OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Els Plans de Sió

Els Plans de Sió és un municipi de la comarca de la Segarra, amb capital a les Pallargues. El 1985 va afegir l'article a l'anterior nom de Plans de Sió.
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Hostafrancs | 108 |
| Concabella | 105 |
| les Pallargues | 102 |
| Mont-roig | 58 |
| Sisteró | 46 |
| Pelagalls | 25 |
| el Canós | 24 |
| Montcortès de Segarra | 16 |
| Ratera | 9 |
| l'Aranyó | 7 |
| Muller d'Hostafrancs | 2 |
(Font: Idescat)

## Geografia

* Llista de topònims dels Plans de Sió (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc)

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 98 | 74 | 113 | 473 | 556 | 1.699 | 1.614 | 1.676 | 1.524 | 1.440 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 1.482 | 1.436 | 1.375 | 1.374 | 1.094 | 871 | 791 | 743 | 669 | 669 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 609 | 620 | 595 | 559 | 563 | 570 | 595 | 571 | 569 | 560 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 523 | 507 | 491 | 490 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Llocs d'interès

* Castell de l'Aranyó
* Castell de Concabella
* Castell de Montcortès
* Castell de les Pallargues
* Castell de Ratera
* Sant Esteve de Pelagalls
* Museu de la Pagesia de Sisteró

## Bibliografia

* AAVV. Guía de Catalunya. Todos los pueblos y todas las comarcas. Barcelona, Caixa de Catalunya, 1989. ISBN 84-87135-01-3.

## Referències

* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 95. ISBN 84-393-5437-1.

## Vegeu també

* Casa Aranyó

## Enllaços externs

* Dades generals de l'ajuntament Arxivat 2004-04-15 a Wayback Machine.
# Terrassola i Lavit

Terrassola i Lavit, impròpiament Torrelavit, és un municipi de la comarca de l'Alt Penedès. El nom del municipi és una creació ad hoc combinant els noms de dos nuclis de població propers dins el municipi, Terrassola i Lavit.

## Geografia

* Llista de topònims de Torrelavit (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| la Pineda | 718 |
| Terrassola | 252 |
| Lavit | 191 |
| el Carrer del Bosc | 174 |
| Cal Rossell de la Serra | 100 |
| Can Nadal de la Bogadella | 27 |
| Sant Martí Sadevesa | 13 |
| el Carrer del Bessó | 11 |
| la Riera | 8 |
| Can Raspall dels Horts | 5 |
(Font: Idescat)

## Topònim no normatiu

Torrelavit és el topònim oficial, però l'Institut d'Estudis Catalans ha defensat sempre la forma Terrassola i Lavit. Les raons per a la creació de la forma Torrelavit (que, d'altra banda, és un portmanteau entre els dos topònims mal construït, ja que el correcte seria Terralavit) rauen en la voluntat del consistori municipal de simplificar-ne el nom, sense que hi hagi tradició moderna, malgrat que el municipi es compongui de dos topònims.

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 47 | 35 | 46 | 102 | 527 | 1.206 | 1.320 | 1.406 | 1.233 | 1.317 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 1.399 | 1.388 | 1.301 | 1.180 | 1.228 | 1.331 | 1.166 | 1.190 | 1.205 | 1.205 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 1.176 | 1.161 | 1.172 | 1.152 | 1.148 | 1.232 | 1.290 | 1.383 | 1.392 | 1.393 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 1.413 | 1.430 | 1.422 | 1.457 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :
El primer cens és del 1920 després de formar-se el municipi per la unió de Terrassola i Lavit. Les dades anteriors són la suma dels dos antics municipis.

## Referències

* ↑ «Terrassola i Lavit». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Topònims no normatius». Fitxa 6625/2. Optimot. [Consulta: 30 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Web del Municipi
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Canejan

Canejan és una vila i municipi de la Vall d'Aran, situat al terçó de Quate Lòcs.

## Geografia

* Llista de topònims de Canejan (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
El poble de Canejan, fronterer amb França, està situat a 906 m d'altitud, enlairat sobre la riba dreta del riu de Toran, molt a prop de la seva confluència amb la Garona. Els carrers són estrets i costeruts, amb graons que salven alguns desnivells, i es conserven alguns edificis antics. A la part alta hi ha l'església parroquial de Sant Serni, molt reformada a principis del segle xix (1818).
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Canejan | 65 |
| Moron e Era Mòla | 14 |
| Eth Pradet | 7 |
| Bordius | 3 |
| Sant Joan de Toran | 3 |
| Pontaut | 2 |
| Porcingles | 1 |
| Campespin | 0 |
| Era Cassenhau | 0 |
(Font: Idescat)

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| - | - | 15 | - | 314 | 1.009 | 981 | 772 | 637 | 639 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 596 | 480 | 317 | 310 | 282 | 171 | 137 | 117 | 108 | 108 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 104 | 100 | 108 | 109 | 108 | 104 | 110 | 103 | 109 | 102 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 97 | 84 | 89 | 92 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Economia

Segons les dades de l'últim trimestre de 2019 de l'Observatori del Treball de la Generalitat, Canejan era el cinquè municipi amb la taxa més alta de desocupats de Catalunya, un 25%. En el rànquing dels deu municipis catalans amb més atur, encapçalat per La Vajol (Alt Empordà), amb un 34,15%, els deu primers tenien menys de 600 habitants, a excepció del Montmell (Baix Penedès), en tercer lloc (amb 1.512 empadronats i un 29,58% d'atur) i Santa Oliva (Baix Penedès), en desè (amb 3.320 veïns i un 20,55% de desocupats).

## Política
### Alcaldes

Alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979
* Josep Bacaria Sanmartín (1979 - 1983)
* Ninfa Carabias Escots (1983 - 1995)
* Juan Carlos Lastera Alcalde (1995 - Act)

## Referències

* ↑ «Canejan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Canejan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
* ↑ Escriche, Elisabet «La Vajol, el poble català amb més atur». Ara, 08-02-2020 [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ Escriche, Elisabet «Les deu localitats amb més desocupats tenen menys de 3.400 habitants». Ara, 09-02-2020 [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ «Historial d'alcaldes». municat.gencat.cat. [Consulta: 3 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Vilajuïga

Vilajuïga és un municipi de la comarca de l'Alt Empordà. Situat en la plana de l'Empordà, entre les serres de Roda i la Blanca.
Als conreus dels camps cal destacar la vinya, matèria primera per a l'elaboració del vi a les cooperatives vinícoles, sota la denominació d'Origen Empordà.
També és important l'explotació del jaciment d'aigües minerals, declarades d'utilitat pública l'any 1904.

## Geografia

* Llista de topònims de Vilajuïga (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Vilajuïga | 771 |
| el Veïnat de Dalt | 349 |
| Pujolar | 14 |
| Pla d'en Satlle | 10 |
| l'Estació | 9 |
| Montperdut | 0 |
| Canyelles | 0 |
(Font: Idescat)

## Història

De gran valor històric són els grups de dolmens megalítics que hi ha al terme municipal. Vilajuïga va pertànyer al comtat d'Empúries i va ser possessió del monestir de Sant Pere de Roda al segle x.
Sobre un cim a prop de la població hi ha el castell de Quermançó, documentat l'any 1078, al testament del comte d'Empúries Ponç I. Al segle xv el castell va estar ocupat per les tropes de Joan II.

## Política local

Des de 2023, l'alcaldessa és Joana Cobo i Ortiz (ERC). Fruit de les eleccions municipals 2023, els resultats van donar 5 regidors a Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) i 4 a Assemblea per Vilajuïga.

## Històric d'alcaldes

En l'etapa democràtica actual, aquests han estat els alcaldes de Vilajuïga, per ordre cronològic:
* Josep Rovira i Quer (UCD): 1979-1983
* Carles Perals i Matas (PSC): 1983-1991
* Pere Serra i Bardera (PSC): 1991-1994
* Pere Trias i Roca (ERC): 1994-2015
* Joana Cobo i Ortiz (ERC): 2015-2019 i 2023-actualitat.
* Francesc Xavier Llorente i Cabratosa (AxV): 2019-2023

## Llocs d'interès

* Església parroquial de Sant Feliu. Romànica però reformada entre els segles XVIII i xix. Del romànic en conserva la pila baptismal i la nau.
* Castell de Quermançó en restauració.
* Ruta megalítica. Dolmen Caiguts, el de Ruïnes, de la Talaia, Garrollar i el de la Vinya del Rei.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1497 | 1553 | 1787 | 1887 | 1900 | 1920 | 1950 | 1970 | 2010 | 2023 |
| 15 | 12 | 272 | 833 | 810 | 924 | 783 | 789 | 1.155 | 1.153 |

## Vegeu també

* Puig de l'Ullastre.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Vilajuïga». Generalitat de Catalunya, 2019. [Consulta: 17 març 2019].

## Bibliografia

* Volum 4. El Meu País, ttots els pobles, viles i ciutats de Catalunya. Barcelona, Edicions 62, 2006. ISBN 84-297-5571-3.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Cantó de Grassa Nord

El cantó de Grassa Nord és un cantó francès del departament dels Alps Marítims, situat al districte de Grassa. Compta amb part del municipi de Grassa.

## Municipis

* Grassa

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1992 | Henri Richelme | RPR |
| 1992-1994 | Hervé de Fontmichel | UDF |
| 1994-1998 | Claude Leroux | RPR |
| 1998-2004 | Thierry Lautard | PS |
| 2004-2008 | Jean-Pierre Leleux | UMP |
| 2008- | Jérôme Viaud | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | - | - | - | - | 23.389 | 26.963 |
# Granjas

Granges d'Òlt (en francès Granges-sur-Lot) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 393 | 421 | 403 | 459 | 527 | 540 | 606 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Jacques Soulage | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Transcripció a l'occità.
# Assolo (Oristany)

Assolo (en sard, Assolu) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 485 habitants. Es troba a la regió de Marmilla. Limita amb els municipis d'Albagiara, Genoni, Nureci, Senis i Villa Sant'Antonio.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Antonello Carrucciu | Llista cívica |
# (496) Gryphia

Gryphia és el nom que rep l'asteroide número 496, situat al cinturó d'asteroides.
Fou descobert per l'astrònom Max Wolf des de l'observatori de Heidelberg (Alemanya), el 25 d'octubre de 1902.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la NASA
# Cantó de Dozulé

El cantó de Dozulé és un cantó francès del departament de Calvados, situat al districte de Lisieux. Té 25 municipis i el cap es Dozulé.

## Municipis

* Angerville
* Annebault
* Auberville
* Basseneville
* Bourgeauville
* Branville
* Brucourt
* Cresseveuille
* Cricqueville-en-Auge
* Danestal
* Dives-sur-Mer
* Douville-en-Auge
* Dozulé
* Gonneville-sur-Mer
* Goustranville
* Grangues
* Heuland
* Houlgate
* Périers-en-Auge
* Putot-en-Auge
* Saint-Jouin
* Saint-Léger-Dubosq
* Saint-Pierre-Azif
* Saint-Samson
* Saint-Vaast-en-Auge

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | M. Heuzé | RGR |
| 19..-1984 | André Lenormand | PCF |
| 1984-1998 | Bernard Magne | UDF |
| 1998- | Olivier Colin | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 12.067 | 12.523 | 12.166 | 12.251 | 12.637 | 13.877 | 15.184 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Antonio Giagu Demartini

Antonio Giagu Demartini (Thiesi, 17 de març de 1925 – Sàsser, 4 de novembre de 2006) fou un polític sard. Militant històric de la Democràcia Cristiana Italiana, participà en l'anomenada revolució dels joves turcs que va permetre el 1956 l'elecció de Francesco Cossiga com a secretari de la província de Sàsser de la DCI.
Fou escollit conseller regional a les eleccions regionals de Sardenya de 1961, i ocupà el càrrec fins al 1987. Endemés, ha estat president de Sardenya el 1970-1972 i el 1972-1973. A les eleccions legislatives italianes de 1987 fou escollit senador, càrrec que va ocupar fins al 1994. També fou sotsecretari d'estat del tresor amb Giuliano Amato (1992) i de defensa amb Carlo Azeglio Ciampi (1993). Retirat de la política, va morir a Sàsser després d'una llarga malaltia.
| Precedit per: Lucio Abis | President de Sardenya 1970 - 1972 | Succeït per: Pietro Soddu |
| Precedit per: Salvator Angelo Spano | President de Sardenya 1972 - 1973 | Succeït per: Giovanni Del Rio |
# Antonio López Muñoz

Antonio López Muñoz, comte de López Muñoz (Huelva, 1 d'abril de 1850 - Madrid, 15 de març de 1929) fou un escriptor i polític espanyol, que va ser ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts, ministre d'Estat i ministre de Gràcia i Justícia durant el regnat d'Alfons XIII.

## Vida

Va ser professor de la Universitat de Sevilla, catedràtic de Psicologia als instituts d'Osuna, Granada i Cardenal Cisneros de Madrid. Va iniciar la seva carrera política en el si del Partit Liberal amb el qual obtindria acta de diputat al Congrés dels Diputats per les circumscripcions de Granollers a les eleccions generals espanyoles de 1886, Órgiva i Granada a les eleccions generals espanyoles de 1893 i 1901, i Albacete a les eleccions generals espanyoles de 1898. El 1903 va passar a el Senat representat a Albacete, i en 1908 va ser nomenat senador vitalici. Va ser president d'ambdues cambres.
Va ser ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts entre el 31 de desembre de 1912 i el 13 de juny de 1913 en un gabinet Romanones amb el qual també seria ministre d'Estat entre el 13 de juny i el 27 d'octubre de 1913. Finalment seria ministre de Gràcia i Justícia entre el 26 de maig i el 15 de setembre de 1923 en un govern presidit per García Prieto. Entre 1915 i 1917 va ser ambaixador d'Espanya en la ciutat de Lisboa i finalment el rei Alfons XIII li va concedir el títol de Comte.
Quant a la seva obra literària aquesta se situa en el romanticisme (en el període final, sent coetani d'autors com Zorrilla), obra que va començar a ser reconeguda a partir de 1866, quan en el Teatre de San Fernando de Sevilla va estrenar un poema en octaves reials.

## Obra

* Fundador d'"El Diario en Granada".
* Aliatar, leyenda oriental y en verso.
* La cruz azabache.
* Granada (1865)
* Errar la senda, Herencia forzosa.
* El amigo de la casa.
* El precio de un caballo.

## Fonts

* Juan Drago. La literatura en Huelva. Huelva y su provincia. Ediciones Tartessos (1987)

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
Càrrecs públics :
| Precedit per: Santiago Alba Bonifaz | Ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts 1912 - 1913 | Succeït per: Joaquín Ruiz Jiménez |
| Precedit per: Juan Navarro Reverter | Ministre d'Estat 1913 | Succeït per: Salvador Bermúdez de Castro y O'Lawlor |
| Precedit per: Álvaro de Figueroa y Torres | Ministre de Gràcia i Justícia 1923 | Succeït per: Fernando Cadalso Manzano |
| Premis i fites |||
| Precedit per: Manuel García Prieto | Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques Medalla 15 1911-1929 | Succeït per: Ángel Ossorio y Gallardo |
# Antony Hewish

Antony Hewish (Fowey, 11 de maig de 1924 - 13 de setembre de 2021) va ser un astrònom còrnic. Fou guardonat amb el Premi Nobel de Física de l'any 1974, juntament amb Martin Ryle —esdevingueren els primers astrònoms en rebre'l— pels seus treballs sobre radioastronomia i sobre els púlsars.

## Biografia

Va néixer l'11 de maig de 1924 a la població anglesa de Fowey, situada al comtat de Cornualla. Estudià a la Universitat de Gonville i al Caius College de la Universitat de Cambridge, però el seu doctorat es veié aturat per la seva participació en la Segona Guerra Mundial. Durant la seva estada a l'exèrcit britànic va conèixer Martin Ryle, amb el qual col·laborà a la Universitat de Cambridge a partir de 1946 al Laboratori Cavendish. Finalment es doctorà el 1952 a la mateixa universitat.
Membre de la Royal Society des de 1958, entre 1971 i 1989 fou nomenat professor d'astronomia al Laboratori Cavendish, esdevenint cap del Mullard Radio Astronomy Observatory entre 1982 i 1988.

## Recerca científica

Al costat de Ryle Hewish va realitzar avanços pràctics i teòrics en l'observació i l'explotació dels centelleigs evidents de les fonts de ràdio a causa de la seva radiació que afectava sobre plasma.
Aquestes investigacions el van conduir a la construcció del Interplanetary Scintillation Array, un telescopi pel mesurament de les ones de ràdio i el centelleig interestel·lar construït a les instal·lacions de l'Observatori d'Astronomia de Mullard a Cambridge. Durant la realització d'aquest projecte, una de les seves col·laboradores, Jocelyn Bell, aconseguí detectar una font de ràdio primària que posteriorment s'anomenà púlsar.
El 1974 fou guardonat amb el Premi Nobel de Física, juntament amb Martin Ryle, per la seva recerca, pionera, en radioastronomia, i en el seu paper decisiu en la descoberta dels púlsars, sents els primers astrònoms a aconseguir aquesta distinció. El premi, però, no estigué exempt de polèmica, ja que s'obvià el nom de Jocelyn Bell en el reconeixement Nobel i fou durament condemnat per l'astrofísic Fred Hoyle. En canvi altres autors van veure en el Premi Nobel concedit el reconeixement als treballs en radioastronomia per part d'ambdós científics, fent una menció especial en la teoria de la síntesi d'obertura per part de Ryle i en els púlsar per part de Hewish.

## Enllaços externs

* «Antony Hewish» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Antti Mikko Niemi

Antti Mikko Niemi (nascut el 31 de maig del 1972) és un porter finlandès, que actualment juga al Portsmouth FC anglès.
# Antônio Pizzonia

Antônio Pizzonia (Manaus, 11 de setembre de 1980) ha estat un pilot de curses automobilístiques brasiler que ha arribat a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Va debutar a la primera cursa de la temporada 2003 (la 54a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 9 de març del 2003 el GP d'Austràlia.
Antonio Pizzonia va participar en un total de vint curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en tres temporades consecutives (2003 - 2005) assolí una setena posició (en quatre ocasions) com millor classificació a una cursa i aconseguint vuit punts vàlids pel campionat del món de pilots/constructors.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | Posició | Punts |
| 2003 | Jaguar Racing F1 Team | Jaguar | Cosworth | AUS Ret | MAL Ret | BRA Ret | SMR 14 | ESP Ret | AUT 9 | MON Ret | CAN 10 | EUR 10 | FRA 10 | GBR Ret | ALE | HON | ITA | USA | JAP | | | | - | 0 |
| 2004 | BMW WilliamsF1 Team | Williams | BMW | AUS | MAL | BAH | SMR | ESP | MON | EUR | CAN | USA | FRA | GBR | ALE 7 | HUN 7 | BEL Ret | ITA 7 | XIN | JAP | BRA | | 15è | 6 |
| 2005 | BMW WilliamsF1 Team | Williams | BMW | AUS | MYS | BAH | SMR | ESP | MON | EUR | CAN | USA | FRA | GBR | GER | HUN | TUR | ITA 7 | BEL 15 | BRA Ret | JPN Ret | CHN 13 | 22è | 2 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 20 (20) | 0 | 0 | 0 | 0 | 8 |
# Anything Goes (pel·lícula)

Anything Goes és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Lewis Milestone i estrenada el 1936.

## Argument

Un jove s'enamora d'una bonica rossa. Quan veu que l'obliguen a pujar a un vaixell, decideix seguir-la i rescatar-la. Tanmateix, descobreix que és una hereva anglesa que s'ha escapat de i ara està sent retornada a Anglaterra. També descobreix que el seu cap és a la nau.

## Repartiment

* Bing Crosby: Billy Crocker
* Ethel Merman: Reno Sweeney
* Charles Ruggles: Rev. Dr. Moon
* Ida Lupino: Hope Harcourt
* Grace Bradley: Bonnie LeTour
* Arthur Treacher: Sir Evelyn Oakleigh
* Robert McWade: Elisha J. Whitney
* Richard Carle: Bishop Dobson
* Margaret Dumont: Mrs. Wentworth
* Jerry Tucker: Junior
* Matt Moore: Capità McPhail
* Edward Gargan: detectiu
# Carme Peris Lozano

Carme Peris Lozano (Barcelona, 30 de novembre de 1941- 25 de maig de 2018) fou una il·lustradora catalana.
Durant deu anys va treballar com a dissenyadora en una empresa d'arts gràfiques, alternant aquesta feina amb els estudis d'art a l'Escola Massana i els seminaris a Belles Arts i a l'Escola d'Arts Aplicades i Oficis Artístics. Es va especialitzar en il·lustració de llibre infantil i el 1979 va publicar el seu primer llibre. Va il·lustrar més d'un centenar de llibres de ficció i de text i va col·laborar amb moltes editorials.
Des de l'any 1984 fins al 1989 va ser presidenta del Consell Català del Llibre Infantil i Juvenil i des del 1987 al 1990 va ser presidenta de l'Organització Espanyola per al Llibre Infantil i Juvenil, secció espanyola de l'IBBY.
Va compaginar la il·lustració de llibres amb col·laboracions amb dibuixos per a diaris. Va fer exposicions a Bolonya, Bratislava, Praga, Gotemburg, Suècia i al Japó. També va impartir classes de tipografia a la Universitat Autònoma de Barcelona i la Universitat de Barcelona, i va rebre reconeixements com el Premi Apel·les Mestres i el Crítica Serra d'Or (1987-1988). Més enllà de la il·lustració per al llibre infantil i juvenil, també va crear diverses sèries de gravats i litografies basades en textos d'escriptors diversos, com García Lorca o Pla.
El 2018 va ingressar el seu fons personal a la Biblioteca de Catalunya, format per més de quatre mil peces entre dibuixos originals, aquarel·les, litografies, gravats a l'aiguafort i matrius.

## Obra
### Llibres de contes

* Llegendes del drac, l'heroi i la donzella (2005)
* Epaminondas (2005)
* La Rita i en Manduca (2005)
* Bona nit, avi (2004)
* No em vull banyar (2004)
* Rínxols d'Or i els tres óssos (1998)
* Cyrano de Bergerac (1991)
* La luna y yo (1991)
* Lluci (1990)
* Canigó (1987)
* Temps de cançons (1985)
* La tanca màgica (1983)

## Referències

* 1 2 «Carme Peris i Lozano | enciclopedia.cat». [Consulta: 15 març 2023].
* 1 2 Llort, Lluís «Adéu a Carme Peris». El Punt Avui, 26-05-2018.
* 1 2 «Carme Peris Lozano» (en castellà). Literaturas SM. [Consulta: 15 març 2023].
* ↑ «Surcos [Material gráfico :]» (en castellà). Biblioteca Nacional de España. [Consulta: 15 març 2023].
* ↑ «A Josep Pla» (en castellà). Biblioteca Nacional de España. [Consulta: 15 març 2023].

## Enllaços externs

* Carme Peris Lozano - Lloc web oficial
* Fons Carme Peris de la Biblioteca de Catalunya