OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Domingo Pérez Cáceres

Domingo Pérez Cáceres (10 de novembre de 1892, Güímar, Tenerife - 1 d'agost de 1961, San Cristóbal de La Laguna, Tenerife) va ser un dels bisbes més destacats de la història de les Illes Canàries, sent ben conegut per les seves ajudes a la gent pobra de Canàries (era conegut com el "bisbe dels pobres"), als quals donava diners, i pels seus molts càrrecs en l'Església.
Però sobretot és conegut per ser l'impulsor de la construcció de la Basílica de Nostra Senyora de la Candelaria, patrona de Canàries. Ell també va ser el primer i únic bisbe nascut a Tenerife que va regir la seva pròpia diòcesi natal, la Diòcesi de Sant Cristóbal de La Laguna, també anomenada Diòcesi de Tenerife o Diòcesi Nivariense i en general també va ser el primer bisbe canari en regir aquesta diòcesi igualment canària.
Va néixer el 10 de novembre de 1892 a Güímar (Tenerife). Després d'estudiar al Seminari sacerdotal de Tenerife, va tenir molts càrrecs importants, entre ells, rector de la vila de Güímar i degà de l'Església de Catedral de La Laguna.
El 21 de setembre de 1916 el bisbe Nicolás Rey Redondo li va lliurar l'ordre del presbiterat, el que el va conduir a exercir el càrrec de vicari general de la Diòcesi, el qual va ocupar durant dotze anys. El 21 setembre 1947 Don Domingo va ser consagrat bisbe de Tenerife pel Papa Pius XII. Va ser el vuitè bisbe de Tenerife.
Posteriorment seria nomenat fill predilecte de Güímar i de la província de Santa Cruz de Tenerife. També va ser nomenat fill adoptiu de tots els municipis de la diòcesi de Sant Cristóbal de La Laguna, així com a fill adoptiu de Los Realejos en el mateix any.
Pérez Càceres va morir el dimarts 1 d'agost de 1961, a dos quarts de quatre de la tarda. Es van enviar centenars de telegrames de tota Canàries i fins i tot d'altres parts d'Espanya. Va ser enterrat a la Basílica de la Candelaria.

## Referències

* 1 2 Domingo Pérez Cáceres, el obispo de los pobres
* 1 2 «Historia de la Diócesis Nivariense». Arxivat de l'original el 2017-09-21. [Consulta: 24 setembre 2017].
* ↑ Don Domingo Pérez Cáceres y el cura "guaperas". Gente, eldia.es. Consulta: 29 de noviembre de 2010, a las 15:55 pm.

## Enllaços externs

* Catholic hierarchy
# Arango (Pravia)

Arango és una parròquia del conceyu asturià de Pravia. Té una població de 264 habitants (INE, 2006) i ocupa una extensió de 9,43 km².
Entre els monuments cal destacar una torre medieval.

## Barris

* Allence
* Arborio (Arboriu en asturià)
* Caunedo (Caunéu)
* El Rebollal
* La Braña
* La Fungal (La Xungal)
* Las Tablas
* Puentevega (Ponteveiga)
* Prada
* Quintana
* Ribero (Riberu)
* San Pelayo
* Travesedo (Traveséu)

## Fills il·lustres

* Jesús Arango Fernández, Conseller d'Agricultura i Ramaderia d'Astúries entre 1982 i 1987
# Preishac de Montastruc

Preishac (en francès Préchac) és un municipi francès situat al departament del Gers i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 185 | 181 | 144 | 136 | 133 | 153 | 160 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Max Coustau | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2009-12-26. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ Mapa del Gers amb els municipis en gascó
# Cabaret Mineiro

Cabaret Mineiro és una pel·lícula brasilera del 1980, del gènere drama musical, escrita i dirigida per Carlos Alberto Prates Correia, basada en diverses obres d'un poema homònim de Carlos Drummond de Andrade i en un conte de Guimarães Rosa. La fotografia és de Murilo Salles i la banda sonora de Tavinho Moura. El novembre de 2015 la pel·lícula va entrar a la llista de l'Associação Brasileira de Críticos de Cinema (Abraccine) dels 100 millors pel·lícules brasileres de tots els temps.

## Argument

Durant un viatge en tren pel nord de Minas, l'aventurer Paixão coneix Salinas, de qui s'enamora a primera vista. Els dos fan l'amor a la cabana de dormir i, al matí, quan es desperta, s'adona que ella ja no hi és. Paixão viurà les més diverses aventures amoroses, mentre somia amb l'estimada que va desaparèixer de la seva vida.

## Repartiment

* Nelson Dantas
* Tamara Taxman... Passatgers del tren
* Tânia Alves...Cantant de cabaret
* Helber Rangel
* Louise Cardoso...Jove a la piscina
* Maria Silvia
* Eliene Narducci
* Luiza Clotilde
* Dora Pellegrino
* Carlos Wilson
* Zaira Zambelli
* Thelma Reston...Sinhá
* Nildo Parente...Zé
* Paschoal Villaboin
* Antonio Rodrigues

## Premis i nominacions

Festival de Gramado 1981
* Guanyador en la categoria de Millor pel·lícula, millor fotografia (Murilo Salles), millor actor (Nelson Dantas), millor muntatge, millor direcció, millor banda sonora i millor actriu secundària (Tânia Alves).
Festival de Brasília 1980
* Va guanyar la millor fotografia

## Referències

* ↑ «Cabaret mineiro». Enciclopédia Itaú Cultural.
* ↑ André Dib. «Abraccine organiza ranking dos 100 melhores filmes brasileiros». Abraccine, 27-11-2015.

## Enllaços externs

* Cabaret Mineiro a YouTube
# A. R. Saleh Salem

A. R. Saleh Salem (àrab: سالم عبد الرحمن صالح, Sālim ʿAbd ar-Raḥmān Ṣāliḥ) (4 de gener de 1993), és un jugador d'escacs dels Emirats Àrabs Units, que té el títol de Gran Mestre des de 2009.
A la llista d'Elo de la FIDE del gener de 2016, hi tenia un Elo de 2627 punts, cosa que en feia el jugador número 1 (en actiu) dels Emirats Àrabs Units. El seu màxim Elo va ser de 2627 punts, a la llista del gener de 2016 (posició 148 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Ha estat tres cops campió dels Emirats Àrabs Units (2008, 2011 i 2102). Campió de l'Àsia Sub14 el 2007, Sub16 el 2008 i Sub18 el 2009.
Participà en la Copa del món de 2011 on fou eliminat a la primera ronda per Dmitri Iakovenko, i a la Copa del Món d'escacs de 2013 on fou eliminat per Anish Giri també a la primera ronda.
El 2015 fou campió de l'Àsia amb 7 punts de 9, els mateixos punts que Surya Shekhar Ganguly però amb millor desempat. Aquest triomf significà obtenir una plaça per la Copa del món de 2015 on fou eliminat a la primera ronda per Wei Yi.

### Participació en olimpíades d'escacs

Salem ha participat, representant els Emirats Àrabs Units, en quatre Olimpíades d'escacs entre els anys 2008 i 2014, amb un resultat de (+21 =8 –9), per un 65,8% de la puntuació. El seu millor resultat el va fer a l'Olimpíada del 2010 en puntuar 8½ d'11 (+7 =3 -1), amb el 77,3% de la puntuació, amb una performance de 2599.

## Notes i referències

* 1 2 3 «Nota biogràfica de A. R. Saleh Salem» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Emirats Àrabs Units"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ Posició al rànqui ng mundial i evolució Elo de A. R. Saleh Salem «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2016-02-01. [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ «Copa del món de 2011». [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ «Copa del món de 2013». [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ «Asian Continental Chess Championship 2015». chess-result.com. [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
# Okakura Kakuzō

    En aquest nom japonès, el cognom és Okakura.
Okakura Kakuzō (japonès: 岡倉 覚 三), també conegut com a Okakura Tenshin (岡倉 天 心) (14 de febrer de 1862 - 2 de setembre de 1913) va ser un filòsof, escriptor, historiador i crític d'art japonès, director de l'Escola de Belles Arts de Tòquio (Tōkyō Bijutsu Gakkō).
Va néixer a Yokohama, al si d'una família de tradició samurai procedent de Fukui. Va estudiar a la Universitat Imperial de Tòquio, així com en una institució occidental on va aprendre l'idioma anglès. Es va especialitzar en filosofia i literatura anglesa, graduant-se en 1880. Va ser deixeble d'Ernest Francisco Fenollosa, historiador d'art nord-americà, estudiós i especialista de l'art japonès, professor de filosofia i economia política a la Universitat Imperial de Tòquio. Orientalista entusiasta que va fer molt per preservar l'art tradicional japonès, amb el qual va intentar recuperar les tradicions ancestrals japoneses, que s'estaven perdent amb el procés de modernització i occidentalització iniciat en l'era Meiji. Entre altres coses, va ser un gran promotor de l'art japonès tradicional (nihonga), contraposat a l'art occidentalista (yōga) que va tenir molt èxit entre finals del segle xix i principis del XX.
El 1902 va viatjar a l'Índia, on va conèixer a Rabindranath Tagore, amb qui de seguida va congeniar, sent un defensor com ell de la cultura tradicional dels seus països. Posteriorment es va instal·lar als Estats Units, on va ser nomenat assessor -i posteriorment curador- del Museu de Belles Arts de Boston, càrrec en el qual va succeir a Fenollosa. Aquí va realitzar una enorme tasca de recopilació i conservació d'art asiàtic, aconseguint una de les millors col·leccions del món en aquesta especialitat.
Les seves principals obres són: Els ideals de l'est (Londres, J. Murray, 1903), El despertar del Japó (Nova York, Century, 1904) i El llibre del te (Nova York, Putnam's, 1906).

## Bibliografia

* Okakura Kakuzo. El libro del té. Edicomunicación, Barcelona, 1999. ISBN 84-7672-925-1.
* Okakura Kakuzo. El llibre del te. Traducció: Carles Soldevila. Alta Fulla, Barcelona, 1978. ISBN 84-85403-00-2.
# Enduro Júnior

Enduro Júnior, abreujat EJ, és una de les categories (o classes) en què es disputa el Campionat del Món d'enduro. Fou introduïda el 2005, un any després que s'introduïssin les tres principals (E1, E2 i E3). Tot i formar part dels esdeveniments puntuables per al mundial, la classe funciona per si mateixa com a campionat específic amb el nom oficial de FIM Junior Enduro World Championship.

## Reglament

Actualment la categoria EJ està reservada a pilots de menys de 23 anys, per bé que quan s'instaurà es limitava als 21. Inicialment, la categoria era oberta a tot tipus de motors però el 2018 s'hi van crear dues divisions per cilindrada: Júnior 1 (J1) per a les motocicletes amb motors fins a 250 cc i Júnior 2 (J2) per a les de més de 255 cc. El títol mundial s'atorga al guanyador absolut, considerant els resultats globals, mentre que els guanyadors de cada subdivisió reben una Copa del Món de la FIM.
Pel que fa a les plaques porta-números de la motocicleta, fins al 2017 varen ser verdes amb els números blancs i a partir del 2018, amb la subdivisió en dues categories, les de la nova J1 són verd clar amb números negres i les de la J2, verd fosc amb números blancs.

## Llista de guanyadors
### Primera etapa (2005-2017)

| Any | Campió | Motocicleta |
| 2005 | Cristóbal Guerrero | Gas Gas |
| 2006 | Joakim Ljunggren | Husaberg |
| 2007 | Joakim Ljunggren | Husaberg |
| 2008 | Thomas Oldrati | KTM |
| 2009 | Oriol Mena | Husaberg |
| 2010 | Lorenzo Santolino | KTM |
| 2011 | Jérémy Joly | Honda |
| 2012 | Mathias Bellino | Husaberg |
| 2013 | Matthew Phillips | Husqvarna |
| 2014 | Daniel McCanney | Beta |
| 2015 | Jamie McCanney | Husqvarna |
| 2016 | Giacomo Redondi | Honda |
| 2017 | Bradley Freeman | Beta |

### Segona etapa (2018-Actualitat)

    A 26 de novembre de 2024
| Any | Júnior (absolut) | Júnior (absolut) | Júnior 1 | Júnior 1 | Júnior 2 | Júnior 2 |
| Any | Campió | Motocicleta | Campió | Motocicleta | Campió | Motocicleta |
| 2018 | Matteo Cavallo | Beta | Andrea Verona | TM | Matteo Cavallo | Beta |
| 2019 | Andrea Verona | TM | Andrea Verona | TM | Enric Francisco | KTM |
| 2020 | Hamish McDonald | Sherco | Roni Kytönen | Honda | Hamish McDonald | Sherco |
| 2021 | Matteo Pavoni | TM | Lorenzo Macoritto | TM | Matteo Pavoni | TM |
| 2022 | Zach Pichon | Sherco | Zach Pichon | Sherco | Luc Fargier | Beta |
| 2023 | Jed Etchells | Fantic | Jed Etchells | Fantic | Albin Norrbin | Fantic |
| 2024 | Max Ahlin | KTM | Kevin Cristino | Fantic | Max Ahlin | KTM |

## Referències

* ↑ «Regulations for the E1, E2, E3 and EJ FIM Enduro World Championships» (PDF) (en anglès). fim-live.com. FIM, 18-02-2016. [Consulta: 20 desembre 2017].
* ↑ «2022 FIM Enduro World Championship Regulations» (PDF) (en anglès). fim-moto.com. FIM, 20-12-2021. [Consulta: 2 gener 2022].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial (anglès)
* El mundial d'Enduro Júnior al Web de la FIM (anglès)
# Carry-On

Carry-On és una pel·lícula de thriller d'acció estatunidenca del 2024 dirigida per Jaume Collet-Serra i escrita per T.J. Fixman. La pel·lícula és protagonitzada per Taron Egerton, Sofia Carson, Danielle Deadwyler i Jason Bateman. La seva trama segueix un jove oficial de la Transportation Security Administration a qui li fan xantatge perquè deixi un paquet perillós a bord d'un vol durant la nit de Nadal.
Es va estrenar a Netflix el 13 de desembre de 2024, amb subtítols en català. La pel·lícula va rebre crítiques positives.

## Referències

* ↑ Cordero, Rosy «'Carry-On': Dean Norris, Tonatiuh, Logan Marshall Green & Sinqua Walls Among 8 New Cast In Netflix Amblin Thriller». Deadline Hollywood, 17-10-2022.
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «Netflix 2024 Movie Slate Counts Titles From Jamie Foxx, Cameron Diaz, Jennifer Lopez, Jerry Seinfeld & Woody Woodpecker; 'Beverly Hills Cop 4' Sets Date». Deadline Hollywood, 01-02-2024. [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ Cohen, Anne; DeLillo, John. «Carry-On: Taron Egerton Will Take Off in New Gripping Action Thriller», 28-08-2024. [Consulta: 30 agost 2024].
* ↑ «Carry-On». Goita què fan, ara!. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «Carry-On» (en anglès). Rotten Tomatoes. [Consulta: 15 desembre 2024].
# Red One

Red One és una pel·lícula de comèdia d'acció i aventures estatunidenca del 2024 dirigida per Jake Kasdan i escrita per Chris Morgan, a partir d'una història original de Hiram Garcia. És protagonitzada per Dwayne Johnson, Chris Evans, Lucy Liu, JK Simmons, Kiernan Shipka, Bonnie Hunt, Nick Kroll, Kristofer Hivju i Wesley Kimmel. A la pel·lícula, Callum Drift (Johnson), el cap de seguretat del Pol Nord, fa equip amb el pirata informàtic Jack O'Malley (Evans) per localitzar un Pare Noel (Simmons) que ha estat segrestat la vigília de Nadal. S'ha subtitulat al català.
Produïda per Amazon MGM Studios, Seven Bucks Productions, Chris Morgan Productions i The Detective Agency, Red One es va plantejar com el primer film d'una franquícia de pel·lícules d'acció de temàtica nadalenca. El rodatge principal va començar l'octubre de 2022 i va concloure el febrer de 2023, amb llocs de rodatge com Atlanta.
Red One es va estrenar internacionalment per Warner Bros. Pictures el 6 de novembre de 2024 i als Estats Units per Metro-Goldwyn-Mayer el 15 de novembre. La pel·lícula només va recaptar 168 milions de dòlars a tot el món amb un pressupost d'uns 200-250 milions de dòlars. Va rebre majoritàriament crítiques negatives.

## Referències

* ↑ «Red One». Goita què fan, ara!. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «Dwayne Johnson & Dany Garcia's Seven Bucks Developing 'Red One' With Amazon Studios». Deadline Hollywood, 28-06-2021. Arxivat de l'original el October 25, 2022. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ Ellis, Mary Elizabeth. «Mary Elizabeth Ellis on Twitter: Verified I had a blast shooting #RedOne in Atlanta this week with @chrisevans #wesleykimmel and the awesome crew! Paparazzi photo isn't the most flattering, but cool to see the fake snow! This giant Christmas movie with the likes of @therock @lucyliu #jksimmons is gonna be hella fun!! #jakekasdan @amazonstudios» (en anglès americà). Instagram, 15-10-2022. Arxivat de l'original el 25 October 2022. [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ Leishman, Rachel. «Chris Evans Shares a Behind-The-Scenes Look at 'Red One'» (en anglès americà). Collider, 19-10-2022. Arxivat de l'original el October 30, 2022. [Consulta: 20 octubre 2022].
* ↑ McClintock, Pamela (April 10, 2024). «Amazon MGM Teases Dwayne Johnson-Chris Evans Holiday Pic 'Red One,' Expands Theatrical Slate». The Hollywood Reporter.
* ↑ «Red One». [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Bradshaw, Peter. «Red One review – bronto-head Dwayne Johnson weighs down Santa kidnap comedy». The Guardian, 06-11-2024. [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «Dwayne Johnson & Chris Evans' $200M+ Christmas Action Movie 'Red One' Opening To $34M: Is It A Bomb Or A Streamer's Rounding Error? — Saturday AM Box Office» (en anglès americà). Deadline, 17-11-2024. [Consulta: 17 novembre 2024].
# Orfeo (animal)

Orfeo és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. Es pot trobar al Brasil.
Fou descrit per primera vegada per J. A. Miller l'any 2007.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Orfeo desolatus (Keyserling, 1886)
* Orfeo jobim Miller, 2007

## Referències

* 1 2 «Gen. Orfeo Miller, 2007». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Miller, J. A. «Review of erigonine spider genera in the Neotropics (Araneae: Linyphiidae, Erigoninae)». Zoological Journal of the Linnean Society, vol. 149, 2007, pàg. 1–263. DOI: 10.1111/j.1096-3642.2007.00233.x.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# 449 aC

El 449 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Era també conegut com el 305 ab urbe condita, o de la fundació de Roma.

## Esdeveniments

* Pèricles mana refortificar Atenes.
* Promulgació de les Lleis de les dotze taules. Va ser el primer i únic codi legal fins al temps de Justinià I. Eren també conegudes com a Leges Decemvirales, Lex Decemviralis, Leges XII, Leges XII tabularum o Duodecim o simplement «les lleis» o «la llei».
* Van ser elegits cònsols Marc Horaci Barbat i Luci Valeri Potit. Els annals de la gens Valèria diuen que Luci Valeri Potit va ser el primer patrici romà que va mostrar oposició als decemvirs i va ser un dels caps polítics que van aconseguir l'abolició del segon decemvirat, presentant-se junt amb Marc Horaci Barbat com a cap del poble contra Api Claudi, després de la mort de Virgínia pel seu pare i quan els plebeus s'havien fet forts al Sacer Mons.
* Els dos cònsols van fer aprovar les lleis Valeriae et Horatiae. Una era la Lex Valeria de provocatione, que establia que no podia existir cap magistrat a qui el poble no pogués apel·lar les seves decisions. I l'altra, la Duilia de magistratibus, presentada pel tribú de la plebs Marc Duili, que condemnava a flagel·lació i pena de mort a aquell que deixés a la plebs sense els seus tribuns i al que establís un magistrat que fos inapel·lable per l'assemblea popular, diu Titus Livi.
* En les guerres exteriors Potit va derrotar els eques i als volscs, i Horaci als sabins. Els dos exèrcits consulars van tornar a Roma coberts de glòria, però el senat no els va concedir els honors del triomf perquè els considerava traïdors a causa de les lleis promulgades.
* Es va signar la Pau de Càl·lies, un tractat firmat entre la Lliga de Delos (encapçalada per Atenes) i l'Imperi Persa que va posar fi a les guerres mèdiques. La pau va ser negociada per Càl·lies II, un polític atenenc.

## Referències

* ↑ «Partenón, el gran templo de Atenea» (en castellà). National Geographic, 04-09-2012. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ Hornblower, Simon; Spawforth, Antony; Eidinow, Esther. «Twelve Tables». A: The Oxford classical dictionary. 4a ed. Oxford: Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-954556-8.
* ↑ Smith, William (ed.). «Potitus, Valerius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 30 desembre 2023].
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, III, 55
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, III, 39-41
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XII, 4
# Temporal

Un temporal és un fenomen meteorològic caracteritzat per vents intensos, sovint acompanyats de condicions meteorològiques adverses com pluges o mal temps. En les zones properes a la costa, els temporals també poden anar acompanyats d'onatges forts i altes altures d'ona.
Els temporals es poden mesurar utilitzant diferents escales per expressar la velocitat del vent. La més coneguda és l'escala de Beaufort, establerta pel hidrògraf francès Francis Beaufort el 1805. Aquesta escala avalua l'intensitat del vent a partir dels efectes observats en el mar, el tipus d'onatge generat i els danys que pot causar a terra. L'escala va del 0 al 12, i a cada valor s'assigna un nom que descriu el fenomen meteorològic. Un episodi de vent es considera un temporal quan les ratxes arriben a aproximadament 60 km/h, el que correspon al valor 8 de l'escala de Beaufort. En aquest punt, el vent provoca onatges mitjans i allargats, amb esquitxades i petits remolins a les crestes de les ones. Els temporals poden variar en intensitat, i l'escala arriba fins al 12, que correspon a un huracà.

## Referències

* ↑ «temporal | enciclopedia.cat». [Consulta: 16 desembre 2024].
* 1 2 Flor Tey, Guillem. Anàlisi dels impactes sobre la costa del Mediterrani Occidental provocats per la Tempesta Glòria (tesi). Barcelona: UPC. Departament d’Enginyeria Civil i Ambiental (DECA), 20 de juny de 2021, p. 16.

## Vegeu també

* Escala de Beaufort
* Temporal Gloria
# Aristodem d'Esparta

Aristodem (en grec antic Ἀριστόδημος Aristodemos) va ser el mític fill d'Aristòmac i net d'Aristodem, i un dels heràclides descendent d'Hèracles. Temen i Cresfontes són germans seus i els conqueridors del Peloponès.
Era a Naupacte amb Temen, el seu germà, preparant la flota i l'exèrcit per emprendre la conquesta d'aquella terra, però va morir fulminat per un llamp enviat per Zeus a petició d'Apol·lo, que volia castigar-lo per no haver consultat l'oracle de Delfos. Una altra tradició diu però que va morir a mans dels fills de Pílades i Electra, Medont i Estrofi. Els lacedemonis afirmaven que no havia mort, sinó que havia participat amb els seus germans en la conquesta i que havia rebut en el repartiment Lacedemònia, on hauria estat rei. En morir hauria deixat el tron als seus fills, Eurístenes i Procles, que havia tingut amb Argia, filla d'Autesió.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 56. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. (William Smith, 1849)
* Dictionary of Greek and Roman Geography. (William Smith, 1854)
# Fueloil

El fueloil és un combustible obtingut com a residu en la destil·lació fraccionada del petroli. És el combustible més pesat que es pot destilar a pressió atmosfèrica i té un color negre. Es classifica en diversos tipus (1, 2, 3, 4 i 5) segons la seva composició i aplicació. S'utilitza principalment com a combustible per a motors dièsel, plantes d'energia, calderes i forns. També es pot destilar per obtenir altres productes com olis lubricants o asfalts. La seva composició pot incloure substàncies com aigua, asfaltenos, sofre o metalls, que influeixen en les seves propietats i emissions.

## Referències

* ↑ «Fueloil». quimica.es. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ 20minutos. «Qué es el fueloil, el tipo de combustible que está arrojando al mar el barco de Gibraltar» (en castellà), 02-09-2022. [Consulta: 16 desembre 2024].
# Ian Scott

Ian Scott (9 de gener de 1915 - Hatfield, 15 de maig de 1980) va ser un ciclista britànic que va competir en els anys posteriors a la Segona Guerra Mundial. El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres de 1948, en què guanyà la medalla de plata en la contrarellotge per equips. El la prova individual va finalitzar en la setzena posició.

## Palmarès

* 1948
** Medalla de plata en la contrarellotge per equips dels Jocs Olímpics de Londres (amb Gordon Thomas i Robert John Maitland)

## Referències

* ↑ «Olympedia – Ian Scott». [Consulta: 16 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it