OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sofía (telefilm)

Sofía és un telefilm de 2011 dirigit per Antonio Hernández Núñez i amb guió d'Antonio Hernández Centeno (basat en un guió d'Aurora Guerra i Aitor Gabilondo). El telefilm, emès en dues parts, narra la vida de la reina consort d'Espanya Sofia de Grècia.

## Repartiment

* Nadia de Santiago com a Sofia de Grècia.
* Jorge Suquet com a Joan Carles I.
* Juanjo Puigcorbé com a Joan de Borbó.
* Emma Suárez com a Frederica de Hannover.
* Paloma Zavala com a Irene de Grècia.
* Yon González com a Constantí de Grècia.
* Eduardo McGregor com a Francisco Franco.
* Roberto Álvarez com a Pau I de Grècia.
* Charo Soriano com a Victòria Eugènia de Battenberg.
* Marina Almagro com l'infanta Elena.
* Christian Escribano com a Felip de Borbó.
* Paloma Bloyd com a Tatiana Radziwiłł.

## Referències

* ↑ efe. «Antena 3 estrena esta noche la miniserie "sofía"» (en castellà), 19-01-2011. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ Badía, Ana M. «'Sofía', el primer estreno fallido de Antena 3 en 2011» (en castellà), 20-01-2011. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ «Puigcorbé, de Rey en 'Felipe y Letizia' a su padre en 'Sofía'». Europa Press, 14-01-2011. [Consulta: 21 desembre 2024].
# Alice Upside Down

Alice Upside Down comèdia estatunidenca dirigida per Sandy Tung el 2007 i produïda per Disney per a la televisió. És una adaptació cinematogràfica de la sèrie Alice escrit per Phyllis Reynolds Naylor. La pel·lícula va ser rodada a Bishop Dubourg High School a Saint Louis (Missouri).
S'hi troba, entre d'altres, Lucas Grabeel (High School Musical), Alyson Stoner (Camp Rock) i Luke Perry (Beverly Hills 90210).

## Argument

Alice McKinley (Alyson Stoner) és una noia d'11 anys que s'està encarant amb molts desafiaments. La seva mare Marie va morir quan era petita, i realment mai no la va arribar a conèixer. Viu amb el seu germà Lester (Lucas Grabeel) i el seu pare, Ben (Luke Perry). Llavors es traslladen a una casa nova, i els veïns Elizabeth (Parker McKenna Posey) i la seva mare intenten presentar-se. L'endemà Alice se'n va a escola amb Elizabeth, i li diu que està realment nerviosa. Coneix un xicot, Patrick (Dylan McLaughlin). Fent cua descobreix els seus professors, i Alice realment espera estar a la classe de Miss Cole (Ashley Drane). Però en canvi acaba amb Mrs. Plotkin (Penny Marshall) que li fa passar magra. Alice prova per a una obra. La classe de Cole ho dirigeix, i vol el paper de princesa. Però no pot realment cantar tan bé, i el seva murria rival Pamela (Bridgit Mendler) l'aconsegueix en canvi.

## Repartiment

* Alyson Stoner: Alice McKinley
* Lucas Grabeel: Lester
* Luke Perry: Ben McKinley
* Penny Marshall: Mrs. Plotkin
* Dylan Mclaughlin: Patrick Loughton
* Parker McKenna Posey: Elisabeth Price
* Bridgit Mendler: Pamela Jones
# Eric Jiménez Linares

Ernesto "Eric" Jiménez Linares és bateria dels grups granadins Los Planetas i Lagartija Nick, a més d'exercir com a professor de percussió.

## Primers anys / KGB

Eric va començar la seva carrera com a bateria de la també banda granadina punk dels anys 80 KGB, la formació del qual la completaven Francisco "Paco" Cara (baix i compositor dels temes), José Ángel Ruiz (guitarra) i José Carlos Sabío "Maroto" (veu). Van publicar el single Treblinka / Luftwafe (DRO, 1983) i van participar en el recopilatori Punk Que? Punk (DRO, 1985) amb les cançons Maroto i Agradable sobretaula amb una japonesa. En la seva última època van incloure teclats i caixa de ritmes.

## Lagartija Nick

Nascuts a Granada amb Antonio Arias (ex 091, veu i baix), Juan Codorniu (guitarra), Miguel Ángel Rodríguez Pareja, (guitarra) i Eric Jiménez debuten amb l'àlbum Hipnosis (Romilar D, 1991). Eric formarà part del grup fins a 1998 (participant en els discos Inercia (Sony, 1992), Su (Sony, 1995), Omega (amb Enrique Morente) (El Europeo, 1996) i Val de l'Omar (Sony, 1997), abandonant el mateix fins a l'edició de La imprevisto (Lagartija, 2001). Continua en el grup fins a l'actualitat. L'àlbum més recent de Lagartija Nick és Zona de conflicto (Chesapik, 2011).

## Los Planetas

Eric forma part de Los Planetas des de 1998, col·laborant en l'enregistrament del tercer disc del grup Una semana en el motor de un autobús, si bé, ja havia col·laborat en diverses de les cançons del seu disc anterior, Pop. Forma part estable de la banda, banda que continua en actiu, sent el seu àlbum més recent Una ópera egípcia (Octubre - Sony Music Entertainment, 2010).

## Napoleón Solo

Napoleón Solo és un altre grup granadí. La formació original comptava amb Alonso Díaz, Jaime Cordons, José Ubago, Miguel Díaz i Eric, editant l'EP Será maravilloso (El Volcán Música, 2009) i l'àlbum Napoleón Solo en la ópera (El Volcán Música, 2010). En l'actualitat Luismi Jiménez substitueix a Eric en la bateria.

## Los Evangelistas

Eric, juntament amb els components de Los Planetas, Jota i Florent Muñoz, i Antonio Arias (cantant de Lagartija Nick) formen en 2011 Los Evangelistas, grup homenatge a Enrique Morente, el debut del qual va ser el 18 de juny en la quarta edició de la Nit Blanca del Flamenc celebrada a Còrdova.
En 2012 editen el seu àlbum de debut, Homenatge a Enrique Morente (El Ejército Rojo / Octubre) i en 2013 lliuren el EP Encuentro (El Volcán, 2013).

## Referències

* ↑ «Los Discípulos (Los Planetas + Antonio Arias), homenajean a Morente en La Noche en Blanco de Córdoba: 'demasié pal body'». Hipersónica, 16-06-2011. Arxivat de l'original el 2011-11-24. [Consulta: 17 març 2015].
* ↑ «Los Planetas y Lagartija Nick interpretarán a Morente en Córdoba». Efe Eme, 17-06-2011.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Eric a la web www.herecomesthedrummer.com Arxivat 2015-02-19 a Wayback Machine.
* Entrevista amb Eric per a la web www.batacas.com Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Antoine Berman

Antoine Berman (Argenton-sur-Creuse, 24 juny 1942−1991) fou un teòric francès de la traducció. Era traductor de l'alemany i del castellà al francès. Berman se situa en la tradició de Friedrich Schleiermacher, del qual va traduir una conferència (Des différentes méthodes du traduire, 1999), i de Walter Benjamin.
Lawrence Venuti, un teòric de la traducció estatunidenc, ha utilitzat conceptes de Berman per a escriure una genealogia de la traducció en un context estatunidenc per presentar l'estratègia estrangeritzant, que habitualment és passada per alt en traducció.

## Obres destacades

* L'épreuve de l'étranger. Culture et traduction dans l'Allemagne romantique: Herder, Goethe, Schlegel, Novalis, Humboldt, Schleiermacher, Hölderlin, Gallimard, Essais, 1984.
* La traduction et la lettre, ou l'auberge du lointaine. París: Seuil, 1991.
* Pour une critique des traductions : John Donne (Obra pòstuma), Gallimard, Bibliothèque des idées, 1995.

## Vegeu també

* Traductologia.
# Cantó de Bourgoin-Jallieu-Sud

El cantó de Bourgoin-Jallieu-Sud era una divisió administrativa francesa del departament de la Isèra, situat al districte de La Tour-du-Pin. Comptava amb 12 municipis i el cap era Bourgoin-Jallieu. Va existir de 1985 a 2015.

## Municipis

* Badinières
* Bourgoin-Jallieu
* Châteauvilain
* Crachier
* Domarin
* Les Éparres
* Maubec
* Meyrié
* Nivolas-Vermelle
* Saint-Alban-de-Roche
* Sérézin-de-la-Tour
* Succieu
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1998 | Pierre Grataloup | Divers droite |
| 1998-2004 | Edmond Roy | PS |
| 2004-2015 | Alain Cottalorda | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Apiaixal

Apiaixal (accadi: 𒀀𒉿𒀀𒊩, A-pi-a-ŠAL) va ser un antic rei d'Assíria (cap als anys 2205 aC-2192 aC) segons la Llista dels reis, on apareix com el dissetè entre els «disset reis que vivien en tendes» i el primer entre els reis «dels quals el pare era conegut». Va ser el successor del seu pare Uixpia, que va regnar potser entre el 2218 aC i el 2205 aC. A Apiaixal l'hauria succeït el seu fill Hale que segurament va regnar entre el 2192 aC i el 2179 aC.
Apiaixal també apareix llistat a la secció dels deu reis els pares dels quals eren coneguts, una llista que es va escriure en ordre invers començant per Aminu (ca. 2088 aC — 2075 aC) i acabant amb Apiaixal. Aquests reis haurien estat anteriors a Xamxi-Adad I (aproximadament del 1754 aC al 1721 aC) que havia conquerit Assur. La llista pretendria donar legitimat al govern de Xamxi-Adad I i els seus dubtosos antecedents no assiris, incorporant als seus ancestres a la genealogia assíria. Aquesta interpretació ha estat rebutjada per diversos erudits i a la Cambridge Ancient History es rebutja explícitament, interpretant la llista de reis amb pares coneguts com la dels ancestres de Sulili (entre el 2075 aC i el 2062 aC aproximadament). No hi ha dades dels esdeveniments del seu regnat.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 27 octubre 2021].
* ↑ Glassner, Jean-Jacques. Mesopotamian chronicles. Leiden: Brill, 2005, p. 137. ISBN 9789004130845.
* ↑ Lewy, Hildegard. "Assyria: c. 2600-1816 BC, vol 1, cap. XXV". A: The Cambridge ancient history vol. 1/2. Cambridge: Cambridge University Press, 1966, p. 22
# Alice ou la dernière fugue

Alice ou la dernière fugue és una pel·lícula francesa dirigida per Claude Chabrol el 1977.

## Argument

Alice s'acaba d'adonar que ja no pot suportar el seu marit. Fa la maleta, i sense saber massa on anar, puja al seu cotxe. Es troba, fosca nit, sota la pluja, en una petita carretera deserta, quan de sobte el parabrisa esclata... Davant d'ella, una propietat; al final de l'arboreda, una vella i gran residència on un criat educat, Coles, l'acull i la presenta a l'amo de casa, el senyor Vergennes, que després d'un bon sopar li ofereix l'hospitalitat per a la nit, prometent-li fins i tot de fer reparar el seu parabrisa. A la seva cambra, Alice és despertada per un estrèpit espantós. Es precipita a la finestra i sent misterioses presències al parc, però no veu res... Al matí, descobreix que està sola a la casa. Es produiran llavors estranys fenòmens; davant uns murs sense cap obertura, Alice troba un jove home somrient que es nega a respondre a les seves preguntes, després un nen i ocells en una gàbia i un home més gran que la posa en guàrdia: un es burla d'ella, no és més que una joguina... Alice arriba finalment a trobar el seu cotxe, el parabrisa del qual ha estat reparat. Però qui és doncs aquest misteriós empleat d'una benzinera en aquesta estació de servei? Quin és aquest restaurant ocupat per un banquet d'enterrament, els participants del qual intenten arrossegar Alice en una bacanal desenfrenada? I aquesta nit que fosqueja massa de pressa. Quan la pluja comença a caure, Alice ho ha entès i torna a agafar el cotxe. Sap que una mica més lluny, el seu parabrisa esclatarà i que es trobarà a la finca, on el senyor Vergennes l'acollirà... Però la llum serà més espantosa que l'ombra, la veritat més angoixosa que el misteri, ja que, més enllà d'una petita porta negra, Alice trobarà la seva mort...

## Repartiment

* Sylvia Kristel: Alice Carroll
* Charles Vanel: Henri Vergennes
* André Dussolier: el jove home del parc / l'empleat d'una benzinera
* Bernard Rousselet: el marit
* Fernand Ledoux: el vell doctor
* Jean Carmet: Coles
* François Perrot: l'home de 40 anys
* Thomas Chabrol: el noi de 13 anys
# Felix Hoffmann

Felix Hoffmann (21 de gener de 1868, Ludwigsburg - 8 de febrer de 1946, Suïssa) fou un químic alemany conegut per haver sintetitzat l'àcid acetilsalicílic seguint el mètode d'Arthur Eichengrün i permetre la producció de l'Aspirina.

## Biografia

Hoffmann era fill d'un industrial i després d'acabar l'escola, començà la carrera de farmacèutic. El seu treball en l'àmbit de la farmàcia el fascinà tant que decidí ampliar els seus coneixements en aquest camp mitjançant l'estudi de la química. El 1891 es graduà magna cum laude a la Universitat de Múnic. Dos anys més tard obtingué el seu doctorat, també magna cum laude, amb la tesi titulada "En certs derivats de dihydroantracè".
Per recomanació d'Adolf von Baeyer, professor de Hoffmann, el 1894 entrà a treballar com a químic en el laboratori de l'empresa farmacèutica Farbenfabriken vorm. Friedr. Bayer & Co. coneguda com a Bayer a Elberfeld, Rin del Nord-Westfàlia.

## Obra

En els laboratoris de la Bayer el 10 d'agost de 1897 Hoffmann realitzà l'acetilació de l'àcid salicílic amb àcid acètic, aconseguint l'àcid acetilsalicílic (AAS) en una forma pura i estable químicament, seguint el mètode proposat per Arthur Eichengrün. El farmacèutic responsable de verificar aquests resultats fou escèptic al principi, però, els estudis posteriors demostraren que Eichengrün i Hoffmann havien descobert un nou fàrmac que permetia alleugerir del dolor (analgèsic), reduir la febre (antipirètic) i era un antiinflamatori. La companyia llavors desenvolupà un procés industrial per a la producció de l'àcid acetilsalicílic com a producte farmacèutic. En 1899 el llançà per primera vegada sota el nom comercial d'aspirina, donant fama mundial a la Bayer.
Algun temps després d'aquest descobriment, Felix Hoffmann deixà el centre de recerca per dirigir al departament de màrqueting farmacèutic, on romangué fins a la seva jubilació el 1928.

## Referències

* ↑ «Biographies. Felix Hoffmann». Bayer: Science For A Better Life. [Consulta: 11 abril 2011].
# Antonello Cabras

Antonello Cabras (Sant'Antioco, 22 d'octubre de 1949) és un polític, enginyer i mestre sard. Militant del Partit Socialista Italià, fou elegit diputat a les eleccions regionals de Sardenya de 1989 i posteriorment fou nomenat president sard de 1991 a 1994. A les eleccions legislatives italianes de 1996 i 2001 fou elegit diputat per Sardenya dins les llistes de l'Ulivo, i a les eleccions de 2006 i 2008 fou escollit membre del Senat d'Itàlia pel Partit Democràtic.
| Precedit per: Mario Floris | President de Sardenya 1991 - 1994 | Succeït per: Federico Palomba |
# Cantó de Fontaine-Sassenage

El cantó de Fontaine-Sassenage era una divisió administrativa francesa del departament de la Isèra, situat al districte de Grenoble. Comptava amb 4 municipis i el cap era Fontaine. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Fontaine
* Noyarey
* Sassenage
* Veurey-Voroize
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-1967 | Léon Pinel | PCF |
| 1967-1985 | Louis Maisonnat | PCF |
| 1985-1992 | Yannick Boulard | PCF |
| 1992-1998 | Dominique Valeille | RPR |
| 1998-2008 | Alain Chaplais | PS |
| 2008-2015 | Yannick Belle | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | - | - | - | - | 26.862 | 27.142 |
# Alimena

Alimena (sicilià Alimena) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Palerm. L'any 2007 tenia 2.494 habitants. Limita amb els municipis de Blufi, Bompietro, Gangi, Petralia Soprana, Petralia Sottana, Resuttano (CL), Santa Caterina Villarmosa (CL) i Villarosa (EN).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Giuseppe Scrivano | Llista cívica |

## Galeria d'imatges

* Campanar de l'església
* Mercat
* Església de San Alfonso

## Enllaços externs

* Alimena Online
* Municipi d'Alimena Arxivat 2008-06-30 a Wayback Machine.
# Església de Sant Miquel d'Alcover

Església de Sant Miquel d'Alcover és un monument del municipi d'Alcover protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església està situada a l'interior del cementiri d'Alcover. És de planta rectangular, amb coberta a dues vessants. Té porta d'accés lateral d'arc de mig punt amb dovelles de pedra. A l'interior es poden veure cinc arcs apuntats i un sisè d'amagat en el mur de tancament.
De la part de l'antiga església que va quedar com a cementiri, se'n conserven els murs i la primera porta, d'arc de mig punt. A la part superior d'aquesta es troba la imatge de Sant Miquel. Encara resta en peu la paret de la façana frontal, amb una obertura atrompetada. Aquesta part forma un petit recinte amb nínxols integrats als murs de l'església.

## Història

L'origen d'aquesta primera església d'Alcover no es coneix amb exactitud, si bé apareix documentada des del 1154 i se sap que el 1166 es convertí en parròquia. La irregularitat d'aquesta construcció fa difícil una lectura d'estils i d'etapes. Hi ha diverses hipòtesis, però actualment sembla acceptada la que planteja l'existència inicial d'una església romànica, de 26,85m. de llargada per 11,00m. d'amplada. En fer-se la muralla, l'església quedà fora del clos. En una moment determinat va esfondrar-se, i fou, vers el segle xv, reconstruïda en part amb sis arcs gòtics de suport, mentre l'altra part, sense sostre, es va utilitzar com a cementiri. Actualment ha quedat totalment integrada dins el fossar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església de Sant Miquel d'Alcover». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «Església de Sant Miquel d'Alcover». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Antoni Benavent i Peraire

Antoni Benavent i Peraire (Gerri de la Sal, 1810 – 1895) fou un jurista i polític català, diputat a Corts durant el sexenni democràtic.
Es llicencià en teologia i dret civil a la Universitat de Cervera. Aconvertit al liberalisme, durant la primera guerra carlina participà en la defensa de Gerri de la Sal contra l'atac de les tropes carlines. El 1843 es va establir a Barcelona, on fou membre de la Junta Revolucionària durant la revolta de la jamància que es va oposar a la dictadura d'Espartero. Mé tard va combatre els carlins a la guerra dels Matiners. Després va obtenir la càtedra de dret canònic a la Universitat de Barcelona. Va donar suport la revolució de 1868 i fou elegit diputat per Lleida a les eleccions generals espanyoles de 1869 dins les files del Partit Republicà Democràtic Federal. Com que va donar suport a l'aixecament federalista de 1869, hagué d'exiliar-se. Va tornar de l'exili en proclamar-se la Primera República Espanyola, i quan va triomfar el cop del general Pavía es va retirar a Gerri de la Sal i no va intervenir més en política.

## Enllaços externs

* Lleidatans d'ahir i avui Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. per Josep Pinyol, 1927
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Cantó de Bourg-Argental

El cantó de Bourg-Argental era una divisió administrativa francesa del departament del Loira, situat al districte de Saint-Étienne. Comptava 8 municipis i el cap era Bourg-Argental. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Bourg-Argental
* Burdignes
* Colombier
* Graix
* Saint-Julien-Molin-Molette
* Saint-Sauveur-en-Rue
* Thélis-la-Combe
* La Versanne

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1971 | Alfred Guyotat | Divers droite |
| 1971-1987 | André Jamet | Divers droite |
| 1987-1992 | Jean Moutot | PS |
| 1992-2015 | Bernard Bonne | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 6.709 | 7.062 | 6.876 | 6.680 | 6.151 | 6.219 | 6.635 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Museu Nacional de Damasc

El Museu Nacional de Damasc (àrab: المتحف الوطني بدمشق, al-Matḥaf al-Waṭanī bi-Dimaxq) és un gran museu arqueològic situat al centre de la ciutat de Damasc, a Síria. La part més popular del museu és la dedicada al jaciment de Dura Europos y la reproducción de la seva sinagoga del segle ii de la nostra era.

## Història

Situat als districtes occidentals de la ciutat, entre la Universitat de Damasc i la Takiyya Sulaymaniyya, va ser construït l'any 1936 per allotjar les col·leccions arqueològiques nacionals que s'havien anat reunint a partir de 1919. L'edifici va ser renovat i ampliat el 1956 i el 1975.
El més destacat de les seves col·leccions és la reconstrucció de la sala d'actes de la sinagoga de Dura Europos, amb el seu conjunt únic de frescs narratius. El museu també allotja alguns dels materials descoberts a Palmira, com la reconstrucció d'una tomba.
El museu va tancar temporalment les seves portes el 2012 per por que la Guerra Civil siriana afectés el ric patrimoni cultural que s'hi exposa. Les autoritats del museu van amagar més de 300.000 peces en llocs secrets per protegir-les de la destrucció i el saqueig. Després de sis anys, el museu va tornar a obrir quatre de les seves cinc ales el 29 d’octubre de 2018.

## Col·leccions

Les col·leccions estan organitzades en cinc ales.
* Prehistòria
* Antiguitat: Sumèria, Mesopotàmia, Regne d'Ebla, etc.
* Art romà d'Orient
* Art islàmic
* Art contemporani

## Galeria

* Antiga estela en pedra d'una parella
* Relleu funerari d'una parella
* Lleó
* Amulets procedents de Palmira

## Referències

* 1 2 «The National Museum of Damascus» (en anglès). Arxivat de l'original el 2006-12-31. [Consulta: 6 gener 2017].
* ↑ «Syria reopens national museum in recently-shelled Damascus after six years» (en anglès). The Independent, 30-10-2018. [Consulta: 20 desembre 2020].
# Pygeretmus shitkovi

Pygeretmus shitkovi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels dipòdids. Viu al sud-est del Kazakhstan i possiblement a la Xina. S'alimenta de llavors i les parts verdes de la vegetació, principalment Climacoptera brachiata, una planta suculenta. El seu hàbitat natural són les zones argiloses o salines a la vora dels llacs i rius en procés de dessecació. Està amenaçat pel canvi climàtic, que ha modificat el seu entorn.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del zoòleg rus/soviètic Borís Mikhàilovitx Jitkov.

## Referències

* ↑ Tsitsulina, K. Pygeretmus zhitkovi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 21 desembre 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 459. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de dipòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Allactaginae :
Cardiocraniinae :
Dipodinae :
Euchoreutinae :
Categoria :