OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elizalde A

Els motors de la sèrie Elizalde A eren construïts per l'empresa Elizalde, amb llicència de la francesa Lorraine per equipar els avions Breguet 19, construïts també sota llicència, per l'empresa espanyola CASA, per equipar les forces aèries espanyoles.

## Història

Per poder complimentar la comanda, dels avions Breguet 19, que l'exèrcit de l'aire, havia fet a CASA que per la seva banda havia aconseguit la llicència de Breguet, i donat que un dels motors que equipava aquest avió era el Lorraine 12Eb, en 1924, el Sr. Arturo Elizalde va partir a França, a on hi havia tingut residencia, per signar l'acord de llicència per construir aquests motors a Barcelona, amb la mala sort que l'hi va sobrevindre la mort a Paris a causa d'una grip.
No obstant això, la seva vídua Carmen Biada va seguir amb el que havia començat el seu marit i va començar a fabricar aquests motors amb la denominació de Tipus A3.
Era un motor de 12 cilindres en W (tres blocs de 4 cilindres en línia) de refrigeració per aigua, que rendia 450 CV, amb arbres de lleves en cap i vàlvules comandades per balancins. Els arbres de lleves eren comandats des del càrter per mitjà d'arbres rei
La primera prova va ser el 8 de març de 1926, i el desembre s'havien entregat 55 motors, mentre que entre 1926 i 1929, s'havien entregat un total de 369 unitats.
Amb la modificació del sistema de vàlvules, es va denominar A-4, però la modificació també es va fer en els anteriors. El mateix motor amb reducció es va denominar A-5, conservant la mateixa estructura de l'anterior donava 480 CV a 1850 RPM.
Hi va haver un altre motor amb la denominació de A-6 que era totalment diferent, ja que era més petit i d'arquitectura completament diferent: es tractava d'un 5 cilindres en estrella, refrigeració per aire i que rendia 120 CV. Aquest motor estava destinat a avionetes, i es va muntar en el CASA III i el Loring E.II.

## Model existent

Existeix un exemplar en el Museu de la Ciència de Terrassa.

## Vegeu també

* Arquitectura dels motors de pistó
* Elizalde
* Llista de motors d'aviació fabricats a Espanya

## Referències

* ↑ Noticia de la mort apareguda en La Vanguardia
* ↑ [«Fundación Elizalde – Motores aviación (castellà)». Arxivat de l'original el 2012-04-23. [Consulta: 8 abril 2011]. Fundación Elizalde – Motores aviación (castellà)]
* ↑ El Motor de Aviación de la A a la Z, Ricardo Miguel Vidal, Pag 24, Barcelona 2010, ISBN 978-84-612-7903-6

## Bibliografia

* El Motor de Aviación de la A a la Z, Ricardo Miguel Vidal, Barcelona 2010, ISBN 978-84-612-7903-6
# És viu 2

És viu 2 (títol original: It Lives Again) és una pel·lícula dels Estats Units dirigida per Larry Cohen, estrenada el 1978. Es tracta de la continuació de És viu, la tercera part es titula It's Alive III: Island of the Alive.
La pel·lícula ha estat presentada en competició al Festival internacional de cinema fantàstic d'Avoriaz 1979. Ha estat doblada al català.

## Argument

Seqüela d'"It's Alive" (Larry Cohen, 1974). Un trío de terribles bebès mutants amenacen la seguretat dels habitants d'una ciutat.

## Repartiment

* Frederic Forrest: Eugene Scott
* Kathleen Lloyd: Jody Scott
* John P. Ryan: Frank Davis
* John Marley: Mr. Mallory
* Andrew Duggan: Dr. Perry
* Eddie Constantine: Dr. Forest

## Referències

* ↑ esadir.cat. És viu 2. esadir.cat.
* ↑ «It lives again». The New York Times.
# Medalla Sampson

La medalla Sampson (anglès: Sampson Medal) va ser una medalla de campanya de la Marina dels Estats Units. La medalla va ser autoritzada per una Llei del Congrés de 1901. La medalla va ser atorgada a aquells membres del personal que van servir en vaixells de la flota del contraalmirall William T. Sampson durant les operacions de combat a les aigües de les Índies Occidentals i Cuba. La Medalla Sampson també era coneguda com la Medalla de la Campanya Naval de les Índies Occidentals (anglès West Indies Naval Campaign Medal), que no s'ha de confondre amb la Medalla de la Campanya de les Índies Occidentals, que era un premi separat. Una decoració commemorativa similar va ser la Medalla Dewey, considerada superior a la Medalla Sampson.

## Creació

La medalla Sampson va ser autoritzada per primera vegada per una resolució conjunta del Congrés dels Estats Units el 3 de març de 1901. La resolució va autoritzar el secretari de la Marina a produir medalles de bronze per commemorar els enfrontaments navals a les Índies Occidentals i a les costes de Cuba durant el Guerra hispanoamericana. La medalla s'havia de lliurar als oficials i homes de la Marina i el Cos de Marines dels Estats Units que van participar en enfrontaments i batalles que es consideraven de suficient importància per merèixer la seva commemoració.
La resolució també estipulava que aquells que poguessin ser elegibles per al reconeixement per participar en més d'un compromís no rebran una segona medalla, sinó que rebran una "barra de bronze degudament inscrita, que s'enganxarà a la cinta per la qual se suspèn la medalla."

## Disseny

L'anvers de la medalla va ser dissenyat per Charles E. Barber. Representa un bust de l'almirall Sampson. El revers va ser dissenyat per George T. Morgan. Representa un oficial de la Marina, un mariner i un marine dempeus sobre un bloc identificant l'acció per la qual es va atorgar la medalla.
Penjant la cinta de la medalla hi ha un fermall amb el nom del vaixell del destinatari. El nom del destinatari està gravat a la vora inferior de la medalla, sent una de les dues medalles emeses oficialment amb nom a un destinatari.
Els fermalls de campanya o barres de combat estaven autoritzats per al seu desgast a la cinta, mostrant diferents batalles i el nom del vaixell que havia participat. La medalla es va emetre per a 47 enfrontaments o batusses i alguns van ser guardonats amb diverses barres de combat. Quan es portava com a cinta en un uniforme militar, no hi havia dispositius autoritzats.

## Referències

* ↑ «USN Ships-USS Yale (1898), later Harrisburg (ID # 1663)». History.navy.mil. [Consulta: 28 setembre 2013].
* ↑ «Decorations, Medals and Ribbons». All Hands, 7-1947, p. 30.
* ↑ The Code of Federal Regulations of the United States of America. Washington: Government Printing Office, 1972, p. 640.
* 1 2 Plantilla:Cite wikisource
* ↑ Bureau of Naval Personnel. Navy and Marine Corps Awards Manual (NavPers 15,790, Rev 1953). Washington, D.C.: Department of the Navy, 1953, p. 37.
* 1 2 «Sampson Medal». Service Medals & Campaign Credits. U.S. Navy, Naval History and Heritage Command. [Consulta: 11 juliol 2017].
# Alfoz de Toro

Alfoz de Toro és una de les comarques naturals i històriques de la província de Zamora. té una població de 13377 habitants, dels quals 9466 viuen al cap comarcal que és Toro.
Antigament havia existit una província de Toro que comprenia els partits judicials de Carrión de los Condes i Reinosa, però que va ser suprimida el 24 d'agost de 1808, quan aquests territoris es van integrar a les províncies de Santander, Palència, Valladolid i Zamora.

## Municipis

* Abezames.
* Fresno de la Ribera.
* Fuentesecas.
* Matilla la Seca.
* Morales de Toro.
* Peleagonzalo.
* Pinilla de Toro.
* Pozoantiguo.
* Tagarabuena.
* Toro.
* Valdefinjas.
* Vezdemarbán.
* Villalonso.
* Villardondiego.
* Villavendimio.
# Mesquita del minaret de Yivli

La mesquita del minaret de Yivli (turc: Yivliminare Camii; lit. Mesquita del "minaret d'estries", també coneguda com la mesquita d'Alaaddin (turc: Alaaddin Camii) o simplement Gran Mesquita (turc: Ulu Camii), a Antalya hi ha una mesquita històrica construïda pel sultà seljúcida d'Anatòlia Kayqubad I. Forma part d'un külliye (complex d'estructures) que inclou la madrassa Gıyaseddin Keyhüsrev, l'alberg seljúcida i dervix, i les voltes de Zincirkıran i Nigar Hatun. La mesquita es troba a Kaleiçi (el nucli antic) al llarg de Cumhuriyet Caddesi, al costat de Kalekapısı Meydanı. El minaret estriat de la mesquita anomenat Yivli Minare, que està decorat amb rajoles blau fosc, és una fita i símbol de la ciutat. L'any 2016 va ser inscrit a la llista provisional de llocs del Patrimoni de la Humanitat a Turquia.

## Història

La mesquita es va construir per primera vegada el 1230 i es va reconstruir completament per segona vegada el 1373. El minaret fa 38 m d'alt, construït sobre una base de pedra quadrada, amb vuit seccions estriades i té 90 graons fins al cim.
El primer edifici (1230) es va construir al voltant de 1225-7, durant el regnat del soldà seljúcida Ala ad-Din Kay Qubadh I (1220-1237). La mesquita original va ser destruïda al segle XIV i una nova mesquita va ser construïda el 1373 pels hamidides sobre la base d'una església romana d'Orient. Amb les seves sis cúpules, és un dels exemples més antics de construcció de múltiples cúpules a Anatòlia.
Avui l'edifici acull el Museu Etnogràfic d'Antalya i conté roba, estris de cuina, brodats, tapissos i telers, mitjons, sacs, kilims, ornaments i tendes nòmades. Es va obrir al públic l'any 1974.

## Referències

* 1 2 3 Ring, Watson i Schellinger, 1995, p. 38.
* ↑ «Yivli Minaret Mosque». UNESCO World Heritage Centre. UNESCO. [Consulta: 13 juny 2018].
* ↑ Hillenbrand, 1994, p. 163.
* ↑ Crane, 1993, p. 8.
* ↑ Bloom i Blair, 2009, p. 142.
* Grove Encyclopedia of Islamic Art & Architecture. 1. Oxford University Press, 2009.
* Crane, H. Journal of the Economic and Social History of the Orient, 36, 1, 1993, pàg. 1–57. DOI: 10.1163/156852093X00010.
* Hillenbrand, Robert. Islamic Architecture: Form, Function, and Meaning. Columbia University Press, 1994. 163
* Ring. Southern Europe: International Dictionary of Historic Places. 3. Fitzroy Dearborn Publishers, 1995.
# Portada/efemèride desembre 30

Plànol del Gran Metro de 1925.
« 29 de desembre · 30 de desembre · 31 de desembre »
# Pere Pons i Clar

Pere Pons i Clar (Santanyí, Mallorca, 1946) és un professor de català, editor i escriptor mallorquí resident a Catalunya. Estudià Magisteri, Professorat Mercantil, Turisme i Filosofia i Lletres.
Ha escrit llibres com L'Estret del Temps, Crispetes per la Norma Schweizer, Quan tot comença i Hola, em dic Pere.
Pere Pons ha estat guanyador en dues ocasions, l'any 1990 i 2006, del Premi Gran Angular de literatura juvenil per les obres L'estret del Temps i Quan tot comença, respectivament.

## Referències

* ↑ «Pons i Clar, Pere». gencat.cat. Arxivat de l'original el 2013-11-13. [Consulta: 13 novembre 2013].
* ↑ «Guardonats amb el premi Gran Angular». Editorial Cruïlla. [Consulta: 13 novembre 2013].
# Dorian

Dorian és un grup barceloní d'electropop de l'escena musical indie en actiu format l'any 2002. La seva música pretén conjugar la tradició del pop espanyol amb la música electrònica.

## Història

El grup, que va néixer el 2002 a Barcelona, anava a la recerca d'un so que combinés la tradició del pop espanyol amb la música electrònica contemporània. L'any 2004 va editar el seu àlbum debut, 10.000 metrópolis, amb molt bona acollida per part de la crítica i el públic; el 2005 van reeditar l'àlbum sota el títol 10.000 metrópolis vs. 10.000 metrópolis remixes, incloent-hi un segon disc de remescles de les cançons realitzades per alguns dels DJ's de l'escena musical del moment.
El següent disc fou El futuro no es de nadie (2006), on refermaren el seu estil musical indie fins a arribar al 2009 amb La ciudad subterránea, treball que els va permetre consolidar-se com una de les bandes més importants de la nova escena musical d'aquest corrent sense sotmetre's als interessos mercantils de la indústria musical.
El 2013 tragueren un nou treball, La velocidad del vacío, i el 2015 presentaren Diez años y un día, amb versions amb corda, vents, percussions i guitarres acústiques de temes clàssics del grup com «Cualquier otra parte», «La tormenta de arena» o «Paraísos artificiales», a més a més de dos temes inèdits: «Arrecife» i «Ara». L'últim disc fou publicat el 2018 sota el nom de Justicia Universal.

## Components

* Marc Gili: veu, guitarra i programacions
* Belly Hernandez: piano i programacions
* Bart Sanz: baix
* Víctor López: bateria
* Lisandro Montes: guitarra, teclats i programacions

## Discografia
### Àlbums

* 10.000 Metrópolis, CD (Bip Bip Records, 2004)
* 10.000 Metrópolis vs 10.000 Metrópolis remixes, doble CD (Bip Bip Records, 2005)
* El futuro no es de nadie, CD (PIAS Records, 2006)
* La ciudad subterránea, CD (14 de setembre de 2009)
* La velocidad del vacío, CD (4 de març de 2013).
* Diez años y un día (IM Records, 13 d'abril de 2015)
* Justicia Universal (2018)
* Ritual (2022)
* Futuros Imposibles (2024)

### Senzills

* 2003: Solar
* 2006: Te echamos de menos
* 2007: Cualquier otra parte
* 2007: Tan lejos de ti
* 2008: Más problemas
* 2009: La tormenta de arena
* 2010: Paraísos artificiales
* 2010: La mañana herida
* 2013: Los amigos que perdí

### Videoclips

* 2007: Cualquier otra parte
* 2007: Tan lejos de ti
* 2008: Más problemas
* Trilogia La ciudad subterránea: es narra una història en tres entregues en forma de "curt-clip", rodades per la productora Crampton.
   * 2009: La tormenta de arena
   * 2010: Paraísos artificiales
   * 2010: La mañana herida
* 2013: Los amigos que perdí

## Referències

* ↑ Serra, Emili. ««S'està traslladant la història capitalista a les cançons, que ara són productes»». Diari de Girona, 25-08-2019. [Consulta: 8 novembre 2021].
* ↑ «Dossier de premsa 25è aniversari». Altaveu, 2013 [Consulta: 12 juliol 2013].
Viccionari
# Partit de la Reconstrucció de Corea

El Partit de la Reconstrucció de Corea (PRC; en coreà: 조국혁신당) és un partit polític de centreesquerra de Corea del Sud fundat per l'ex-ministre de Justícia Cho Kuk. El partit s'oposa al que considera la "dictadura fiscal" de l'administració del President Yoon Suk-yeol. En aquest sentit, el PRC defensa una profunda reforma i la despolitització de la justícia coreana.

## Història

El 13 de febrer de 2024 l'ex-ministre Cho Kuk va anunciar la seva intenció de fundar una organització anomenada de manera provisional Nou Partit Cho Kuk, amb l'objectiu de presentar-se a les següents eleccions legislatives. El 29 de febrer va adoptar el seu nom definitiu, que realitza un joc de paraules amb Cho Kuk, que en coreà vol dir Pàtria i alhora recorda el nom del fundador. Així, el 3 de març de 2024 s'establiria de manera oficial el Partit de la Reconstrucció de Corea.
A les eleccions del mateix any el PRC aconseguiria 12 escons, esdevenint el tercer partit a l'Assemblea Nacional i mantenint-se a l'oposició.

## Resultats electorals
### Eleccions legislatives

| Any | Líder | Circum. | Circum. | Circum. | Circum. | Llista | Llista | Llista | Llista | Escons | Escons | Pos. | Govern |
| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/- | Vots | % | Escons | +/- | No. | +/– | Pos. | Govern |
| 2024 | Cho Kuk | | | | | 6,874,278 | 24.25 | Nou | 12 / 46 | 12 / 300 | Nou | 3r | Oposició |

## Referències

* ↑ «조국혁신당 창당…"결자해지 심정으로 검찰 독재정권 종식"». Yna.
* ↑ «금태섭 "조국혁신당 창당 참담…부끄러움은 국민의 몫"» (en coreà), 04-03-2024. [Consulta: 11 desembre 2024].
* ↑ «South Korea’s 2024 General Election: Results and Implications». CSIS.
# Belisario Prats

Belisario Matías Prats Pérez (24 de febrer de 1827 — 14 de setembre de 1897) fou un polític xilè del partit liberal de govern. Belisario Prats va ser nomenat ministre de Guerra i Marina i posteriorment de l'Interior durant la presidència d'Aníbal Pinto Garmendia (1876-1881). El seu gabinet va haver de renunciar davant la ineficàcia del pla de l'almirall Juan Williams Rebolledo en la guerra del pacífic contra Perú i Bolívia el 1879. Fou reemplaçat per Antonio Encalles, una veritable icona del Partit Nacional o Montt-Varista. L'almirall va renunciar en favor del Comodoro Galvarino Riveros Cárdenas qui va aconseguir destruir el poder naval del Perú mitjançant la captura del Huáscar en el combat naval d'Angamos. Durant els successius ministeris creats pel president José Manuel Balmaceda (1886-1891) durant la crisi política de 1890-1891, Belisario va ser novament nomenat ministre de l'interior per un breu període (1890).

## Enllaços externs

* Ressenya biogràfica al lloc web de la Biblioteca del Congrés Nacional de Xile.
# Charles Aránguiz

Charles Mariano Aránguiz Sandoval (17 d'abril de 1989) és un futbolista xilè que juga com a migcampista a l'Sport Club Internacional del Campeonato Brasileiro cedit per l'Udinese d'Itàlia.
# Sent Pantali d'Ans

Sent Pantali d'Ans (en francès Saint-Pantaly-d'Ans) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 222 | 219 | 180 | 167 | 160 | 156 | 159 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1959-1989 | René Lafon | |
| 1989-2008 | Jean-Pierre Ravidat | PCF |
| 2008- | Corinne Goursolle | |

## Agermanaments

* Ans

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 15 novembre 2010].
# 1701

L'any 1701 (MDCCI) va ser un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments
### Resta del món

* 18 de gener: Puja al tron Frederic I de Prússia com a rei de Prússia.
* 8 de maig: Les Corts de Castella reconeixen Felip V d'Espanya com a rei.
* 9 de juliol, ducat de Milà: Les tropes imperials de la Casa d'Àustria, comandades per Eugeni de Savoia, havien envaït el ducat de Milà, territori italià de la Monarquia d'Espanya, la qual cosa va provocar una intervenció francesa. Així es va iniciar la Guerra de Successió Espanyola.

## Naixements
### Països Catalans

* 14 de maig, Ontinyent (la Vall d'Albaida): Onofre Peñalva Donat, compositor i músic valencià del Barroc (m. 1767?).

### Resta del món

* 27 d'abril: Carles Manuel III de Sardenya, rei de Sardenya (m. 1773)
* 27 de novembre, Uppsala (Suècia): Anders Celsius, inventor i astrònom suec (m. 1744)
* 22 de desembre, Zeitz: Anna Magdalena Bach, cantant i compositora del segle xviii.

## Necrològiques
### Països Catalans

* 9 de febrer, Barcelona: Climent de Solanell i de Foix, 115è President de la Generalitat de Catalunya.
* 14 de juny, Vallbona de les Monges: Maria de Llúria i de Magarola, abadessa de Vallbona de les Monges i escriptora.

### Resta del món

* 2 de juny, Parísː Madeleine de Scudéry, escriptora i literata francesa (n. 1607).
* 16 de setembre, Saint-Germain-en-Laye (França): Jaume II d'Anglaterra i VII d'Escòcia, Rei d'Anglaterra i Rei d'Escòcia entre 1685 i el 1688 (m. 1633).

## Referències

* ↑ Historia general de España y América. Rialp, 1989. ISBN 978-84-321-2119-7.
* ↑ Manchado Torres, Marisa. «Anna Magdalena Bach: en busca de la música perdida» (en castellà). Revista con la A. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ Piquer i Jover, Josep Joan. Abaciologi de Vallbona (1153-1977). Santes Creus: Fundació d'Història i Art Roger de Belfort, 1978, pàg. 284. ISBN 84-400-5204-9.
* ↑ «Madeleine de Scudéry | enciclopèdia.cat». [Consulta: 2 abril 2020].
# Autmont d'Aubrac

Autmont d'Aubrac (en francès Aumont-Aubrac) és un municipi francès situat al departament del Losera i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Alfred Edwin Eaton

Alfred Edwin Eaton va ser un sacerdot i entomòleg britànic, nascut en 1845 i mort el 23 de març de 1929 a Northam.
Va ser vicari a Shepton Montague a Somerset. S'interessà per l'entomologia i estudià principalment els dípters i els efemeròpters. Les seues col·leccions es conserven al Museu d'Història Natural de Londres. Va fer viatges naturalistes a Spitzberg, a Madeira i a Tenerife durant la primavera de 1902. L'ànec d'Eaton, Anas eatoni, li va ser dedicat en 1875 per Richard Bowdler Sharpe (1847-1909).

## Font

* Bo Beolens i Michael Watkins (2003). Whose Bird ? Common Bird Names and the People They Commemorate. Yale University Press (New Haven i Londres) : 400 p. ISBN 0-300-10359-X
# Colòras

Colòures (en francès Coulaures) és un municipi francès situat al departament de la Dordonya i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 822 | 754 | 726 | 696 | 743 | 682 | 735 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-1980 | Albert Chaminade | |
| 1980-1989 | Paul Magnat | |
| 1989-2008 | Alain Guichard | PCF |
| 2008- | Corinne Ducrocq | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 15 novembre 2010].
# Jean André Emanuel Beausejour Coliqueo

Jean André Emanuel Beausejour Coliqueo (Santiago de Xile, 1 de juny del 1984), és un futbolista professional afroxilè que actualment juga d'extrem al Coquimbo Unido. Beausejour també ha jugat per la selecció de Xile des del 2004.
# Qasr Kharana

El Qasr Kharana, també anomenat Qasr al Harrana, Kharanah, Kharaneh o Hraneh (àrab: قصر الحرانة, Qaṣr al-Ḥarāna, o قصر الخرانه, Qaṣr al-Ḫarāna), és una antiga construcció omeia, un dels anomenats castells del desert que hi ha a l'est d'Amman, a Jordània.

## Arquitectura

El Qasr al-Kharana es troba a uns 60 km al sud-est de la capital, enmig d'una plana desèrtica, sobre un petit turó de 15 m d'alçada, prop de l'autopista 40, que uneix Amman amb Azraq. És un dels primers castells construïts pels omeies en aquesta regió, i tot i així es troba molt ben conservat, destacant enmig de l'estepa desèrtica amb la seva forma cúbica, de quatre costats i torres a les cantonades que no superen l'alçària de les parets, a més de torres semicirculars en el centre de cada façana i una entrada única. Està fet amb pedres de marès unides amb morter.
La planta, quadrada, té uns 35 metres de costat (1.225 metres quadrats) i al seu interior hi ha un pati envoltat per dos pisos amb seixanta dependències, la majoria rectangulars, amb sostres voltats i formats per semicúpules sobre pilastres adossades. La decoració és limitada, només sobre la porta d'entrada hi ha estuc i s'aprecien dents de serra en els arcs. Un dibuix en una de les habitacions superiors mostra influències sassànides.

## Història

Pel que sembla es va construir en dues fases, la primera entre 661 i 684, i la segona al voltant de 710, època del grafit que hi ha a les escales superiors, pel califa omeia Walid I. És probable que en aquest lloc hi hagués una construcció anterior grega o romana d'Orient.
Tot i anomenar-lo castell, les seves funcions no estan clares, ja que no sembla haver tingut ús militar i les escletxes que hi ha a les parets de moltes habitacions no són espitlleres sinó que serveixen per a ventilació. Sembla més aviat un palauet i podria haver-se usat com a caravanserrall per a descans dels viatgers, però no hi ha fonts d'aigua corrent i no es troba en cap ruta coneguda.
En els últims segles, el castell va ser abandonat i malmès per diversos terratrèmols. Va ser redescobert per l'explorador austrotxec Alois Musil el 1901 i reconstruït a partir de 1970 sota la supervisió de l'arqueòleg Stephen Urica. El castell es pot visitar per complet, encara que en el pis superior cal anar amb compte a les escales i no es pot pujar a la teulada.

## Referències

* http://www.archnet.org/library/sites/one-site.jsp?site_id=7356 Arxivat 2010-11-20 a Wayback Machine..
* http://www.qantara-med.org/qantara4/public/show_document.php?do_id=131&lang=es Arxivat 2015-05-27 a Wayback Machine..

## Bibliografia

* K. A. C. Kreswell, Early Muslim Architecture, Ummayyads, AD 622-750, Oxford, 1969.
# 875

El 875 (DCCCLXXV) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* Bari es reintegra a l'Imperi Romà d'Orient com a capital del nou tema de Longobardia.

## Referències

* ↑ Nicol, 1992, p. 32.

## Bibliografia

* Nicol, D. M. Byzantium and Venice: A Study in Diplomatic and Cultural Relations (en anglès). Cambridge University Press, 1992. ISBN 9780521428941.