família Kellaway s'instal·laran en el número 12 de l'edifici Hèrcules, al disctricte de Lambeth. S'hi trobaran amb els seus veïns nous, l'escriptor i revolucionari William Blake i la seva dona, Catherine amb qui esdevindran amics. A més, els dos germans també faran amistat amb una noia de la seva edat, Maggie Butterfield, que els farà descobrir el Londres del segle xviii. Junts, tots tres, seran testimonis dels efectes que té la revolució francesa en la societat anglesa del seu temps.

## Referències

* 1 2 Clark, Clare «Review: Burning Bright by Tracy Chevalier» (en anglès). The Guardian, 10-03-2007. ISSN: 0261-3077.
* ↑ Chevalier, Tracy. Burning bright (en anglès). Londres: Harper, 2008. ISBN 978-0-00-717836-0.
* ↑ Chevalier, Tracy; Pratsobrerroca, Montse (trad.). El Mestre de la innocència. Barcelona: La Magrana, 2008, p. 304. ISBN 978-84-9867-062-2.
* 1 2 Boncza-Toma Szewski, Tom «Paperback: Burning Bright, By Tracy Chevalier». Independent, 02-03-2008.
* ↑ Arce, Begoña «Tracy Chevalier torna a l'art en l'última novel·la». el Periódico, 29-02-2008.

## Enllaços externs

* Web oficial del llibre (anglès)
# El príncep (pel·lícula)

El príncep (títol original en anglès, The Prince) és una pel·lícula de thriller d'acció estatunidenca del 2014 dirigida per Brian A. Miller. És protagonitzada per Jason Patric, Bruce Willis, John Cusack i Rain. La pel·lícula es va estrenar el 22 d'agost de 2014 a la carta i en cinemes amb la distribució de Lionsgate. S'ha doblat al català.
El rodatge va tenir lloc a Mobile (ciutat d'Alabama), al Battle House Hotel i als voltants de l'RSA Battle House Tower contigua. Bruce Willis va completar les seves escenes el 3 de desembre de 2013, seguit de Rain i Jason Patric, que van gravar les seves escenes inicials el 6 de desembre.

## Referències

* ↑ «Exclusive Poster for The Prince, Starring Jason Patric, Bruce Willis and John Cusack». ComingSoon.net, 30-06-2014. [Consulta: 10 juliol 2014].
* ↑ «El príncep». ésAdir. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «El príncep». Goita què fan, ara!. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ Christine. «Tuesday, Dec. 3 Filming Locations for Castle, Chicago Fire, SVU, Blue Bloods, Intelligence, Run All Night, Sleepy Hollow, & more!». On Location Vacations, 03-12-2013. [Consulta: 3 desembre 2013].
* ↑ Tamara Ikenberg. «'The Prince': Bye-bye Bruce Willis, we hardly knew ye», 03-12-2013.
# El viatge de Nisha

El viatge de Nisha (originalment en noruec, Hva vil folk si) és una pel·lícula dramàtica coproduïda internacionalment del 2017 dirigida i escrita per Iram Haq. Les escenes de la pel·lícula ambientades al Pakistan es van rodar a l'Índia, principalment a Rajasthan. S'ha doblat al català.
La pel·lícula es va estrenar mundialment al Festival Internacional de Cinema de Toronto el 9 de setembre de 2017. Va ser seleccionada com a candidata noruega a la millor pel·lícula de parla no anglesa als 91ns Premis Oscar, però no va ser nominada.

## Repartiment

* Maria Mozhdah - Nisha
* Adil Hussain - Mirza, pare de la Nisha
* Ekavali Khanna - Najma, mare de la Nisha
* Rohit Suresh Saraf - Amir, cosí de la Nisha
* Ali Arfan - Asif, germà gran de la Nisha
* Sheeba Chaddha - tia paterna de la Nisha
* Jannat Zubair Rahmani - Salima, cosina de la Nisha
* Lalit Parimoo - oncle de la Nisha
* Farukh Jaffer - àvia de la Nisha, mare de la Mirza

## Referències

* ↑ «What Will People Say» (en anglès). Rotten Tomatoes. [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ Kannan, Indiran. «What Will People Say presents a deeply relatable story of family values». Business Standard, 14-10-2017. Arxivat de l'original el 30 de maig 2020. [Consulta: 16 abril 2018].
* ↑ «Viatge de Nisha». RTVE Catalunya, 28-11-2022. [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ Abbatescianni, Davide. (5 September 2018). What Will People Say to represent Norway at the Oscars. Cineuropa. Retrieved 7 September 2018
* ↑ Gonsholt Ighanian, Catherine. «Hva vil folk si vant kampen om å bli Norges Oscar-håp». Verdens Gang, 04-09-2018. [Consulta: 4 setembre 2018].
* ↑ Kozlov, Vladimir. «Oscars: Norway Selects 'What Will People Say' for Foreign-Language Category». The Hollywood Reporter, 04-09-2018. [Consulta: 4 setembre 2018].
# Sandra Hernández Rodríguez

Sandra Hernández Rodríguez (Santa Cruz de la Palma, Canàries, 25 de maig de 1997) és una futbolista espanyola. Juga com a migcampista i actualment juga a la Unión Deportiva Granadilla Tenerife Sur.

## Biografia

Es va formar a l'Orientación Marítima de Canàries, i posteriorment al CE Sant Gabriel. Jugà amb el FC Barcelona entre 2015 i 2017, guanyant una lliga i una copa. El 2017 fitxa pel València, deixant l'equip el 2021.

## Palmarès
### Campionats estatals

| Títol | Club | Lliga | Any |
| Primera Divisió | FC Barcelona | Lliga Iberdrola | 2014-15 |
| Copa de la Reina | FC Barcelona | | 2017 |

## Referències

* ↑ «El Granadilla ‘ata’ a un nuevo fichaje… con acento canario». Deporpress, 30-06-2021. [Consulta: 3 juliol 2021].
* ↑ Canós, Mar. «Sandra Hernández, la brújula valencianista». El Scouting, 14-10-2020. Arxivat de l'original el 2021-07-09. [Consulta: 3 juliol 2021].
* ↑ Rubio, Carla. «Revolución en el mercado: estas son las bajas de VCF Femenino y Levante UD Femenino». Superdeporte, 01-07-2021. [Consulta: 3 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa de Sandra Hernández Rodríguez - LaLiga
# Alidosi

Els Alidosi o Alidosio foren una família feudal italiana que foren senyors sobirans d'Imola. El primer possible membre de la familia fou Alidux de Davizulo, testimoni en un acte del 17 de març de 1152, possible cosí d'Alidosio, i probable pare de Heredes Aliducis Davizoli, esmentat el 23 d'octubre de 1169. A la mateixa data apareixen Aliducis de Malaparte i Alidux i poc després (1182) un Aliducis que el 1197 va deixar la seva casa al bisbe Enric i pel temps en què Litto Alidosi (possible germà) va rebre (suposadament de l'emperador Otó IV) el feu de Massa de Sant'Ambrogio. El 1195 s'esmenta un Alidux Guidonis Lithuisii.
El seu fundador contrastat fou Alidosio degli Alidosi (potser algun dels anteriors), que va viure al segle xii. A ell estava emparentat Litto, senyor de Massa di Sant'Ambrogio amb molts béns feudals a la Massa Trabària el 1209, possiblement usurpats o concedits per l'emperador a costa de l'Església, que fou ostatge a Bolonya el 1222 junt amb altres nobles d'Imola, i jutge de la comuna d'Imola el 1235. El seu fill Alidosio havia perdut els feus segurament per confiscació, i fou consol del comú d'Imola. Fou pare de Ludovico Alidosi que fou pare de: Litto I Alidosi i Alidosio Alidosi.
Un germà de Litto de Massa di Sant' Ambrogio, fou Ambrogio Alidosi, tronc dels Alidosi de la Massa Trabària on tenien els seus feus. Vegeu Massa Trabària.
Una personalitat destacada fou Obizzo "da Mordano", fill de Gentile Alidosi de la Massa Trabària, que fou capità del poble de Perusa el 1381 i de Florència el 1382, podestà de Lucca el 1380 i de Pisa el 1383, i potser també podestà de Mòdena que va morir vers el 1383.

## Senyors d'Imola

* Litto I Alidosi (de facto senyor 1278-1288)
* Imola al Papa 1288-1290
* Alidosio Alidosi 1290-1293
* Mainardo Alidosi (germà associat 1290-1293)
* ocupació Bolonyesa 1293-1296
* Uguccione della Faggiuola 1296-1299 (senyor de Lucca del 1314 al 1316)
* Imola al Papa 1299-1302
* Alidosio Alidosi 1302-1311 (segona vegada)
* Imola al Papa 1311-1334
* Litto II Alidosi (capità del poble 1334, senyor i vicari del Papa 1346) 1334-1350
* Roberto Alidosi 1350-1362
* Azzo Alidosi 1362-1363
* Rinaldo Bulgarello 1363-1365
* Azzo Alidosi (segona vegada) 1365-1372
* Bertrando Alidosi 1372-1391
* Ludovico Alidosi 1391-1424
* Lippo Alidosi (associat 1391-1396)
* Imola ocupada per Felip Maria Visconti de Milà 1424
# Retorn al futur 3

Retorn al futur 3 (títol original en anglès: Back to the Future Part III) és una pel·lícula estatunidenca de ciència-ficció de 1990, la tercera part de la trilogia Retorn al futur. L'entrega, dirigida de nou per Robert Zemeckis i interpretada per Michael J. Fox, Christopher Lloyd i la guanyadora d'un Oscar Mary Steenburgen va ser filmada conjuntament amb la seva predecessora Retorn al futur 2 i estrenada sis mesos després. L'argument segueix el de la segona entrega, on en Marty McFly (Fox) descobreix que el seu company d'aventures Doc (Lloyd), atrapat a 1885 a causa d'un accident amb la màquina del temps, va ser assassinat per un avantpassat de Biff Tannen (Wilson). Ha estat doblada en català.

## Argument

Després de l'accident que va patir el doctor Brown, Marty McFly decideix rescatar al seu amic en el passat el 1885, amb l'ajuda de l'Emmett Brown de 1955, el qual se sorprèn molt de veure a Marty quan acabava d'anar-se'n i acaba desmaiant-se de la impressió. L'endemà, el Doc de la dècada de 1950 es desperta i Marty li explica el que ha passat, però només creu la seva història quan veu la carta escrita pel seu altre jo el 1885, dirigida a Marty. L'única esperança que li queda a Marty de rescatar a Doc i tornar a veure als seus és trobar la màquina del temps. El Doc, en anar al passat, va deixar el DeLorean en una mina abandonada i va estar allí durant 70 anys. Marty i Emmett troben la màquina, però al costat de la mina estava l'oblidat cementiri de Hill Valley del segle xix, en el qual descobreixen la tomba del Doc de 1885 enterrat 70 anys enrere. Segons la làpida, el Doc va morir només una setmana després d'haver-li enviat la carta a Marty. Indaguen i descobreixen que havia estat assassinat per Buford "Mad Dog" Tannen, el famós lladre de bancs de l'oest, a causa d'un problema que Doc tenia amb ell, per un servei mal prestat de 80 dòlars (75 pel cavall que Tannen va sacrificar en caure per culpa d'una ferradura suposadament mal posada i 5 per una ampolla de whisky que se li va trencar en caure del cavall). En descobrir-ho, Marty decideix anar al passat per trobar Doc i tornar a 1985.

## Repartiment

* Michael J. Fox: Marty McFly
* Christopher Lloyd: Dr. Emmett "Doc" Brown
* Mary Steenburgen: Clara Clayton
* Thomas F. Wilson: Biff Tannen i Bufod Tannen
* Lea Thompson: Lorraine i Maggie McFly
* James Tolkan: Marshall Strickland
* Elisabeth Shue: Jennifer Parker
* Jeffrey Weissman: George McFly
* Flea: Douglas J. Needles

## Referències

* ↑ «Retorn al futur 3». Ésadir.cat. [Consulta: 6 abril 2022].
* ↑ «Back to the Future Part III». The New York Times.

## Enllaços externs

* Retorn al futur 3 - Lloc web oficial (anglès)
# Antonio Espinós Julián

Antonio Espinós Julián fou un polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Fou membre de la diputació provincial de València del Partit Conservador pel districte de Carlet-Xiva de 1884 a 1894. Formà part del corrent de Vicente Noguera y Aquavera. A les eleccions generals espanyoles de 1896 fou elegit diputat pel districte d'Enguera.

## Enllaços externs

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.194. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)