OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Federació Romanesa de Futbol

La Federació Romanesa de Futbol (en romanès: Federaţia Română de Fotbal (FRF)) dirigeix el futbol a Romania.
És l'encarregada d'organitzar la Lliga romanesa de futbol de segona i tercera divisió, les lligues amateurs, la Copa romanesa de futbol, el futbol sala, les competicions femenines i la Selecció de futbol de Romania. Té la seu a Bucarest.

## Història

La primera associació de futbol de Romania es va fundar a l'octubre de 1909, sota el nom d'ASAR (Associació de Societats Atletiques de Romania), que incloïa els tres clubs de futbol existents en aquell moment: Colentina CA i Olimpia SC (tots dos de Bucarest) i United AC de Romania. Ploiesti. La primera competició nacional de futbol, la "Copa ASAR" va tenir lloc entre desembre de 1909 i gener de 1910. L'1 de desembre de 1912, l'òrgan rector de les activitats futbolístiques es va convertir en la Comissió de Futbol-Associació, comissió que formava part de la UFSR (Unió de Federacions esportives de Romania)
El 16 de febrer de 1930 es va constituir l'Associació Romanesa de Futbol, un organisme independent amb autoritat legal i que va organitzar la participació de Romania al Campionat Mundial de Futbol de l'Uruguai, a partir del mateix any. La federació és admesa a la FIFA després del Congrés de Budapest de 1931.
El 4 de maig de 2009, amb motiu del 100è aniversari de la seva fundació, la Federació Romanesa de Futbol va rebre l'Ordre "Mèrit Esportiu", 2a classe, "per tota l'activitat al servei de l'esport romanès, per la contribució feta a promoure la imatge de Romania al món.

## Vegeu també

* Futbol a Romania
* Selecció de futbol de Romania

## Referències

* ↑ DECRET nr. 760 din 4 mai 2009 privind conferirea Ordinului Meritul Sportiv clasa a II-a

## Enllaços externs

* Federació Romanesa de Futbol - Lloc web oficial
# Jean de la Cassière

Jean de la Cassière (1502 - 21 de desembre de 1581) fou Gran Mestre de l'Hospital. Es va encarregar de construir l'església conventual de Sant Joan a La Valletta, l'actual Cocatedral de Sant Joan, a la cripta de la qual està enterrat.
La Cassière provenia de la Llengua d'Alvèrnia i es va donar a conèixer en diverses campanyes al nord d'Àfrica per a l'Orde, fins que el 30 de gener de 1572 va succeir en el gran mestratge Pierre de Monte.
Els primers anys de mestratge van estar marcats per l'enfrontament de l'Orde amb el bisbe de Malta, per veure fins on arribava la jurisdicció episcopal. Aquestes disputes no tenien precedent des de l'establiment de l'Orde a Malta el 1530. La Cassière es va veure incapaç de resoldre els problemes i els va posar a mans del papa de Gregori XIII, que va aportar un Gran Inquisidor a Malta, pas que va crear nombrosos ressentiments a l'Orde.
Un segon conflicte major va començar el 1575 amb la República de Venècia, quan les galeres malteses van atacar un vaixell venecià que portava béns dels jueus venecians. El conflicte de nou va haver d'acabar amb la intervenció papal i el pagament d'una suma considerable als venecians.
El tercer problema que va patir l'Orde durant el mestratge de La Cassière quan el rei Felip II d'Espanya volia nomenar l'Arxiduc Wenceslau d'Àustria, fill de l'emperador Maximilià II i cosí del rei, que tenia 17 anys, i volia que fos Prior de Castella i Lleó. De nou el papa va haver d'intervenir i va obligar el Mestre a demanar perdó.
Aquests fets van provocar ressentiments entre els cavallers i el Mestre, que va ser culpat d'aquests problemes i humiliacions. Tot es va concretar en un motí de cavallers el 1581 que el van desposseir i el van tancar al Fort de Sant Àngel. A continuació, Mathurin Romegas, antic Prior de Tolosa i un almirall de l'orde molt celebrat, que era el Lloctinent del Gran Mestre, va ser elegit de facto nou Gran Mestre.
El papa, immediatament, va enviar un missatger per administrar l'Orde mentre continués la disputa. La Cassière i Romegas van ser cridats a Roma per explicar la seva conducta. La Cassière hi va arribar el 26 d'octubre de 1581 i, per ordre del papa Gregori XIII, va ser tractat amb deferència i cerimònia. La Cassière va ser restablert en honors i càrrecs, inclòs el de Gran Mestre. Va tornar a Malta i no va viure massa temps per viure aquest triomf, ja que va morir a Roma el 21 de desembre de 1581 amb 78 anys. El seu cos va ser traslladat a Malta i enterrat a la cripta de la Cocatedral de Sant Joan.

## Referències

* ↑ «It happened in August: Mgr Pietro Dusina's arrival in Malta in 1574». Times of Malta, 02-08-2020.
* ↑ «An eventful year for the Order of St John in Malta». Times of Malta, 19-06-2011 [Consulta: 19 novembre 2014].
# Apollinaire Joachim Kyélem de Tambèla

Apollinaire Joachim Kyélem de Tambèla (Tambèla, 11 de juny de 1958) és un advocat, escriptor i polític burkinès. Va exercir com a primer ministre de Burkina Faso del 21 d'octubre de 2022 fins al 6 de desembre de 2024, quan la junta militar liderada per Ibrahim Traoré va dissoldre el govern i el va destituir. Doctor en dret per la Universitat de Niça, ha estat professor universitari, activista en suport de les idees de Thomas Sankara i autor de diversos llibres sobre cultura i política. Durant el seu mandat, va promoure reformes i va defensar la sobirania africana.
Tambèla, a més, ha tingut relació amb els mitjans de comunicació, destacant com a presentador dels programes Press Échos i 7 Infos al canal privat BF1 TV, així com a responsable de continguts a emissores de ràdio com Rádio Liberté, Savane FM i Horizon FM.

## Obra destacada

* Kyélem de Tambèla, Apollinaire Joachim. Thomas Sankara et la révolution au Burkina Faso; une expérience de développement autocentré (en francès). Harmattan Burkina, 2012. ISBN 978-3-939313-23-6.
* Kyélem de Tambèla, Apollinaire Joachim. Relations diplomatiques et souveraineté (en francès). l'Harmattan, 2007. ISBN 978-2-296-04493-7.

## Referències

* ↑ B24, Rédaction. «Apollinaire Joachim Kyelem de Tambela nommé Premier ministre» (en francès), 21-10-2022. [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ AfricaNews. «Burkina Faso : le président de la transition Ibrahim Traoré dissout le gouvernement» (en francès), 2024-12-07CET08:15:51+01:00. [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ «Apollinaire J. Kyélem de Tambèla» (en francès). [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ Unity, Thomas Sankara Center for African Liberation and. «The Homeland or Death: Accomplishments of the Traoré Government in Burkina Faso» (en anglès americà), 02-03-2023. [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ «Affirmation de la souveraineté : Le Premier ministre appelle les Burkinabè à se départir de « l’aliénation envers les pays occidentaux »». [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ «With Kyélem de Tambèla, is Burkina Faso turning to France?», 20-10-2023. [Consulta: 7 desembre 2024].
* 1 2 «Burkina Faso: Apollinaire Kyélem de Tambèla, Captain Traoré’s surprise prime minister» (en anglès). [Consulta: 7 desembre 2024].
# Antoni Ricart i Salas

Antoni Ricart i Salas (Sabadell, 1917-1983) fou un músic català. Va estudiar a l'Escola Municipal de Música de Sabadell amb Josep Masllovet i amb Mateu Rifà i al 16 anys ja formava part de l'orquestra American Jazz. El 1939 formà l'Orquestra Ricart i de 1947 a 1969 formà diverses orquestres (Diamantes Ricart, Dixieland, Zafiros, Diamants Show), amb les quals va recórrer amb èxit tot Catalunya i bona part d'Europa.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor. «Carrer de l'Orquestra Ricart». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 4 juny 2016].
# Dancing Queen (pel·lícula)

Dancing Queen és una pel·lícula noruega del 2023 dirigit per Aurora Gossé. És el primer llargmetratge de Gossé com a director. Liv Elvira Kippersund Larsson interpreta la Mina, de 12 anys, que s'enamora d'un jove artista de hip-hop que comença a l'escola i, per tant, intenta unir-se al seu grup de dansa, malgrat que no sabet ballar. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va exhibir per primer cop al Festival de Cinema de Berlín el 18 de febrer de 2023 i es va estrenar als cinemes de Noruega el 10 de març del mateix any. Va ser nomenada a la millor pel·lícula infantil al premi Amanda 2023. També ha guanyat el premi a la millor comèdia al festival de cinema infantil BUFF de Malmö, el premi del públic al Festival Internacional de Cinema de Seattle i el premi ECFA a la millor pel·lícula infantil europea al Festival Internacional de Cinema Infantil de Kristiansand, tot el 2023. Va ser nominada a l'Os de Cristall a la millor pel·lícula infantil i juvenil durant el Festival de Cinema de Berlín.

## Repartiment

* Liv Elvira Kippersund Larsson: Mina
* Viljar Knutsen Bjaadal: Edwin també conegut com l'artista E.D. Win
* Anne Marit Jacobsen: l'àvia de la Mina
* Andrea Bræin Hovig: Anne Berit, mare de la Mina
* Cengiz Al: Shaan, professor de dansa
* Anders Baasmo: Ove, pare de la Mina
* Sturla Harbitz: Markus
* Frida Ånnevik: Lærinne

## Referències

* ↑ «Gir deg gåsehud». [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «Dancing Queen». [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «Dancing Queen». Goita què fan, ara!. [Consulta: 10 gener 2024].
* 1 2 «Norsk regissørdebutant kan vinne krystallbjørn i Berlin». Arxivat de l'original el 2023-07-17. [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «Dette er vinnerne av Amandaprisen 2023». [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Priser til norske filmer». Arxivat de l'original el 2023-12-02. [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «Prisvinnere i Kristiansand». [Consulta: 17 juliol 2023].
# Sant Pere de les Roques

Sant Pere de les Roques és una església abandonada i mig enrunada en un indret elevat prop d'Aguiló anomenat les Roques. Es tracta d'una construcció d'una nau capçada a llevant per un absis semicircular. Ha perdut totalment la volta de canó que cobria la nau, però es conserva la cúpula sobre trompes que precedeix l'absis, l'element més interessant de la construcció. El costat de ponent es conserva la cripta semisoterrada coberta amb volta de canó. Mitja església enderrocada. S'aprofita l'altra mitja pel culte. S'ha construït una paret per separar la part enderrocada i reforçar l'altra meitat.

## Història

Probablement, correspon a una església romànica, datada del segle x, anomenada Sant Pere de Vim i posteriorment Sant Pere d'Aguiló. La primera referència a Sant Pere de les Roques es remunta a 1179, aquest any es troba integrada al bisbat de Vic. El 1196, un camí connectava l'església amb el castell de Montfred, segons consta en el testament jurat per Guerau de Castelltort en l'altar major de l'església. El 1282, Pere de Queralt i Cervelló hi fa una donació de 30 sous. El 1330 va rebre la visita pastor de Galceran Çacosta, bisbe de Vic.
S'ignora quan va deixar-s'hi d'oficiar misses. En les visites pastorals realitzades per Antoni Pasqual el 1685 i 1688, l'església ja no hi apareix referenciada. Sant Pere de les Roques va ser reformada el 1870 i restaurada gairebé cent anys després (1960). El 1984, l'arqueòleg Jaume Massó va fer una intervenció arqueològica de salvament de la cripta semisubterrània que es troba als peus de l'església. Es van descobrir dos sarcòfags de pedra i es van recuperar dos enterraments d'un matrimoni de bona condició social. Segons Francesca Español, aquesta cripta va realitzar-se "pocs anys després" de la construcció de l'església, motiu pel qual es "va sobrealçar el nivell del terra originari" del santuari.

## Referències

* ↑ «Església de Sant Pere de les Roques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2015].
* 1 2 3 «Església de Sant Pere - Santa Coloma de Queralt». Patrimoni Arquitectònic Conca de Barberà. Arxivat de l'original el 11 d’octubre 2022. [Consulta: 9 octubre 2022].
* 1 2 Español Bertran, Francesca. L'arquitectura religiosa romànica a la Conca de Barberà i Segarra tarragonina. Montblanc: Centre d'Estudis de la Conca de Barberà, 1991, p. 259. ISBN 84-604-0615-6.
* ↑ Español, 1991, p. 262.

## Enllaços externs

* «Església de Sant Pere - Santa Coloma de Queralt (Les Roques)». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà. Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Sant Quirze

«Sant Quirze o Sant Ciríac» té aquests significats:
* Biografies:
** Sant Quirze d'Ancona o Judes Ciríac, màrtir
** Sant Ciríac de Jerusalem
** Sant Quirze d'Òstia, bisbe i màrtir en 235
** Sant Quirze de Roma, noble i màrtir sota Dioclecià
** Quirze de Tars, sant nen, màrtir amb la seva mare Julita al segle IV, molt popular durant l'Edat mitjana a Europa
** Sant Quirze l'Anacoreta, monjo i eremita grec
** Sant Ciríac i Paula (Urusi, Tunísia, segle iii - Temetra o Màlaga, 300-305), màrtirs cristians durant les persecucions de Dioclecià
* Toponímia:
** Sant Quirze de Besora, municipi de la comarca d'Osona
** Sant Quirze Safaja, poble i municipi del Vallès Oriental
** Sant Quirze del Vallès, municipi de la comarca del Vallès Occidental
** Sant Quirze (Calella), entitat de població del municipi de Calella
** Sant Quirze (Taradell), entitat de població del municipi de Taradell
** Estació de Sant Quirze, estació dels Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya, a Sant Quirze del Vallès
** Riera de Sant Quirze (Sant Quirze Safaja), riera dels termes municipals de Castellterçol i Sant Quirze Safaja
** Esglésies:
*** Sant Quirze (Viladamat)
*** Sant Quirze de Glorieta, església del poble de Glorieta de Montesclado (Farrera)
*** Sant Quirze de Pedret, església romànica a la rodalia de Berga
*** Sant Quirze Safaja (església), església parroquial romànica del poble de Sant Quirze Safaja
*** Sant Quirze d'Alins, ermita de la vila d'Alins (Pallars Sobirà)
*** Sant Quirze de Pià, església de Pià (Rosselló, Catalunya Nord)
*** Monestir de Sant Quirze de Colera, abadia benedictina de l'antic comtat d'Empúries
*** Abadia de San Quirce, antiga abadia romànicca del segle segle x, situada al municipi de Los Ausines, Burgos
*** Església de San Quirce, edifici d'estil romànic, del segle segle xi, situat a la ciutat de Segòvia
# Rectoria de Su

La Rectoria de Su, és una edifici que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Riner (Solsonès). És a tocar de l'església de Santa Maria de Su, també inventariada com a patrimoni arquitectònic català.

## Descripció

És una casa de planta rectangular, orientada est-oest i amb teulada d'una sola vessant. A la façana principal hi ha una porta d'arc lleugerament apuntat i amb grans dovelles; al mig porta la data de construcció (1431). Al damunt de la porta hi ha una galeria apuntalada per un pilar de pedra. A cada costat de la casa hi ha adossades construccions posteriors.

### Notícies històriques

La rectoria, tal com està escrit en la porta, es construí l'any 1431 al costat de la primitiva església de Su. Davant de la casa hi havia l'antic cementiri, que quedava darrere de l'església, ja que la primitiva era orientada de diferent manera. A la part que ara hi correspon l'entrada principal, hi havia l'absis.

## Referències

* 1 2 «Rectoria de Su». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Solsonès
# Marko Brainović

Marko Brainović (Split, 17 de juliol de 1920 - Viena, 16 d'octubre de 2010) va ser un waterpolista croat que va competir sota bandera iugoslava durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on fou novè en la competició de waterpolo. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki guanyà la medalla de plata en la mateixa competició.

## Referències

* ↑ «Marko Brainović». Comitè Olímpic de Croàcia, 09-05-2017. Arxivat de l'original el 8 de setembre 2021.
* ↑ «Marko Brainović Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 12 de juliol 2017. [Consulta: 17 setembre 2019].
# Marin Draganja

Marin Draganja (Split, 13 de maig de 1991) és un tennista professional croat.
Ha guanyat quatre títols de dobles i va arribar a ser el número 20 del rànquing de dobles ATP. El seu germà petit Tomislav Draganja també és tennista professional.

## Palmarès
### Dobles: 9 (4−5)

* Llegenda
* Grand Slams (0−0)
* ATP Finals (0−0)
* ATP World Tour Masters 1000 (0−0)
* ATP World Tour 500 (2−1)
* ATP World Tour 250 (2−4)
* Títols per superfície
* Dura (2−3)
* Gespa (0−0)
* Terra batuda (2−2)
| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 5 de gener de 2014 | Chennai, Índia | Dura | Mate Pavić | Johan Brunström Frederik Nielsen | 2−6, 6−4, [7−10] |
| Guanyador | 1. | 20 de juliol de 2014 | Hamburg, Alemanya | Terra batuda | Florin Mergea | Alexander Peya Bruno Soares | 6−4, 7−5 |
| Finalista | 2. | 21 de setembre de 2014 | Metz, França | Dura (i) | Henri Kontinen | Mariusz Fyrstenberg Marcin Matkowski | 7−6(3), 3−6, [8−10] |
| Finalista | 3. | 26 de novembre de 2014 | Basilea, Suïssa | Dura (i) | Henri Kontinen | Vasek Pospisil Nenad Zimonjić | 6−7(13), 6−1, [5−10] |
| Guanyador | 2. | 8 de febrer de 2015 | Zagreb, Croàcia | Dura (i) | Henri Kontinen | Fabrice Martin Purav Raja | 6−4, 6−4 |
| Guanyador | 3. | 22 de febrer de 2015 | Marsella, França | Dura (i) | Henri Kontinen | Colin Fleming Jonathan Marray | 6−4, 3−6, [10−8] |
| Guanyador | 4. | 26 d'abril de 2015 | Barcelona, Espanya | Terra batuda | Henri Kontinen | Jamie Murray John Peers | 6−3, 6−7(6), [11−9] |
| Finalista | 4. | 10 d'abril de 2016 | Marràqueix, Marroc | Terra batuda | Aisam-ul-Haq Qureshi | Guillermo Durán Máximo González | 2−6, 6−3, [6−10] |
| Finalista | 5. | 23 de juliol de 2017 | Umag, Croàcia | Terra batuda | Tomislav Draganja | Guillermo Durán Andrés Molteni | 3−6, 7−6(4), [6−10] |

## Trajectòria
### Dobles

| Torneig | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | Títols | V − D |
| Open d'Austràlia | A | A | A | A | 2R | 1R | A | A | A | 0 / 2 | 1 – 2 |
| Roland Garros | A | A | A | A | SF | 2R | 1R | A | A | 0 / 3 | 5 – 3 |
| Wimbledon | A | A | A | A | 1R | 1R | 1R | A | A | 0 / 3 | 0 – 3 |
| US Open | A | A | A | A | 2R | A | 1R | A | A | 0 / 2 | 1 – 2 |
| Victòries − Derrotes | 1−2 | 0−1 | 1−2 | 0−3 | 29−19 | 19−15 | 9−16 | 4−1 | 0−1 | 63 – 60 | 63 – 60 |
| Rànquing a final d'any | 294 | 327 | 126 | 75 | 25 | 47 | 113 | 125 | 258 | | |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin; ||||||||||||

## Enllaços externs

* Marin Draganja a l'ATP (anglès)
* Marin Draganja a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* Marin Draganja a la Copa Davis (anglès)
# Krešimir Lončar

Krešimir Lončar (nascut el 12 de febrer de 1983) és un exjugador professional de bàsquet croat. Fa 2,10 m d'alçada i pesa 105 kg. i jugava tant d'aler-pivot com de pivot.
# Duško Pavasovič

Duško Pavasovič (Pavasović, Pavasovic) (Split, 15 d'octubre de 1976), és un jugador d'escacs eslovè, que té el títol de Gran Mestre des de 1999. Tot i que va néixer a Split (Croàcia), va obtenir posteriorment la nacionalitat eslovena.
Tot i que es troba pràcticament inactiu des d'abril de 2013, a la llista d'Elo de la FIDE de juliol de 2015, hi tenia un Elo de 2564 punts, cosa que en feia el jugador número 4 d'Eslovènia. El seu màxim Elo va ser de 2615 punts, a la llista de gener de 2004 (posició 87 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

* 2n lloc al Campionat d'Eslovènia de 1998.
* 1r lloc al Campionat d'Eslovènia de 1999.
* 2n lloc al Campionat d'Eslovènia de 2003.
* 4t lloc al Campionat d'Europa d'escacs individual de 2007, on assolí a més la més alta performance del torneig, amb 2765; (el campió fou Vladislav Tkatxov).
* Campió del Memorial Vidmar de 2007, celebrat a Ljubljana.

### Participació en olimpíades d'escacs

Pavasovič ha participat, representant Eslovènia, en sis Olimpíades d'escacs, totes les edicions celebrades entre els anys 1998 i 2008, amb un total de 39 punts de 68 partides, un 60,0%). A l'edició de 1998 hi participà com a MI, i a partir de 2000 com a GM.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Duško Pavasovič» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 21 març 2011].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Eslovènia"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 7 juliol 2015].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Duško Pavasovič «benoni.de». Arxivat de l'original el 2013-11-10. [Consulta: 22 març 2011]. (alemany)
* ↑ Campionat d'Europa d'escacs de 2007: Resultats masculins (anglès)
* ↑ «EURO 2007: Tkachiev and Kosintseva win European Championship» (en anglès). Chessbase, 15-04-2007. [Consulta: 22 novembre 2011].
* ↑ «Fitxa de Duško Pavasovič, Olimpíades d'escacs» (en anglès). OlimpBase. [Consulta: 22 març 2011].

## Enllaços externs

* Estimació Elo de Duško Pavasovič a «chessmetrics.com». [Consulta: 22 març 2011]. (anglès)
# Danit Peleg

Danit Peleg (hebreu: דנית פלג‎) és una dissenyadora de moda de Tel-Aviv que va crear la primera roba impresa en 3D disponible comercialment i va ser reconeguda per Forbes com una de les 50 dones punteres en tecnologia d'Europa.

## Biografia

Va estudiar Disseny de Moda al Shenkar College of Engineering and Design. La seva tesi va investigar la possibilitat d'imprimir roba en 3D. El 2014 va dissenyar la seva primera jaqueta impresa en 3D, la Liberte, després de molta experimentació amb diferents materials i configuracions. Després d'aquest èxit inicial, va crear més dissenys per fer una col·lecció completa.
Després de graduar-se el 2015, va iniciar el seu propi estudi, a través del qual ofereix dissenys personalitzats impresos en 3D per als clients. El 2016 va dissenyar un vestit imprès en 3D per a Amy Purdy, que se'l va posar durant una actuació de ball durant la cerimònia d'inauguració dels jocs paralímpics del 2016. El 2017 es va crear un conjunt d'edicions limitades de 100 jaquetes Bomber. Per 1500 dòlars per peça, els clients podrien imprimir la seva pròpia jaqueta personalitzada.
Va organitzar un taller de tres dies sobre moda impresa en 3D el 2018, on 15 estudiants de tot el món van poder conèixer el seu procés de disseny. Aquell any també va ser reconeguda per Forbes com una de les 50 dones tecnològiques més influents d'Europa. Va ser nomenada una de les BBC 100 Women el 2019.

## Referències

* 1 2 «Danit Peleg». forbes.com. [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ Blender Foundation. «Danit Peleg – 3D Printing a Fashion Collection». blender.org. [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ «The Process». Danit Peleg. Arxivat de l'original el 2019-01-16. [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ «Design Student 3D Prints Collection At Home | Design News». nocamels.com. [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ «Israeli 3D Printed Dress Worn By Paralympic Dancer | Design News». nocamels.com. [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ «Danit Peleg unveils her fully 3D printed, customizable jacket». 3Dnatives. [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ «Designer Danit Peleg hosting 3-day online workshop on 3D printing and fashion». 3D Printing Media Network. [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ «BBC 100 Women 2019: Who is on the list?» (en anglès). , 16-10-2019 [Consulta: 24 octubre 2019].