# Baix Cinca (comarca històrica)

El Baix Cinca (Baixo Cinca en aragonès, Bas Cinca en occità, Bas Cynca en francès i Bajo Cinca en castellà) és una comarca natural i històrica, que formà part dels comtats catalans. Comprèn els Camps de Cinca (Fraga, Vilella de Cinca, Torrent de Cinca, Saidí i Mequinensa).
| Municipi | Població | Superfície (km²) | Densitat (hab/km²) |
| Fraga | 14539 | 435 | 33,42 |
| Mequinensa | 2495 | 307,2 | 8,12 |
| Torrent de Cinca | 1276 | 56,77 | 22,47 |
| Saidí | 1709 | 92,55 | 18,47 |
| Vilella de Cinca | 450 | 16,54 | 27,21 |
| Totals | 20469 | 908,06 | 22,54 |

## Geografia

La comarca del Baix Cinca es troba al límit occidental del Principat de Catalunya. Limita a l'est amb el Segrià i al sud amb el Matarranya, i per la banda occidental limita amb diversos municipis aragonesos de parla espanyola. Fraga n'és la capital.
Al vessant nord de l'Ebre, comprèn els darrers relleus i les darreres terrasses de la depressió ibèrica. Els canals de l'Ebre, el Segre i el Cinca s'encaixen en relleus tabulars dominants, en forma de canyó. Però la major part de la comarca és formada per planells i tossals, testimonis del nivell antic de tota la plana. Morfològicament cal distingir entre els planells i les valls.

## Clima

Les valls, altrament, són estretes i als Monegres l'aridesa del clima no ha permès d'excavar una xarxa hidrogràfica. Les precipitacions mitjanes són al voltant dels 350 mm. Les oscil·lacions tèrmiques anuals són fortes (mitjana d'agost, 25 °C; de gener, 4,5 °C). L'estiu és francament àrid, i la tardor, seca.

## Vegetació

La vegetació climàcica era la màquia de garric i d'arçot, que seria travessada pel bosc galeria d'àlbers i d'oms que segueix els rius, i la savina turífera als Monegros. Avui predominen els erms, de romaní i d'espart (Stipa tenacissima), que donen pastures magres. Les basses que recullen la pluja constitueixen, encara avui, un dels trets característics del paisatge del Baix Cinca.

## Demografia

La densitat de població el 1991 era de 18,4 h/km². Fraga aplega el 61% de la població censada a la comarca. Els cereals constitueixen la monocultura de les estepes de la dreta del Cinca i del Segre.

## Economia

El regadiu proporciona actualment les majors produccions, especialment fruiters (préssec i poma) i hortalisses. Cal distingir un sector de regadiu tradicional al llarg del Cinca, i els regatges nous derivats del canal d'Aragó i Catalunya. La ramaderia ovina transhuma pels ermots dels Monegres, però predominen el porcí i l'aviram. Dins les indústries era rellevant l'extractiva: lignit i carbó, activitat avui desapareguda. Actualment, la indústria és escassa i centrada a Fraga, predominant les indústries derivades de l'agricultura.

## Accés

El trànsit és canalitzat per la carretera de Barcelona a Lisboa i per l'autopista de l'Ebre. Perpendicularment, dues carreteres voregen el Cinca fins a l'altura de Montsó.

## Història
### Prehistòria i edat antiga i mitjana

Durant l'època ibèrica, el Baix Cinca va pertànyer al territori dels ilergets. El poblament rural romà sembla que va ser intens, amb alguna gran vil·la, com la descoberta i excavada a Fraga. El Baix Cinca fou inclòs, a partir del segle xi, a la taifa de Lleida, i des de la conquesta catalana (el 1149) de Fraga i de Mequinensa pel comte Ramon Berenguer IV de Barcelona va ser incorporat al bisbat de Lleida. Tot i que el 1243 van ser concedits a Fraga els furs d'Osca, el 1255 Fraga fou atorgada per Jaume I a Guillem de Montcada, a canvi de Lleida, i fou unida al comtat de Barcelona. Incorporada a la vegueria de Lleida, Fraga es va mantenir dins el Principat de Catalunya fins al regnat de Ferran el Catòlic, a la fi del segle XV; Saidí, per contra, va ser annexada, al Regne d'Aragó el 1305, annexió confirmada per Jaume el Just, però no admesa mai pel parlament català.

### 1600

Quan el 1640 la Generalitat de Catalunya es va aixecar contra Felip V d'Espanya i va acceptar Lluís XIII de França com a comte de Barcelona, es va intentar la integració del Baix Cinca i la Llitera a la vegueria de Lleida. El rei de Castella, però, a l'estiu del 1644, amb un poderós exèrcit comandat pel general Felipe de Silva, va ocupar el Baix Cinca i el 30 de juliol es va apoderar de Lleida.

### 1700

Després del decret de Nova Planta d'Aragó (1707), la comarca va ser repartida entre els corregiments de Saragossa (Fraga, Torrent de Cinca i Mequinensa) i de Barbastre (Vilella de Cinca i Saidí). Catalunya va perdre els Usatges i Aragó els Furs, i ambdós van patir una llarga centúria d'absolutisme a la francesa. Felip V d'Espanya, per tal d'atreure's els aragonesos, els va oferir d'annexar Aragó, Lleida i Tortosa amb les seves contrades respectives, cosa que si s'hagués esdevingut hauria tornat a unir Fraga i Lleida sota una mateixa administració política, però el rei no va poder dur endavant aquesta arbitrarietat, gràcies a la ferma actitud d'oposició dels catalans.

### 1800

El darrer intent d'incorporar les comarques frontereres (Baix Cinca, Llitera, Alta Ribagorça i Ribagorça) a Lleida el va fer Napoleó Bonaparte en dividir el Principat de Catalunya en quatre departaments amb les seves prefectures; un d'aquests era el departament de les Boques de l'Ebre, amb Lleida per capital (1812). Aquesta divisió va perdurar fins a l'evacuació francesa (1814).

### 1900

Amb la divisió provincial espanyola del 1933 Mequinensa va ser atribuïda a la província de Saragossa, i la resta de viles de la comarca, a la d'Osca; el 1935 Fraga es va convertir en cap de partit judicial, que comprenia, a més de Torrent de Cinca, Saidí i Vilella de Cinca, els pobles hispanòfons de les dues riberes del Cinca, aigua avall de Montsó, i el cantó oriental dels Monegres, inclòs ja des del segle xii al bisbat de Lleida (Penyalba i Candasnos).