OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nomdieu

Lo Nom Diu · (en francès Nomdieu) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 214 | 236 | 184 | 163 | 162 | 200 | 233 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Jean-Pierre Lussagnet | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
* ↑ Bénédicte Boyrie-Fénié, Dictionnaire toponymique des communes, Lot-et-Garonne, ed. CAIRN i Institut Occitan, Pau, 2012, p. 196
# Múscul cubital posterior

El múscul cubital posterior o múscul extensor cubital del carp (musculus extensor carpi ulnaris), és un múscul de la regió posterior de l'avantbraç; és llarg i fusiforme (en forma de fus).
S'origina en l'epicòndil lateral de l'húmer, cara i vora posterior del cúbit i aponeurosis bicipital. S'insereix distalment, per mitjà d'un llarg tendó, en la part interna de l'extrem superior del cinquè metacarpià.
Malgrat el seu nom, l'extensor cubital del carp està innervat per la branca profunda del nervi radial. Per tant, es paralitzaria en una lesió en el fascicle posterior del plexe braquial.

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 29 març 2014].
* ↑ Clinically oriented anatomy.. [S.l.]: Lippincott Williams & Wil, 2009, p. 751. ISBN 978-1-6083-1181-1.
* ↑ Chung, K. BRS: Gross Anatomy, 1995.
* ↑ Moore, K; Agar, A. Essential Clinical Anatomy. 2nd. Lippincott, 2002.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Imatges

* Cara posterior dels ossos de l'avantbraç esquerre.
* Superfície dorsal dels ossos de la mà esquerra.
* Secció transversal de la part mitjana de l'avantbraç.
* Superfície posterior de l'avantbraç. Músculs profunds.
* Secció transversal a través dels extrems distals del radi i el cúbit.
* Secció transversal a nivell del canell i els dits.
* Beines mucoses dels tendons en la part posterior del canell.
* Múscul cubital posterior.
* Múscul cubital posterior.

## Enllaços externs

* LUC ecu
# Múscul extensor radial llarg del carp

El múscul extensor radial llarg del carp o primer radial extern (musculus extensor carpi radialis longus) és un múscul de la regió lateral o externa de l'avantbraç. S'origina en l'extremitat inferior de l'húmer i s'insereix en la base del segon metacarpià. La seva acció és l'extensió de canell.
És extensor del canell dirigint-lo lleugerament cap a l'abducció per l'obliqüitat del tendó.

## Origen, recorregut i inserció

S'origina en el terç inferior de la vora lateral de l'húmer i en el septe intermuscular lateral del braç per sota del múscul supinador llarg amb el que, en aquesta alçada, està en contacte íntim. El cos del múscul es troba en la meitat superior de l'avantbraç acompanyat pel múscul supinador llarg pel davant i el segon radial extern pel darrere. Al costat intern té el radi i per fora és subcutani. A la meitat del recorregut es converteix en tendó, passa per darrere l'apòfisi estiloide, per la tabaquera anatòmica i acaba per inserir-se en la cara dorsal de la base del segon metacarpià.

## Irrigació i innervació

L'irriga una arteriola que prové de l'artèria recurrent radial anterior. Està innervat pel nervi radial.

## Notes

* ↑ En el Diccionari enciclopèdic de medicina apareix la denominació de múscul radial extern (i entre parèntesis, "primer"). En canvi, el Termcat considera un terme que s'ajusta més a la denominació de la Terminologia Anatomica (extensor carpi radialis longus); a més, el Termcat considera que el múscul primer radial extern és una sinonímia complementària de la denominació principal, que és la de múscul extensor radial llarg del carp. Vegeu TERMCAT, Centre de Terminologia. Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993. 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 27 març 2014].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Imatges

* Cara posterior dels ossos de l'avantbraç esquerre.
* Superfície dorsal dels ossos de la mà esquerra.
* Secció transversal de la part mitjana de l'avantbraç.
* Superfície posterior de l'avantbraç. Músculs profunds.
* Secció transversal a través dels extrems distals del radi i el cúbit.
* Beines mucoses dels tendons en la part posterior del canell.
* Múscul extensor radial llarg del carp.
* Múscul extensor radial llarg del carp.

## Enllaços externs

* Múscul extensor radial llarg del carp a "gpnotebook" Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine..
# Múscul extensor llarg del polze

El múscul extensor llarg del polze (musculus extensor pollicis longus) o extensor llarg del dit polze, és un múscul de l'avantbraç.
Té l'origen en la cara posterior del cúbit, per sota de l'abductor llarg del polze i de la membrana interòssia adjacent. Formen un tendó que forma un compartiment separat del retinacle extensor en una ranura obliqua al dors de la diàfisi radial distal. Les seves accions estan més enllà de l'abast de la falange distal del polze, l'extensió de la falange proximal i l'os metacarpià, actuant conjuntament amb el múscul extensor curt del polze i l'abductor llarg del polze. Com a conseqüència de l'obliqüitat del seu tendó, el múscul extensor llarg del dit polze també addueix el polze i el rota lateralment.

## Notes

* ↑ En el Diccionari enciclopèdic de medicina apareix la denominació múscul extensor llarg del polze. Al Termcat especifiquen que és un dit: múscul extensor llarg del dit polze. Vegeu TERMCAT, Centre de Terminologia. Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993. 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 1r abril 2014].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Imatges

* Tabaquera anatòmica.
* Cara posterior dels ossos de l'avantbraç esquerre.
* Superfície dorsal dels ossos de la mà esquerra.
* Superfície posterior de l'avantbraç. Músculs superficials.
* Superfície posterior de l'avantbraç. Músculs profunds.
* Secció transversal a nivell del canell i els dits.
* Artèries de la part posterior de l'avantbraç i la mà.
* Beines mucoses dels tendons en la part posterior del canell.
* Múscul de la mà. Vista posterior.
# Torrent de les Cigonyes

El Torrent de les Cigonyes és un corrent fluvial de La Selva, que neix al veïnat de Lloret Residencial, al terme municipal de Lloret de Mar i baixa pel Clot de les Cigonyes fins a desembocar en la riera de Can Sota a cota 50.

## Referències

* ↑ «Torrent de les Cigonyes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mapa Topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic de Catalunya.
# 350 nanòmetres

350 nanòmetres (350 nm) és una tecnologia de fabricació de semiconductors en què els components tenen una dimensió de 350 nm. És una millora de la tecnologia de 600 nm. La llei de Moore diu que la superfície és redueix a la meitat cada 2 anys, per tant el costat del quadrat de la nova tecnologia serà de $350\simeq {\frac {600}{\sqrt {2}}}$. Sabent que els àtoms de silici tenen una distància entre ells de 0,543 nm, llavors el transistor té de l'ordre de 644 àtoms de llargada.

## Tecnologia emprada

* Tecnologia de litografia millorada.

## Processadors

| Fabricant | Data | CPU | Notes |
| Intel | 1995 | Pentium Pro, II | |
| AMD | 1996 | K5 | |
| NEC | 2004 | VR4300 | Nintendo 64 |
| Fabricant | Intel | Intel | IBM | IBM | AMD | AMD | AMD | AMD | DEC | DEC | Fujitsu | Fujitsu | IDT | IDT | NEC | NEC | TI | TI | Motorola | Motorola | Hitachi | Hitachi |
| Nom del procés | P854 | P854 | | | CS-34 | CS-34 | CS-34EX | CS-34EX | CMOS-6 | CMOS-6 | CS-60 | CS-60 | | | | | | | HiPerMOS 2 | HiPerMOS 2 | | |
| Primera producció | 1994 | 1994 | 1994 | 1994 | 1995 | 1995 | | | 1995 | 1995 | 1996 | 1996 | 1996 | 1996 | 1995 | 1995 | 1997 | 1997 | 1996 | 1996 | | |
| Capes de Metal | 4 | 4 | 5 | 5 | 5 | 5 | 5 | 5 | 6 | 6 | 5 | 5 | 3 | 3 | 4 | 4 | 5 | 5 | | | | |
| | Valor | 500 nm Δ | Valor | 500 nm Δ | Valor | 500 nm Δ | Valor | 500 nm Δ | Valor | 500 nm Δ | Valor | 500 nm Δ | Valor | 500 nm Δ | Valor | 500 nm Δ | Valor | 500 nm Δ | Valor | 500 nm Δ | Valor | 500 nm Δ |
| Pas de contacte de porta | 550 nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x |
| Pas de connexió | 880 nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x |
| Cel·lula 1 bit de RAM | 18.1 µm² | 0.41x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x | 21.67 µm² | ?x | ? µm² | ?x |

## Vegeu també

* Circuit integrat
* Tecnologia litogràfica

## Referències

* ↑ Nishi, Yoshio; Doering, Robert. Handbook of Semiconductor Manufacturing Technology, Second Edition (en anglès). CRC Press, 2007-07-09. ISBN 9781420017663.
* ↑ «250 nm lithography process - WikiChip» (en anglès). en.wikichip.org. [Consulta: 19 març 2017].
# Josep Capell i Hernàndez

Josep Capell i Hernández (Almacelles, Segrià, 3 de novembre de 1914 – Barcelona, 15 d'agost de 1994) fou un pianista i compositor de sardanes i ballables.
Als quinze es trasllada a Mollerussa i seguint el consells del seu mestre Felicià Valls, de Lleida, es matricula al Conservatori del Liceu de Barcelona.
Fundà diverses formacions, algunes de les quals foren després cobles-orquestra com la Melodians i La Principal d'Urgell, que fundà el 1939 mentre residí a Mollerussa fins al 1951. S'incorpora a la cobla-orquestra Barcelona com a trombonista, pianista i director. El 1970 fundà a Barcelona la cobla orquestra Montjuïc de la qual fou també director fins a l'any 1976. Al marge de la sardana, va estar en el conjunt de Mario Visconti com a pianista i arranjador, va col·laborar amb Dodó Escolà i va crear el seu propi conjunt, Capell‑Santy.

## Obres seleccionades

* La meva saltirona, sardana
* Sardanes a Mollerussa, sardana
* Ara saltarem
* Apa nano, sardana
* Amor meu, sardana (Premi Joaquim Serra, 1982)
* Impetuosa (Premi Joaquim Serra, 1984)
* Apassionada, sardana (Premi Francesc Basil, 1986)

## Bibliografia

* Carles Riera, Josep Maria Serracant, Josep Ventura Diccionari d'autors de sardanes i de música per a cobla Girona: SOM, 2002
* Ventura, J «Josep Capell in memoriam». DHMCVB [Revista Som], 15.
* Serracant, J. i Ventura. Diccionari d'autors de sardanes i de música per a cobla. SOM Girona.

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Ricard Guinart Miquel

Ricard Guinart Miquel (Reus, 1864 - Barcelona, 1930) va ser un pianista i compositor català.
El seu pare era sabater, i va veure que Ricard tenia gran afició i facilitat per la música. Va anar a classes de violí i de solfeig a Reus, amb el mestre local Gabriel Palmé, que l'ajudà a ingressar, el 1879, amb 11 anys, a l'Escolania de Montserrat. A Montserrat va aprendre a tocar el violí i el piano, i estudià composició i instrumentació, i també l'orgue. Va tenir de professor Joan Baptista Guzmán. Era molt apreciat pels seus companys i per l'abat Miquel Muntadas, però un germà seu va morir el 1885 i els seus pares el van anar a buscar i el van portar a Reus. A la seva ciutat va deixar el violí i es va dedicar al piano. Tocava en diverses entitats, com l'Associació Catalanista el 1888, i amenitzava vetllades als cafès de Reus, com el Cafè del Gitano, el Cafè d'Espanya o el Cafè París. El 1899 va obrir una escola de música i va compondre algunes sarsueles. El 1900 va dirigir orquestres al Teatre Fortuny, i el 1903 va compondre una missa. El 1906 va formar un grup d'orquestra simfònica que va actuar al Teatre Fortuny i el 1908 era director de les corals de diverses associacions, com ara el Foment Nacionalista Republicà. El 1911 va formar un quintet que amenitzava els entreactes del Saló Kursaal, grup que va mantenir uns quants anys. El 1913 va organitzar una orquestra de concerts que actuava al Teatre Fortuny, i on hi van participar un temps el violinista Antoni Brossa i el pianista Pau Josep Bartulí, que havien estat deixebles seus. Va ser professor de l'Acadèmia de Música del Centre de Lectura durant anys, i va fundar el 1921, amb el doctor Pere Barrufet, l'Associació de Concerts, una entitat que buscava portar a Reus orquestres de tot el món.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 352.
# Gemma Humet

Gemma Humet Alsius (Terrassa, 19 de novembre de 1988) és una cantant i pianista catalana. És neboda del cantant Joan Baptista Humet i cosina prima de Ramon Humet.

## Biografia

Té estudis de cant jazz a l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC). L'abril de 2015 va treure el seu primer disc, Si canto enrere, sota el segell discogràfic Satélite K i produït pel guitarrista Pau Figueres, amb qui col·labora des de fa anys, i va ser molt ben rebut per la crítica. Habitualment col·labora amb Toti Soler formant part dels espectacles Liebeslied, U, set, u, quatre: segar i batre o L'Ovidi, poema sense acabar (homenatge al desaparegut Ovidi Montllor, juntament amb l'actor Joan Massotkleiner) i gravant cançons en els últims discs d'aquest ("Raó de viure", "El teu nom" i "El temps que s'atura"). També és coneguda per la seva col·laboració amb el també guitarrista Toni Xuclà, amb qui ha presentat per sales i auditoris de tot Catalunya el disc Espriu, amb música ho escoltaries potser millor, en el qual la cantant va posar veu a dos poemes musicats de Salvador Espriu, el conegut "Aquesta pau és meva" i "A la vora del mar".
L'any 2013 va participar en l'acte institucional de la Diada Nacional de Catalunya al parc de la Ciutadella cantant "Sonet", poema de Bartomeu Rosselló Porcel musicat per Maria del Mar Bonet. El 2015, juntament a Mercè Martínez, Pemi Fortuny, Albert Guinovart i el Cor jove de l'Orfeó Català, va cantar a l'escenari oficial de la Via lliure de l'11 de setembre a l'avinguda de la Meridiana de Barcelona la cançó "Venim del nord, venim del sud", de Lluís Llach, en el moment en què el punter s'encaixava a l'escenari. El 2020 va participar en la interpretació d'una versió de la cançó Un núvol blanc, de Lluís Llach, per recaptar diners per lluitar contra la pandèmia de la covid-19.

## Discografia

* Si canto enrere (2015)
* Encara (2017)
* Màtria (2020)
* Rere tot aquest fum (2022)

## Referències

* ↑ «Gemma Humet». JazzTerrassa, 01-03-2012. [Consulta: 15 setembre 2023].
* ↑ Bianciotto, Jordi. «De cantant a cantautora». El Periódico', 17-04-2015. [Consulta: 1r gener 2017].
* ↑ CCMA. «Molt personal - 3Cat». [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ C., X. «Gemma Humet debuta amb nostàlgia mediterrània». Ara, 15-04-2015. [Consulta: 1r gener 2017].
* 1 2 Martorell, Núria. «Una càlida veu amb D. O.». El Periódico, 12-12-2014. [Consulta: 1r gener 2017].
* ↑ País, El. «Llach versiona el seu ‘Un núvol blanc’ en solidaritat amb la lluita contra la covid-19», 06-05-2020. [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ TV3. «Gemma Humet versiona "Un núvol blanc", al "FAQS"». [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ «Entrevista a Gemma Humet: 'La cultura queda tocada de mort'». [Consulta: 30 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Gemma Humet - Lloc web oficial
# Frederic Longàs i Torres

Frederic Longàs i Torres (Barcelona, 18 d'agost de 1897 - Santiago de Xile, 17 de juny de 1968) fou un pianista i compositor català.

## Biografia

Va estudiar piano amb Joaquim Malats i Enric Granados, esdevenint un pianista reconegut internacionalment a través de les seves gires artístiques.
L'any 1919 va abjurar de la fe protestant per a convertir-se en catòlic. Es va casar en primeres núpcies amb Clotilde Huberti i Sargatal (1901-1929), qui era alumne de piano de l'Escola Vidiella de Barcelona. Després de la mort sobtada de la seva dona, es va casar en segones núpcies amb la cantant madrilenya Margarita Salvi, de nom real Margarita Iglesias Escuder (1897-1981), amb la qual va viure un cert temps a París. Va acompanyar en nombroses ocasions la soprano Conxita Badia. A partir del 1940, es va establir als Estats Units i anys més tard fixà la seva residència a Santiago de Xile, ciutat en què va morir. La seva obra inclou diferents peces per a piano, un concert per a piano i orquestra, un concert per a violí i orquestra, i un reguitzell de peces populars com la Cançó de Traginers, amb lletra de Josep Maria de Sagarra, i on palesa el mestratge i coneixement dels clàssics catalans.

## Referències

* ↑ Segons el visat d'entrada a Brasil de 14 de juny de 1940 del Consolat de Brasil a Nova York. Passaport número 59 expedit pel Consolat d'Espanya a Nova York el 14 d'abril de 1939, residència aleshores de Frederic Longàs.
* ↑ «Frederic Longàs i Torres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mundo eclesiástico». La Correspondencia de España, 22-12-1919, pàg. 4.
* ↑ «Esquela». La Vanguardia, 17-02-1929, pàg. 2.
* ↑ Hernández Girbal, Florentino «Margarita Salvi». Ritmo - revista musical ilustrada, 01-10-1989, pàg. 215.
# Antoni Mas i Bou

Antoni Mas i Bou (Caldes de Malavella, 18 de maig de 1945) és un pianista, compositor i director d'orquestra.
Procedent d'una nissaga de músics, el seu oncle era el compositor Francesc Mas Ros. Ha estat director de les cobles La Caravana (1975-76), Marina (1977-90) de la qual fou impulsor i membre fundador; Maravella (1990-94) i Selvatana (1994-97). Ha estat vinculat al món de l'havanera i en entitats de gestió vinculades als drets dels músics. Així, va ser dues vegades president del Sindicat de Músics de Girona (1989-2004) i (1996-2006), president de la Societat Cooperativa Músics de Catalunya (2001-2006), president de l'Associació Cultural MusiCat (2003-2006), fundador i gerent del Grup de Gestió MusiCat (1996-2008), president de la Unió de Músics de Catalunya (2003-2009). Ha estat director musical de diversos espectacles com Acoblats, amb el grup Port-Bo i la cobla Montgrins, i A prop del mar, amb la cantant Nina.
Com a compositor, acredita més de cent títols enregistrats i diversos premis en concursos de diferents gèneres musicals.És el compositor de l'actual himne del RCD Espanyol de Barcelona, amb lletra de l'historiador espanyolista Juan Segura Palomares, que es va presentar durant la cerimònia del centenari del club el 14 de novembre de 1999 i ha estat enregistrat per l'Orfeó Català i l'Orquestra Simfònica del Vallès.
El 2016 va publicar Històries de músics, un enfilall d'històries de músics que ell mateix va viure personalment o que havia sentit explicar als companys durant els gairebé seixanta anys de la seva vida professional.

## Referències

* 1 2 Bagué, Gerard. «Entrevista». Diari Ara. [Consulta: 23 maig 2021].
* 1 2 «Entrevista». Museu de la Mediterrània. [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ «La Marina fa diumenge». Diari Avui. [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ «Biografia». Grup Gavarres. [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ «Club - L'Himne». RCD Espanyol. [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ «El caliu de la memòria. Històries de músics». Editorial Gavarres. [Consulta: 23 maig 2021].

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Oliola

Oliola és una vila i municipi de la comarca de la Noguera, al Segre Mitjà. Antigament dit també Oriola.
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Oliola | 54 |
| Coscó | 51 |
| Plandogau | 44 |
| el Gos | 22 |
| la Serra de Dalt | 10 |
| Renant | 7 |
| Maravella | 2 |
| Claret | 0 |
(Font: Idescat)

## Geografia

* Llista de topònims d'Oliola (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc)

## Situació i descripció

El poble està ubicat al vessant d'un turó, dominat per les ruïnes del castell, on s'esglaonen en diferents replans un seguit de cases típiques rurals. Al costat de l'església parroquial de Sant Tirs, romànica i modificada el segle xviii, hi destaca un original cementiri.
El terme municipal es troba al límit de les comarques de l'Urgell i de la Segarra, centrat a la vall del Llobregós. El territori, constituït bàsicament per gresos i argiles roges del període de l'oligocè, amb conglomerats vora el riu Segre i guixos més al sud, es disposa en dos sistemes de costes, els quals, especialment el del sud-oest, seguit parcialment per un eix anticlinal esventrat, originen petites elevacions (fins a 671 metres al nord-oest) que dominen de 100 a 200 metres la vall intermèdia.
A principis d'agost de l'any 2015 es dona a conèixer que el municipi està dividit en dos bàndols, els que estan a favor de l'ex-Alcalde Jaume Bernaus (condemnat a no exercir càrrecs a l'Administració pública durant vuit anys per haver augmentat el padró del poble del 2003 amb persones que residien en altres municipis), i els que hi estan en contra. Això ha provocat que aquests darrers hagin sol·licitat annexionar-se a la veïna localitat de Ponts.

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 50 | 9 | 50 | 166 | 247 | 999 | 955 | 911 | 923 | 780 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 770 | 748 | 692 | 682 | 528 | 319 | 265 | 245 | 201 | 201 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 196 | 199 | 227 | 220 | 270 | 246 | 262 | 232 | 219 | 235 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 220 | 202 | 203 | 196 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Vegeu també

* El Siscar (Oliola).
* Santa Maria de la Serra de Castellar.
* Sant Silvestre de Serra d'Alt

## Referències

* ↑ «Caució i obligació». Fons històric de l'Hospital de la Santa Creu. Biblioteca de Catalunya. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ Segura, Cristian. «Un emissari del president per a Oliola, un poble en conflicte». El País, 03-08-2015. [Consulta: 3 agost 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Catherine Greenhill

Catherine Greenhill és una matemàtica australiana coneguda per la seua investigació en gràfics aleatoris, enumeració combinatòria i cadenes de Markov. És professora de matemàtiques a l'Escola de Matemàtiques i Estadística de la Universitat de Nova Gal·les del Sud, i editora en cap d'Electronic Journal of Combinatorics.
Greenhill va cursar els seus estudis de pregrau a la Universitat de Queensland i va obtenir-hi un màster, treballant amb Anne Penfold Street. El 1996 es va doctorar a la Universitat d'Oxford, sota la supervisió de Peter M. Neumann. La seua tesi va ser From Multisets to Matrix Groups: Some Algorithms Related to the Exterior Square. Després d'una investigació postdoctoral amb Martin Dyer a la Universitat de Leeds i amb Nick Wormald a la Universitat de Melbourne, Greenhill es va unir a la Universitat de Nova Gal·les del Sud en 2003. Va ser ascendida a professora associada en 2014 i es va convertir en la primera matemàtica a aconseguir-ho en esta universitat.
Greenhill va ser la guanyadora de la Medalla Hall de l'Institut de Combinatòria i les seues Aplicacions en 2010. Va ser presidenta de la Societat de Matemàtiques combinatòries d'Australàsia durant 2011-2013. El 2015, la Acadèmia Australiana de Ciències li va atorgar la Medalla Christopher Heyde per la seua investigació en les ciències matemàtiques.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Catherine Greenhill: Biography». [Consulta: 25 febrer 2018].
* ↑ «Editorial team». [Consulta: 25 febrer 2018].
* ↑ Catherine Greenhill al Mathematics Genealogy Project.
* 1 2 «Catherine Greenhill wins Australian Academy of Science 2015 Christopher Heyde Medal», 24-11-2015. [Consulta: 25 febrer 2018].
* ↑ «ICA Medals». [Consulta: 25 febrer 2018].
* ↑ «CMSA Council». [Consulta: 11 octubre 2018].