OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tupaia (gènere)

Tupaia és el gènere de tupaies amb el nombre més gran d'espècies i forma part de la família dels tupàids. El gènere inclou les següents espècies:
* Tupaia de Belanger (Tupaia belangeri)
* Tupaia de ventre daurat (Tupaia chrysogaster)
* Tupaia ratllada (Tupaia dorsalis)
* Tupaia comuna (Tupaia glis)
* Tupaia esvelta (Tupaia gracilis)
* Tupaia de Java (Tupaia hypochrysa)
* Tupaia de Horsfield (Tupaia javanica)
* Tupaia de peus llargs (Tupaia longipes)
* Tupaia pigmea (Tupaia minor)
* Tupaia miocenica †
* Tupaia de les illes Calamian (Tupaia moellendorffi)
* Tupaia de muntanya (Tupaia montana)
* Tupaia de les illes Nicobar (Tupaia nicobarica)
* Tupaia de Palawan (Tupaia palawanensis)
* Tupaia pintada (Tupaia picta)
* Tupaia sivalicus †
* Tupaia de cua vermella (Tupaia splendidula)
* Tupaia storchi †
* Tupaia grossa de Borneo (Tupaia tana)
# Chinattus taiwanensis

Chinattus taiwanensis és un saltícid que habita exclusivament a Taiwan.
Aquesta aranya té una llargada (excloent les cames) de 3,9 mm. La part dorsal de l'exoesquelet és de color marró fort, i les cames i l'abdomen cilíndric són d'un color entre gris i negre.
Es pot distingir del Chinattus validus, una espècie similar, per la forma dels palps.
# Josep Maria Blanc i Romeu

Josep Maria Blanc i Romeu (segle xix - 20 de desembre de 1976) va ser un excursionista i dirigent esportiu català, que fou president del Centre Excursionista de Catalunya.
Fill de Josep Blanc i Benet (1856-1923) metge i Mercè Romeu i Carol +1931. Casat amb Carme Bertrand i Girona filla de Josep Bertrand Salsas.
Fou soci del Centre Excursionista de Catalunya, entitat de la qual va arribar a ser el seu president entre els anys 1935 i 1940, succeint a Eduard Vidal i Riba. L'any 1943 s'inaugurà a la vall de Peguera, al Pallars Sobirà, un nou refugi del Centre Excursionista de Catalunya, que porta el seu nom. Segons Josep Maria Sala i Albareda, en l'article titulat “El refugi Josep M. Blanc”, publicat a la Revista Muntanya l'agost del 2005, destaca que l'aleshores president del CEC, Josep Maria Blanc, va prometre aportar de la seva butxaca cinc mil pessetes de l'època per pagar bona part del refugi. Després de nombroses dificultats, entre les quals destaca l'aturada total del projecte durant la Guerra Civil Espanyola, el Refugi Josep Maria Blanc s'inauguraria el 10 d'octubre de 1943. La seva afició per l'excursionisme no estigué restringida al territori català, ni tampoc europeu. Hi ha constància de la seva participació en viatges pel continent africà, i més concretament, a la regió del Llac Tanganyika, experiències que posteriorment es presentaren en conferències davant del públic interessat.

## Referències

* ↑ «esquela de José María Blanc Romeu». La Vanguardia, 21-12-1976, pàg. 39.
* 1 2 «Josep Maria Blanc i Romeu». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «esquela de Josep Blanc Benet». La Veu de Catalunya : diari catalá d'avisos, noticias y anuncis: Any 34, Núm. 8659 Ed. Matí, 05-03-1924, pàg. 1.
* ↑ «Refugis a Aigüestortes: El Josep Maria Blanc està d'estrena...». Revista Claror, 10-11-2005. Arxivat de l'original el 28 de febrer 2020. [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ Garcia i Ramon, Maria Dolors; Zusman, Perla. «L'interès de l'excursionisme català pel continent africà». A: Una mirada catalana a l'Àfrica: viatgers i viatgeres dels segles XIX i XX (1859-1936). Institut d'Estudis Catalans, 2008, p. 88-91. ISBN 978-84-9779-608-8 [Consulta: 17 maig 2020].
# Gimnur de la Xina

El gimur de la Xina (Neotetracus sinensis) és una espècie de gimnur de la família dels erinacèids. És originari de la Xina, Myanmar i el Vietnam. És l'única espècie del gènere Neotetracus.
# Francesc Maspons i Anglasell

Francesc de Paula Maspons i Anglasell (Barcelona, 22 de juliol de 1872 - Bigues, Vallès Oriental, 26 de novembre de 1966) fou un jurista català, fill de Francesc de Sales Maspons i Labrós. Es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona i el 1897 obtingué la càtedra de dret civil a la Universitat d'Oñati, a Guipúscoa. S'especialitzà en dret català, del 1918 al 1920 fou elegit president de l'Acadèmia de Jurisprudència i Legislació de Catalunya i treballà com en l'Oficina d'Estudis Jurídics de la Mancomunitat de Catalunya, des d'on defensà el dret català. Del 1925 al 1931 també fou president del Centre Excursionista de Catalunya i el 1930 el primer president de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya.
També fou membre comitè assessor de les minories nacionals de la Societat de Nacions i vicepresident del comitè executiu del Congrés de Nacionalitats Minoritàries (1931) i president de l'Association Internationale pour l'Étude des Droits des Minorités de la Haia. El 1951 fou un dels fundadors de la Societat Catalana d'Economia, que presidí del 1955 al 1958. També fou membre d'honor de l'Academia de Jurisprudencia y Legislación de Madrid i de la Comissió Codificadora del Dret Català.

## Obres

* Miquel Grau (1894), novel·la
* Carta al señor Felipe Bertrán y de Amat acerca del régimen jurídico de Cataluña (1895)
* Nostre dret familiar segons els autors clàssics Fontanella, Càncer, Comes, Mieres, Ferrer, etc (1899)
* Qüestions civils estudiades segons nostre dret per Lluís de Peguera (1913)
* Institucions de dret català (1921)
* Texts de dret català antic (1922)
* Col·lecció documentada de les sentències del tribunal suprem referides a Catalunya. Any 1860 a 1863 (1926-27)
* El testament parroquial (1927)
* L'esperit del dret públic català (1932)
* La llei de la família catalana (1935)
* El règim successori català (1938)
* Les minories nacionals i la Societat de Nacions. Punt de vista català sobre el procediment de protecció de les minories nacionals (1929)
* Tornat de Ginebra (1929)
* Estatut interior de Catalunya. Vot particular (1932)
* L'aplicació de l'Estatut de Catalunya (1932)
* La Generalitat de Catalunya i la República Espanyola (1932)
* El dret canònic, primer supletori català (1956)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-2.
* ↑ Roma, F. Història social de l'excursionisme català. Dels orígens a 1936 i el franquisme (en catalana). Barcelona: Oikos-Tau, 1996.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.

## Vegeu també

* Capcigrany, novel·la de Blai Einer.
* Records d'excursió, recull de records de la seva activitat excursionista.

## Enllaços externs

* Biografia
* Pàgina a la web municipal de Bigues i Riells.
* Francesc Maspons i Anglasell: Polític, jurista, periodista (1872-1967): Tesi doctoral de José Manuel García Izquierdo
# Eduard Vidal i Riba

Eduard Vidal i Riba, de vegades Eduar Vidal i Ribes (Barcelona, 1879 - 1968) fou un excursionista i escriptor català, que ocupà el càrrec de president del Centre Excursionista de Catalunya.
Ingressà en el Centre Excursionista de Catalunya el 1902, un cop finalitzats els estudis de Dret. El 1904 ingressà a la Junta directiva del CEC i formà part de la mateixa durant vint-i-dos anys, ocupant diversos càrrecs. Durant l'any 1935 en fou el seu president. Durant vint anys dirigí el Butlletí del Centre Excursionista. Va fundar la Secció d'Esports de Muntanya d'aquesta entitat i en fou el primer president. També fou president del primer "Club Muntanyenc", que després es fusionà amb "El Somatent" i "El Renaixement". Totes tres entitats constituïren l'Aplec Catalanista, del qual Vidal i Riba en fou president. El 1906 amb altres membres de l'antic aplec impulsà el segon "Club Muntanyenc". També havia estat secretari de la Unió Catalanista i de l'Orfeó Català, i vocal de l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre.
Fou autor de diverses publicacions, com Excursions curtes. Del Foix al Tordera a la col·lecció «L'Avenç», amb diverses edicions, o Sports de Nieve (1915), tots dos amb el pseudònim V. de la Laserra. També publicà Montseny. Guia monogràfica (1912), i uns petits volums editats pel Centre Excursionista de Catalunya, sense nom d'autor, encara que tothom sabia que ell n'era l'autor. Entre aquests, cal destacar Xalets-refugis d'Ulldeter i la Renclusa, amb dues edicions, La costa i les serres de Llevant (1921), La Costa Brava (1922), La Maladeta (1923) i Les Guilleries (1924). A més també participà en diverses conferències i ponències sibre el territori i la geografia catalana.

## Referències

* 1 2 3 Barberà i Suqué, Josep. «Eduard Vidal i Riba (Barcelona, 1879-1968)». A: Excursionistes recordats. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1996, p. 62–64. ISBN 978-84-7826-710-1 [Consulta: 16 maig 2020].
* 1 2 3 «Eduard Vidal i Riba». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ Casassas i Simó, Lluís. Geografia i territori: professor Lluís Casassas. Edicions Universitat Barcelona, 1993, p. 99-100. ISBN 978-84-475-0372-8 [Consulta: 16 maig 2020].
# Ratolí marsupial de Gilbert

El ratolí marsupial de Gilbert (Sminthopsis gilberti) és un ratolí marsupial recentment descobert, descrit el 1984. Fa 155-180 mm del musell a la cua, dels quals 80-90 mm del musell a l'anus i 75-90 mm de la cua. Les potes posteriors mesuren 18 mm, les orelles 21 mm i l'animal en general pesa 14-25 grams.
Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Ratolí marsupial cuallarg petit

El ratolí marsupial cuallarg petit (Sminthopsis dolichura) és un ratolí marsupial recentment descobert, descrit el 1984. Fa 150-200 mm del musell a la cua, dels quals 65-50 mm del musell a l'anus i 85-105 mm de la cua. Les potes posteriors mesuren 16-17 mm, les orelles 17-19 mm i l'animal en general pesa 10-20 grams.
Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Agustí Bou i Tort

Agustí Bou i Tort (Catalunya, 1924 - Barcelona, 12 de gener de 2012) va ser un advocat, excursionista i dirigent esportiu català.
Cursà estudis d'Agricultura i Dret. Fou director de l'empresa Companyia d'Indústries Agrícoles S.A. La seva vinculació amb el Centre Excursionista de Catalunya començà el 1942, i la seva activitat esportiva se centrà fonamentalment en la Secció d'Esquí, de la qual el 1967 fou nomenat president del Consell de la Molina. La seva gestió en aquest consell el portà a ser elegit president del CEC el 29 d'octubre de 1971, càrrec que ocupà fins a finals de 1976, quan fou substituit per Lluís Puntis i Pujol. en un moment molt complicat de la transició de la dictadura, i especialment important per a la fermesa de la defensa del CEC enfront de la mateixa federació sobre el centenari de l'excursionisme i el conflicte amb el refugi Prat d'Aguiló, que finalment fou cedit a la Federació Catalana de Muntanyisme (FCM). Aquest fet fou compensat per altres de prou significatius, com ara l'inici de les obres del refugi Joan Ventosa i Calvell, així com altres millores en el patrimoni del CEC i una extensa obra de diferents activitats tant esportives com culturals. La celebració del centenari del CEC fou la fita més significativa del seu mandat. Sempre serà recordat com el president del centenari. Aquest fet va donar un gran impuls als esports de muntanya i esquí en el si de la nostra entitat i al mateix temps un gran prestigi. Precisament, el gener del 1976 fou l'encarregat de rebre, en nom del CEC, la distinció que se li atorgà en commemoració del centenari de la seva creació, la «XIX Challenge Samaranch», que li fou entregada pel president de la Federació Catalana de Muntanyisme, Francisco Martínez Massó, i en presència del director del Mundo Deportivo, Ricard Grau Escoda, i de qui instituí aquest premi, Juan Antonio Samaranch.

## Referències

* 1 2 3 «Obituari: Agustí Bou i Tort». Butlletí del Centre Excursionista de Catalunya, 2012, pàg. 2 [Consulta: 19 maig 2020].
* ↑ «Necrològica: Agustí Bou i Tort». La Vanguardia (Hemeroteca), 24-04-2012 [Consulta: 19 maig 2020].
* ↑ «Lluís Puntís Pujol, elegido presidente del Centre Excursionista de Catalunya». La Vanguardia (Hemeroteca), 08-12-1976, pàg. 44 [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «.xml Agustí Bou i Tort». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fornells, Fernando «La “Challenge Samaranch” para el “Centre Excursionista de Catalunya». El Mundo Deportivo, 28-01-1976 [Consulta: 19 maig 2020].

## Bibliografia

* Bou i Tort, Agustí. Memòries autoritzades. Barcelona: C. Punt, 2004.
# Enric Nosàs i Sisquella

Enric Nosàs i Sisquella (Barcelona, 3 d'octubre de 1934) és un escalador i alpinista català.
Nosàs ha estat membre del Centre Acadèmic d'Escalada (CADE) des de l'any 1953. Durant els anys cinquanta i seixanta va realitzar les primeres ascensions estatals als Pirineus, on també va organitzar cursos i ral·lis d'esquí de muntanya. El 1966 encapçalà l'expedició del Centre Excursionista de Catalunya (CEC) a la Serralada de l'Atles al Marroc. Fou president de la Secció de Muntanya del CEC entre els anys 1967 i 1971, i vicepresident de la mateixa entitat des del 1997, fins que el 1998 és elegit president, substituint a l'anterior president, Conrad Blanch, i ocupant el càrrec fins a l'any 2006. El 1965 va rebre la medalla de la Federació Espanyola de Muntanyisme. El 23 de novembre del 2007 el CEC li concedeix la distinció de Millor Exdirigent de Club. Durant la transició a la democràcia, el 1976 intervingué en actes polítics a càrrec de l'Assemblea de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 «Enric Nosàs Sisquella». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 març 2018].
* ↑ «Enric Nosás nuevo presidente del Centre Excursionista de Catalunya». La Vanguardia (Hemeroteca), 18-03-1998, pàg. 3 [Consulta: 9 març 2018].
* ↑ «Enric Nosàs és guardonat amb la distinció al Millor Exdirigent de Club». Butlletí del CEC, 2008. Arxivat de l'original el 2018-03-10. [Consulta: 9 març 2018].
* ↑ «Reunión entre fuerzas políticas gallegas y el Secretariado de la "Assemblea de Catalunya"». La Vanguardia (Hemeroteca), 27-05-1976, pàg. 29 [Consulta: 9 març 2018].
# Termodesulfobacteris

Els termodesulfobacteris (Thermodesulfobacterium) són un grup petit de bacteris reductors de sulfat termòfils. La seva temperatura de creixement òptima és d'uns 70 °C.
# Sumiana

Sumiana (en francès, Simiane-la-Rotonde) és un municipi francès situat al departament dels Alps de l'Alta Provença, i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1157 | 1079 | 1004 | 1290 | 1345 | 1371 | 1394 | 1456 | 1300 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1334 | 1337 | 1292 | 1231 | 1234 | 1138 | 1080 | 1062 | 1002 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 920 | 832 | 766 | 595 | 562 | 513 | 517 | 447 | 391 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 322 | 319 | 369 | 434 | 433 | 532 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain Cassan | Divers gauche |

## Referències

* ↑ Topònims occitans dels Alps de l'Alta Provença
# Congènhas

Congènhas (en francès Congénies) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
* http://congenies.canalblog.com
# Marooned (pel·lícula)

Marooned és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Sturges estrenada el 1969, adaptació de la novel·la de Martin Caidin.

## Argument

Una missió espacial de la NASA va malament en la tornada a la Terra, no podent activar els astronautes els retrocoets per aterrar.
Una missió de socors s'estableix malgrat les dificultats tècniques i meteorològiques, mentre que els astronautes en òrbita agonitzen per manca d'oxigen.

## Repartiment

* Gregory Peck: Charles Keith
* Richard Crenna: Jim Pruett
* David Janssen: Ted Dougherty
* James Franciscus: Clayton Stone
* Gene Hackman: Buzz Lloyd
* Lee Grant: Celia Pruett
* Nancy Kovack: Teresa Stone
* Mariette Hartley: Betty Lloyd
* Scott Brady: Oficial
* Craig Huebing: Director del vol
* Frank Marth: Director sistema Air Force System
* John Carter: Flight Surgeon
* Vincent Van Lynn: periodista
* George Gaynes: Director Missió
* Tom Stewart: Houston Cap Com

## Referències

* ↑ «Marooned». The New York Times.
# Edburga de Thanet

Edburga de Thanet (Anglaterra, segle VII - Minster, 13 de desembre de 751) també coneguda com Bugga, fou una princesa i monja benedictina, escrivana i abadessa del Monestir doble de Minster, situat a la població de Thanet.

## Biografia

Edburga nasqué a Anglaterra tot i que se'n desconeix la data exacta. Fou la única filla del rei Centwine i d'Eangyth, pertanyents a la família reial de Kent.
Edburga fou amiga i deixeble de Mildred de Thanet, primera abadessa del Monestir de Minster i filla de la fundadora. Fou també amiga de Bonifaci de Fulda, amb qui mantingué correspondència després de conèixer-se a Roma en un viatge de peregrinació. Edburga intercanvià llibres amb Bonifaci i exercí de copista. La seva mare Eangyth també mantingué correspondència amb Bonifaci entre els anys 718 i 720.
Edburga esdevingué en monja benedictina de l’Abadia de Minster de Thanet l’any 716 i succeí a Mildred en el càrrec d’abadessa l'any 733, aproximadament. Fou una hàbil escrivana i cal·lígrafa. Durant els seus anys com abadessa copià cartes de la reialesa. Construí una nova església dedicada a Sant Pere i a Sant Pau per tal de proporcionar un santuari a les relíquies de la seva predecessora Santa Mildred.

## Defunció

Edburga morí el 13 de desembre de l'any 759 per causes naturals a l’Abadia de Minster i fou enterrada a l’Església de l’Abadia al costat de Mildred. Les seves relíquies foren traslladades a l’Hospital de Sant Gregori, a Canterbury.

## Referències

* ↑ «Dictionary of National Biography» (en anglès). Wikisourse. [Consulta: 14 març 2022].

## Bibliografia

* Emerton, Ephraim. The Letters of St. Boniface. Records of Civilization: Sources & Studies 31. Nova York: Columbia University Press, 1940, 25–31.

## Enllaços externs

* Correspondència de Bonifaci.
* Biografia d'Edburga. Arxivat 2022-02-23 a Wayback Machine.
# Ràdio Puçol

Ràdio Puçol és una emissora de ràdio que començà a emetre el març de 2014 a Internet penjant els seus pòdcasts a la plataforma Ivoox. El seu lema és «Entre tots, fem ràdio».
La seua concepció es gesta entre novembre de 2013 i febrer de 2014 en el si d'un grup de jóvens del municipi amb el propòsit d'horitzontalitat, pluralisme i participació, vista la carència de mitjans de comunicació de proximitat després del tancament de l'Emissora Municipal de Televisió (EMTV Puçol) i de Ràdio Televisió Valenciana (RTVV). Agafà el relleu, en la història de la ràdio al municipi, de la ràdio parroquial Radio Puzol, creada entre els anys 1960 i 1970, i la relacionada amb Vicente Luis Bartual en les darreres dècades del segle xx. El lema en les seves primeres emissions fou «La veu de tots els puçolencs i puçolenques». Ha fet acords i col·laboracions amb diferents associacions i entitats ja siga en forma de programa o realitzant activitats conjuntes. El desembre de 2017 fruit d'un procés participatiu es van incorporar nous membres, s'ha renovat l'estructura, la imatge corporativa i s'han redefinit els objectius.

## Referències

* ↑ C. Moreno «Arriba per Internet la nova Ràdio Puçol». El Punt Avui, 29-04-2014.
* ↑ «En marxa un procés participatiu per a rellançar Ràdio Puçol». El Meridiano L'Horta, 22-01-2017.

## Enllaços externs

* Continguts en línia
# Sándor Gellér

Sándor Gellér (hongarès: Gellér Sándor) (Veseuș, 12 de juliol de 1925 - Budapest, 13 de març de 1996) fou un futbolista hongarès de la dècada de 1950.
Jugava en la demarcació de porter. Era jueu, i havia nascut a Veseuș, Romania. Amb la selecció hongaresa disputà la Copa del Món de futbol de 1954 i els Jocs Olímpics d'estiu de 1952 però no jugà partits. A nivell de club defensà els colors de Budapesti Vörös Lobogó.

## Referències

* 1 2 Bob Wechsler. Day by Day in Jewish Sports History. KTAV Publishing House, Inc., 2008, p. 215. ISBN 978-1-60280-013-7.
* ↑ Joseph Siegman. Jewish Sports Legends: The International Jewish Hall of Fame. Brassey's, 2000, p. 250. ISBN 978-1-57488-284-1.
* ↑ «Football: Sandor Geller». Footballdatabase.eu, 12-07-1925. [Consulta: 25 desembre 2010].
* ↑ «1969 European Championship for Men: Hungary». fiba.com. Arxivat de l'original el 23 September 2012. [Consulta: 25 desembre 2010].
* ↑ «Olympic Games». Jewish Virtual Library. [Consulta: 25 desembre 2010].
* ↑ «Еврейский Футбольный Мир – 5.». Центральный Еврейский Ресурс SEM40.
* ↑ Andrew Handler. From the Ghetto to the Games: Jewish Athletes in Hungary. East European Monographs, 1985. ISBN 978-0-88033-085-5.
* ↑ Geoffrey Wigoder. Everyman's Judaica: An Encyclopedic Dictionary. Keter Publishing House Jerusalem, 1974. ISBN 978-0-7065-1412-4.
* ↑ The Jewish Lists: Physicists and Generals, Actors and Writers, and Hundreds of Other Lists of Accomplished Jews. Schocken Books, 1979. ISBN 9780805237115.
* ↑ «Sándor Gellér». Olympedia. [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ «Sandor Geller». Usa.worldfootball.net, 20-12-2010. [Consulta: 25 desembre 2010].
# Puig-l'agulla

El Puig-l'agulla o Creu de Montagut és una muntanya de 810 metres que es troba al municipi de Sant Julià de Vilatorta, a la comarca catalana d'Osona.
Al cim hi ha un monument commemoratiu consistent en una creu de ferro forjat, d'uns 4 m d'alçària, sobre una base quadrada de formigó i un basament quadrat, fet de pedres lligades amb morter. Una placa indica que va ser instal·lat el 1948 per l'Orfeó Vigatà. La base quadrada on s'assenta la creu de Montagut correspon a les restes d'una torre de telegrafia òptica bastida cap a 1850.
Als vessants de la muntanya s'hi pot trobar el Santuari de la Mare de Déu de Puig-l'agulla.

## Referències

* ↑ «Puig-l'agulla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Creu de Montagut». Diputació de Barcelona.

## Enllaços externs

* rVH2. Puig d'Agulla. Sant Julià de Vilatorta
# Lasari

Lazari (en francès Lazer) és un municipi francès situat al departament dels Alts Alps i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1821 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2014 |
| 377 | 179 | 174 | 176 | 258 | 267 | 274 | 344 | 356 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 2007-2017 | Patricia Morhet-Richaud |
| 2017-2020 | Jean-Marie Long |
| 2020- | Serge Maoui |

## Referències

* ↑ Toponymie Occitane e Senhalizacion bilingüa. Actas del Congrés d'Aush, 2007, publicat pel CROM, mapa aparegut a la pàgina 77
# Sphagnum magellanicum

Sphagnum magellanicum és una espècie de molsa de la família Sphagnaceae. És endèmica de Xile, Argentina i el Perú. Té un color vermellós que el fa distingible fàcilment d'altres espècies de sphagnum.
Es troba en grans extensions a la tundra magallànica en torberes i zones de sòl humit.

## Font

* Bryophyte Specialist Group 2000. Sphagnum magellanicum. 2006 IUCN Llista Roja d'espècies amenaçades, 23 d'agost 2007