OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tractat de Madrid (1667)

El tractat de Madrid va ser un tractat comercial signat el 23 de maig de 1667 a la ciutat de Madrid (Espanya), entre la monarquia hispànica i el Regne d'Anglaterra. Bàsicament va ser una ratificació dels acords comercials establerts en el tractat de Londres de 1604, trencats per les hostilitats de la guerra anglo-espanyola de 1655-1660.

## Delegacions

Marianna d'Àustria, reina regent durant la minoria d'edat de Carles II d'Espanya, va assenyalar com a delegats a Juan Everardo Nithard, confessor de la reina i inquisidor general; a senyor Ramiro Felípez Núñez de Guzmán, duc de Sanlúcar la Mayor i de Medina de las Torres i el senyor Gaspar de Bracamonte Guzmán, comte de Peñaranda.
Per part anglesa, Carles II d'Anglaterra va enviar a Edward Montagu, I comte de Sandwich en substitució del mort Richard Fanshawe, que havia portat les negociacions preliminars.
El tractat seria ratificat per la reina Marianna d'Àustria el 21 de setembre del mateix any.

## Acords

Entre els compromisos adoptats per ambdues parts s'incloïen:
* Mantenir relacions de pau, amistat i no-agressió;
* Facilitar les relacions comercials mútues en tots els territoris d'ambdós estats;
* Pagament únic d'aranzels en tot el territori;
* Igualar els privilegis comercials de cada un dels signants als concertats amb tercers països;
* Respectar el comerç de cada un dels signants amb tercers països;
* Dret dels comerciants a apel·lar a la justícia local;
* Dret a mantenir assentaments comercials;
* Prohibició de comerciar amb articles considerats contraban, principalment armes.

## Referències

* ↑ Clarence Henry Haring: The Buccaneers in the West Indies in the XVII century , pag. 141
* ↑ Tractat per a la conservació i renovació de pau i amistat entre les Corones d'Espanya i la Gran Bretanya.
# Tiat

Tiat (en francès Thiat) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 285 | 341 | 287 | 254 | 248 | 213 | 192 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Pierre Roy | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Banco Comercial do Atlântico

El Banco Comercial do Atlântico és un banc de Cap Verd. La seu de l'empresa es troba a Praia, la ciutat més gran, a l'illa de Santiago de Cap Verd. El banc té 23 sucursals i sub-branques repartides entre les nou illes habitades de Cap Verd. El 2000 va introduir els caixers automàtics d'ATM i les targetes de dèbit i ara representa al voltant de la meitat d'ambdós a les illes.

## Història

El banc va ser creat l'1 de setembre de 1993 quan el govern va separar les funcions de banc central i de banca comercial comercials del Banc de Cap Verd, que havia estat operant des de 1975. El govern va crear el Banc de Cap Verd mitjançant la nacionalització de les operacions dels bancs colonials i ultramarins portuguesos, el Banco Nacional Ultramarino, que havia establert la seva primera filial a Cap Verd en 1865 i el Banco de Fomento Nacional que havia establert la seva única filial a Mindelo en 1973. El 1998 va començar la privatització del 25 % de l'Atlântico. Actualment Caixa Geral de Depósitos, que va adquirir l'Ultramarino, posseeix un 53% de l'Atlântico; el govern capverdià encara en té el 10%. El banc posseeix el símbol XBVC a la Borsa de Valors de Cap Verd.

## Vegeu també

* Llista de bancs de Cap Verd

## Enllaços externs

* Web oficial (portuguès)
* Perfil empresarial del Banco Comercial do Atlântico
# ASCII (empresa)

ASCII Corporation 株式会社アスキー (Kabushiki-gaisha Asukī) és una empresa editorial amb seu a Tòquio (Japó), i que va tenir un paper important en la creació d'estàndards del sistema MSX. Aquesta és subsidiària de Kadokawa Holdings, Inc., i membre del grup Kadokawa.
La publicació principal de la companyia és la revista d'informàtica ASCII, una de les revistes més antigues i prestigioses, especialment al Japó.

## Història

ASCII va ser fundada per Kazuhiko Nishi en unió amb l'executiu de NEC, Kazuya Watanabe per crear el MSX, el primer ordinador personal pel mercat japonès.
Els primers treballs d'ASCII se centraven principalment en la creació i desenvolupament de maquinari. Després va augmentar en la popularitat dels sistemes de videojocs casolans en els anys 1980, ASCII va inclinar la seva atenció al desenvolupament i publicació de programari per les consoles més populars com la Nintendo Entertainment System i la Sega Genesis.
ASCII es va fer tan popular en el mercat de programari que va estendre el seu mercat i el 1991 va crear una empresa satèl·lit als Estats Units sota el nom d'ASCII Entertainment.
Poc després el mercat japonès d'ASCII va anar declinant mentre anava augmentant als EUA. En enfocar-se en desenvolupar pel mercat d'entreteniment interactiu als EUA l'empresa va crear Agetec ("Ascii Game Entertainment TEChnology"), la qual cosa, es va convertir el 1998 en una corporació independent i l'any següent en una editorial completament independent.
Al març del 2002, ASCII va cessar el desenvolupament i la publicació de videojocs en el mercat japonès. Ara l'empresa s'enfoca en el desenvolupament de tecnologies de la informació i la comunicació i en la publicació de revistes especialitzades d'informàtica. Tanmateix, abans d'aturar el desenvolupament de videojocs, l'empresa es va dividir i va crear la casa editorial i desenvolupadora independent coneguda com a Media Leaves, Inc..

## Vegeu també

* King's Field (saga)

## Enllaços externs

* ASCII Corporation Arxivat 2006-10-10 a Wayback Machine. (anglès)
* ASCii Corporation a MobyGames (anglès)
# Zhang Qiujian

    En aquest nom xinès, el cognom és Zhang.
Zhang Qiujian (xinès: 张邱建) (Imperi Xinès, c. 430 $^{(Gregorià)}$ - c. 490 $^{(Gregorià)}$) (en xinès tradicional: 張邱建; en xinès simplificat: 张邱建; en pinyin: Zhāng Qiū jiàn; en Wade-Giles Chang Ch'iu-Chin) va ser un matemàtic xinès del segle v dC. No es coneix res de la seva vida. Només se sap que és l'autor del Zhang Qiujian Suanjing (Manual de matemàtiques de Zhang Qiujian), un dels deu llibres de matemàtiques que en el segle vii van ser d'obligatori coneixement pels funcionaris imperials. El llibre és una ampliació dels Nou capítols de les arts matemàtiques, proposant problemes més complexos, sobretot amb fraccions, arrels quadrades i cúbiques, sistemes d'equacions lineals (pel mètode fang cheng, que no és altra cosa que la reducció gaussiana) i mètodes de falsa posició i doble falsa posició.
El llibre es compon de tres parts, amb un total de 92 problemes. El problema 38 de la part tercera és, potser, el més famós:
| « | Problema de les cent aus: Els galls costen 5 quians cadascun, les gallines 3 qians i per 1 quian tens tres pollastres. Si 100 aus t'han costat 100 quians, quants galls, gallines i pollastres tens? | » |
Zhang dona tres solucions possibles: 4 galls, 18 gallines i 78 pollastres; 8 galls, 11 gallines i 81 pollastres; 12 galls, 4 gallines i 12 pollastres. Aquestes són totes les solucions possibles (a part de les més trivials com 20 galls, 0 gallines i 0 pollastres). No se sap com va trobar Zhang totes les solucions possibles del problema.

## Referències

* ↑ Lam, 1997, p. 1053.
* ↑ Chemla, 1997, p. 97-120.
* ↑ Dauben, 2007, p. 304.
* ↑ Singmaster, 2021, p. 198-199.

## Bibliografia

* Chemla, Karine «Reflections on the World-wide History of the Rule of False Double Position, or: How a Loop Was Closed» (en anglès). Centaurus, Vol. 39, Num. 2, 1997, pàg. 97-120. DOI: 10.1111/j.1600-0498.1997.tb00027.x. ISSN: 1600-0498.
* Dauben, Joseph W. «The Mathematical Classic of Zhang Qiujian». A: Victor J. Katz (ed.). The Mathematics of Egypt, Mesopotamia, China, India, and Islam: A Sourcebook. Princeton University Press, 2007, p. 302-308. ISBN 978-0-691-11485-9.
* Lam, Lay Yong. «Zhang Qiujian Suanjing». A: Selin, Helaine. Encyclopaedia of the History of Science, Technology, and Medicine in Non Western Countries (en anglès). Dordrecht: Kluwer Academic Press, 1997. ISBN 0-7923-4066-3.
* Singmaster, David. «How to Count Your Chickens». A: Adventures In Recreational Mathematics (en anglès). World Scientific, 2021, p. 197-210. ISBN 9789811226014.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Zhang Qiujian» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Jörg Friedrich (remer)

Jörg Friedrich (Rathenow, 7 de juliol de 1959) és un remer alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla d'or en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del Món de rem, dues de plata i dues de bronze, entre les edicions de 1979 i 1983.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Jörg Friedrich». [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ «World Rowing - Joerg FRIEDRICH» (en anglès). [Consulta: 15 maig 2024].
# Baradili

Baradili (en sard, Baradìle) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 94 habitants. Es troba a la regió de Marmilla. Limita amb els municipis de Baressa, Genuri (VS), Gonnosnò, Sini, Turri (VS) i Ussaramanna (VS).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Lino Zedda | Llista cívica |
# Jalhay

Jalhay (Djalhé en Való, Gellet en neerlandès) és un municipi belga de la província de Lieja a la regió valona. L'1 de gener del 2024 tenia uns 8.779 habitants. Es troba a l'altiplà de Hautes Fagnes, al marge del Hertogenwald i és regat pel Gileppe.

## Nuclis

* Jalhay
* Sart-lez-Spa
* Surister
* Herbiester
* Fouir
* Charneux
* Solwaster
* Tiège
* Nivezé
* Bolimpont

## Referències

* ↑ «BEVOLKINGSCIJFERS PER PROVINCIE EN PER GEMEENTE OP 1 JANUARI 2024 / CHIFFRES DE LA POPULATION PAR PROVINCE ET PAR COMMUNE, A LA DATE DU 1er JANVIER 2024» (en francès i neerlandès). Ministeri d'Interior de Bèlgica, 27-01-2024. [Consulta: 22 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Jalhay - Lloc web oficial
# Sent Oen

Sent Oen (en francès Saint-Ouen-sur-Gartempe) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 283 | 335 | 289 | 275 | 242 | 217 | 229 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Maxime Colombeau | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Banco de Isabel II

El Banco de Isabel II fou creat amb el Reial Decret del 25 de gener de 1844, convertint-se en el primer banc creditici privat. Conjuntament amb el Banc de San Fernando iniciaren el procés d'adequació de la banca espanyola als canvis de la industrialització i impulsaren la implantació del model capitalista.
Teòricament competia en règim d'igualtats amb l'altre banc oficial, però destinà la major part dels seus esforços vers el sector privat i en aquest aspecte se'l coneixia com a entitat financera que donava suport a la indústria emergent.
L'entitat tenia un capital inicial de 100 milions de reals en accions i els crèdits els concedia sota l'aixopluc del seu propi capital, concedint préstecs amb molt bones condicions a les empreses industrials i mineres, però també a destacats membres de la família reial com la mare de la reina Isabel II, Maria Cristina de Borbó, qui sovint especulava en el nou àmbit econòmic de les noves empreses ferroviàries emergents. El Banco de Isabel II també afavorí els governs moderats de Ramón María Narváez i comprà accions d'altres entitats financeres franceses i britàniques, així com de les mateixes empreses a les que concedia préstecs.
La seua vida fou relativament curta en sofrir una gran concentració de riscos en algunes operacions creditícies, que provocaren la intervenció estatal per poder fer-los front. El Ministre d'Hisenda, Ramón de Santillán, el 25 de febrer de 1847 el fusionà al Banc de San Fernando, molt més sanejat, ja que concentrava la seva activitat financera en les operacions financeres de l'Estat, passant-se així a anomenar-se Banco Español de San Fernando fins a la seva posterior transformació en l'actual Banc d'Espanya.
# ATP Shenzhen Open 2015

El Torneig de Shenzhen 2015, oficialment conegut com a ATP Shenzhen Open 2015, és un esdeveniment de tennis masculí disputat sobre pista dura que pertany a les sèries 250 de l'ATP. La segona edició del torneig es va celebrar entre el 28 de setembre i el 4 d'octubre de 2015 al Shenzhen Longgang Tennis Centre de Shenzhen, Xina.
Degut als ajornaments acumulats, la final individual es va disputar el dilluns 5.

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | T. Berdych | 7 | 6 | |
| | A. Krajicek | 5 | 3 | | 1 | T. Berdych | 6 | 6 | |
| Q | Z. Zhang | 2 | 3 | | 6 | J. Veselý | 3 | 2 | |
| 6 | J. Veselý | 6 | 6 | | | | | | | 1 | T. Berdych | 6 | 6 | |
| 3 | T. Robredo | 7 | 6 | | | | | | | 3 | T. Robredo | 1 | 4 | |
| Q | H. Moriya | 5 | 3 | | 3 | T. Robredo | 1 | 6 | 6 | | | | | |
| | S. Bolelli | 6 | 4 | | | S. Bolelli | 6 | 2 | 4 | | | | | |
| 8 | V. Estrella Burgos | 0 | 0 | r | | | | | | | | | | | 1 | T. Berdych | 6 | 7 |
| 5 | A. Mannarino | 7 | 7 | | | | | | | | | | | | 4 | G. García López | 3 | 6$^7$ |
| WC | Y. Bai | 5 | 6$^7$ | | 5 | A. Mannarino | | | | | | | | |
| | L. Rosol | 4 | 3 | | 4 | G. García López | w/o | | | | | | | |
| 4 | G. García López | 6 | 6 | | | | | | | 4 | G. García López | 1 | 7 | 6 |
| 7 | A. Bedene | 2 | 0 | | | | | | | 2 | M. Čilić | 6 | 5 | 3 |
| | H. Chung | 6 | 6 | | | H. Chung | 6⁶ | 4 | | | | | | |
| | J. Millman | 3 | 6 | 3 | 2 | M. Čilić | 7 | 6 | |
| 2 | M. Čilić | 6 | 4 | 6 | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Dominic Inglot Robert Lindstedt | 6 | 6 |
| | James Duckworth John Millman | 4 | 3 | 1 | Dominic Inglot Robert Lindstedt | 6⁵ | 6$^3$ |
| 3 | Chris Guccione André Sá | 6 | 6 | 3 | Chris Guccione André Sá | 7 | 7 |
| | Sergey Betov Mikhail Elgin | 3 | 2 | | | | | 3 | Chris Guccione André Sá | 1 | 7 | [6] |
| WC | Gong Maoxin Michael Venus | 6 | 7 | | | | | | Jonathan Erlich Colin Fleming | 6 | 6$^3$ | [10] |
| 4 | Julian Knowle Oliver Marach | 3 | 5 | WC | Gong Maoxin Michael Venus | 2 | 4 |
| | Jonathan Erlich Colin Fleming | 6 | 6 | | Jonathan Erlich Colin Fleming | 6 | 6 |
| | Matthew Ebden Jiří Veselý | 3 | 3 | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2014-09-20 a Wayback Machine. (xinès) (anglès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre dobles masculins PDF
Shenzhen :
2014
2015
2016
2017
2018 :
ATP World Tour 2015
< 2014
2016 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Emma Iranzo Martín

María Concepción Emma Iranzo Martín (Madrid, 1 de febrer de 1959) és una política valenciana d'origen madrileny, alcaldessa de Requena i diputada a les Corts Valencianes en la VII i VIII legislatures pel Partit Popular.
Els seus pares són originaris de Requena. Es llicencià en farmàcia a la Universitat Complutense de Madrid el 1982 i doctorada en bioquímica toxicològica i química. Ha treballat al Departament de Protecció Radiològica i Medi Ambient, el 1989 a la Junta d'Energia Nuclear i el 1990 al Centre d'Investigacions Energètiques, Mediambientals i Tecnològiques (CIEMAT) de l'Institut del Medi Ambient. Posteriorment ingressà al Partit Popular, amb el que fou escollit alcaldessa de Requena de 1995 a 2003 i presidenta de la FVMP el 1999-2003. Deixà aquests càrrecs quan fou nomenada Directora General de Regadius i Infraestructures Agràries el 2003-2007. Fou escollida diputada per la província de València a les eleccions a les Corts Valencianes de 2007.

## Enllaços externs

* Detalls biogràfics Arxivat 2009-02-14 a Wayback Machine.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Flor Mercedes Cebrián Gómez | Alcaldessa de Requena 1995 - 2003 | Succeït per: Adelo Montés Diana |
# Francesc Folguera i Grassi

Francesc Folguera i Grassi (Barcelona, 23 de març de 1891 - Barcelona, 26 de juliol de 1960) fou un arquitecte català.

## Biografia

Va néixer al carrer Moles de Barcelona, fill de Llorenç Folguera i Sales, natural de Belianes, i de Mariana Grassi i Homs, natural de Barcelona.
Titulat el 1917, fou un dels principals representants de l'arquitectura noucentista catalana. Ajudant de Gaudí a les obres de la Sagrada Família, les seves primeres realitzacions foren el Circ Olímpia de Barcelona (1919-1923, avui desaparegut) i la façana de l'església parroquial de Sant Sadurní d'Anoia. Amb Ramon Reventós i l'assessorament artístic de Xavier Nogués i Miquel Utrillo construí el Poble Espanyol de Montjuïc per a l'Exposició Internacional de Barcelona de 1929. El pintoresquisme del Poble Espanyol té una continuïtat més matisada i més tenyida de noucentisme en la seva intervenció a la urbanització de S'Agaró, on va succeir Rafael Masó (mort el 1935) com a arquitecte de confiança de Josep Ensesa, el promotor. Entre les obres realitzades per Folguera a S'Agaró sobresurten la reforma i ampliació de l'Hostal de la Gavina, l'església de la Mare de Déu de l'Esperança, el camí de ronda o la loggia de Senya Blanca. Amb l'important Casal de Sant Jordi del carrer Casp de Barcelona (1928-1932) l'arquitectura de Folguera fa un gir vers las depuració formal, apropant-se de forma decidida i innovadora a un llenguatge més modern i racionalista. D'abans de la guerra és també Casa Llorà a Collsacabra (1935) i la reforma del presbiteri de Santa Maria de Cervera.
En la postguerra, restaurà diverses esglésies (Martorell, Sallent, Parets, Mollet del Vallès, Santuari de la Salut a Sabadell) i construí la nova façana i la torre de l'abat al Monestir de Montserrat (1947). Reposa al Cementiri de les Corts.
Es va casar amb Concepció Fernández Sagarra.

## Bibliografia

* Cálculo de la iluminación natural en los edificios (1937)
* Urbanismo para todos (1959)

## Vegeu també

* Categoria:Obres de Francesc Folguera

## Referències

* 1 2 Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1891, número de registre 1798.
* 1 2 «Necrològiques». La Vanguardia, 31-07-1960, pàg. 29.
* ↑ «Francesc Folguera i Grassi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Barcelona, Colegio Oficial de Arquitectos de Cataluña y Baleares, 1959, 104 pàgines

## Enllaços externs

* Francesc Folguera al DHAC Diccionari d'historiadors de l'art català
# Barba-rossa (Serradell)

Barba-rossa és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Serradell.
Es troba a la part occidental del terme, al sud-oest de Serradell. És al costat sud del lloc de la Planella, a l'esquerra de la llau del Cornàs i al sud-oest del Serrat de Santa Eulàlia. És a prop i a ponent de l'ermita de Santa Eulàlia de Serradell. La Pista del Bosc discorre pel costat de llevant de la Planella i la Pista del Barranc, pel de migdia.
Comparteix una certa dedicació agrícola, amb un gran camp de conreu, amb ermots.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Tupaia cuafina de Borneo

La tupaia cuafina de Borneo (Dendrogale melanura) és una espècie de tupaia de la família dels tupàids. És endèmica de Borneo. El seu hàbitat natural són els boscos secs tropicals o subtropicals. Està amenaçada per la pèrdua d'hàbitat.

## Descripció

La longitud del cap i el cos és de 13 cm, amb una cua que fa 11 cm de llargada. Pesa uns 43 gr. Les parts superiors del cos són de color marró fosc, mentre les parts inferiors són de color ataronjat amb bases grises i negre brillant amb ratlles vermelloses als costats. Té el musell curt, amb grans orelles. Al voltant dels ulls hi ha anells prominents de color marró ataronjat, amb ratlles facials feblement marcades a banda i banda de la cara, que s'estenen des del musell fins a les orelles. No hi ha ratlles a les espatlles. Les urpes són notablement afilades. La cua prima està coberta de pèl fi i llis, amb enfosquiment cap a la punta.

## Referències

* ↑ Gardner, Alfred. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a edició. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005, p. 104–105. ISBN 0-801-88221-4.
* ↑ Francis, C.M. & Payne, J. (2005). A field guide to the mammals of Borneo. Malaysia: Sabah Society
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ «Scandentia (Tree Shrews)». Arxivat de l'original el 2009-01-07. [Consulta: 8 febrer 2009].
# Arnac (Alta Viena)

Arnac la Pòste (en francès Arnac-la-Poste) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Viena i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.416 | 1.279 | 1.172 | 1.118 | 1.017 | 979 | 1.024 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1944-1947 | François Riffaud | |
| 1947-1959 | Pierre-Louis Foucault | |
| 1959-1981 | Georges Dévérine | |
| 1981- | Jean-Pierre Drieux | ADS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2013-01-07 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Gliptodontins

Els gliptodontins (Glyptodontinae) són una subfamília extinta, relacionada amb els pampatèrids i els armadillos actuals. Els gliptodontins eren més grossos i estaven dotats d'una cuirassa més gruixuda que els seus parents moderns. Aparegueren per primer cop durant l'Eocè a Sud-amèrica, que romangué el seu centre de diversitat. Per exemple, un gliptodontí del Miocè inferior amb molts trets primitius en comparació amb altres espècies, Parapropalaehoplophorus septentrionalis, fou descobert en un indret actualment elevat de Xile i descrit el 2007. Quan es formà l'istme de Panamà fa uns tres milions d'anys, algunes espècies, com ara Glyptotherium texanum, migraren al nord en el gran intercanvi americà, igual que els pampatèrids i armadillos.

## Referències

* ↑ Entrada «Glyptodontinae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Sergio F. Vizcaíno, Andrés Rinderknecht i Ada Czerwonogora «An Enigmatic Cingulata (Mammalia: Xenarthra) from the Late Miocene of Uruguay» (en anglès). Journal of Vertebrate Paleontology, 23, 4, 2003, pàg. 981-983.