OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alí ibn Hammud an-Nàssir

Alí ibn Hammud an-Nàssir (àrab: علي بن حمود الناصر, ʿAlī b. Ḥammūd an-Nāṣir) (? - 22 de març de 1018) fou emir de Màlaga i d'Algesires i califa de Còrdova (1016-1018).
Era membre de la família hammudita, que deien ser descendents d'Alí, gendre del Profeta, a través dels idríssides, que havien governat part del Magrib al segle viii.
En 1013, el califa omeia de Còrdova, Sulayman al-Mustaín, va afavorir els hammudites tot nomenant Alí ibn Hammud valí de Ceuta i a son germà al-Qàssim, valí de Tànger. En 1016, però, Alí s'alçà contra el Califa. D'acord amb l'eslau Khayran d'Almeria i l'amazic Habus de l'Emirat de Gharnata, es traslladà a la península, desembarcà en Algesires i va prendre la ciutat de Màlaga, que seria la base d'operacions hammudita a partir d'aquest moment. Entrà a Còrdova l'1 de juliol del mateix any, recolzat pels eslaus i els amazics. Ell afirmava que ho feia per posar al cap del califat a Hixam II, però en no trobar-lo, va assassinar al-Mustain i es va fer proclamar califa, el primer califa de Còrdova no omeia. Va prendre el títol o làqab d'an-Nàssir li-Din Al·lah ("el defensor de la religió de Déu").
Alguns àrabs i eslaus, però, veien amb bons ulls la restauració de la dinastia omeia. Això va propiciar que Alí s'aproximés als amaizcs, ocasionant que els eslaus l'assassinessin a palau, el 22 de març de 1018. Malgrat que havia proclamat successor a son fill Yahya, va prendre el poder son germà al-Qàssim. Mentrestant el partit antiamazic i legitimista havia proclamat califa l'omeia al-Murtada.
# José Galluzo

José Galluzo i Páez (Oran (Algèria), 1746 - Badajoz (Espanya), 19 de febrer, 1817), va ser un militar espanyol durant la guerra contra la Convenció i la guerra de la Independència.

## Biografia

Després d'ocupar diversos comandaments al Reial Cos d'Artilleria, entre altres governador interí de la província de la Guajira al Virregnat de la Nova Granada, va ser el primer president de la Junta Suprema d'Extremadura i poc després, el setembre de 1808, va ser nomenat capità general d'Extremadura.
En arribar a Madrid el 18 d'octubre del 1808 al comandament de l'Exèrcit d'Extremadura, va ser rellevat per la Junta Central arran de les seves reiterades queixes respecte a la manca de mitjans i substituït per Ramón Patiño, comte de Belveder, un militar amb poca experiència que seria derrotat el mes següent a la batalla de Gamonal.
El 18 de juliol de 1812 va ser nomenat capità general de Castella la Vella.

## Referències

* 1 2 Sarmiento Pérez, José. «Biografía del Capitán General de Extremadura D. José Galluzo y Páez (1746-1817).» Revista de Estudios Extremeños, ISSN 0210-2854, Vol. 66, Nº 3, 2010, págs. 1217-1256. Diputación de Badajoz. Consultado el 4 de mayo de 2019.
# Mola Rabosera

La Mola Rabosera és una muntanya de 519 metres que es troba al municipi de Roquetes, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig de Valldevià

El Puig de Valldevià és una muntanya de 165 metres que es troba a tocar del nucli de Valldevià, al municipi de Vilopriu, a la comarca catalana del Baix Empordà.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 309091001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Campionat Mundial de Ral·lis júnior

El Campionat Mundial de Ral·lis júnior (en anglès: Junior World Rally Championship, abreujat JWRC) és un campionat complementari del Mundial de Ral·lis, juntament amb el WRC2 o el WRC 3.
Originàriament va ser creat per al desenvolupament dels conductors, per això està limitat a pilots més joves de 29 anys que no formen part d'equips de màxima categoria i no disputa íntegrament totes les proves del calendari mundial, limitant-ne el número de proves, depenent de l'any, sobre les cinc. A més, s'hi fa servir cotxes de menor potència.
La seva primera edició va ser guanyada per Sébastien Loeb, qui posteriorment guanyaria 9 campionats mundials absoluts. Un altre pilot guanyador d'aquest títol i que després acabaria guanyant el Mundial absolut és Sébastien Ogier.
Altres campions del Campionat Mundial de Ral·lis júnior que han acabant pilotant en equips de primera línia mundial són Dani Sordo, Craig Breen o Elfyn Evans.

## Campions

    A 26 de novembre de 2024
| Any | Pilot | Cotxe |
| Campionat S1600 |||
| 2001 | Sébastien Loeb | Citroën Saxo S1600 |
| Campionat Júnior |||
| 2002 | Dani Solà | Citroën Saxo S1600 |
| 2003 | Brice Tirabassi | Renault Clio S1600 |
| 2004 | Per-Gunnar Andersson | Suzuki Ignis S1600 |
| 2005 | Dani Sordo | Citroën C2 S1600 |
| 2006 | Patrick Sandell | Renault Clio S1600 |
| 2007 | Per-Gunnar Andersson | Suzuki Swift S1600 |
| 2008 | Sébastien Ogier | Citroën C2 S1600 |
| 2009 | Martin Prokop | Citroën C2 S1600 |
| 2010 | Aaron Burkart | Suzuki Swift S1600 |
| Acadèmia WRC |||
| 2011 | Craig Breen | Ford Fiesta R2 |
| 2012 | Elfyn Evans | Ford Fiesta R2 |
| Campionat Júnior |||
| 2013 | Pontus Tidemand | Ford Fiesta R2 |
| 2014 | Stéphane Lefebvre | Citroën DS3 R3T |
| 2015 | Quentin Gilbert | Citroën DS3 R3T |
| 2016 | Simone Tempestini | Citroën DS3 R3T |
| 2017 | Nil Solans | Ford Fiesta R2T |
| 2018 | Emil Bergkvist | Ford Fiesta R2T |
| 2019 | Jan Solans | Ford Fiesta R2T |
| 2020 | Tom Kristensson | Ford Fiesta Rally4 |
| 2021 | Sami Pajari | Ford Fiesta Rally4 |
| WRC3 júnior |||
| 2022 | Robert Virves | Ford Fiesta Rally3 |
| 2023 | William Creighton | Ford Fiesta Rally3 |
| 2024 | Romet Jürgenson | Ford Fiesta Rally3 |

## Vegeu també

* Campionat Mundial de Ral·lis-3
* Campionat Mundial de Ral·lis
* WRC 2

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial Arxivat 2008-10-09 a Wayback Machine. (anglès)
# Alþingishúsið

L'Alþingishúsið (AFI ˈalθiɲcɪsˌhuːsɪð, La Casa del Parlament) és una estructura clàssica del segle xix que es troba a Austurvöllur al centre de Reykjavík, Islàndia. És la seu de l'Alþingi, el parlament islandès. L'edifici va ser dissenyat per l'arquitecte danès Ferdinand Meldahl i fou construït usant dolerita llaurada durant 1880-1881.
Alþingishúsið també ha albergat la Biblioteca Nacional i Universitària d'Islàndia i posteriorment la Galeria Nacional d'Islàndia. La Universitat d'Islàndia utilitzà la primera planta des del 1911 fins al 1940, i el President d'Islàndia va tenir les seves oficines a l'edifici fins al 1973.
Avui en dia, només el saló de plens, alguns sales de reunions petites i les oficines d'alguns dels funcionaris d'alt nivell parlamentaris es troben realment en Alþingishúsið. Les sales de reunions de les comissions, les oficines dels parlamentaris i la majoria de la secretaria de l'Alþingi es troben en altres edificis de la zona al voltant de Austurvöllur. Actualment hi ha plans per construir un nou edifici per albergar aquests despatxos i sales de reunions en l'àrea situada tot just a l'oest de l'Alþingishúsið, on hi ha avui un aparcament i alguns edificis més petits que s'utilitzen actualment per l'Alþingi i que s'incorporaran a l'edifici nou.

## Enllaços externs

* Alþingishúsið - Galeria fotogràfica a www.islandsmyndir.is
* Informació sobre el nou edifici per a l'Alþingi (islandès)
# Ricardo Esteban Plaza

Ricardo Esteban Plaza (Burgos, 1962) és un editor espanyol de còmics. El 2004 fou fundandor de l'editorial Dibbuks, a la qual hi va restar com a màxim responsable durant 15 anys. Des d'aquesta editorial el 2007 va publicar la revista de còmics El Manglar. El 2019 va fundar una nova editorial, anomenada Nuevo Nueve.

## Biografia

Als anys 1980 va col·laborar com a guionista i dibuixant amb la revista de còmics Madriz i el setmanari Villa de Madrid.
El 2004 va fundar l'editorial de còmics Dibbuks, a la qual hi va romandre com a editor en cap al llarg de 15 anys. El 2019 va comunicar que abandonava l'editorial per «motius personals i discrepàncies societàries». Es dona el cas que tres anys abans, l'editorial barcelonina Malpaso havia adquirit el 70% de Dibbuks, deixant a Esteban en una posició minoritària. Malgrat la seva marxa, Esteban va anunciar que continuaria mantenint el seu 30% de Dibbuks.
Des de Dibbuks, el 2007 Esteban havia llançat al mercat la revista de còmics El Manglar, recompensada amb el premi a la millor revista del Saló Internacional del Còmic de Barcelona de 2008.
Al setembre de 2019 va fundar una nova editorial, Nuevo Nueve. El nom és un joc de paraules que fa referència al 9è art, a la seva data de naixement (9 de setembre) i a un grup de teatre de la seva infantesa que també s'anomenava així. L'editorial va arrancar amb molta embranzida, ja que recent fundada va publicar El Pacto, el celebrat còmic de Paco Sordo, que va guanyar el Premi a la Millor Obra d'Autor Espanyol del Saló del Còmic de Barcelona. També, l'autor fou recompensat amb el Premi Nacional del Còmic de 2022 atorgat pel Ministeri de Cultura d'Espanya.

## Referències

* 1 2 «Ricardo Esteban abandona Dibbuks». La casa de él, 29-03-2019 [Consulta: 20 novembre 2022].
* ↑ «Ricardo Esteban Plaza Editor / «La labor de una revista es apoyar a los nuevos valores»». El diario montañés, 29-01-2007 [Consulta: 20 novembre 2022].
* 1 2 «Entrevista a Ricardo Esteban editor de Nuevo Nueve / «La labor de una revista es apoyar a los nuevos valores»». Zona Negativa, 09-09-2019 [Consulta: 20 novembre 2022].
* ↑ «Daniel Torres, Gran Premio del Cómic Barcelona» (en castellà). El Periódico de Catalunya, 06-05-2022. [Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ «Paco Sordo, Premio Nacional del Cómic 2022» (en castellà). www.lamoncloa.gob.es. [Consulta: 15 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Esteban Ricardo, biografia a Tebeosfera
# Mahansar

Mahansar fou un estat tributari protegit, una thikana feudataria de Jaipur, formada per 40 pobles. La seva bandera és la coneguda com panchranga, de cinc colors, però segons l'escut, és triangular amb la base al pal i el vèrtex a la part superior del vol. Els colors, la disposició dels quals varia a les panchrangues, seria vermell, groc, blanc, vers i blau. L'administració era conjunta per tres thakurs o talukdars. Tenien poder judicial i salutació d'una canonada, cosa bastant excepcional. Tenien el títol hereditari de Rajshree i Sonanaresh; als thakurs s'hi dirigien com "Shreejimaharaj" i als prínceps com "Maharaj Kumar ". Eren tributaris de Jaipur però de fet eren semiindependents. Mahansar era considerat estat i el thakur cap de l'estat. Els thakurs recaptaven taxes fins i tot de duanes, i tenien drets miners. Quan assistien a les festes a Jaipur tenien el privilegi d'Amanishah ka Nala per dos Sardars (un Tazimi i un Khans Chowki) amb Nagara Nishan, que els donaven la benvinguda.

## Llista de thakurs
### Mahansar unit

* Thakur Nahar Singh, fundador de Mahansar el 1768 fill segon de Thakur Nawal Singh of Nawalgarh,
* Thakur Lakshman Singh (fill) vers 1796, mort amb 52 anys
* Thakur Shivnath Singh (fill), els seus tres fills van crear tres branques

### Branca de Bada Panna

* Thakur Berisal Singh (fill de Shivnath Singh), fundador de la branca
* Thakur Govind Singh (adoptat, setè fill de thakur Khaman Singh de Chhota Pana
* Thakur Bishan Singh
* Thakur Narayan Singh ?-1951
* Thakur Tejpal Singh 1951-1955

### Branca de Bichla Panna

* Thakur Panne Singh (fill de Shivnath Singh), fundador de la branca
* Thakur Chandra Singh (fill)
* Thakur Bhoor Singh (fill)
* Thakur Chhagar Singh (fill)

### Branca de Chhota Panna

* Thakur Khaman Singh (fill de Shivnath Singh), fundador de la branca
* Thakur Prithvi Singh (fill)
* Thakur Juhar Singh
* Thakur Partap Singh
* Rajshree Thakur Keshar Singh (només el títol)

## Referències

* Mahansar Arxivat 2009-11-15 a Wayback Machine.
# Am-Khent

Am-Khent (Príncep del sud) fou el nom del nomós XVIII del Baix Egipte. Estava situat a la part dud-oriental del Delta, a l'oest del braç oriental. Formava una illa entre dos braços que s'estenia al nord-est més enllà del braç oriental; tenia a l'occident el nomós X (Ka-kem), a l'est el XX (Sopdu) i al sud el XIII (Heq-at), mentre el nord no està ben definit.
La capital fou Bast (Bubastis, prop de l'actual Zagazig).
El déu principal fou Bast amb temple dedicat a Bubastis (el santuari estava a l'Iseum a Hat-sera). Els autors clàssics que van descriure Egipte, només esmenten Bubastis com a ciutat destacada.
# Casa Patxot

La Casa Patxot, de Rafael Patxot i Jubert (1872-1964), és una obra noucentista de l'arquitecte Albert Juan i Torner protegida com a bé cultural d'interès local de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà).

## Descripció

És un edifici de grans dimensions, que fa cantonada entre la Rambla del Portalet i el Passeig de Mar. Consta de planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada al mar, presenta a la planta baixa una porta d'accés amb motllures ornamentals de tipus vegetal. Hi ha quatre obertures rectangulars a la banda esquerra i una a la dreta. El primer pis té obertures rectangulars: dos balcons d'una obertura a la banda esquerra de la porta d'accés i un cantoner amb una obertura al passeig. Al segon pis hi ha tres grans finestres seguides d'arc carpanell, centrades, i dues més petites als extrems. L'edifici es corona amb un gran plafó de ceràmica emmarcat en pedra i d'acabament sinuós a la part superior. Hi apareix un rellotge de sol amb referències astrològiques i al·legories de les feines del camp i de la mar, així com la inscripció «lo ritme van seguint les estrelles» amb la data del 1920. La resta de la construcció es corona amb un gran ràfec de fusta coberta de teula amb un petit terrat on s'eleva una torratxa amb coberta de ceràmica. La façana de la Rambla del Portalet és d'una estructura similar però més senzilla. L'edifici conserva interiors d'interès, amb elements decoratius noucentistes (vidres, barana, etc.)

## Història

La casa Patxot va ser bastida entre els anys 1917 i 1920 per l'arquitecte Albert Juan i Torner, rehabilitant la casa pairal dels Patxot. El propietari, Rafael Patxot i Jubert, meteoròleg, bibliòfil i escriptor, fill d'una família d'industrials surers, es dedicà al mecenatge en diversos àmbits de la cultura catalana. A la coberta de la casa hi havia col·locat un observatori al que fa referència la decoració de la nova construcció.

## Referències

* 1 2 «Casa Patxot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 maig 2012].
# Roca Xapada

La Roca Xapada és una muntanya de 980 metres que es troba al municipi de Roquetes, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Maihar

Maihar o Myher fou un estat tributari protegit de l'agència de Baghelkhand i després de l'agència de Bundelkhand, amb una superfície de 1.054 km² i una població el 1881 de 71.709, el 1891 de 77.546 i el 1901 de 63.702 habitants repartits en 210 pobles; els ingressos s'estimaven en 56.500 rupies. La capital era Maihar amb 6.487 habitant el 1881 i 6.802 habitants el 1901 al peu de la serra de Bandair. Inclou el fort construït al segle XVI per Raja Bir Singh Deo de Rewah i diverses restes de temples hindús. Hi ha dos llacs al nord-oest i sud-oest. Limitava al nord amb Nagod, a l'est amb Nagod i Rewa, a l'oest amb Ajaigarh i al sud amb el districte de Jubbulpore. El riu principal era el Tons i les muntanyes principals la serralada de Kaimur. El 1849 va introduir la rupia britànica. Disposava d'un petit exèrcit de 150 homes i 7 canons.

## Governants

La família eren del clan kacchawah dels rajputs (si bé aquests no ho reconeixien), portaven el títol de thakur i tenien dret a salutació de 9 canonades (des de 1877, hereditari 1878). Es van establir a la zona el segle XVII o XVIII procedents d'Alwar, sota la direcció de Bhim Singh, que va entrar al servei de Chhatarsal de Panna; un dels seus nets, Beni Singh, fou ministre de Raja Hindupat d'Orccha, van fundar l'estat el 1778 per cessió del seu senyor. Deu anys després fou ocupat per Ali Bahadur de Banda (vers 1788) però el 1790 Ali Bahadur va establir al tron a Durjan Singh, germà del sobirà derrocat. El 1806 i 1814 va rebre sanads possessoris dels britànics. El 1826 a la mort de Drujan, els seus dos fills Bishen Singh i Prag Das (que posseïa el jagir de Kunwara) es van disputar la successió per les armes, fins que els britànics van intervenir i van imposar la divisió del territori, rebent el primer a Maihar i el segon Bijai Raghogarh. Prag Das va morir el 1845 i el va succeir el seu fill Surju Prasad, que va conservar el principat fins al 1858, quan l'estat li fou confiscat per haver participat en la rebel·lio de 1857-1858. Raghubir Singh (de la secta yogi) va pujar al tron de Maihar el 1852 com a menor i va rebre els poders el 1865 i títol personal de raja el 1869 amb salutació personal de 9 canonades el 1877, hereditàries el 1878.
* Beni Singh 1778 - 1788
* Rajdhar Singh 1788 - 1790 (fill)
* Durjan Singh 1790 - 1826 (germà)
* Bishan Singh 1826 - 1850 (fill)
* Mohan Prasad 1850 - 1852 (fill)
* Raghubir Singh 1852 - 1908 (nascut 1843, primer raja el 1869) (fill)
* Jagubir Singh 1908 - 1910 (fill)
* Randhir Singh 1910 - 1911 (germà)
* Brijnath Singh 1911-1948 (Maharajà) (+ 1968)

### Branca de Kunwara i Bijai Raghogarh

* Prag Das 1826-1845
* Surju Prasad 1845-1958

## Referències

* ↑ «Genealogia». Arxivat de l'original el 2010-04-04. [Consulta: 10 novembre 2009].
# Ambush at Cimarron Pass

Ambush at Cimarron Pass és un western estatunidenc dirigit per Jodie Copelan el 1958.

## Argument

Un grup de vaquers i una tropa de l'exèrcit estatunidenc, atacats pels indis, s'uneixen per tornar al fort.

## Repartiment

* Scott Brady: Sergent Matt Blake
* Margia Dean: Teresa Santos
* Clint Eastwood: Keith Williams
* Irving Bacon: Jutge Stanfield
* Frank Gerstle: capità Sam Prescott
* Ray Boyle: Johnny Willows
* Baynes Barron: Corbin
* William Vaughn: Henry
* Ken Mayer: Caporal Schwitzer
* John Damler: Soldat Zach
* Keith Richards: Soldat Lasky
* John Frederick: Soldat Nathan
# Siligiïta

La siligiïta és un mineral de la classe dels sulfats.

## Característiques

La siligiïta és un sulfat de fórmula química [Pb(H₂O)₅(SO₄)][Zn₉(OH)₁₈]. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de març de l'any 2024, i va ser publicada a la revista internacional The Canadian Journal of Mineralogy and Petrology per Anthony R. Kampf et al. en el mes de desembre de 2024 amb el títol «New Minerals from the Redmond Mine, North Carolina, USA: IX. Siligiite, a Lead-Zinc Sulfate with a Novel Heteropolyhedral Sheet». Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 76308 i 76309.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Redmond, situada a Waterville Lake, dins el comtat de Haywood (Carolina del Nord, Estats Units). Aquest indret és l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Siligiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 maig 2024].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 78». European Journal of Mineralogy, 36, 2, 05-04-2024, pàg. 361–367. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-361-2024 [Consulta: 14 maig 2024].
* ↑ Kampf, Anthony R.; Smith, Jason B.; Hughes, John M.; Ma, Chi; Emproto, Christopher «New Minerals from the Redmond Mine, North Carolina, USA: IX. Siligiite, a Lead-Zinc Sulfate with a Novel Heteropolyhedral Sheet». The Canadian Journal of Mineralogy and Petrology, 62, 6, 18-12-2024, pàg. 881–889. DOI: https://doi.org/10.3749/2400020 [Consulta: 31 desembre 2024].
# Fibril·la

Les fibril·les (del llatí fibra) són materials biològics estructurals que es troben en gairebé tots els organismes vius. No s'han de confondre amb fibres o filaments, les fibril·les solen tenir diàmetres que oscil·len entre els 10 i els 100 nanòmetres (mentre que les fibres són estructures de micro a mili-escala i els filaments tenen un diàmetre d'aproximadament 10–50 nanòmetres de mida). Les fibril·les no solen trobar-se soles, sinó que són parts d'estructures jeràrquiques més grans que es troben habitualment en sistemes biològics. A causa de la prevalença de fibril·les en sistemes biològics, el seu estudi és de gran importància en els camps de la microbiologia, biomecànica i ciència dels materials.

## Referències

* ↑ «Online Etymology Dictionary» (en anglès). www.etymonline.com. [Consulta: 31 març 2017].
# Marturi

La Marturi és una serra situada al municipi de Roquetes a la comarca del Baix Ebre, amb una elevació màxima de 1.295 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Viatxeslav Fetíssov

Viatxeslav Fetíssov (Moscou, 20 d'abril de 1958) és un jugador d'hoquei sobre gel retirat, exentrenador i polític rus. Va jugar a l'HC CSKA Moscou durant 13 temporades abans d'anar a la National Hockey League (NHL), on va jugar amb els New Jersey Devils i els Detroit Red Wings. Amb aquests va guanyar dues Copes Stanley consecutives (1997 i 1998) i va ser un dels cinc soviètics de l'equip. A més d'això, va guanyar dues medalles d'or olímpiques i set campionats del món. Després de retirar-se de la seva carrera de jugador, es va convertir en el segon entrenador dels New Jersey Devils
Fetíssov va ser fonamental per aconseguir que als jugadors soviètics se'ls permetés jugar a la NHL. A nivell internacional va ser capità durant molt de temps de la selecció d'hoquei sobre gel de la Unió Soviètica amb qui va ser dues vegades campió olímpic. El 2002, Fetíssov va ser el seleccionador nacional aconseguint una medalla de bronze. Considerat un dels millors defenses de tots els temps, va ser votat com un dels sis jugadors de l'equip d'estrelles del centenari de la Federació Internacional d'Hoquei sobre Gel (IIHF). Va ser inclòs al Saló de la Fama de l'IIHF el 2005.
Després de retirar-se com a entrenador, Fetíssov va iniciar la seva carrera política. Després dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2002, el president rus Vladímir Putin li va oferir el càrrec de ministre d'Esports, càrrec que va ocupar fins al 2008. És membre de la l'Assemblea Federal de Rússia, del Consell de la Federació en representació del krai de Primórie i president del Comitè d'Esportistes de l'Agència Mundial Antidopatge. Fetíssov també va ser president del club d'hoquei sobre gel HC CSKA Moscou i el membre clau de la candidatura de Sotxi 2014 al Comitè Olímpic Internacional quan el 2007 s'escollia a Guatemala una ciutat per acollir els Jocs Olímpics d'hivern de 2014.

## Referències

* 1 2 «One on One with Viacheslav Fetisov». Hockey Hall of Fame. Arxivat de l'original el 2021-06-18. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ World Anti-Doping Agency. «Athlete Committee». Arxivat de l'original el 2009-03-03. [Consulta: 4 abril 2008].