OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Senta Maria de Varossa

Senta Maria de Varossa (en francès Sainte-Marie) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 | 2008 |
| 4 | 12 | 28 | 37 | 31 | 27 | 36 | 34 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Espagno | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Samuran

Samuran (en francès Samuran) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 8 | 10 | 5 | 6 | 12 | 8 | 17 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Berthe Spitaels | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Llibreria Cinc d'Oros

La Llibreria Cinc d'Oros, va ser una llibreria fundada el 1969 per Jaume Farràs i Carmen Aizpitarte que va tancar el 2002. Estava situada al número 462 de la Diagonal de Barcelona, prop de la cruïlla amb el Passeig de Gràcia on hi ha el monument que es coneix popularment amb el mateix nom (plaça del Cinc d'Oros). Dirigida durant molts anys per Pablo Bordonaba, va ser una llibreria que va desafiar obertament el franquisme, el nom mateix va ser posat en uns moments en què el règim havia rebatejat l'espai com a Plaza de la Victoria. Els llibreters venien llibres prohibits, a risc del tancament del local, a aquells que reconeixien com a opositors. El 24 de novembre de 1971, un grup de feixistes va llançar còctels molotov a l'aparador de la llibreria (en aquell moment dedicat a Pau Casals, Pablo Picasso i Pablo Neruda) i l'incendi va provocar greus danys a l'establiment. Els llibreters van decidir mantenir el rètol cremat de l'establiment com a denúncia permanent dels atacs ultres. Aquest atac seria només el primer d'una sèrie que vindria contra llibreries i mitjans de comunicació que gosaven desafiar el règim. Després de la mort de Franco, va continuar sent una llibreria innovadora fins que el 2002 va plegar per problemes derivats del preu del lloguer.

## Referències

* ↑ País, Ediciones El «Columna | Cinc d'Oros abandona» (en castellà). El País [Madrid], 23-03-2002. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Homenatge de l'Ajuntament a la llibreria Cinc d'Oros». [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ «Una placa recorda la desapareguda llibreria Cinc d'Oros, referent de l'antifranquisme», 18-04-2018. [Consulta: 15 gener 2020].
# Bisa

Bisa (en francès Bize) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 273 | 285 | 256 | 223 | 210 | 206 | 208 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Nogues | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
Viccionari
# Bisós

Bisós (en francès Bizous) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 116 | 139 | 141 | 115 | 121 | 96 | 113 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Claude Esquerré | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Eths Cantaus

Eths Cantaus (en francès Cantaous) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 347 | 368 | 382 | 444 | 472 | 438 | 506 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Jean-Pierre Afonso | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Nistòs

Nistòs (en francès Nistos) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 298 | 330 | 288 | 243 | 217 | 235 | 215 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Bernard Severa | |
| 2008- | Fréderique Casteran | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Àdet

Àdet (en francès Azet) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània. Limita al nord amb Borisp, Estença, Camparan i Gralhen, a l'est amb Adervièla e Pocieures i Genos, i a l'oest amb Ens i Sent Lari e Sola

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 185 | 164 | 163 | 146 | 135 | 146 | 161 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Michel Carrot | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Haishan

Haishan (en francès Hachan) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 49 | 53 | 54 | 40 | 35 | 38 | 43 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Félicien Tujague | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Eth Poi

Eth Poi (en francès Pouy) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 39 | 40 | 44 | 35 | 32 | 38 | 38 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Pierre Dulhoste | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Harsh Times: Vides al límit

Harsh Times: Vides al límit (títol original: Harsh Times) és una pel·lícula estatunidenca policíaca escrita i dirigida per David Ayer, presentada al Festival de Toronto l'11 de setembre de 2005, abans d'una sortida en sales el 10 de novembre de 2006 als Estats Units. Ha estat doblada al català.

## Argument

Jim Davis, antic militar, traumatitzat per la seva experiència i a punt d'una crisi nerviosa, espera ser acceptat a la policia, a Los Angeles. Però, l'espera es fa llarga, i la seva vida desesperant, i només una persona l'ajuda: el seu amic Mike, igualment a l'atur. Després de diversos rebutjos, Jim és finalment acceptat al servei de Seguretat del Territori, una nova guerra es prepara… si Jim, que multiplica els excessos, sobreviu fins llavors.

## Repartiment

* Christian Bale: Jim Davis
* Freddy Rodríguez: Mike Alvarez
* Eva Longoria: Sylvia
* J. K. Simmons: Agent Richards
* Tammy Trull: Marta
* Adriana Millan: Rita
* Terry Crews: Darrel
* Robert Dahey: l'empleat de la botiga
* Chaka Forman: Toussaint
* Noel Gugliemi: Flaco
* Curtis TÉ. Koller: l'agent de l'FBI infiltrat
* Iris Lozada: Gracie Sonia
* Armando Cantina: el petit ancià
* Lora Chio: la venedora
* Kenneth Choi: Fujimoto
* Paul Renteria: el ranxer
* Samantha Esteban: Letty
* Tania Verafield: Patty
* Geo Corvera: Wilo
* Cesar Garcia: Listo
* Emilio Rivera: Eddy

## Al voltant de la pel·lícula

Harsh Times: Vides al límit és el primer llargmetratge de David Ayer, com a director. Ell, però, és respectat pel seu guió de Training day: dia d'entrenament, Dark Blue i Els homes de Harrelson. A més, Harsh Times: Vides al límit és un film independent, segons la voluntat del seu director. D'altra banda es va inspirar en la seva joventut per a aquest film.
L'actor que interpreta Flaco, Noel Gugliemi, no és altre que l'actor que interpreta Hector a la saga "Fast and Furious". Se'l pot veure d'altra banda al film amb la camisa que portava en aquesta saga on es pot veure-hi "Hector" inscrit a dalt.
* Crítica: "Primari, gairebé ingenu estil cinematogràfic, (...) excessos interpretatius de Beli."

## Referències

* ↑ «Harsh Times». lecinema.ca. Arxivat de l' original el 2010-03-26. [Consulta: 5 gener 2019].
* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Harsh Times: Vides al límit». [Consulta: 5 gener 2019].
* ↑ «Harsh Times». rottentomatoes.
* ↑ Costa, Jordi «Vidas al límite». El País.
# Peixateria Vella (Vilanova i la Geltrú)

La Peixateria Vella és un edifici catalogat com a monument del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de planta baixa situat al límit del nucli antic de la Geltrú. És de planta el·líptica i presenta un atri de planta rectangular. Té dues façanes a diferent nivell, una al carrer de la Unió i l'altra al carrer de l'Arquebisbe Armanyà, ambdues de composició simètrica, amb un portal central i dues finestrals laterals. Totes aquestes obertures són d'arc de mig punt i estan protegides per reixes. La façana principal, de dimensions més grans, és la del carrer de la Unió. Té com a element remarcable el coronament, amb un escut de Vilanova i la Geltrú integrat en un conjunt escultòric. Sobre l'el·lipsi s'eleva una cúpula sostinguda per columnes primes de ferro colat, tambor amb finestres i coberta de pavelló. La resta de la coberta és plana.

## Història

L'edifici de la Peixateria va ser construït l'any 1858 sobre els terrenys que anteriorment havia ocupat el fossar de la Geltrú. El projecte va ser realitzat i dirigit pel mestre d'obres Josep Salvany. El mercat de peix va ser obert al públic el 8 de setembre de 1858. L'any 1926, l'arquitecte municipal Josep Mª Miró i Guibernau va projectar la coberta. L'edifici va encabir la peixateria fins a l'any 1941 en el qual s'obrí el nou Mercat Públic.
Posteriorment s'han realitzat diferents projectes per a una nova utilització. L'any 1941 es va realitzar un projecte d'hostatgeria per a indigents (Josep Mª Miró i Guibernau). El 1969 es realitzà un projecte d'habitatges (MBM arquitectes) i el 1981 un nou projecte de restauració (Joan Corral i Vilalta).
Actualment funciona com a local d'assaig dels Falcons de Vilanova i la Geltrú.

## Referències

* 1 2 3 «Peixateria Vella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].

## Enllaços externs

* Peixateria Vella, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Al-Majd (Hebron)

Al-Majd (àrab: خربة المجد, Ḫirbat al-Majd) és una vila palestina de la governació d'Hebron, a Cisjordània, situada 18 kilòmetres al sud-oest d'Hebron. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques tenia 2.542 habitants el 2016. El seu nom vol dir «glòria».
En 1883 el Survey of Western Palestine (SWP) del Fons per a l'Exploració de Palestina hi va trobar «coves, cisternes, i pilars; sembla que hi havia una capella en ruïnes.»

## Referències

* ↑ 2007-2016 PCBS census Arxivat 2013-07-05 at Archive.is. Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS). p. 107.
* ↑ Palmer, 1881, p. 404
* ↑ Conder and Kitchener, 1883, SWP |II, p. 375

## Bibliografia

* Conder, Claude Reignier; Kitchener, H. H.. The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. 3. Londres: Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1883.
* Palmer, E. H.. The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer. Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1881.
# Beit Maqdum

Al-Kum-al-Muwarraq-Beit Maqdum-Humsa (àrab: الكوم, al-Kūm) és una vila palestina de la governació d'Hebron, a Cisjordània, situada 7 kilòmetres al nord-est d'Hebron. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques tenia 3.391 habitants el 2016. El seu terme municipal va des de la Línia verda de frontera amb Israel a l'oest fins a la ciutat de Dura a l'est.

## Història

En 1883 el Survey of Western Palestine (SWP) del Fons per a l'Exploració de Palestina va trobar a Kh. el Kôm "trastres de ruïnes i coves en un turó blanc. També la va descriure com a «més aviat una gran ruïna.»
Khurbet el Murak fou descrita com «coves i dos grans fundacions», mentre que a Beit Makdûm van assenyalar «cisterna, coves, fonaments i parets, aparentment un lloc antic.»
La vila moderna fou creada el 1995 com a resultat de la fusió de les viles d'al-Kum, al-Muwarraq, Beit Maqdum i Humsa, i al-Kum és la més gran i situada al mig de les altres tres. Al-Kum i Beit Maqdum van ser fundades en algun moment a principis del segle xix durant la dominació otomana a Palestina (Palestina). La majoria dels residents dels quatre pobles eren immigrants de la propera Dura o refugiats palestins que van fugir-hi després de la Guerra araboisraeliana de 1948. Les principals famílies són Rajoub, al-Awawda i al-Sharha. Després de la fundació de la vila moderna, es va establir un consell de vila per a administrar els seus assumptes i proveir alguns serveis municipals.
Les instal·lacions d'atenció primària de salut del poble es troben al-Kum designades pel Ministeri de Salut com a nivell 1. A prop està Deir Sammit on les instal·lacions d'assistència sanitària primària estan en el nivell 2.

## Referències

* ↑ 2007-2016 PCBS census Arxivat 2013-07-05 at Archive.is. Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS). p. 107.
* 1 2 Al Kum, Al Muwarraq, Beit Maqdum, Humsa Village Profile. Applied Research Institute-Jerusalem (ARIJ). 2009.
* ↑ Conder and Kitchener, 1883, SWP III, p. 358
* ↑ Conder and Kitchener, 1883, SWP III, p. 360
* ↑ Conder and Kitchener, 1883, SWP III, p. 324
* ↑ West Bank Health care Arxivat 2006-03-13 at the Library of Congress

## Bibliografia

* Conder, Claude Reignier; Kitchener, H. H.. The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. 3. Londres: Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1883.
* Palmer, E. H.. The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer. Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1881.
# Giovanni Boldini

Giovanni Boldini (Ferrara, 31 de desembre de 1842 - París, 11 de gener de 1931) fou un pintor italià. Com John Singer Sargent, Giovanni Boldini va ser un retratista de reputació internacional, treballant principalment a París i a Londres. Al començament del Segle XX, era el retratista amb més projecció a París, amb una reputació tan bona com la de Sargent.

## Biografia

Giovanni Boldini el pare del qual era pintor i restaurador de quadres és el vuitè d'una família de tretze fills. Es va instal·lar a Florència entre 1862 i 1865 i va entrar en contacte amb el grup dels Macchiaioli, barreja de membres de l'Escola de Barbizon que rebutgen l'academicisme i preconitzen la immediatesa i la frescor. Es va lligar igualment amb el crític Diego Martelli, que va contribuir a popularitzar a Itàlia els principis de l'impressionisme francès.
Si Boldini produeix, al començament de la seva carrera, alguns paisatges i pinta, el 1870, una sèrie de frescos a la Vil·la La Falconiera, prop de Pistoia, és com a retratista que s'ha de fer conèixer. En un viatge a Londres el 1869, va rebre nombrosos encàrrecs i des de llavors fa nombroses estades en aquesta ciutat fins al 1874. En 1872, es va instal·lar a París i va agafar un taller prop de la plaça Pigalle. Quan retorni de Londres, Sargent li cedirà el seu taller del passeig Berthier en el districte 17 el 1885.
El 1874, Boldini va exposar amb èxit al Saló de Mart. Era un habitual dels Salons i va guanyar ràpidament una gran reputació. El marxant Adolphe Goupil li va oferir un contracte en exclusiva i Boldini realitza per a ell petits quadres amb vestits del Segle XVIII, brillantment virolats, que tenen un gran èxit. Però tenien molt d'èxit sobretot els seus retrats de dones de l'alta societat, brillants i elegants, caracteritzats per una pinzellada intrèpida i fluida.
Va ser un amic proper d'Edgar Degas i, com ell, va utilitzar molt la tècnica del pastel, a partir dels anys 1880.
El 1886 va realitzar per primera vegada el retrat de Giuseppe Verdi sobre tela - li donarà set anys més tard a Milà - però, insatisfet del resultat, el va refer el 9 d'abril de 1886, utilitzant la tècnica del pastel, en només cinc hores. El pintor va conservar el retrat original per presentar-lo a l'Exposició universal de París, el 1889, de Brussel·les el 1897 i a la primera Biennal de Venècia, per donar-lo finalment a la Galeria d'Art Modern de Roma el 1918.

## Algunes obres

* El comte Robert de Montesquiou, 1897, Paris, Musée d'Orsay.
* Retrat de Giuseppe Verdi, 1886, Roma, Galeria d'Art Modern.
* El pintor Brown i la seva família, 1890, Lisboa, Fundació Gulbenkian.

## Galeria

* La marquesa Luisa Casati amb un llebrer (1908)
* Retrat de John Singer Sargent (c. 1890)
* Giovanni Boldini, Cara de dona, dibuix a llapis sobre cartró, col·lecció privada.

## Enllaços externs

* (anglès) Informació sobre Boldini amb reproduccions de pintures
* (italià) Informació sobre Boldini
# Toni Innauer

Toni Innauer (Bezau, 1 d'abril de 1958) és un saltador d'esquí austríac, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on va disputar dues proves del programa de salt amb esquís. En el salt llarg guanyà la medalla de plata, mentre en el salt curt fou setè. Quatre anys més tard, als Jocs de Lake Placid, tornà a disputar dues proves del programa de salt amb esquís. En aquesta ocasió guanyà la medalla d'or en el salt curt, mentre en el salt llarg fou quart. També va guanyar la medalla de plata al Campionat del món de vol d'esquí de Vikersund el 1977.
El 5 de març de 1976 va establir el rècord mundial de salt amb esquí en 174 metres. Dos dies després va millorar el rècord mundial amb 176 metres. Ambdós rècords foren establerts a Oberstdorf, Alemanya Occidental.
Es va retirar el 1980 a causa d'una lesió al turmell. El 1987 es va graduar a la Universitat de Graz amb una llicenciatura en filosofia, psicologia i ciències de l'esport. La seva tesi va ser sobre la sociologia del salt d'esquí. De 1989 a 1992 i el 2001/02, va entrenar l'equip austríac de salts d'esquí. De 1993 al 2001 i del 2002 al 2013 fou director d'esquí nòrdic a la Federació d'Esquí Austríac. També és l'expert en salts d'esquí del canal de televisió alemany ZDF.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Toni Innauer». [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ «INNAUER Toni - Athlete Information». [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ «Dva sta poletela 174 m! (page 8)» (en eslovè). Delo, 06-03-1976.
* ↑ «Toni Innauer & Falko Weißpflog - Oberstdorf 1976 - 174 m - World record». YouTube, 05-03-1976. Arxivat de l'original el 2021-12-21.
* ↑ «Innauer zdaj pri 176 m! (page 9)» (en eslovè). Delo, 08-03-1976.
# Ulf Risse

Ulf Risse (Hamburg, Alemanya, 1937-2018) fou un dissenyador industrial i mestre joier. Va estudiar a l'Escola Superior de Disseny de Schwäbisch Gmünd (Alemanya), on posteriorment impartiria classes. Va col·laborar en un projecte experimental d'habitatges per a les Nacions Unides a Perú. Ha treballat per a empreses com Bosch, Neff, Osram o AEG a Alemanya i per a Roca Radiadores, Soler & Palau, Sigma o Mobilplast a l'Estat Espanyol. Va obtenir el Premi Nacional de disseny i el de joieria, ambdós a Alemanya. Ha treballat al departament de disseny de producte de l'empresa 8E0 SA per després passar a ser el responsable del grup de disseny DI Diseño Industrial a Barcelona. Els seus productes han estat seleccionats per a la Gute-Industrie Form de Hannover i el Landesgewerbeat de Stuttgart. Entre els seus dissenys a Espanya es pot destacar el condicionador d'aire Ariagel (1987), diversos porters automàtics per a l'empresa Golmar Sistemas de Comunicación o la planxa Futura (1994), realitzada amb la col·laboració de l'equip tècnic de l'empresa Soler & Palau.

## Referències

* ↑ «Esquela de Ulf Risse | Esquelas de CASTELLDEFELS» (en castellà). [Consulta: 18 gener 2018].
* 1 2 3 4 «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 16 abril 2012].
# Nannoniïta

La nannoniïta és un mineral de la classe dels òxids. El nom honra a Roberto Nannoni (1943–2022) per la seva contribució al coneixement de la mineralogia toscana. Nannoni, llicenciat en ciències geològiques a la Universitat de Pisa, va ser professor de ciències a secundària, i col·laborador del Museo Provinciale di Storia Naturale de Livorn del 1972 al 1998 i, durant els anys vuitanta, conservador honorari de la col·lecció mineralògica d'aquell museu.

## Característiques

La nannoniïta és un hidròxid de fórmula química Al₂(OH)₅F. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de juny de l'any 2024. Va ser publicada a la revista internacional European Journal of Mineralogy per Cristian Biagioni et al. en el mes de desembre de 2024 amb el títol «Nannoniite, Al₂(OH)₅F, a new mineral from the Cetine di Cotorniano mine (Tuscany, Italy)». Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb els números de catàleg: 20071 i 20072.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Cetine di Cotorniano, situada al municipi de Chiusdino, dins la província de Siena (Toscana, Itàlia). Es presenta en forma d'agregats esfèrics formats per cristalls micròmetrics incolors o blancs. Aquest mineral ja havia estat trobat amb anterioritat en altres dos jaciments, com la pedrera Francon, a Montreal (Quebec, Canadà), o la pegmatita Tennvatn, a Sørfold (Nordland, Noruega), però no havia estat degudament caracteritzat.

## Referències

* ↑ «Nannoniite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 agost 2024].
* 1 2 3 Biagioni, Cristian; Mugnaioli, Enrico; Lorenzon, Sofia; Mauro, Daniela; Musetti, Silvia; Sejkora, Jiří; Belmonte, Donato; Demitri, Nicola; Dolníček, Zdeněk «Nannoniite, Al2(OH)5F, a new mineral from the Cetine di Cotorniano mine (Tuscany, Italy)». European Journal of Mineralogy, 36, 6, 11-12-2024, pàg. 1011–1022. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-1011-2024 [Consulta: 12 desembre 2024].
* 1 2 3 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 19 agost 2024].
* ↑ Jambor, J. L.; Sabina, A. P., Ramik, R. A., Sturman, B. D. «A fluorine-bearing gibbsite-like mineral from the Francon quarry, Montreal, Quebec». The Canadian Mineralogist, 28, 1, 1990, pàg. 147-153 [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ Husdal, Tomas «Nyfunn av mineraler fra Tysfjord-pegmatittene, Nordland» (en noruec). Norsk Mineralsymposium 2019, 2019, pàg. 31-46 [Consulta: 12 desembre 2024].
# Tèrmes

Tèrmes (en francès Thermes-Magnoac) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 178 | 199 | 185 | 171 | 169 | 160 | 187 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Jean-Michel Laberenne | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sent Ipolit

Sent Ipolit (en francès Saint-Hippolyte-du-Fort) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard