OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cassini de Thury

Cassini de Thury (francès: César-François Cassini de Thury) (Thury-sous-Clermont, 17 de juny de 1714 - París, 4 de setembre de 1784), també conegut com a Cassini III, va ser un cartògraf i astrònom francès.

## Biografia

Cassini de Thury nasqué a Thury-sous-Clermont, (Oise), fill segon de Jacques Cassini i Suzanne Françoise Charpentier de Charmois. Era net de Giovanni Domenico Cassini, i va ser el pare de Jean-Dominique Cassini, Comte de Cassini.
Va ser educat pel seu besoncle Jacques Philippe Maraldi, i va estudiar a l'Observatori de París, amb la seva família.
A partir de 1733, va estar prenent mesures geodèsiques amb el seu pare d'una perpendicular al meridià de París.
El 1735, va ser escollit membre de l'Acadèmia Francesa de les Ciències. El gener de 1751 va ser escollit membre, Fellow of the Royal Society.
Va succeir el seu pare en el seu càrrec de director de l'Observatori el 1756 i en continuà les operacions. El 1744, inicià la construcció d'un gran mapa topogràfic de França, una de les fites en la història de la topografia. Va ser acabat pel seu fill Jean-Dominique, (Cassini IV) i publicat per l'Académie des Sciences entre 1744 i 1815, tot i que entre 1756 i 1793 l'obra va esdevenir un negoci privat ja que no va comptar amb el recolzament econòmic estatal i els Cassini van haver de buscar-se el finançament. Les seves 180 plaques es coneixen com a Mapa de Cassini.

## Obres

Les seves obres principals són La méridienne de l'Observatoire Royal de Paris (1744), una correcció del meridià de París i els tractats de cartografia Description géométrique de la terre (1775) i Description géométrique de la France (1784), acabada pel seu fill,Cassini IV.

## Referències

* ↑ Pelletier, 1990, p. 216.
* ↑ Débardat, 2014, p. 62.
* ↑ Konvitz, 1982, p. 1 i ss.
* ↑ Schlögel, 2007, p. 170.
* ↑ Helfer, 2009, p. 1.
* ↑ Pelletier, 1990, p. 115-138.
* ↑ Helfer, 2009, p. 2.

## Vegeu també

* Mapa de Cassini

## Bibliografia

* Débardat, Suzzane «César-François Cassini III» (en francès). Revue XYZ, Num. 140, 2014, pàg. 62-64. ISSN: 0828-5608.
* Helfer, Malte «La Carte de Cassini (1750-1815)» (en francès). GR Atlas, Num. 11, 2009, pàg. 1-5. ISSN: 2535-9274.
* Konvitz, Josef V. «Redating And Rethinking The Cassini Geodetic Surveys Of France, 1730–750» (en anglès). Cartographica, 19, Num. 1, 1982, pàg. 1-15. DOI: 10.3138/W62K-3152-7062-5267. ISSN: 0317-7173.
* Pelletier, Monique. La carte de Cassini : l'extraordinaire aventure de la carte de France (en castellà). Presses de Ponts et Chaussées, 1990. ISBN 2-85978-143-9.
* Schlögel, Karl. En el espacio leemos el tiempo (en castellà). Ediciones Siruela, 2007. ISBN 978-84-984-1064-8.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Cassini de Thury» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Taton, René. «Cassini De Thury, César-François (Cassini III)» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 19 desembre 2024].
# Maria Carbonell i Mumbrú

Maria Carbonell i Mumbrú (Barcelona, 26 de juny de 1911 — Barcelona, 20 de juliol de 1988) fou una pianista catalana.
Maria Rosa Josepa Carbonell i Mumbrú va néixer al Passeig de Gràcia de Barcelona, filla de Marcelí Carbonell i Duñó i de Josepa Mumbrú i Soler (*-1954). El matrimoni va tenir tres fills: Maria, Ramon i Neus. Estudià a l'Escola Municipal de Música de Barcelona, i més tard amb Blanca Selva. Molt aviat inicià una brillant carrera com a concertista. El 1963 es destacà en una sèrie de recitals en què interpretà la integral de les 32 sonates de Beethoven. Formà duet amb el seu marit, el violinista Joan Massià. També es dedicà a la pedagogia musical —fou professora del Conservatori Municipal de Música de Barcelona— incorporant les noves tècniques pianístiques. Fundà, juntament amb el seu marit l'Associació d'Amics i Deixebles de Joan Massià i Maria Carbonell, que celebra concerts periòdicament, i on tingué, entre molts deixebles, a na Glòria Vila-Puig Codina. El fill del matrimoni Joan Massià i Maria Carbonell és també pianista.
L'Ajuntament de Barcelona li dedicà uns jardins al districte de Sarrià-Sant Gervasi l'any 2019, els jardins que porten el seu nom.

## Referències

* ↑ «Esquela del segon aniversari de la defunció de Maria Carbonell». La Vanguardia, 20-07-1990, pàg. 18.
* ↑ «Dades». Arxiu Musical Massagué. [Consulta: 11 gener 2019].
* ↑ «Maria Carbonell i Mumbrú | enciclopèdia.cat». [Consulta: 2 maig 2020].
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1911, número de registre 6664.
* ↑ «Necrológicas - Josefa Mumbrú Soler». La Vanguardia, 20-11-1954, pàg. 18.
* ↑ «Biografia» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 11 gener 2019].
* ↑ «Maria Carbonell i Mumbrú». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ http://www.ddgi.cat/quiosc/recursos/publicacio/exemplarDigital/diccionari-biografic-de-l-alt-emporda.pdf. Pàg. 627/28
* ↑ Agència EFE «El Ayuntamiento de Barcelona da el nombre de mujeres a cinco nuevos espacios». La Vanguardia, 06-01-2019.
# Silveri Fàbregas i Sensat

Silveri Fàbregas i Sensat (El Masnou, 1890 – Barcelona, 4 de juny del 1928) va ser un pianista, professor i compositor maresmenc.
Havia estat vinculat al Casino del Masnou, en representació del qual participà en la comissió per homenatjar el també masnoví mestre Millet el 1918. L'any 1916 era professor de piano a l'"Acadèmia Granados" i encara ensenyava piano el 1926. De febrer de 1925 a l'octubre de 1926, la cantant Pilar Rufí (1892-1969) i Silveri Fàbregas com a pianista acompanyant van fer una gira de concerts de lieder per diverses ciutats catalanes.
A més d'un gran nombre de cançons, Fàbregas va ser autor de la sardana Flors del Masnou. En morir, als 38 anys, el Casino del Masnou li dedicà un concert pòstum el 27 de setembre de 1928, amb interpretacions de Conxita Badia i Josep Caminals. L'any 1935 l'Ajuntament del Masnou el distingí posant el seu nom a un carrer.

## Cançons

* A una nova amiga (1925), per a veu i piano, sobre una poesia de Josep Maria de Sagarra.
* Albada, per a veu i piano, sobre una poesia d'Apel·les Mestres.
* Cançó, per a veu i piano, sobre una poesia de Maurice Maeterlinck traduïda per Emili Guanyavents.
* La carta, per a veu i piano, sobre una poesia d'Henri Barbusse traduïda per Emili Guanyavents.
* Coses del món, per a veu i piano, sobre una poesia de Johann Uhland traduïda per Pere Jordi Bassegoda.
* Gardènies (1927), per a veu i piano, sobre una poesia de Josep Carner.
* El gessamí i la rosa, per a veu i piano, sobre una poesia de Josep Carner.
* Minuet, per a veu i piano, sobre una poesia de Fernand Gregh traduïda per Emili Guanyavents.
* No perdem temps (1925), per a veu i piano, sobre una poesia d'Apel·les Mestres.
* Nocturn, per a veu i piano, sobre una poesia de Stuart Merrill traduïda per Emili Guanyavents.
* Preludi de primavera (1925), per a veu i piano, sobre una poesia d'Apel·les Mestres i dedicada a Emili Vendrell (pare).
* Romance de Fonte-frida, per a veu i piano.
* Romance, de Rosa Fresca (1925), per a veu i piano.
* Tarongers florits, per a veu i piano, sobre una poesia de Pere Jordi Bassegoda.
* Truquen els joves (1925), per a veu i piano, sobre una poesia d'Apel·les Mestres.
* Violetes desembrals, per a veu i piano, sobre una poesia de Josep Carner.

## Referències

* ↑ «Noticias necrológicas». ABC (Madrid), 06-06-1928, pàg. 28. La Publicitat, 6-1928, pàg. 3.
* ↑ «Homenaje al mestro Millet». La Vanguardia, 1º Julio 1928, pàg. 3.
* ↑ «[Anunci] Academia Granados». La Vanguardia, 16-09-1916, pàg. 16.
* ↑ «Programa de mà d'un concert dels seus alumnes (Barcelona, 1926)». [Consulta: 1r març 2014].
* ↑ «Silveri Fàbregas, al web "Boig per la sardana"».
* ↑ «Inventari del fons Conxita Badia a la Biblioteca de Catalunya». [Consulta: 1r març 2014].
# Electrooculograma

L'electrooculograma (EOG) és un examen que consisteix a col·locar petits elèctrodes prop dels músculs dels ulls per mesurar-ne el moviment. Aquest examen és utilitzat a la polisomnografia.
En condicions habituals hi ha una diferència de potencial d'uns 0,4 a 5 mV entre la còrnia i la membrana de Bruch situada a la part posterior de l'ull.
L'origen d'aquesta diferència es troba en l'epiteli pigmentari de la retina i permet considerar la presència d'un dipol, el qual pot ser representat per un vector el braç coincideix amb l'eix anteroposterior del globus ocular, on la còrnia correspon a l'extrem positiu i la retina a l'extrem negatiu d'aquest dipol.
Ara bé, el potencial produït per aquest dipol és susceptible de ser registrat a través de sistemes de registre tant unipolars com bipolars, mitjançant la col·locació d'elèctrodes a la pell propera a l'ull. En mesurar el potencial produït per un dipol, la magnitud (voltatge) i polaritat del potencial registrat dependran, en gran manera, de l'angulació del dipol pel que fa als elèctrodes pertanyents als esmentats sistemes de registre.

## Moviments oculars

Hi ha quatre tipus de moviments oculars, cadascun controlat per un sistema neural diferent però que comparteixen la mateixa via final comú, les neurones motores que arriben als músculs extraoculars.
* Els moviments sacàdics: moviments sobtats i enèrgics de tipus espasmòdic, ocorren quan la mirada canvia d'un objecte a un altre. Col·loquen nous objectes d'interès en la fòvea i disminueixen l'adaptació a la via visual, que podria passar si la mirada es fixés en un sol objecte per períodes prolongats.
* Els moviments suaus de persecució (de cerca): moviments oculars de seguiment que es produeixen quan s'observa un objecte en moviment.
* Els moviments vestibulars (moviments d'ajust): ocorren com a resposta a estímuls iniciats en els conductes semicirculars, per mantenir la fixació visual mentre es mou el cap.
* Els moviments de convergència: s'aproximen els eixos visuals entre si quan s'enfoca l'atenció en objectes propers a l'observador.
Encara que una persona es fixi en un objecte estacionari, els seus ulls no estan immòbils, sinó que exhibeixen molt petits moviments involuntaris. Hi ha tres tipus de moviments involuntaris: vibració, salts lents i tusts.
* Vibració: una sèrie de petites vibracions dels ulls entre 30-80 Hz (cicles/s).
* Salts lents: moviments involuntaris que resulten en moviment de salts dels ulls, aquests salts signifiquen que encara que els objectes estiguin estacionaris, la imatge salta a través de la fòvea.
* Moviments de cops (microsacàdics): com la imatge salta en l'extrem de la fòvea, el tercer mecanisme involuntari causa un reflex de salt del globus ocular de manera que la imatge és projectada novament cap a la fòvea.

## Vegeu també

* Son
* Somni

## Referències

* ↑ «Electrooculograma». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Gary Anderson (ciclista)

Gary Anderson, MBE, nascut el 18 de setembre de 1967 a Londres (Regne Unit), és un ciclista neozelandès, especialista en pista, encara que també ha competit en carretera.
Del seu palmarès destaquen una medalla de bronze als Jocs Olímpics de Barcelona. També ha guanyat diverses medalles als Jocs de la Commonwealth.

## Palmarès en pista

* 1986
** Medalla de plata als Jocs de la Commonwealth en Persecució per equips
** Medalla de bronze als Jocs de la Commonwealth en Persecució
** Medalla de bronze als Jocs de la Commonwealth en Scratch
** Medalla de bronze als Jocs de la Commonwealth en Velocitat
* 1990
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en Persecució per equips
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en Scratch
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en Velocitat
** Medalla de plata als Jocs de la Commonwealth en Persecució
* 1992
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics del 1992 en Persecució

### Resultats a la Copa del Món

* 1997
** 1r a Adelaida, en Persecució per equips
* 2000
** 1r a Cali i Ipoh, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 1987
** 1r al Tour de Gastown
* 1993
** 1r al Tour de Somerville
** Vencedor d'una etapa a la New Zealand Post Tour
* 1995
** Vencedor de dues etapes al Tour de Southland
* 1998
** Vencedor d'una etapa del Tour de Wellington

## Referències

* ↑ «Museo del Ciclismo - Gary John ANDERSON» (en italià). Museo del Ciclismo. [Consulta: 19 desembre 2024].
* ↑ «Gary John ANDERSON» (en anglès). olympics. [Consulta: 19 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Leticia Romero González

Leticia Romero González (Agüimes, 28 de maig de 1995), és una jugadora de bàsquet canària, que juga en la posició de Base. És internacional amb la selecció absoluta espanyola amb la qual ha obtingut medalla de plata en el Mundial 2014, la de Bronze en l'Eurobasket 2015, a més de nombroses medalles i reconeixements en les categories inferiors.

## Trajectòria

Amb 15 anys, 4 mesos i 21 dies, va debutar en Lliga Femenina amb el seu equip, el C.B. Islas Canarias. Després de tres temporades a Espanya en 2013 és reclutada per la Universitat de Kansas State, Després d'un primer any a Kansas sol·licita el "tranfer exception" per marxar-se als Seminoles de la Universitat Estatal de Florida, on s'hi està tres anys.
L'abril de 2017 va ser triada en el lloc 16 en la segona ronda del Draft de la WNBA per Connecticut Sun. Encara que va rebutjar jugar en la WNBA per centrar-se en la selecció i fitxa pel ZVVZ USK Praha, després d'aconseguir l'or en l'Eurobasket 2017 disputat en la República Txeca.
Després d'una temporada a Praga, s'incorpora a la WNBA fitxant pels Dallas Wings. En la temporada 2019-20 fitxa pel València Basket, lesionant-se del genoll el novembre del 2019.

## Referències

* ↑ La canaria Leticia Romero elegida MVP del Europeo sub-20 Femenino
* 1 2 «Leticia Romero, el sueño americano que pasó a ser el más injusto de los chantajes. Noticias de Baloncesto» (en castellà). [Consulta: 7 juny 2018].
* ↑ «Leticia Romero ya tiene equipo para la próxima temporada. Se marcha a uno de los mejores de Europa... - @KIAenZona» (en castellà). [Consulta: 7 juny 2018].
* ↑ «ACB.COM - Leticia Romero, elegida en el número 16 (2ª ronda) del Draft de la WNBA». www.acb.com. Arxivat de l'original el 2018-10-04. [Consulta: 7 juny 2018].
* ↑ «NBA: Leticia Romero jugará en las Dallas Wings de la WNBA Marca.com» (en castellà). [Consulta: 7 juny 2018].
* ↑ «Leticia Romero: "Cuando hablan las jugadoras es porque realmente están sufriendo"». Superdeporte, 14-09-2021. [Consulta: 16 gener 2022].
# Festa de Sant Antoni Abat (Vilafranca)

La festa de Sant Antoni Abat de Vilafranca del Penedès és una celebració tradicional en honor a Sant Antoni Abat, patró dels animals.
El primer cap de setmana de gener s'ix a la muntanya a pels troncs. Aquests troncs s'arrosseguen amb matxos i tractors.
El segon cap de setmana de gener s'elaboren els pastissos de confitura de carabassa,es fan al voltant de 15.000. L'endemà se celebra el Dia de les Barres. Els majorals tallen les barres, els pins que formaran la barraca, la foguera que es creme en la nit de Sant Antoni.
El tercer cap de setmana de gener és la festa. El dissabte pel matí els majorals i voluntaris acompanyats dels cavalls ixen a la muntanya per tallar la malea per a omplir la foguera. Finalment com diu la tradició es descarrega la llenya a la plaça i es fa el muntatge de la foguera. A la nit ixen els dimonis i cremen la barraca.
Finalment el diumenge es fa la missa, la processó i benedicció dels animals. També la ronda on desfilen Sant Antoni, l'Angelet i el Dimoni. Per la vesprada es fa l'Almoneda, una subhasta on es posa preu a tot tipus d'animals de granja, coques i pastissos. Per a finançar la festa els majorals subhasten els tronc de pi i alzina.

## Referències

* ↑ «Gente y cultura |» (en espanyol europeu). [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ «Fiestas y tradiciones |» (en espanyol europeu). [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ www.miperronotienenariz.com, Javier Sorribes-. «Vilafranca » Festes i actes religiosos.». Arxivat de l'original el 2019-04-25. [Consulta: 16 abril 2019].
# Stream Control Transmission Protocol

Stream Control Transmission Protocol (SCTP) és un protocol de comunicació de capa de transport que va ser definit pel grup SIGTRAN de IETF l'any 2000. El protocol està especificat en la RFC 2960, i la RFC 3286 en proporciona una introducció.

## Especificacions i característiques

SCTP és una alternativa als protocols de transport TCP i UDP, ja que proporciona fiabilitat, control de flux i seqüenciació tal com ho fa TCP. No obstant això, SCTP opcionalment permet l'enviament de missatges fora d'ordre a diferència de TCP, SCTP és un protocol orientat a missatge (similar a l'enviament de datagrames UDP).
Els avantatges de SCTP són :
* Capacitat de multihoming, en la qual un (o dos) dels extrems d'una associació (connexió) poden tenir més d'una adreça IP. Això permet reaccionar en forma transparent davant fallades en la xarxa.
* Lliurament de les dades en trossos que formen part de fluxos independents i paral·lels - eliminant així el problema de head of the line blocking que pateix TCP.
* És capaç de seleccionar i monitorar camins, seleccionant un camí "primari" i verificant constantment la connectivitat de cadascun dels camins alternatius.
* Mecanismes de validació i assentiment com a protecció davant atacs per inundació, proveint notificació de trossos de dades duplicats o perduts.
SCTP va ser dissenyat inicialment pel grup SIGTRAN per transportar senyalització telefònica SS7 sobre IP. La intenció va ser la de proveir en IP d'algunes de les característiques de fiabilitat de SS7. Per la seva versatilitat després s'ha proposat utilitzar-lo en altres àrees, com per exemple per transportar missatges dels protocols DIAMETER o SIP.

## Implementacions

SCTP està implementat en els següents sistemes operatius :
* Linux 2.4 en endavant
* Sun Solaris 10
* FreeBSD de forma nativa des 7.0 RELEASE
* QNX Neutrino Realtime US
SCTP està implementat en:
* http://spot-on.sf.net - P2P library
* http://goldbug.sf.net - Instant Messenger

## RFCs

* RFC 4460 Stream Control Transmission Protocol (SCTP) Specification Errata and Issues
* RFC 3873 Stream Control Transmission Protocol (SCTP) Management Information Base (MIB)
* RFC 3758 Stream Control Transmission Protocol (SCTP) Partial Reliability Extension
* RFC 3554 On the Use of Stream Control Transmission Protocol (SCTP) with IPsec
* RFC 3436 Transport Layer Security over Stream Control Transmission Protocol
* RFC 3309 Stream Control Transmission Protocol (SCTP) Checksum Change
* RFC 3286 An Introduction to the Stream Control Transmission Protocol
* RFC 3257 Stream Control Transmission Protocol Applicability Statement
* RFC 2960 Stream Control Transmission Protocol

## Referències

* ↑ «Assigned Internet Protocol Numbers» (en anglès). http://www.iana.org/.+[Consulta: 22 gener 2014].

## Vegeu també

* Session Initiation Protocol
# Luis Torregrosa García

Luis Torregrosa García (Alacant, 1 d'octubre de 1871 - Madrid, 8 de març de 1960) va ser un músic i director de banda alacantí, conegut per ser el compositor de l'Himne de les Fogueres d'Alacant i el primer director de la Banda Municipal d'Alacant.

## Biografia

Coneixem poques dades de la infantesa de Luis. Amb 12 anys ja participa en les orquestres de la ciutat tocant l'oboè, l'instrument en què més destacaria durant la seua carrera com a intèrpret. Molt jove, amb 16 anys, es traslladaria a la ciutat de Madrid, ciutat en la que viuria i desenvoluparia la majoria de la seua tasca com a músic, arribant a formar part de l'orquestra del Teatro Real de Madrid i a fundar l'Orquestra Simfònica de Madrid. Tot i passar temps a Madrid, continuaria tenint contacte amb la ciutat alacantina i en 1908 va dirigir la rondalla Orquestra La Wagneriana i la banda municipal de Novelda. En 1912 es converteix en el primer president, a través d'un concurs, de la Banda Municipal d'Alacant, càrrec que mantindria fins a la seua jubilació l'any 1940, amb un breu lapse de temps durant la Guerra Civil en què va perdre la potestat del càrrec. També va ser fundador i director artístic de la Societat Filharmònica d'Alacant i director de l'Orfeó d'Alacant, càrrecs que només desenvoluparia durant un període molt breu. Fundaria en 1939 en l'Orquestra Simfònica d'Alacant, la qual dirigiria fins a la seua desparició uns pocs anys després. Va dirigir després la banda La Esperanza de Sant Vicent del Raspeig, fins a la seua mort.
A banda del seu paper com a músic, destaca la seua vessant com a folklorista i reivindicador de la música i els costums populars de la ciutat. Va escriure diverses obres basant-se en les melodies populars de la ciutat, entre les quals destaca l'Himne de les Fogueres d'Alacant (originalment anomenat Les Fogueres de Sant Chuán). Torregrossa va participar, a més, en la recuperació de les danses en 1929, una tradició que aleshores ja s'havia perdut, i va coordinar el grup de dolçaina i tabalet per tal d'assegurar-ne l'autenticitat.
Va ser reconegut l'any 1919 fill il·lustre d'Alacant i l'any 1921 va rebre la Medalla d'Or de la ciutat.

## Obres

Va escriure diverses composicions:
* Alicante (1916), dedicat a l'alcalde Ricardo Pascual del Pobil y Chicheri.
* Les Fogueres de San Chuán (pasodoble humorístico) (1930).
* La Bellea del Foc (o Himno a la Bellea) (1933).
* La plantà (1935). Sarsuela inèdita i inconclusa amb llibret de Josep Ferrándiz i Torremocha.
* Mar de Fondo (1946), dedicat a la barraca de la Foguera Calvo Sotelo.

## Referències

* ↑ Escorza Ripoll, Aitor «Luis Torregrosa, un músico popular». Fogueres, música, historia y devoción. Federació de Fogueres d'Alacant, 2021, pàg. 15-63.
# Globalisme

«Globalisme» té aquests significats:
* Globalisme o mundialisme
* Globalisme de Lluís Maria Xirinachs
* Globalística, disciplina filosòfica que estudia el globalisme.
# Nicolaus von Below

Nicolaus von Below (20 de setembre de 1907 † 24 de juliol de 1983) va ser un oficial de la Força Aèria Alemanya (Luftwaffe) abans i durant la Segona Guerra Mundial.
Nascut a Anklam, Província de Pommerània, fou part de l'aristocràcia alemanya. El seu pare era Gunther von Below i la seva mare, Mathilde von Below.
Es va casar amb Maria Kühn (n. 12 de setembre de 1918 † el 1938), a Magdeburg, filla de Barbara i Stephan Kühn Bennecke.
Fou oficial en representació de la Luftwaffe amb el Führer des de 1937 fins a 1945, va passar molt temps amb Hitler malgrat la desconfiança que sentien per ell els membres de l'aristocràcia. Entre Nadal i Any Nou de 1944, Hitler va dir a Below que la guerra era impossible de guanyar, els aliats eren massa fortes. Però que la culpa era dels traïdors, sempre pensant en la trama del 20 de juliol de 1944.
El 12 d'abril de 1945, va ser convidat per Albert Speer per assistir a l'última actuació de la Filharmònica de Berlín abans que la ciutat fos assetjada per l'Exèrcit Roig.
Durant l'atac final contra Berlín s'amagà en el Führerbunker, però el deixa almenys una vegada, d'Eva Braun escriuria " era encantadora i servicial i no va manifestar cap signe de debilitat fins a l'últim moment". El 29 d'abril, després del casament de Hitler i Braun, va ser un testimoni "no oficial" de la darrera voluntat i testament d'Adolf Hitler. era el 30 d'abril de 1945.
Després de la guerra, va escriure les seves memòries del seu servei a la Luftwaffe i Hitler: L'ajudant de Hitler 1937-19454.
Va morir a Detmold, Alemanya el 1983.